Eve Berlin

Hrana 03. Hrana pokušení

Jedna

Mischa Kennonová byla perfekcionistka. Především v práci: zabývala se uměleckým tetováním. Byla perfekcionistka i v psaní krátkých erotických povídek. A byla perfekcionistka i v udržování svých platinově blond vlasů, které jí splývaly v dlouhých úhledných vlnách až na ramena, a rudě namalovaných nehtů, které měla vždy ostříhané nakrátko, aby jí nevadily při práci. Její sanfranciský byt byl stejně dokonale uklizený jako Třináct růží, tetovací studio, které vlastnila. Pracovala tvrdě, ještě tvrději si ráda hrála. A nikdy, nikdy v životě nepřišla nikam pozdě. Takže je pochopitelné, že jí to zpoždění, které měl její let do Seattlu, kam jela na zásnubní večírek své nejlepší kamarádky, obzvláště kazilo náladu.

Konečně byla na místě. Taxík zastavil u chodníku před restaurací, kde se večírek konal – Mischa se už předtím zbavila kufru, který nechala v Dylanině bytě, kde bude spát. Zaplatila řidiči a vystoupila ven na deštěm zmáčený chodník. Stála před Divokým zázvorem. Prošla lítačkami, které vedly do podniku, a vstoupila do vyhřátého interiéru restaurace. Už tu párkrát předtím byla, když byla na návštěvě u Dylan a poznala jejího snoubence Aleka. Byla to jejich oblíbená restaurace, perfektní místo na oslavu jejich nadcházející svatby, která se měla konat už za několik týdnů. Mischa se zhluboka nadechla, pokývla na pozdrav hostesce a přesunula se lokálem podniku, kde se servírovala fúze thajské a evropské kuchyně, až dozadu do salonku, kde se konaly soukromé večírky.

Měla ze své kamarádky radost, ačkoliv svatba samotná jí osobně nic neříkala. Byla spíš nezávislý typ. Což tedy byla Dylan taky, ale ona s Alekem byli úplně speciální případ.

„Kočko, tys to stihla!“ Dylan nasadila zářivý úsměv, vstala od dlouhého stolu a přišla Mischu přivítat objetím. Mladé ženy zahalil oblak kořeněné vanilkové vůně parfému, který Dylan používala.

„Promiň, že jdu tak pozdě, miláčku,“ omlouvala se Mischa. „To kvůli tomu pitomému počasí.“

„Já vím. Za to můžeme stejně my, protože jsme si vymysleli svatbu na podzim. Ale už jsme prostě nedokázali čekat a chtěli jsme tu svatbu stihnout do díkůvzdání.“

„Teda, když na tebe tak koukám – už je na tobě vidět, že z tebe bude nevěsta,“ prohlásila Mischa, když si Dylan naoko prohlížela na délku paže. Byla to pravda. Dylaniny šedé oči zářily stejně jako její dlouhé, vlnité rudé vlasy. „Nebo je to tím, že jste měli s Alekem před touhle party chvilku jen pro sebe?“ zažertovala a mrkla na ni.

Dylan se šťastně usmála a za ní se už objevil její snoubenec. Alec Walker byl kus chlapa. Měřil dobře přes metr osmdesát pět a záda měl široká, jako kdyby byl profesionálním hráčem amerického fotbalu.

„Možná že to tak bylo,“ odpověděl s úsměvem a sklonil se k Mische, aby ji políbil na tvář. „Ale pravý gentleman o takových věcech mlčí. Jak se máš?“

„Dobře, děkuju. Jsem ráda, že jsem tady.“

„Dylan se mi zmínila, že se tady možná budeš věnovat i obchodním záležitostem…“ Alec jí pomohl z deštěm promáčeného kabátu.

Mischa přikývla a upravila si účes. „Díky, Aleku. Jo, jeden tatér, kterého znám, si v Seattlu možná otevře tetovací studio a doufá, že bych s ním do toho mohla jít i já, tak jsem si říkala, že když už jsem tady a budu pomáhat se svatebními přípravami, tak se na to podívám.“

Dylan jí stiskla předloktí. „Pořád nemůžu uvěřit, že tě tu budu mít celé dva týdny! Určitě ti to nezpůsobí žádné problémy? Tvoje studio bude v pohodě?“

„Ani na vteřinu by mě nenapadlo, že bych tě v tom organizování věcí kolem svatby nechala samotnou. A Billy je ten nejlepší vedoucí, jakého bych si mohla přát. Jen díky tomu můžu vůbec začít uvažovat o tom, že bych to zkusila i tady. Říkala jsem si, že bych mohla pracovat napůl tam a napůl tady. Což by znamenalo, že bychom se mohli vídat častěji. Ale o tom si můžeme promluvit později – dnes večer je to jen o vás dvou.“

„A my tě tady necháme jen tak stát, i když máš za sebou tak dlouhou cestu. Pojď, pozdravíš se se všemi, kteří tu dnes jsou.“

Dylan ji chytla za ruku a společně šly ke stolu, kde se ze židle zrovna zvedala Kara, s níž se Mischa setkala už při předchozích návštěvách Seattlu. Kara Mischu krátce objala.

„Moc ráda tě zas vidím. Pamatuješ si na Danta?“

Kařin přítel jí potřásl rukou. Dante byl stejně vysoký jako Alec, ale o něco štíhlejší. Měl tmavé vlasy a hnědé oči, které jiskřily zlatavými odlesky. Hleděl si Kary stejně pečlivě jako Alec Dylan.

Mischa si říkala, jestli se ta neobvyklá ochranitelská gesta dají vysvětlit skutečností, že oba muži jsou sexuální dominanti. Sama s touhle věcí měla nějaké zkušenosti – tedy s dynamikou vztahu mezi dominancí a submisivitou. Párkrát už dokonce navštívila nějaké BDSM kluby. Ne že by jí byla tahle tematika nějak blízká. Ale když tam byla s klukem, kterého to oslovovalo, byla to docela legrace. Nicméně ona sama se tomu nikdy nedokázala zcela oddat. Určitě ne do té míry, jako musely Dylan a Kara, které obě chodily s dominantními muži. Mischa tedy rozhodně s nikým nechodí a chodit nebude. A tečka. Ale bylo pěkné vidět někoho, kdo je tak šťastný. Aura, která z obou párů vycházela, ji o tom donutila aspoň uvažovat… na vteřinku dvě.

„Mischo, musíš se seznámit s osobou, která nám připraví všechno jídlo.“

Otočila se – a zjistila, že zírá do úžasného pohledu, v němž prim hrálo vlnící se Sargasové moře, jímž probleskovaly jantarové odstíny. Díval se na ni, nebo ještě lépe, civěl na ni. Tmavé obočí, ošlehaná tvář. Plná ústa, která vypadala přísně do té doby, než se na ni usmál. Pak už vládly sněhobílé zuby a upřímný pohled. Mische chvilku trvalo, než si uvědomila, že musí pořádně zaklonit hlavu, aby mu mohla pohlédnout do tváře – byl ještě vyšší než Alec a ramena měl minimálně stejně široká. V žilách ucítila lehounké zachvění, v břiše se ozvali motýlci.

„To vy jste ta osoba?“

Zvesela, hlučně se zasmál. „Bože, ne. Já jsem Connor.“

Jeho hluboký hlas ozvláštňoval zřetelný irský přízvuk.

Bože, jak moc se jí líbí chlapi s přízvukem! Vždycky ji z toho až obcházely mdloby. Sakra, vždyť se jí točí hlava už od té chvíle, co jí na něj padl zrak!

„Connor Galloway, Mischa Kennonová. Connor je Alekův kamarád. Bude i na svatbě. A dost vážně pochybuju, že by si Connor uměl uvařit vodu na čaj, natožpak něco upéct. Posledně, když jeli chlapci na čundr, se mu povedlo spálit i hotdogy.“

„Hele, já se naučil dát sendvič se sýrem do mikrovlnky, už když mi bylo pět,“ naoko protestoval Connor a z jeho přízvuku, který zněl jako vzdálené hřmění, se Mische rozpalovala krev.

Klídek, holka.

Dylan se rozesmála a navedla Mischinu ruku do ručky drobné usmívající se blondýnky. „Tohle je ta osoba – a naše kamarádka – Lucie.“

„Ahoj, Mischo. Už jsem toho o tobě hodně slyšela.“

„Mischo?“ Dylan do ní strčila loktem a Mischa si uvědomila, že pořád ještě zírá na Connora.

Dej se dohromady!

Otočila se a usmála se. „Ráda tě poznávám, Lucie. Už víme, jaký dort ti dva chtějí?“

Blondýnka se radostně zašklebila. „Budeme dělat muffiny. Jen počkej, až ti ukážu, co jsem vymyslela. Ve středu máme malou ochutnávku.“

„Tak na to se těším.“

Cukr měla hodně ráda. Na držení diet nikdy nebyla – na to měla příliš ráda jídlo – a s křivkami svého těla byla spokojená. Ovšem ani myšlenka na ochutnávku vzorků svatebních dortů nedokázala zatlačit do pozadí obrovskou postavu Connora Gallowaye, ani tehdy, když ji Dylan vodila kolem stolu a představovala svým přátelům.

Ne že by za nimi přímo chodil, ale i tak měla Mischa neustále pocit, že ji Connor pozoruje zpoza svého hustého tmavého obočí. Kdykoliv na vteřinku vzhlédla – což se jí stávalo mnohem častěji, než by si bývala ráda připouštěla –, zjistila, že se na ni dívá. Bylo jedno, kde zrovna Connor postával, jestli se nakláněl nad stůl, mluvil s různými lidmi, pořád ji pozoroval. Jeho pohled byl temný. Pronikal jí až na kost. Nebyla si jistá, co od ní může chtít, ale bylo jasné, že něco chce. Byla v tom víc než jen touha – to věděla s jistotou. Nebyla žádná křehulka, pokojová květinka. Touha se jí líbila, ovšem musela pocházet od toho správného muže. Věděla úplně přesně, jak s ní zacházet. Cítila jeho touhu. Ale bylo v ní ještě něco jiného… jakýsi hlubší zájem, který si vynucoval její pozornost.

Aha, to bude určitě ono. Bude to prostě další dominantní muž. Jenže když k ní tenhle závan rozkazovačnosti doputoval od jiných nadřazených mužů, s nimiž přišla do kontaktu, vždycky to v ní spustilo lavinu vtipkování, kdežto Connorův přímý zkoumavý pohled v ní probouzel… horkost po celém těle. Jakýsi podivný pocit, jako by se rozpouštěla. Jako by jí pod jeho tíhou podklesávala kolena.

Nebuď blbá!

Byl to jenom muž. Dominantní muž. Ovšem celá řada dominantních mužů už u ní pěkně narazila. Takže se rozhodně nechystá nechat se ovládnout ani Connorem Gallowayem, o němž se dá s jistotou říct, že je to sexy chlap.

Bože, fakt byl hodně sexy!

Mischa si povzdechla a zastrčila si neposlušnou kadeř blond vlasů za ucho. Alec jí podržel židli, ona mu poděkovala a usadila se u dlouhého banketního stolu. A pak se zajíkla, protože Connor si sedl přímo vedle ní.

„Vypadá to, že sedíme vedle sebe,“ podotkl.

Jen nevinná poznámka, ale znělo v ní mnohem víc. Jako kdyby tím myslel, že to znamená víc než jen to, že budou sedět při večeři jeden vedle druhého.

V činech a slovech tohohle chlapíka hledá nějak moc věcí. Taky je asi hodně unavená z té dlouhé cesty ze San Franciska. Buď to, anebo za to může skutečnost, že už si pěkně dlouho nezašukala.

Už to byly celé dva měsíce. To je pěkně dlouho, ne?

„Můžu ti něco objednat?“ zeptal se. „Vidím, že sis ještě nic nedala.“

„Aha… jo, něco bych si dala.“ Možná potřebuje právě tohle, aby si trochu odpočinula a dala se dohromady. „Dám si trochu studeného saké. Mají tu velmi slušný výběr.“

Pozvedl obočí v údivu. „Nic silnějšího?“

„Proč si myslíš, že potřebuju něco silnějšího?“

Naklonil se k ní a ona zachytila závan jeho vůně, směsice vlhkosti deště a čehosi temného a zemitého. „Působíš na mě jako silná žena. Která by si po tak dlouhé cestě zasloužila skleničku něčeho ostřejšího.“ Vykouzlil na rtech úsměv, který Mische připadal nakažlivý.

Nedokázala si pomoct a usmála se taky. „Máš pravdu, něco ostřejšího by rozhodně bodlo. Tak třeba vodku s ledem?“

„Grey Goose?“

„Proč ne?“

Ten chlap se ve vodce dost vyznal. Do mysli se jí vkradlo, jestli se taky vyzná v jiných věcech. A co zmůže těma svýma obrovskýma rukama…

Fajn, teď už toho ale opravdu nechá! Sedí na zásnubním večírku své nejlepší kamarádky a ze všech těch myšlenek už má úplně mokré kalhotky. Kvůli chlápkovi, s nímž se sotva zná. Přesně takhle to na ni ovšem fungovalo vždycky. Stačila jí chvilička a věděla, jestli o muže stojí, nebo ne. Žádné tanečky okolo, jak to zřejmě mají ostatní ženy. Bez jakýchkoliv pochybností. Vždycky dobře věděla, kdy někoho chce. Ovšem zřídkakdy ta její touha nabývala tak absurdních rozměrů.

Možná nikdy.

A ještě absurdnější bylo, jak se cítila jako malá holčička, když objednal pití za ni a řekl číšníkovi: „Jednu vodku Grey Goose s ledem tady pro dámu. A prosím vás, dejte do toho dvě olivy.“

Ten přízvuk… ten autoritativní tón v jeho hlase, i když byl jinak zdvořilý. Zachvěla se po celém těle. Rozptylovalo ji to. Tohle byl přece večírek Dylan a Aleka, ne nějaký trh s masem pro ni! I když nakupovat by se tu dalo…

Dorazilo jejich pití a Connor je od číšníka přijal s takřka vladařským přikývnutím, ovšem i to mělo svoje kouzlo. Překvapilo ji, že Connor si svou whisky objednal jen tak, neředěnou. Cítila její vůni v jeho dechu, když se k ní naklonil.

„Tak jak ti to chutná?“ zeptal se jí.

Pozvedla svou sklenici a usrkla. „Výborné.“

„No jo, možná že neumím nic upéct, ale zas mám talent na jiné věci.“

Zasmála se. „Ty děláš, jako kdybys to pití vyrobil ty sám.“

„Zrovna o pití jsem teda rozhodně nemluvil.“

Ztlumila hlas a zamrkala řasami. „Ty se mnou snad flirtuješ, Connore Gallowayi!“

„Proč si to myslíš? A máš něco proti tomu?“

„Naopak.“

Zasmál se a mezi plnými rudými rty zasvítily jeho bělostné zuby. Ty rty byly přímo stvořené k polibkům a Mische se z toho pocitu až sevřelo srdce.

Vzal ji za ruku, přitáhl si ji k ústům a vtiskl jí na klouby letmý polibek, který vyslal signály touhy, jež putovaly jejím tělem jako ostré elektrické výboje.

„Máš dlouhé prsty,“ podotkl tiše. „Ruce umělkyně.“

„Myslíš?“

Pořád se na ni usmíval. A ona se stále cítila jako nějaká puberťačka, které se někdo k zbláznění líbí. „Dobře, přiznávám, že se Alec a Dylan asi zmínili o tom, že jsi opravdu umělkyně, ale i tak máš úžasné ruce.“

Proč se kvůli tak obyčejnému komplimentu tolik červenala? Kvůli té lichotce a taky jeho irskému nářečí. Když uvolnil její ruku ze svého sevření, pocítila lehký závan zklamání.

„Děkuju.“

„Řekli mi, že máš tetovací studio v San Francisku. Vést vlastní podnik není vůbec nic snadného.“

„Je to těžké, ale skvělé. Po letech, kdy jsem se učila v podnicích, které patřily někomu jinému, po letech, kdy jsem si pronajímala místo, jsem dost ráda, že jsem sama sobě šéfem.“

„Vsadím se, že je to pravda.“ V jeho zelených očích se zablýsklo. Škádlil ji a jí se to líbilo.

„To jo, určitě. Líbí se mi, když mám svůj život ve vlastních rukou. Když si můžu umění dělat po svém.“

Přikývl. „Tomu rozumím, taky jsem umělec, i když v jiném oboru.“

Znovu usrkla trochu vodky, pak se k němu naklonila a zeptala se: „A co děláš?“

„Dělám výtvarné koncepty. Návrhy počítačových her, taky něco pro film a televizi. Vesmírné lodě, roboti a tak.“

Zasmála se. „To zní jako splněný sen každého malého kluka.“

„To jo. Akorát že kvůli tomu nemám moc času na svou vlastní práci.“

„A co to je?“

„Rád maluju uhlem.“

„Ale asi ne vesmírné lodě a roboty…“

Pokrčil rameny a pod tmavou košilí se rozvlnily jeho mohutné ramenní svaly. „Poslední léta mě spíš zajímá figura. Dělám teď erotické kresby.“

Usmála se na něj. „Tak tohle je rozhodně splněný sen každého malého kluka.“

Přikývl. „Když na to mám čas. Což se mi poslední dobou začíná docela dařit. Jsem v bodu, kdy si už můžu vybírat, kterou zakázku přijmu. Máš kliku, že jsi svou vlastní paní, že si můžeš dělat svůj vlastní pracovní rozvrh, i když bych tedy řekl, že zvládat všechny ty starosti kolem dá dost práce.“

„To ano, ale mám skvělý tým, což věci dost pomůže. A kromě toho mě to hodně baví.“

Když si mohla dovolit otevřít vlastní podnik, byla to pro ni jedna z největších věcí, které v životě dokázala, dokonce větší než její titul magistry umění. Její salon pro ni znamenal všechno, byla to jediná věc na světě, o které věděla, že ji dělá dobře.

„A co si o tom, že se živíš tetováním, myslí tvoje rodina?“ zajímal se Connor.

„Moje mladší sestra Raine je… jiná než já. Učí angličtinu na vysoké škole a vzala si profesora matematiky. V jistém smyslu mě vždycky podporovala, i když mám pocit, že jí dá dost práce pochopit, proč to všechno dělám. To Evie má trochu divočejšího ducha, sama má co dočinění s uměním, takže se jí ta myšlenka vždycky zamlouvala.“

„Evie? Ty máš ještě jednu sestru?“ zeptal se.

„Moje matka.“

„Ty své matce říkáš křestním jménem?“ Nebyl první, kdo se na tohle ptal.

Zasmála se, ale v jejím smíchu zazněl hořký osten, který jí uvízl v krku. „Kdybys znal Evie, tak… ona vlastně nikdy nikomu žádnou matkou nebyla.“

Proč mu takovou věc vůbec říkala? Byla si jistá, že Connor o ten tklivý příběh s její matkou nemůže mít vůbec zájem. Chvilku mlčel a znovu ji bedlivě pozoroval. Trochu rozpačitě potřásla hlavou.

„Změníme téma?“ navrhl laskavým tónem.

„Jo. Jasně. A co ty? Máš tady někoho z rodiny?“

„Jsem tu jen já. Celá rodina zůstala v Dublinu. Teda jen matka a moje sestry, Molly a Clara. Snažím se tam každý rok zajet na návštěvu.“

„A co tě přivedlo do Států? Přijel jsi kvůli pracovní nabídce?“

Teď byl pro změnu v rozpacích on. Opět pokrčil rameny, ale tentokrát to gesto nevyznělo ani zdaleka tak uvolněně jako předtím. „Vzal jsem si Američanku. Ale rozvedli jsme se už před lety.“

„Aha.“ Samozřejmě se mu o takové věci nemluvilo lehce, takže změnila téma. „Ale pak jsi tady zůstal.“

„Líbí se mi tady. Zařídil jsem si tu nový život, vystudoval grafický design a začal pracovat.“

Proč měla pořád neodbytný pocit, že je za tím vším ještě něco, o čem jí nechce říct? Možná proto, že poprvé za celou dobu, co spolu mluvili, odvrátil zrak jinam a pár vteřin pozoroval deštěm zmáčené okno, než se zase obrátil k ní.

„Změníme téma?“ navrhla tentokrát ona.

„Ano. Určitě.“

Usmál se a Mischa viděla, jak jeho rysy v obličeji změkly. Všimla si, že kolem očí se mu už začínají dělat takřka neviditelné vrásky. Tohle se jí na mužích z nějakého neznámého důvodu vždycky líbilo.

„O čem tedy budeme mluvit?“ zeptala se.

„Můžeme si víc povídat o tobě.“ Naklonil se k ní.

„Ono už toho není moc co dodat.“

„No, s tím bych si dovolil nesouhlasit. Myslím, že mě fascinuješ.“

„To se mnou zase flirtuješ?“

„Ano.“

Usmála se na něj. „Líbí se mi to.“

Znovu vzal její ruku do své, a než ji jemně políbil na dlaň, ztišil hlas až k šepotu. Jeho zelené oči barvy mělkého moře se do ní vpíjely. Měl dlouhé, tmavé a husté řasy. Pod pravým okem se rýsovala malá, asi dva centimetry dlouhá jizva. Vypadal díky ní jako ještě větší chlap. Ještě víc sexy. „Tak to budeme muset později ještě dost probrat.“

„Probrat?“

Bože, sotva ze sebe dokázala vypravit hlásku a celé tělo měla jakoby v jednom ohni. A to ji jen políbil na dlaň!

Naklonil se k ní ještě blíž. „Už jsi asi uhodla kdo – a co – jsem, když znáš Aleka a Dylan, ne?“

„Ano.“

„Takže bys mohla vědět, že si nikdy nevezmu žádnou ženu, aniž bych to s ní nejprve probral.“

Narovnala se a vyprostila ruku z jeho sevření. „Ty si myslíš, že si mě ‚vezmeš‘?“

„Ano. A myslím, že se ti to bude líbit. Vidím, jak se ti blýskají ty tvoje nádherné modré oči. Mají barvu letní oblohy nad Dun Laoghaire.“

„Dun Laoghaire?“

„To je kousek od Dublinu. Byla jsi někdy v Irsku?“

„Ne, nikdy. Ale ráda bych se tam někdy podívala.“

Jak se mu povedlo tak hladce změnit téma jejich konverzace? Se slovy to tedy uměl. Ale ani tak si nevzpomínala, že by někdy potkala muže, který by ji dokázal oblafnout řečičkami. A tenhle nebude jiný, i když ji tak přitahuje. Možná si v ložnici bude hrát na pána – a Mischa si už uvědomovala, že tam spolu brzy skončí –, ale jestli si myslí, že tuhle roli bude vytahovat i někde jinde, tak to se sakra mýlí.

Hodila do sebe pořádný hlt vodky a položila skleničku na stůl vedle červeného čtvercového porcelánového talíře. „Tak se pojďme vrátit zpátky k tomu vyjednávání, o kterém jsi mluvil předtím.“

„No tak, děvenko, nemyslíš, že bychom s tím mohli počkat, až bude tenhle večírek u konce?“

Měl samozřejmě pravdu. Co se to s ní dělo? Celý tenhle rozhovor byl naprosto nevhodný, vždyť tu měli slavit s Dylan a Alekem. Ale on měl tak vemlouvavý hlas… nebo ne?

Neznatelně přikývla bradou a znovu usrkla vodky. A ulevilo se jí, když se u nich zastavila Dylan a pár minut si s nimi povídala, takže se atmosféra změnila. Díky tomu měla Mischa možnost chvilku si odpočinout a utřídit si v hlavě myšlenky.

„Jsem tak ráda, že jsi tady, Mischo. Musíme udělat ještě nejmíň tisíc věcí.“

„Neboj se, miláčku, všechno stihneme. Jsem ti naprosto k dispozici.“

„Opravdu ti nebude vadit, že budeš bydlet u mě, i když já tam nebudu? Já jen… prostě se mi nechce být bez něj.“ Dylan sklonila hlavu, ale Mischa viděla, že se červená.

„Teda, je to s tebou špatné, kočko,“ zasmála se. „Ale upřímně, jsem zvyklá bydlet sama. A budeme spolu pracovat na svatebních plánech. Na konci tohohle výletu mě už určitě budeš mít plné zuby.“

„To teda ne,“ trvala na svém Dylan. „Jsem ti vděčná, že jsi přijela. Potřebuju pravou ruku. Tuhle holčičí záležitost se svatbou jsem ještě nikdy neorganizovala.“

„Ani já ne. Ale my na to přijdeme.“

„Díky, Mischo.“

„Bez problému, holka.“

Dorazila jejich večeře, což byl úžasný mix suši, pálivého kari, nudlí a rýže, a Dylan se vrátila zpět na svoje místo, kde se začala ňuchňat se svým nastávajícím. Mischa si na kratičký okamžik pomyslela, jestli s ní někdy bude chtít nějaký muž být stejně jako Alec s Dylan – jejich vzájemná oddanost doslova bila do očí. Ale proč o tom vůbec začala uvažovat? Vždycky jí bylo nejlíp o samotě. Stejně jako její excentrická matka nakonec zjistila, že ke šťastnému, naplněnému životu žádného muže nepotřebuje. Její život byl už plný dost: jejího podniku, přátel, umění, psaní. Muži pro ni byli jen příjemnou kratochvílí, bez které se nehodlala v životě obejít. Ale že by znamenali něco víc? Ne, tohle pro ni tedy není. Tuhle životní lekci absolvovala už dávno, kvůli absenci otcovské figury. A jenom se jí to potvrdilo, když Rainin

otec opustil Evie, která s ním zrovna otěhotněla. Pro Raine tu pak celou tu dobu byl, ale Evie zůstala znovu úplně sama. A znovu a znovu, dokud před pár lety nedošla k vnitřnímu poznání, jak cenná je v životě nezávislost. Ne, je jí dobře samotné. Víc než dobře. Copak to její úspěch v podnikání dostatečně nedokazoval?

„Sníš s otevřenýma očima?“ optal se Connor a jeho hluboký hlas pronikl jejími volně plynoucími úvahami.

„Hmmm. Ano, dalo by se to tak říct.“

„O čem jsi přemýšlela?“

Tentokrát se k němu otočila skoro čelem. Měl vážný výraz. Vypadal fakt skvěle. „No, vážně pochybuju, že bys to chtěl opravdu vědět.“

Znovu pokrčil rameny a ona si opět uvědomila, jak široká je má. Chvilku mlčky a zamyšleně žvýkal kousek suši. „Možná bych to fakt rád věděl.“

Dobrý bože, opravdu by to rád věděl. Connor si uvědomil, že chce vědět do nejmenších podrobností, co se děje v té její úchvatné hlavičce. Chtěl o ní vědět všechno. A nemělo to nic do činění s jeho obvyklým důkladným zkoumáním ženy, s níž si hodlal pohrát. Teď to prostě jen chtěl vědět.

Co se to s ním sakra děje? Bralo ho to jako nějakého puberťáka, který má poprvé v ruce dívčí ňadro. A to jí ani nesáhl na prsa, i když bůh ví, že by to rád zkusil. Chtěl ji dostat pod ruku. Do své moci. Ale Mischa nebyla žádná tichá, pasivní, submisivní dívka. Tahle holka byla plná ohně. O to víc ho ta myšlenka lákala.

Nějaký malý souboj o moc mu nevadil. Pokud to tedy skončí jeho výhrou. A tak to skončilo vždycky, o tom žádná. Jenže teď měl pocit, že s touhle holkou to bude pěkně těžký boj.

Ta myšlenka jej zaujala. Fascinovala. Sakra, vždyť od té doby, kdy mu na ni poprvé padl zrak, není schopen myslet na nic jiného! Ty její plné křivky, ten vodopád blond vlasů i způsob, jakým jí splývaly přes jedno oko jako nějaké hvězdě ze starého Hollywoodu. Plné rty namalované rajcovní šarlatovou rtěnkou, která mu okamžitě implikovala sex. Tak sebevědomá žena jako ona, stejně ješitná jako jakýkoliv muž, se nepoddá jen tak lehce. Ale i přesto, co si o sobě myslela – a bylo jasné, že si myslí, že to ona má všechno pod kontrolou – to v ní viděl. Ta nevědomá reakce, která věštila touhu po submisivitě. Možná je to jen malý záblesk, ale on je přesně ten muž, který to v ní rozdmýchá. Nešlo tady jen o pouhé ego. V BDSM záležitostech se dost vyznal. Nebo možná že vlastně šlo o ego. Nebo o sílu jeho touhy po téhle dívce, která ho opravdu trochu rozhodila. Chtěl se s ní vyspat. Dát jí na zadek. Cítit pod rukama její nahou kůži. Podívat se, jak vypadá její tělo, když se vysvlékne z těch

těsně padnoucích černých šatů, které měla dnes na sobě. S těmi platinově blond vlasy, které jí splývaly kolem ramen, vypadala jako nějaká kráska z plakátu z padesátých let. Fantastická.

Z toho pomyšlení skoro dostal erekci. Musel si přikázat, aby se mu nepostavil, vzpomenout si, že teď sedí u stolu svého kamaráda, a ne v Chrámu rozkoše, kde by tedy byl mnohem raději.

S Alekem se potkal právě v tomhle sadomasochistickém klubu a tam mu taky Alec později představil Danta. Měli dost podobné choutky a bylo příjemné mít kamarády, k nimž si mohl dovolit být naprosto otevřený. Ale teď na to nebyla vhodná doba ani místo. Ne na víc než jen malý flirt s touhle dívkou, tedy alespoň do doby, než bude večírek u konce. Trochu ji poškádlí. Zjistí, jak bude reagovat.

Nějaké reakce rozhodně měla. A on zcela jistě reagoval na ni. Dokonce do té míry, že měl chuť si objednat dalšího panáka skotské, aby se uklidnil. Ale takové věci on nikdy nedělal. Jeho hranicí byl jeden drink. Byl na sebe stejně tvrdý jako na jakoukoliv subinku, s níž si hrál. Pravidla jsou pravidla. Existují proto, že mají nějaký smysl, a bůh ví, že on v nich ten smysl vidí. Tak proč dovolil, aby kvůli téhle dívce vůbec uvažoval o tom, že by ta pravidla porušil, i kdyby jen na chvilku? Udělá nejlíp, když zas všechno dostane zpátky pod kontrolu.

Donutil se k rozhovoru s ostatními, kteří při večeři seděli poblíž. I když ve skutečnosti byla Mischa jediná, s níž si chtěl povídat. Ale pokud se má kvůli téhle holce chovat jako idiot – a zatím to vypadá, že ano –, pak si říkal, že to alespoň odloží na dobu, než s ní bude někde o samotě.

Aha, to je ono. O samotě. Nazí. Prostě jí svlékne ty těsné černé šaty a pokochá se stoupající křivkou jejích ňader, která poté vezme do rukou. Pak do pusy…

Tiše zasténal, dopil svoji skotskou a užíval si, jak si doušek propaluje cestu jeho hrdlem.

„Bylo to dobré?“

„Cože?“

Prudce otočil hlavu a zjistil, že ho Mischa pozoruje se zdviženým obočím.

„To kuřecí satay,“ dodala. „Ještě jsem ho nevyzkoušela.“

Jen tam tak seděl a chvíli na ni mlčky zíral, než se mu povedlo dát se trochu dohromady. Donutil se odvrátit zrak od jejích plných rudých rtů a pohlédnout jí do těch zářivě modrých očí.

„Tady je jídlo vždycky skvělé. Měla bys to satay vyzkoušet. Tady, vezmi si ode mě.“

Vzal kousek grilovaného kuřete, namočil jej v malé misce burákové omáčky a dal jí sousto k ústům. Věnovala mu krátký úsměv plný příslibu smyslné touhy, pak otevřela svá úžasná ústa a přijala nabízené maso.

Ta ženská si přesně uvědomovala moc, kterou má nad muži. Nebyl vůči ní imunní – to bylo sakra jisté. Ale stejně jisté bylo, že on brzy získá kontrolu nad ní. Musí jen počkat, až s ní bude sám. Podle jejího flirtovacího chování soudě by to neměl být problém. Jedinou otázkou bylo kdy.

„Hmm, to bylo výborné.“

Olízla si rty. Rozkrok se mu opět rozbouřil.

„To ty taky, pokud ti tedy nevadí, že to takhle říkám.“

„To mi nevadí vůbec.“

Usmála se a on znovu pocítil ten samý nával touhy jako pokaždé, když se na něj usmála, pokaždé, když s ním promluvila. V žilách se mu rozlila vlna žádostivosti.

Naklonil se k ní trochu blíž a řekl tichým hlasem: „Tak to bys asi neměla nic proti malému pozvání.“

„Pozvání?“

„Abychom probrali to, o čem jsme mluvili předtím.“

„Myslíš to jednání?“

Aha, ona s ním pořád flirtuje. Tahle hra, kterou spolu hrají, se mu líbí, ale oba mají docela přesnou představu o tom, jak to asi všechno skončí.

„Ano. A potom…“

„A potom co?“ opáčila.

Ve tváři měla výraz, který byl ztělesněním sexu. Odpověď na tuhle otázku znali oba už dopředu. A oba si užívali to malé vzrušení, které pramenilo z toho, že tenhle rozhovor vedli před tolika lidmi. Jejich tiché hlasy však kolem nich vytvořily jakousi intimní bublinu.

Ano, tahle holka je ztělesněním sexu.

„Potom závisí na tom, jak naše jednání dopadne. Jaké budou tvoje odpovědi na moje otázky.“

„A když budu mít já nějaké otázky na tebe?“

„To je snad součástí celého procesu, ne?“ Přejel jí malíčkem po hřbetu ruky a pokochal se tím, jak jí z toho zrudly tváře i výstřih vyplněný bujným poprsím. Právě kvůli tomu to udělal – aby viděl, jak bude reagovat. „Hra o moc je o dávání a braní, a vůbec nezáleží na tom, co si o celé věci myslí ti, kteří s ní nemají moc bohaté zkušenosti. Jde o výměnu moci. Funguje to na obě strany. Akorát že v našem případě tomu budu velet já.“

Zamrkala a tváře jí ještě víc zrůžověly.

„Aha, o tomhle by ses ještě ráda trochu hádala, co? To bych neřekl, krásko. Pořád tě to neodradilo?“

Na chviličku se odmlčela a pak trochu bez dechu odpověděla: „Ne.“

Sakra práce! Už se nemůže dočkat, až si ji odsud bude moct odtáhnout někam pryč!

„Mischo, určitě ti nebude vadit, když pojedeš s Connorem? Neuvědomila jsem si, že budeme mít auto až po střechu plné dárků.“

„O mě se neboj, Dylan. To je v pohodě.“

Bylo to víc než v pohodě. Sama v autě s Connorem. Pak sama v Dylanině bytě. Flirtovali celý večer. Byl na tom stejně jako ona – a dával to dost zřetelně najevo. A ji to zajímalo přímo extrémně.

„Opravdu?“ ještě jednou se zeptala Dylan.

„Jasně. Vy si s Alekem odpočiňte, vybalte všechny dárky a uvidíme se zítra ráno, dobře?“

„Jo, po pozdní snídani půjdeme vybírat šaty, jestli ti to nevadí.“

„Miluju slovo pozdě,“ zašklebila se na ni Mischa šťastně.

Dylan se zasmála. „Tak dobře. Ale moje číslo máš, kdyby se něco dělo.“

„Jak tě tak znám, tak jsem si dost jistá, že v tvém bytě mi nebude chybět vůbec nic.“

„Není tam nic k jídlu… Poslední dobou jsem doma moc nebyla.“

Tentokrát byla řada na Mische, aby se zasmála. „Jako kdybys někdy žila jinak než jen z donášky z restaurace. Nedělej si starosti. Vím, kde máš jídelní lístky podniků okolo. Jeď domů a padni svému muži do náručí.“

Dylan jí vlepila rychlou pusu na tvář. Pak ji Alec doprovodil ke dveřím restaurace a Connor jí přinesl kabát.

„Dnes večer jsem si vzal taxíka,“ pronesl a přehodil jí kabát přes ramena. „Parkování je tu peklo. Alekovi a Dylan jsem to neříkal. Doufám, že ti to nevadí.“

„Taxík je v pohodě.“ Snažila se nevšímat si toho, jak jí žilami zase lomcuje rychlý, nepravidelný pulz. Connor opravdu vypadal úžasně, hora vypracovaných svalů a ostře řezaných rysů, a jeho oči jako by si dokázaly propálit cestu přímo do jejího nitra. „V San Francisku se taky nedá pořádně zaparkovat, což je jeden z důvodů, proč si najímám byt, z kterého se dá dojít do tetovacího studia pěšky. A skoro všude jinde jezdím taxíkem.“

Snažila se s ním vést normální konverzaci, i když ve skutečnosti chtěla jediné, totiž aby ji natlačil na první zeď, kterou potkají, a začal ji líbat jako smyslů zbavený. Místo toho tu takhle blábolila. Tohle se jí ani trochu nepodobalo. Když vyšli ven, vtáhla do plic studený vzduch. Teprve teď, když spolu stáli na ulici, si uvědomila, jak strašně vysoký Connor je a jak masivní stavbu těla skrývá pod černým vlněným kabátem. Z té tyčící se hory masa, která stála vedle ní, jí v tom vlhkém nočním vzduchu vyrazila po těle husí kůže.

Uklidni se!

Byl to prostě jen další muž. Tohle bude jen další z řady nocí naplněných přátelským sexem bez závazků, což bylo přesně nastavení, které preferovala. Tak proč se kvůli němu třásla jako malá holka?

„Ještě jsi mi neprozradila, jak se jmenuje to tvoje tetovací studio,“ nadhodil, když postávali na chodníku.

„Jmenuje se Třináct růží. Vedu ho už skoro čtyři roky.“

„A obchody jdou?“

„Jdou dobře. Líp, než bych si v současné ekonomické situaci mohla přát. Tenhle výlet je vlastně součástí plánu začít diskutovat o otevření nové pobočky tady v Seattlu, společně s jiným tatérem, kterého jsem potkala ve studiu, kde jsem se zaučovala.“

„V tomhle městě je pro tetovací studio docela dobré podnikatelské podhoubí, řekl bych.“

„A ty sám máš nějaké tetování?“ zeptala se a doufala, že řekne, že ano. Dokonce ještě předtím, než začala sama tetovat, znamenal pro ni body art jakýsi fetiš. Měla za to, že je to krásná věc – samozřejmě když se to umí –, ale pro tetování obecně měla prostě slabost. Respektive měla slabost pro muže s tetováním.

Bože, kdyby tak mohla vidět inkoust v jeho kůži…

„Mám dvě,“ svěřil se jí. „A teď přemýšlím o třetím, hned jak najdu toho správného tatéra. Ten můj se přestěhoval do New Yorku. Když budeš hodná holka, možná ti je později ukážu.“

Zasmála se. Ale uvnitř se celá chvěla.

Hodná holka.

Nikdo jí nic podobného nikdy neřekl. Upřímně řečeno, nikdo si jí to netroufl říct. Dokonce ani těch pár mužů, kterým dovolila, aby ji svázali, aby jí uštědřili výprask v sanfranciských sadomasochistických klubech. Submisivita pro ni nikdy nebyla natolik důležitá a stejně byla často ona ta, která byla nahoře. Ale od něj to znělo tak sexy jako od nikoho jiného.

Znovu na ni nepokrytě zíral. Důkladně si ji prohlížel.

Potřásla hlavou. „Co se děje?“

„Jen jsem si říkal…“

„Co?“

„Jestli se mnou dnes večer pojedeš domů. Však víš, kvůli té naší diskusi.“ Ztišil hlas natolik, že měla co dělat, aby slyšela, co říká, neboť ji rušil zvuk valících se pneumatik projíždějících vozů na vlhké vozovce. „Doufám, že ano. Protože upřímně řečeno, nemůžu se dočkat, až tě dostanu do rukou, Mischo. Nemůžu se dočkat, až ucítím pod dlaněmi tvou úžasnou jemnou kůži. Až tě budu moct přehnout přes koleno. Až uslyším, jak lapáš po dechu, až ti budu dávat na zadek.“ Odmlčel se. „Stejně jako teď. Což mi napovídá, jak mi asi odpovíš. Ale musím to od tebe slyšet. Půjdeš se mnou? Anebo tě mám vysadit před Dylaniným bytem, aby sis to všechno mohla ještě chvíli promýšlet?“

Už s ní někdy nějaký muž mluvil tímhle způsobem? S takovou sebejistotou. Akorát že po ní vlastně chtěl svolení… k čemu? Aby jí mohl dělat věci, s kterými si doteď zatím jen zahrávala. Ale nikdy, to si byla jistá, nikdy tak vážně jako tenhle chlap. S tímhle člověkem by se jí otevřely úplně nové obzory a zážitky. Na které se dost těšila.

„Takže jak, Mischo,“ naléhal.

Byl tak blízko, že v jeho dechu cítila téměř neznatelnou nasládlou vůni dobré skotské. Ruku měl na jejím boku. Mohla by přísahat, že jakýmsi záhadným způsobem cítila žár jeho doteků i přes tlustou látku svého vlněného kabátu. Otřásla se.

„Pojedu s tebou, Connore. Jdeme.“

Dvě

Connor se usmál, pokývl svou hranatou bradou a vstoupil do vozovky. Hlasitým hvízdnutím a krátkým mávnutím ruky zastavil taxi stejně pohodlně, jako dělal všechno ostatní. Jako si získal ji, napadlo ji. Překvapilo ji to. Lákalo ji to.

„Tak pojď,“ vybídl ji.

Pokynul k taxíku; bylo to starosvětské gesto, které se jí okamžitě zalíbilo. Pak nastoupil i on a dal řidiči adresu kdesi v Belltownu, což byla čtvrť v Seattlu, kde bydlela i Dylan. Tvořily ji spíše starší domy a stará architektura tu se zachovala v podobě činžovních domů, skladů, z nichž vznikly lofty, a kouzelných, i když trochu ošuntělých krámků a kaváren. Trochu jí to připomnělo domov.

Hned, jak taxík vyrazil do seattleských ulic, Connor jí položil ruku kolem pasu a přitáhl si ji blíž. Mischa sklouzla po kůži sedadla zcela hladce, jako kdyby nevážila víc než hadrová panenka. Tiskli se k sobě tvářemi.

„Na tohle jsem se těšil celý večer. Abych tě měl jen pro sebe. Abych tě mohl políbit.“

Otočila se a pohlédla na něj. V jeho očích jantarově plálo světlo pouličních lamp. V jeho drsné tváři se zračila touha. Mischa se cítila stejně.

Olízla si rty. „Na co čekáš?“ vyzvala jej.

Krátce se usmál, ale jeho úsměv stejně rychle pohasl a Connor zase nasadil vážný výraz. Naklonil se k ní a přitiskl svá ústa k jejím.

Měl tak hebké rty! Tak měkké, když jimi přejížděl po jejích! Jen byl příliš pozorný. Mischa chtěla víc. Natáhla ruku a chtěla mu ji položit na tvář, ale on ji vzal a pevně ji sevřel v dlani. Přitiskl si ji k hrudi a svými rty otevřel její. Jeho horký jazyk vklouzl dovnitř.

Byla z něj malinko cítit whisky, kterou měl k večeři. Chutnal jako opravdový chlap. Jako opravdová touha.

Zasténala, otevřela se mu a on si ji přitáhl blíž. Ruka kolem pasu ji pevně svírala, tak pevně, že ji to skoro bolelo. Ale Mischa takové zacházení asi potřebovala. Ten drsný dotek se jí líbil. Ta hrubá vášeň. A on ji pořád líbal a líbal, až skoro nemohla dýchat. Polibky plné touhy. Plné žádostivosti. Po těle se jí z toho rozlévala horkost. Cítila, že mezi stehny vlhne. Pak sjel rukou dolů a začal jí hladit koleno. Nato se vydal výš a ona mu to dovolila. Roztáhla nohy trochu od sebe. Chtěla, aby se dostal až nahoru.

Odtáhl se od ní jen na chviličku. „To je přesně ono, kočičko.“ A pak se k ní znovu sklonil a políbil ji.

Zajel jí jazykem do pusy a ona jej začala sát. Pořád držel její ruku přitisknutou ke své hrudi, takže cítila, jak mu bije srdce. Stejně zběsile jako jí. Stejně rychle jako pulz její touhy v prsou a pohlaví. Jeho ruka pomalu šplhala po jejích stehnech a zanechávala po sobě rozpálenou stopu. Mischa se trhavě nadechla a vtáhla do nosu jeho opojnou vůni: vůni deště, země a noci.

Když jeho prsty dospěly až k lemu jejích krajkových kalhotek, celá se otřásla. Při pomyšlení na to, že určitě hned pozná, jak je mokrá, krajka okamžitě zvlhla. Zasténal jí do úst a ona nad jeho reakcí pocítila podivné uspokojení.

Rozhodným pohybem jí dal nohy dál od sebe a ona mu to dovolila. Seděla nehybně a on přejel prsty po mokré látce, pak po její roztoužené štěrbině, až dospěl k tvrdému výčnělku jejího naběhlého klitorisu.

Potřebuju ho! Potřebuju víc!

Jako by jí četl myšlenky. Jeho prsty zajely pod látku kalhotek a přesunuly se přímo mezi nateklé záhyby jejího pohlaví.

„M mm…“ zasténala do jeho polibků.

Ale on ji nepřestával líbat. Místo toho nastolil pravidelný, k zbláznění příjemný rytmus: prsty masíroval její dírku a jazykem rejdil v její puse. Narůstala v ní touha a pálila jako jasný plamen. Vzepjala se proti jeho ústům a ruce, ale on ji ihned umravnil volnou rukou a zatlačil její boky zase zpátky do sedadla. Chtěl, aby seděla bez hnutí.

Jedna část jejího já proti jeho nadvládě protestovala. Avšak ta druhá si ji opravdu užívala. Zašla už příliš daleko na to, aby ji zpochybňovala.

Znovu nasála jeho vůni a vášnivě ho políbila – na nic víc se totiž nezmohla. Proti němu, proti příboji jeho touhy byla naprosto bezmocná. Když do ní vnikl prsty, jenom znovu zasténala. Ucítila, jak se do polibku začal usmívat. Pak ji začal v pravidelném rytmu šukat prsty. Dovnitř, pak ven; palcem jí kroužil kolem poštěváčku tak dlouho, až cítila, že každou chvíli dosáhne orgasmu.

V tu chvíli se odtáhl.

„Jsme tady.“

To ano, skoro…

Zamrkala. Její dech připomínal skřípění veřejí. Pozoroval ji. Jeho prsty se v ní stále pohybovaly. Ten jeho upřený pohled se skoro nedal vydržet.

„Jsi připravená, kočko?“

„Ano.“ Kousla se do rtu.

Na jeho úžasné tváři vykvetl potměšilý úsměv. Jeho prsty se přestaly hýbat.

Parchant jeden!

Vyklouzl z ní a jí se chtělo vykřiknout. Byla tak blízko vyvrcholení, že se celá třásla.

„Tiše, Mischo. Pomůžu ti ven.“

Točila se jí z toho všeho hlava – z jeho galantního chování, jak jí hořelo celé tělo z toho, jak došla tak blizoučko orgasmu. Sakra, co byl tenhle chlap zač?

Klepala se jí kolena, ale on jí pomohl vystoupit z taxíku a podpíral ji svou silnou paží. Stáli na chodníku před starším cihlovým činžákem. Přitáhl si ji, co nejblíž to šlo, a ona na svém těle ucítila jeho vypracované svalstvo.

„Teď tě dostaneme nahoru. A tam ti to udělám. Až se uděláš, tak si můžeme promluvit. Ale jen až to budeš mít za sebou. Posloucháš mě, holka?“

Zbláznil se? Co jiného by asi tak teď mohla dělat?

Přikývla. „Jasně, sakra.“

Zasmál se a jeho hluboký, brumlavý smích zněl potěšeně.

„Máme noc jen pro sebe. Už se nemůžu dočkat.“

Ani ona se nemohla dočkat. Tedy přesněji řečeno, pokud si nepospíší a okamžitě si ji neodtáhne nahoru do svého bytu, pokud nesplní svůj slib a nepřivede ji okamžitě, co to půjde, k orgasmu, tak se mu udělá přímo tady na chodníku. Nedokázala myslet na nic jiného.

Na Connora.

Na svou touhu.

Neovládala se.

Absolutně se neovládala!

Proč jí na tom nezáleželo ani zdaleka tolik, jak by mělo?

Vedl ji za ruku celá dvě patra až ke dveřím svého bytu. Měl velkou, teplou ruku. Vzpomněla si, jaké to bylo, když ji měla mezi nohama, které se po cestě nahoru o sebe otíraly a dráždily její roztoužené tělo. Ve druhém patře už lapala po dechu. Ani ne tak ze schodů, spíš ze všeho, co jí dělal v taxíku. A taky z toho, co jí bude dělat, až za nimi zaklapnou dveře. Z majetnického pocitu, který z něj vyzařoval.

Connor odemkl dveře do bytu, které byly natřené na světle modro, a zavedl ji dovnitř. Prostor osvětlovala jenom stojací lampa. Mischa přejela jediným pohledem po úhledném moderním nábytku i stěně, na níž nebyl štuk a tvořily ji odhalené cihly. Všude po stěnách visely obrazy v černých či cínových rámech. Roboti, vesmírné lodě. Jeden opravdu skvělý akt ženy lelkující v křesle. Ale teď neměla čas přemýšlet o obrazech. Connor jí z ramen svlékl kabát a zavedl ji k velké pohovce ve tvaru L, potažené tmavě modrou látkou.

„Posaď se.“

Znělo to jako příkaz. Proč jí tedy z té jediné věty začala celým tělem vibrovat touha? Sedla si a on se uvelebil vedle ní. Znovu si všimla, jak se mu přes širokou hruď napíná jeho tmavá košile. Měla chuť se natáhnout a přejet po látce rukou. Cítit ty svaly, které se dmuly pod ní. Protáhla si prsty na rukou.

„Jsi nervózní, Mischo?“

„Cože? Ne, samozřejmě že ne.“

„Tak co teda?“

„Já… já nevím,“ přiznala. „Možná je to tím, že si říkám, že dnes večer to bude jiné. Něco víc, než jsem doteď zažila. Už jsem pár věcí zkusila… byla jsem v několika fetiš klubech. Ale ty… to bereš asi víc vážně, hádám.“

„A kvůli tomu se bojíš?“

„Ne.“ Zavrtěla hlavou a nechtěla to přiznat. „Ne.“

Usmál se. „Uvidíme, jestli je to pravda.“

„Ty z toho snad máš legraci,“ obvinila ho.

Zasmál se a jeho zelenozlaté oči se přitom vesele zablýskaly. „Ale já jsem sadista, Mischo.“

Rozesmála se. „To je fakt.“

Pak ji vzal za ruku a přitáhl si ji k ústům. Přejel rty po hřbetu jejích prstů a Mische z toho projelo tělem mrazení. Neustále se jí díval přímo do očí a postupně jí rozevíral sevřené prsty a každý z nich políbil. Nikdy předtím se nikdo takhle pečlivě jejím prstům nevěnoval. Nikdy ji nenapadlo, co by to s ní mohlo udělat. A každým dalším dotekem jeho rtů na její kůži se jí víc a víc rozpalovalo tělo, až k zbláznění.

Na vteřinu přestal a zeptal se: „Mám tvůj souhlas, Mischo?“

„M mm. Cože?“

„Abych si s tebou mohl dělat, co chci?“ Úžasně se na ni usmál.

Taky se zasmála. „Naprosto.“

„Tak co kdybychom k té rozkoši přidali trochu bolesti? Ptám se teď tak trochu ve zkratce, protože upřímně řečeno, už se nemůžu dočkat.“

Líbilo se jí, když se jí takhle přiznal, že po ní touží, a líbil se jí i tón jeho hlasu. Trochu ochraptělý. „Ano. Jasně.“

„Stejně si budeme muset promluvit ještě těsně předtím, než se pustíme do něčeho vážnějšího. Ale právě teď se tě jen potřebuju dotýkat.“ Jednu ruku jí obtočil kolem krku a trošičku na něj zatlačil. Překvapilo ji – vlastně spíš šokovalo –, jak na jeho pohyb zareagovala. Měla pocit, že ji naprosto ovládá. A zároveň jakýmsi nepopsatelným způsobem, který nedokázala ozřejmit ani sama sobě, se cítila opečovávaná, jako by se o ni Connor staral.

„Ano, později,“ zamumlala souhlasně.

„Tak pojď,“ vybídl ji tichým hlasem. „Pěkně se mi tu opři, holčičko.“

Rukou na zátylku ji směroval podle svého přání, až na sedačce napůl ležela. Connor vstal, takže teď měl jedno koleno na sedáku a nakláněl se nad ní.

„Jsi opravdu nádherná,“ zamumlal jakoby pro sebe.

Nechal svou ruku sklouznout ze zátylku níž, nejprve ke klíční kosti, pak do žlábku mezi její ňadra. Laskal jí dekolt a úbočí prsou. Jeho žhavé doteky ji pálily na kůži. Ztvrdly jí bradavky.

„Líbí se mi tyhle lodičky na podpatku. A taky že pod šaty nosíš síťované punčochy s lemem na konci. Ukaž, podívám se.“ Nespouštěl z ní zrak a vyhrnul jemnou pletenou látku jejích šatů po stehnech nahoru, aby se mohl pokochat jejími černými krajkovými kalhotkami. „Velmi pěkné,“ zamumlal. „Ale co kdybychom je sundali, co říkáš?“

Svlékl jí je a při pohledu na odhalenou kůži jejích intimních míst se pousmál. Pohledem na vteřinku zabloudil k jejím očím, ale hned zase sklouzl zpět k jejímu odhalenému pohlaví. Dotkl se jí, zatím jen konečky prstů, jen lehký dotek jako pírko po celé délce její mokvající štěrbiny, a Mischiným tělem projela touha jako úder blesku, až se z toho celá zkroutila.

„Musím tě ochutnat,“ prohlásil.

Na kratičkou chvíli si stačila pomyslet Ano, prosím! A pak se na ni vrhnul, jazykem rejdil mezi jejími naběhlými pysky a tlačil se mezi ně.

„Ach, Connore…“

Rukama mu zajela do krátce střižených tmavých vlasů a pozorovala, jak se jí do stehen zaryly jeho prsty. Ten drsný pocit na kůži se jí moc líbil. Ještě víc se jí však zamlouval krouživý pohyb jeho jazyka, jímž projížděl po délce její zvlhlé dírky až k tvrdému výčnělku naběhlého klitorisu.

„Bože…“

Pořád ji lízal v pomalém, avšak pravidelném rytmu. Měla velkou chuť se udělat, ale Connorův rytmus byl o chloupek pomalejší, než by bylo potřeba k tomu, aby dosáhla

orgasmu.

„Connore, prosím. Rychleji.“

Přestal, a když znovu začal, byl rytmus jeho doteků ještě pomalejší. Lízal ji teď skoro líně.

„Ty mě mučíš.“

Nedostala z něj žádnou reakci. Prostě jen zase přestal a ona pochopila, že čím víc si bude stěžovat a prosit, tím pomaleji jí to bude dělat.

Parchant jeden!

Líbilo se jí to.

Vzdychla, opřela se o měkké polštáře na pohovce a nechala nohy daleko od sebe. A v okamžiku, kdy se takto zařídila, dal se skutečně do práce. Jazykem se tlačil dovnitř, přejížděl jí po roztouženém poštěváčku a pořád ji lízal. Pak ji začal tvrdě sát.

„Au!“

Cítila, jak v ní narůstá orgasmus, a nechala rozkoš, ať se zmocní jejího těla, které začaly svírat první stahy nadcházejícího orgasmu. Těsně před vyvrcholením do ní Connor strčil prsty.

Mischa vybuchla v orgasmu a vykřikla. Vzepjala se boky proti jeho ústům a prstům. Rozkoš ji drtila jako kladivo a lomcovala jejím tělem v nekonečné extázi.

„Connore… ach, bože…“

Vlny se valily jedna za druhou, ale Connor nepřestával. Šukal ji prsty stejně jako v taxíku, ale tentokrát tvrdými, skoro by se dalo říct trestajícími tahy. A současně sál její klitoris, až to Mischu trochu bolelo. Ale zároveň se jí to nějakým způsobem líbilo, potřebovala to. Za malou chvíli se asi znovu udělá. Neuvěřitelné. Tělem jí zmítala rozkoš a boky vyrážela proti Connorovým ústům tak prudce, že si ji musel přidržovat rukou. Nebo to tak prostě chtěl. Líbilo se jí to – jeho drsné ruce i nádherná, horká ústa. I to, jak ji ovládal.

Když bylo po všem, ležela na posteli a celá se chvěla malými záblesky rozkoše, jež jí projížděly tělem. Connor zvedl ruku, utřel si pusu hřbetem a usmál se na ni.

„To bylo nádherný, holčičko. Když jsem v puse cítil, jak přichází tvůj orgasmus. Dáme si další kolo?“

Nejistě se zasmála. „Asi budu potřebovat pár minut na vzpamatování.“

„Tak ten čas využiju na to, abych si tě pěkně svléknul a dostal do postele.“

Než stačila odpovědět, zvedl ji do náručí a nesl ji krátkou chodbou do ložnice. Nepamatovala si, kdy naposledy ji nějaký muž takhle držel – v náručí! Cítila se jako malá holka. A zároveň jako stoprocentní ženská.

Koutkem oka zachytila, že chodbu zkrášlují další Connorovy kresby, ale záhy ji Connor donesl do ložnice, kde loktem rozsvítil světlo. Celá místnost přímo hlásala mužskou domácnost: velké kusy černého nábytku, stejně vyvedená obrovská postel se sloupkem v každém rohu. Na polštářích hrály prim různé odstíny šedé, od tmavé až po úplně světlou, vyvedené v horizontálních pruzích. Jenže Mischa dokázala pomyslet na jediné: jak ji na té posteli Connor pořádně ojede.

Posadil ji na pelest.

„Zůstaň tady, Mischo,“ přikázal jí tichým hlasem. V jeho tónu však zaznívala nezpochybnitelná autorita, a to ji ještě víc rozpalovalo. Srdce jí bušilo jako o závod.

Pozorovala ho, jak odkopává boty, pak si rozepíná košili a nechává ji spadnout na zem. Zhluboka se nadechla, když se měla možnost pokochat jeho svalnatými rameny a hrudí i pravidelnými, vypracovanými svaly na jeho břiše. Měl světlou, zlatavou kůži, jako kdyby se přes léto trochu opaloval. Kolem pravého bicepsu měl černočervené tetování – pás keltského bojovníka, který tvořily složité motivy uzlů korunované špičkami šípů. Stejně čistě mužské jako on sám. Na vnitřní straně levého předloktí se skvěl nápis v irštině, ale Mischa měla co dělat, aby se soustředila na tetování, takže nerozluštila jeho význam. Connor vystoupil ze svých černých kalhot a odhalil pevná stehna. Pod černými boxerkami se nicméně rýsovala ještě pevnější a mocnější erekce.

Najednou jí jako blesk znovu projela touha.

Musím se ho dotknout, vzít jeho ptáka do ruky…

Bezděky si olízla rty.

„Teď ty,“ přikázal a přistoupil k ní. Oči se mu blýskaly.

Naklonil se přes ni, pomohl jí rozepnout zip vzadu na šatech a přetáhnul jí je přes hlavu.

„Teda, jsi fakt nádherná,“ pronesl obdivně. „Ale pojďme svléknout i tohle, dobře?“

Natáhl ruku a rozepnul háček její černé krajkové podprsenky. Mischa pocítila váhu vlastních ňader, horkost, která z nich vycházela, i to, jak jí na chladném vzduchu tvrdnou bradavky.

„Jo, jsi opravdu úžasná holka. Bože. Dokonce snad hezčí, než jsem si představoval.“

Klekl si na postel, přitiskl ji na matraci a vztyčil se nad ní. Do zad ji hřálo bavlněné prostěradlo. Na tváři ucítila jeho horký dech. „Musím vidět tvoje tetování. Podívat se, jak jsi se poznačila dřív, než to udělám já. Taky si tě poznačím. Musím se pokochat tím, jak jsi nádherná.“

Přitom vzal do dlaní její ňadra, a když Mischa ucítila žár jeho dlaní, to, jak se jeho kůže tiskne na její ztopořené bradavky, zasténala rozkoší. Políbil ji na tvář, pak na krk, pohrál si s jejími ňadry, nejprve něžně, ale pak ji jemně štípl do bradavek.

„Au!“

„Bolí to?“

„Hmmm… trochu. Ale líbí se mi to.“

„To je dobře. Víš, k čemu jsou bezpečnostní hesla?“

„Jo.“

„Řekni mi svoje.“

„Žlutá, když to bude až moc. Což znamená zpomalit. Červená znamená stop.“

„Ano. Výborně. Věř mi, že je budu naprosto respektovat. Dobře?“

„Dobře.“

Znovu ji štípl, tentokrát však tak silně, že zalapala po dechu.

„Pořád je to v pohodě?“

„Ano…“

Kundičku měla celou nadrženou a úplně mokrou. Potřebovala zažít další orgasmus.

„Dotkni se mě, holčičko,“ vyzval ji.

Natáhla se k němu a přejela prsty po bavlněné látce jeho boxerek. Potěšilo ji, jak se mu při tom zrychlil dech. Měl pořádnou erekci. Tvrdou jako kámen. Podívala se dolů, odtáhla gumu trenýrek a vysvobodila jeho ptáka z těsného vězení.

Byl tak úžasný! Tak zatraceně tvrdý, s tmavou zduřelou špičkou. Tkáň jeho pohlavního údu vypadala jako samet a měla stejně zlatavě hnědý nádech jako celé jeho tělo. Měl tak tlustého ptáka, že ho její drobné prstíky nedokázaly obejmout. Mischa si znovu olízla rty.

„Pohoň mi ho,“ přikázal jí.

Začala pomalu pohybovat zaťatými prsty a přejíždět jimi po jeho tvrdém kolíku.

„Jo, tohle je moc dobré,“ pochválil ji.

Hebkými dlaněmi jí laskal ňadra a občas udělal pauzu, aby ji mohl štípnout do bradavek. Celé tělo měla v jednom ohni, jen kvůli němu. Užívala si každičký moment tohoto nádherného mučení. Užívala si kontrastu jeho jemného laskání a drsných štípanců. Užívala si to natolik, že neměla žádnou potřebu zpochybňovat jeho absolutní autoritu, kterou nad ní v téhle chvíli měl.

Posunul se, takže teď měl jedno stehno mezi jejíma nohama. Pak ho neznatelně přitlačil na její roztouženou štěrbinu.

„Líbí se mi, jak jsi mokrá, Mischo. Kvůli mně. Jak jsi krásně kluzká. Je to naprosto skvělé, jestli to chceš vědět. A líbí se mi, jak mi umíš honit ptáka. Ta tvoje křehká ženská ručička…“

Zmáčkla mu penis a cítila, jak trochu nadskočil. Sama pro sebe se usmála.

Boky vycházel vstříc její ruce. Když promluvil, znělo to, jako by nemohl popadnout dech. „I když se mi to fakt hodně líbí, myslím, že až tě budu pořádně šukat, bude se mi to líbit ještě mnohem víc, zvlášť když máš na sobě ty síťované punčochy a podpatky. Fakt pěkné. Ale teď toho nech.“

Dal ruce pryč z jejích prsou, sundal její ruku ze svého penisu a pevně sevřel její prsty ve svých.

„Máš nádherná tetování. Ta záplava květů na rameni. Líbí se mi, že jsou všechny jen černé a šedé. Takhle to vypadá jako šerosvit. Jako moje kresby uhlem.“

„Ano. Přesně takový byl záměr,“ potvrdila mu a měla co dělat, aby dokázala střízlivě uvažovat.

„Teď si tě otočím a podíváme se, co tu ještě máme.“

Touha v jejím těle rostla jako nějaká živá věc. Chtěla, aby dál obdivoval její tetování, její tělo. „Ano. Udělej to, Connore.“

Connor se zhluboka nadechl a donutil své tělo zklidnit se natolik, aby mohl s Mischou zacházet, jak si naplánoval. Dal jí ruce kolem pasu a nechal je sklouznout až na její odhalené, hedvábně hladké hýždě. Tahle ženská má úžasnou kůži! Ještě jednou se podíval na její nádherná ňadra – možná nejhezčí, která kdy viděl, nádherně zakulacená, s tmavě rudými bradavkami, které mu připomínaly její namalované rty. Byly tvrdé jako kámen a rýsovaly se proti její bledé kůži v nádherném kontrastu.

Otočil ji a ona se nechala. Cítil, jak se mu poddává, a tušil, že s tím mají co do činění její orgasmy. Že kdyby se snažil vzít si ji stejným způsobem předtím, než se udělala, asi by s ním bojovala víc.

Líbilo se mu, že to fungovalo.

Její záda byla stejně úžasná jako její prsa a obličej: jemné křivky a linie její postavy i prohnutí v kříži. Plné hýždě, kulaté tak akorát, ve tvaru srdíčka. A její kůže, pokrytá kroutícími se stonky květin vyvedených v klasickém japonském stylu: chryzantémy, lilie, květy sakury a slivoně, několik drobných orchidejí. Fantastické detaily. Táhly se jí po světlé kůži všude, od pravého ramene až k levému boku a na vrchní část stehna. Všiml si toho, už když se na ni vrhnul poprvé, ale tehdy jej rozptylovala její vůně – teple ženská, voněla parfémem a touhou –, než aby se dokázal soustředit na celý motiv.

I teď měl co dělat, aby se dokázal alespoň trochu soustředit, i když chtěl. Chtěl si ji užít celou, poznat každý centimetr jejího kyprého, bezchybného těla. Přesně takhle to měl rád, nádherně zakulacené křivky. Když bylo za co ženskou chytit. Bylo to taky lepší na starý dobrý výprask.

Natáhl se přes ni a sklonil se, aby mohl vtisknout polibek mezi její lopatky. Ležela naprosto bez hnutí, s rukama nad hlavou, což ho z nějakého záhadného důvodu dost vzrušovalo. Vždycky se mu líbilo, když ženská poslouchala. Ovšem když věděl, jak divoká je tahle kočička, vzrušovalo ho to ještě víc.

Její tělo se pod jeho rty sotva znatelně zachvělo. Znovu ji jemně políbil a opět si užíval její reakce. Pak to udělal ještě jednou a pak znovu, postupoval stále níž, až dospěl do toho svůdného údolíčka, které se jí rýsovalo v kříži. Nechal jazyk vystřelit ven. Zkroutila se slastí v reakci. Posunul se ještě níž a políbil stoupající křivku jejích pevných hýždí. Lehce ji kousl.

„Ach, Connore…“

„Tiše.“

Znovu ji políbil a zase jemně kousl. Cítil, jak se tiše nadechla. Zůstala úplně potichu. Poslouchala ho. Pomalu ji líbal po celé délce páteře, užíval si pod rty chuť její kůže, její jemnou strukturu. Dal jí vlasy na stranu a spatřil vytetované čínské znaky, které se táhly podél krční páteře, poté i malý černý a okrový japonský vějíř vyvedený v nádherných detailech těsně nad čínskými znaky, v místě, kde se jí na krku táhla linie vlasů.

„Roztáhni ty svoje nádherné nohy. Ano, přesně tak.“

Sjel mezi ně rukou a zanořil prsty přímo doprostřed toho vlhkého horka. Ucítil, jak se jí stáhla kundička a sevřela jeho ukazovák a prostředník v těsném, horkém objetí.

„Ach!“

Zkusil párkrát zajet dovnitř a zase ven a pták mu z toho narostl do neuvěřitelných rozměrů.

Musí ji mít, co nejdřív! Ale nejprve…

Vstal a plácl ji ostře přes zadek. Trochu nadskočila, ale pak ucítil, že se celé její tělo úplně poddalo.

Tahle holka byla opravdu skvělá. Její reakce byly fakt něco.

Znovu ji pleskl. Tentokrát nadskočila méně, její tělo ránu lépe ztlumilo. Kůže na zadku jí začínala růžovět, tak světlou ji měla. Tohle se mu opravdu moc líbilo.

Na chvilku přestal a začal jí hníst hýždě, nejprve lehce, poté důrazněji a zpracovával bolest způsobenou ránami. Ohnul prsty, které měl pořád zabořené v její kundičce, zatlačil, pak je skoro vytáhl ven. Pak ji znovu plácl a současně zarazil prsty hluboko do jejího pohlaví. Vykřikla.

„Connore!“

Zkameněl.

„Co se děje?“

„Já jen… Bože, udělej to znovu.“

Sám pro sebe se usmál. V ptákovi mu cukalo touhou. Velmi tiše pronesl: „Jen abys věděla, holčičko, takhle to nefunguje. Měl jsem takový pocit, že jsi to pochopila už dřív. Ale řeknu ti to teď na rovinu, jestli si se mnou budeš chtít hrát, pak věz, že čím víc si o něco budeš říkat, tím míň je pravděpodobné, že to dostaneš. Jsem totiž sadista, myslím, že jsem ti to už říkal. Dost si užívám, když vidím, jak se svíjíš nenaplněnou touhou. A ještě víc si užívám, když tě vidím prožívat orgasmus. Ale kdy k tomu dojde, určím jen já. Ale než bude tahle noc u konce, zjistíš, že je dobré mi důvěřovat, že tyhle věci dělám tak, aby v tobě touha narostla co možná

nejvíc. Že se mnou dosáhneš neuvěřitelných výšin, kterých nikdy nedosáhneš, pokud se ti vždycky dostane všeho v tom okamžiku, kdy na to pomyslíš.“

„Ano,“ odpověděla a její hlas zněl jako šepot.

„Ano co, Mischo? Ano, jako že ti to dává smysl? Ano, jako že to takhle chceš?“

Chvíli zůstala potichu. Pak vydechla: „Ano na všechno.“

„Aha, tak to je správná odpověď. Přesně tohle jsem od tebe chtěl slyšet.“

Mischa se celá chvěla a její pohlaví se svíralo touhou. Jak to že ji tak moc vzrušovalo, když věděla, že se mu to líbí? To přece šlo přímo proti její nátuře. A přesto… s tímhle chlapem bylo všechno jinak. Neměla s ním žádnou kontrolu nad svými reakcemi. Na jakési bazální úrovni ji to zneklidňovalo. Avšak teď se na ni nedokázala dostat, byla už příliš daleko. Z rozkoše. Bolesti. Jeho příkazů. Mysl se jí ztratila na tom pomíjivém místě, o němž doposud jen slyšela, ale při svém experimentování s BDSM k němu nikdy nedospěla. Podprostor. Tak tam tedy teď je. Konečně.

Naklonil se nad ni. Na zádech ucítila teplo vycházející z jeho těla. Horkost jeho dechu, když jí šeptal do ucha: „Teď tě pořádně ošukám, Mischo. Přesně takhle. Nehýbej se.“

Čekala a ucítila závan vzduchu, jak se od ní odtáhl. Pak uslyšela, jak otevírá zásuvku nočního stolku, který stál vedle postele, a zvuk odtrhnutého balení kondomů. A pak se na ni znovu vrhnul, tentokrát ji však zalehl celou vahou svého velkého těla. Měla pocit, že je naprosto pod jeho kontrolou, už jen z toho, jak na ní spočívala taková masa. Cítila se vedle něj jako trpaslík, ale zároveň naprosto žensky. Vzpíral se na loktech, takže jí vedle spánků spočívala jeho svalnatá předloktí.

„Roztáhni pořádně nohy,“ poručil jí. „Hodná holka.“

Cítila, jak jí tělo svírají jeho mocná stehna. Pak jí mezi nohy natlačil svoje boky a ona poprvé zažila onen slastný pocit, jak se do ústí jejího pohlaví tlačí obrovský žalud jeho ptáka s nasazeným kondomem.

Pokud už nebyla úplně mokrá předtím, teď to dohnala. Zhluboka se nadechla a čekala.

Connor tiše pronesl zastřeným hlasem: „Chtěl bych tě ošukat do zadku, Mischo. Teď ne, ale někdy ano. Chtěla bys?“

Celá se zachvěla touhou: „Ano. Ano!“

„Teda, ty jsi fakt dobrá holka, co? Tak se podíváme, co všechno zvládne tvoje kundička.“

Obtočil jí jednu ruku kolem boků a nadzvedl ji, takže měla vystrčený zadek. Držel ji, jako kdyby nic nevážila, ale tak pevně, že na hýždích cítila jeho vypracované břišní svalstvo. Vypjal se a strčil do ní špičku svého ptáka.

„Ach…“

Musela se znovu zhluboka nadechnout a trochu se uvolnit, aby dokázala pojmout tak velký objem. A taky zvládnout představu, že brzy bude mít jeho obrovského ptáka zabořeného hluboko v sobě.

„Jsi uvnitř pěkně horká. A mokrá,“ zamumlal. „Začnu pomalu, abychom se přesvědčili, jestli se do tebe vejdu.“

Zasunul do ní pár dalších centimetrů a její pohlaví se už muselo pořádně roztáhnout, jak byl velký.

Políbil ji na šíji. „V pohodě, holčičko?“

„Ano.“

Trochu natočil boky a zabořil se do ní ještě hlouběji. Do těla, do kundičky, do celých útrob jí s jeho ptákem začala pronikat rozkoš. Trochu se poodtáhl a znovu na ni nalehl, tentokrát co nejvíc to šlo.

„Nadechni se,“ přikázal jí a ona poslechla. Tvrdě do ní zarazil svůj úd, až zalapala po dechu.

„Ach, bože…“

„Já vím, miláčku. Ale ty to zvládneš. Jsi pěkně úzká, ale taky parádně mokrá. Cítím to. Cítím tu tvoji nádhernou kundu. Jak v sobě drží mého ptáka. Pojď. Nadechni se. Uvolni se. Zvládneš to.“

Udělala, jak jí přikázal, a pravidelně dýchala. Nechala své tělo, ať se přizpůsobí jeho mocné kládě. Pohyboval se v ní, vždycky se jen malinko nadzvedl a pak zase trochu zatlačil. Měl v ní ptáka zabořeného až po kořen. Cítila, jak ji jemně lechtá jemná kůže jeho šourku. A do zad ji tlačily velké svaly jeho trupu.

Začal se pohybovat rychleji, v pomalých, avšak důrazných přírazech. Zarážel jí touhu hluboko do těla. Nutil ji vycházet mu zadečkem vstříc. Neustále ji líbal na šíji, jemně ji kousal a pak zase líbal. Pořád zrychloval. Její tělo se pomalu poddávalo tlaku a pohlaví se přizpůsobilo jeho velikosti. Začala v ní narůstat touha, až se jí z toho točila hlava. Všude kolem se vznášela jeho vůně, tmavá zem, deštěm zmáčená noc. Vtahovala ji do nosu a užívala si rozkoše i bolesti, kterou jí působil chlap, který ji tu tak nemilosrdně šukal.

Roztáhla nohy dál od sebe. Chtěla víc. Tlumeně se tomu zasmál.

„Jsi dokonalá, holčičko,“ zamumlal a útočil na ni dál svými boky. „Do toho. Teď si to fakt užijeme!“

Nastolil tvrdý, nemilosrdný rytmus a zajížděl ptákem tak hluboko, jak to jen šlo. Rozkoš ještě vzrostla a narůstala dál každým dalším přírazem jeho trestajících boků.

„Už zase budu,“ vydechla.

„Ano, udělej se, miláčku. Hned teď.“

Rozkoš rostla a vynášela ji do nebeských výšin, vybuchovala v ní jako ohňostroj s tisícem rachejtlí. Za zavřenými víčky viděla blesky a on volal její jméno. Pak se do ní opřel celou vahou svého těla.

„Mischo… ach můj bože!“

Jeho ruka se zkroutila v milostné křeči kolem její, pevně ji držela, stejně pevně jako paže kolem jejího pasu, a uvnitř ní se otevřela stavidla.

Oběma pořád lomcoval orgasmus a on ji pořád držel v sevření, zatímco jejím tělem zmítaly milostné křeče. Jeho úd uvnitř ní pořád chrlil milostnou šťávu. Na chvilku ji celou zalehl, ale hned se odvalil pryč a strhnul ji na sebe. V plicích mu sípalo. Jí taky. Jejím tělem zmítaly citové vjemy, které ji takřka zahlcovaly. A něco z jeho obrovského těla… Bože, líbila se jí jeho mohutnost. Jeho svaly. I jeho nádherný pták.

Něco v tom, jak ji držel v pevném sevření, když prožíval svůj orgasmus…

Pak si ji přitáhl k sobě blíž, položil ji hned vedle sebe, obtočil jednu paži kolem ní a ona si nechtěla připustit, co jí to všechno působilo. Skutečnost, že ji chtěl takhle držet. Že ona chtěla – potřebovala –, aby ji držel tak, aby jí z toho uhánělo srdce jako o závod.

Co to mělo být?

Skvělý sex. Naprosto úžasný, fantastický sex. Taková ochutnávka opravdové dominance – ne ve smyslu nějakých netradičních praktik, ale tak, že se mu zcela a úplně odevzdala, v tom smyslu, že jí rozkazoval, co má dělat. Úžasný sex s jedním z nejvíc sexy chlapů, s jakým kdy něco měla. Ale to bylo všechno.

Proč vůbec musí uvažovat o tom, jak se teď cítí?

Možná proto, že se cítila tak jako nikdy předtím. A měla naprosto neodolatelnou potřebu to zažít znovu. Dnes večer. Zítra.

Může sex být vůbec takhle dobrý? Nebo je v tom něco víc?

V duchu tuhle myšlenku automaticky odmítla. Byl to sex, sexy chlap. Nic víc, sakra práce!

Sakra práce!

Klela, protože ve skrytu duše věděla, že si tak trochu lže do kapsy. A že se jí nechce tuhle malou lež ani trochu zkoumat. Tohle se už naučila od své matky. Každý muž, s nímž se Mischa vyspala – a vyzkoušela jich už nestydatě mnoho –, jí jen dále potvrzoval dávno známou věc: že muži jsou jen hračky, společníci. Nic víc. Rozhodně ne něco, co by potřebovala k životu. Měla dobrý život. Měla dost práce, byla úspěšná. Šťastná.

Nebo ne?

Tak proč si najednou myslí, že by byla daleko šťastnější, kdyby se někde okolo ní potuloval Connor?

On takový není. A ani ty nejsi taková.

Ne. To už sama dobře věděla. Až pomine tenhle flirt – protože přesně tohle to bylo, dokonce i kdyby to trvalo o pár dní déle, než původně zamýšlela – bude to pořád jenom flirt. Nikdy netoužila po ničem jiném. A teď s tím nehodlala začínat. Dokonce i kdyby jí Connor rozpumpoval krev v žilách jako nikdy nikdo jiný, kdyby se její tělo mělo vší tou rozkoší rozplynout. Dokonce ani teď, když za poslední hodinu prožila hned tři orgasmy.

Dokonce i kdyby jí ten způsob, kterým ji teď držel v náručí, měl rozpustit srdce, což by se stalo poprvé v jejím životě.

Chovala se směšně. Vždyť se sotva znají. A ona taková není. Prostě si to musí jen znovu a znovu připomínat, dokud ta podivná, strašlivá touha nezmizí někam pryč.

Tři

Do pokoje dopadalo přes žaluzie ze světlého rýžového papíru měsíční světlo a osvětlovalo jej natolik, že dokázal rozeznat její nehybnou siluetu, jež se rýsovala pod peřinou. Ta jí ve spánku sklouzla z ramen a odhalila křivku plného ňadra zploštělého tíhou nehybné paže. Mrknul na hodiny; bylo po druhé ráno. Což znamenalo, že toho zatím moc nenaspali. A on se cítil úplně mrtvý, jako by byl přespaný. Nebo za to, že se mu točí hlava, jako by ji ztrácel, možná mohla její měkkost.

Možná opravdu ztrácel hlavu. Vždyť se mu o ní zdálo! Sotva se potkali a jemu se už o ní zdá, sakra práce! Dokonce ani teď od ní nedokázal odtrhnout zrak. Přemýšlel… o čem vlastně? Jestli zůstane ráno v jeho posteli tak dlouho, jak to jen bude možné. Možná si s ním bude chtít dát dlouhou, horkou sprchu. On ji pěkně namydlí a pod rukou s mýdlem ucítí její skvěle tvarované tělo. Možná ji dokonce v té sprše rovnou i ošuká. Nebo ještě líp: třeba ji ohne přes svůj velký skleněný jídelní stůl a dá jí pořádně přes zadek. Uštědří jí takový výprask, o jakém se mu zatím mohlo jen zdát, protože si stále ještě nedohodli žádná pravidla. Předtím se úplně zapomněl a promluvit si nestihli. Musel si ji prostě podat hned. Sotva vydržel dost dlouho na to, aby se ona udělala první, i když přesně takový měl původně plán. Vždycky když pozoroval dívku, jak prožívá orgasmus, tak ho to úplně dostalo. A když se díval na Mischu…

Tiše zavzdychal a vzpomněl si na zvuky, které vydávala, její horký, vášní přerývaný dech i její stahující se kundičku.

Kdy naposledy v něm nějaká žena vyvolala pochybnosti o jeho absolutní nadvládě jako teď Mischa? O té nadvládě, kterou tak nutně potřeboval, aby mohl naplnit svou dominantní roli – aby mohl žít svůj život tak, jak chtěl –, že o ní nikdo nesměl mít jakékoliv pochybnosti.

Přejel si hřbetem ruky po strništi na tváři. Tahle ženská byla úplně jiná. To pochopil takřka okamžitě. Jak se mu rozproudila krev jen z pouhého pohledu na ni. Z toho, když s ní mluvil. Neuvěřitelné.

A když ji teď viděl spát ve své posteli a její kůži zaléval stříbrný svit měsíce… Sakra, najednou mluví jako nějaký romantik. Jenže romantika mu v žilách krev nerozpumpovala a nestavila mu ptáka do pozoru. Za to mohla vůně sexu, která se vznášela v chladném nočním vzduchu. Vůně ženy ležící vedle něj. Žár jejího těla schovaného pod pokrývkou.

Natáhl ruku a jedním pohybem stáhl přikrývku dolů, aby si ji mohl lépe prohlédnout. Zavzdychala ve spánku a přetočila se na záda. Bože, měla snad ta nejhezčí prsa, jaká kdy viděl. Byla plná, s velkými bradavkami. V chladném vzduchu se pomaličku topořily. Lákaly ho. V ptákovi mu zacukalo.

Musím se jí dotknout…

Přitulil se k ní a zašeptal jí do ucha: „No tak, Mischo. Vzbuď se.“

„Hmm?“

„Vzbuď se, miláčku. Chci tě ještě jednou ošukat.“

„Ale Connore.“

Pořád v polospánku se k němu natáhla, dokonce se ani nenamáhala otevřít oči. Na rtech jí však hrál neznatelný úsměv. Obtočila mu svou útlou ručku kolem krku a přitáhla si ho k sobě.

Nenechal se dvakrát pobízet. Převalil se na ni a hrudníkem se přitiskl na její plná ňadra. Už měla roztažené nohy. A on měl erekci jako hrom. Sotva zvládl natáhnout se pro kondom a vstát, aby si ho mohl nasadit, než do ní vklouzl.

Jak tahle holka byla uvnitř rozpálená a hedvábně jemná – to cítil i přes latex kondomu. A tak nádherně úzká. Nohama ho objala kolem boků, pažemi kolem krku. Její ruce mu zajely do vlasů. Začal se hýbat a snažil se jí nepůsobit bolest. Jenže taky ji potřeboval zkrátka a dobře pořádně ošukat, vrážet ho do ní, až se dostane tak hluboko, jak to jen půjde. Boky mu vycházela vstříc a byla čím dál divočejší, vtahovala ho do sebe a začala vydávat zvláštní malé přidušené a sténavé zvuky, které ho ještě víc provokovaly.

„Connore, prosím…“

„Copak chceš?“

„Já jen že… Bože, chci ještě!“

Zajel rukama pod ni, chytil ji pevně za ten její pěkný zadek a zvedl jí boky mírně do vzduchu, aby si ji mohl nastavit a proniknout do ní ještě hlouběji.

Teď s ním opravdu spolupracovala a šukala ho stejně vášnivě jako on ji. Její nehty se mu zatínaly do ramen. Vášeň se mu v břiše svíjela jako had v čím dál těsnějším klubíčku, až se mu z toho rozběhl po celém těle třes. Dostal se mu všude, až do koulí, do mozku.

„Tohle je přesně ono, miláčku… ano. Pojď, ošukej mě. To je ono.“

Vsunul ruku mezi jejich vzpínající se těla a prsty zajel přímo na její malý naběhlý klitoris.

„Hmm, tohle je skvělé,“ zavrněla.

Pohybovali se ve sladěném rytmu a čím dál rychleji. Vrážel do ní svého ptáka a současně ji dráždil na poštěváčku a ona brzy podlehla.

„Ach, Connore! Ano!“

Cítil, jak se mu kolem penisu těsně stahuje její kundička v ohromném vlhkém stisku. Chvěla se po celém těle a její nehty se mu zarývaly do kůže čím dál hlouběji. Cloumala jím rozkoš i ta drobná bolest z jejích zarytých nehtů – ostré stahy i vůně jejího vyvrcholení ho ještě víc rozdráždily.

Pak se udělal i on a roztřásl se po celém těle. Točila se mu hlava. Projížděl jím jeden záblesk rozkoše za druhým, opanovaly jeho tělo. Varlata se mu stahovala v nepravidelném, extatickém rytmu.

Vyrážel ze sebe jeden sten za druhým – sám sebe slyšel jakoby z velké vzdálenosti. Slyšel, jak slabě vzdychá. To všechno si uvědomil jen chviličku předtím, než mu došlo, že ji pořád ještě šoustá, dokonce i po tom, co oba prožili orgasmus. Nemohl se jí nabažit – jejího měkkého těla ani její sladké, hlaďounké kundičky.

Jí.

Směšné!

Byla to prostě sexy holka, jakou by jeden pohledal. Opravdu nádherná. A ty její reakce! Kdo by z ní nebyl celý pryč?

Vytáhl z ní penis a chtěl se odvalit. Pak si však všiml výrazu její tváře, která ve svitu měsíce vypadala obzvlášť nádherně. Díky prožité rozkoši měla krásně uvolněné rysy. Zpoza pootevřených víček na něj zářily její oči. Rudé rty měla maličko od sebe. A znovu si nemohl pomoct a musel ji políbit. Přitiskl své rty k jejím.

Byly nádherně měkké. Pootevřela ústa a on si vychutnával, jak sladké má rty a jak úžasně to umí s jazykem. A brzy se ocucávali jak dva puberťáci. Prostě se jen líbali, vpíjeli se jeden do druhého. Neměl z toho erekci, takhle brzy to ještě nešlo. Ale cítil v tom všem jakousi podivnou touhu, které tak úplně nerozuměl. Vždyť se jen tak líbali, ruce měli ve vlasech toho druhého. Ty její byly saténově hebké a klouzaly mu mezi prsty.

Mezi polibky vzdychala. Ten pocit se mu líbil. Pocit vzrůstajícího vzrušení. Měl chuť se jí dotknout, znovu ji přivést k orgasmu. Rozhodně ji však nehodlal přestat líbat – bylo to až příliš dobré. Přesunul se trochu na stranu, aby mohl zajet rukou mezi její nohy a přejet jí přes hladkou pokožku vyholeného pohlaví. Zjistil, že je znovu úplně mokrá. V břiše i v unaveném ptákovi mu zacukalo. Kdyby to šlo, znovu by ji hned teď ošukal. Ale mezitím, než se trochu vzpamatuje, užije si trochu jejích tělesných šťáv a ošuká ji prsty.

Začal jí přejíždět po mokré štěrbině a ona zasténala. Pak natočil ruku tak, aby jí mohl dovnitř strčit dva prsty a zároveň palcem masírovat klitoris. Její boky mu okamžitě vyšly vstříc. Její nadržená kundička vsávala prsty do sebe a svírala se kolem nich. Vrážel je do ní a tvrdě útočil na její poštěváček. Nemilosrdně. Zoufale. Chtěl, aby se mu udělala pod rukama. Chtěl cítit tu rozkoš, která bude otřásat jejím tělem. Chtěl ji dál takhle líbat: otevřená ústa, propletené jazyky. Všechno bylo vlhké, horké. Ona.

Za chviličku už prožívala další orgasmus a sténala mu do úst. Kundička jí přímo tekla, cítil to na ruce. A on znovu dostal pořádnou erekci. Neuvěřitelné.

Něco zamumlal – ani nevěděl co – a natáhl se poslepu pro další kondom. Pak se na ni vrhnul a ponořil se do jejího hedvábně jemného těla.

„Connore, prosím, ošukej mě… Prostě se jen… musím… ach…“

Chtěl jí pořádně naložit, prošukat se s ní skrz zeď své ložnice. Tak silná byla jeho touha po ní. Ale jakmile do ní vstoupil, uklidnila se a její tělo povolilo. Pořád ji líbal, avšak tentokrát trochu ubral na intenzitě, nechal ji samotnou, ať si řídí tempo po svém. A zoufalství se najednou proměnilo v cosi jiného, jakousi divokou touhu pramenící z jejich pomalých, skoro ospalých pohybů. Jejich boky spolupracovaly. Její jazyk něžně rejdil v jeho ústech. Jeho pták plenil její nitro. Ale bylo to, jako kdyby celý svět najednou zpomalil, takže to všechno mohl pořádně procítit.

Jemnost.

Žena.

Mischa.

Položila mu ruce na boky, začala ho hladit po hýždích a přitáhla si ho k sobě blíž. Trochu ohnula prsty a jemně mu zaryla nehty do kůže – ale i tohle bylo nějakým způsobem jemnější než předtím.

Jeho orgasmus byl jako zřídlo horké vody, projel jím jako vodní proud. Když bylo po všem, pořád ji ještě líbal a ona mu polibky vracela. Vydávala přitom tiché vzdechy, jako by mu jen hlasitě dýchala do úst.

Erekce pominula. Vyklouzl z ní, ale líbat se nepřestali. Pak byli oba najednou ospalí a jejich polibky byly čím dál línější, až zůstal jen pouhý dotek jejich rtů. Usnul.

Mischa zamrkala v tlumeném světle svítání. Cítila teplo vycházející z Connorova velkého těla, které klidně leželo vedle ní, slyšela mírný rytmus jeho dechu. A vzpomněla si na ten tichý zážitek, který spolu za hluboké noci sdíleli.

Projela si prsty vlasy, zírala do stropu a pomalu vydechovala. Opravdu se to všechno stalo? Ten pomalý, ospalý sex. Ta intenzita, i když vše plynulo jakoby bez námahy, dokonce snad bezmyšlenkovitě. Jako kdyby oba snili.

Žádný muž ji nikdy takhle nelíbal. Jako kdyby bez toho měl umřít. Ani na chviličku se nepřestali líbat. A bylo to… nádherné.

Ale teď se musela sama sebe ptát, o čem to všechno vlastně bylo. Byl ten intenzivní zážitek jen výsledkem toho, jaké to je s mužem, když se opravdu vážně zajímá o hru s nadvládou nad tím druhým? Slyšela už o tom, že ty vztahy, které jsou založeny na tvrdém sadomasochismu, jsou velmi vášnivé a svazek mezi oběma účastníky nesmírně silný – tedy ne že by to mezi nimi byl snad nějaký vztah, to rozhodně ne. A ne že by ona snad byla žena, kterou pronásledují takovéto fantazie. A Connor na ni taky nepůsobil jako tenhle typ muže. Představa, že by snad chtěl víc než jen noc nebo dvě vášnivého sexu, byla upřímně řečeno směšná.

Ale tři čtyři noci by nebyly špatné… nebo možná víc. Plánovala zůstat v Seattlu dva týdny, než se vyřeší všechny věci kolem Dylaniny svatby, a už se rozhodla, že půjde do toho společného podniku s Greysonem. Dva týdny s Connorem…

Posadila se a přitiskla si na nahá prsa polštář.

Špatný nápad. Velmi špatný nápad. Pokud je takhle zmatená, takhle zranitelná teď, po jediné noci s ním, dokonce ještě než měli čas dostat se k opravdovým sadomaso praktikám, jak ji to všechno asi může otevřít potom? Dost dobře si uvědomovala, jak to může dopadnout – rozbitá silnice, po které se vůbec nehodlala vydat a která nevyhnutelně končí pořádným průšvihem. Takovým, kterým si prošla její matka, a to z rukou muže, kterého milovala.

Přehrála si to v duchu jako film, vzpomínky z dětství, které nedokázala potlačit a které se jí slévaly do jediného drsného, bolavého obrázku. Její matka, celé dny ležící v potemnělé místnosti s tváří oteklou pláčem. Nepostradatelný popelník přetékající popelem a nedopalky a ve vzduchu se vznáší ostrý pach marihuanového kouře. Postel či matrace se mohly rok od roku lišit, neboť Evie se pořád stěhovala, z bytu do komuny, z komuny na horskou chatu. Jenže její matka byla pořád stejná. Vždycky se zamilovala do nějakého muže, ponořila se do romantických fantazií, které zkrachovaly, když ji opustil. A on ji vždycky opustil. Matčina neschopnost pochopit realitu zapříčinila, že se Mischa často musela starat o mladší sestru, dokonce i o svou matku, i když na takovou péči byla ještě příliš mladá. Vzpomněla si, jak jednou Evie třásla, aby se probudila, a snažila se jí vnutit něco k jídlu. Donutit ji, aby vstala, osprchovala se a odvezla ji a Raine do školy. Takové věci by nemělo dělat žádné dítě. A žádné dítě by nemělo být svědkem toho, jak se Evie poddávala svému milostnému neštěstí. Žádná žena by neměla nikdy dovolit, aby se jí něco takového přihodilo.

Mischa se otřásla. Ona se tedy rozhodně nezamiluje! O tom to přece není. Nevěděla přesně, o čem to má být. Ale v hlavě jí kvílelo tisíc alarmů, zvonilo jí v uších a ona rozhodně nevyleze ven, aby zjistila, kdo se to k ní dobývá.

Vstala z postele tak tiše, jak to jen šlo, našla svoje oblečení, vklouzla do něj a ze všech sil se snažila nedívat se přitom na Connora. Ale bylo to nemožné. Byl příliš rozložitý, příliš impozantní, dokonce i ve spánku.

Světlo, které procházelo žaluziemi, dodávalo místnosti světle šedé, zamlžené zabarvení. Ale i tak jej viděla, jak je obrovský, jak se mu na rameni rýsují svaly, když leží na boku. Měl nejkrásnější tvář, jakou kdy u muže viděla, i když měl příliš ostře řezané, příliš mužské rysy a jizvu pod pravým okem. Dokonce i ve spánku si jeho výraz, samotná jeho přítomnost zachovávala autoritu.

Jemně se zachvěla a snažila se sama sobě namluvit, že je to jen proto, že je v místnosti chladno. Otočila se a s botami v rukách prošla po špičkách ke dveřím. Po cestě se podívala na řadu kreseb s erotickým motivem, které visely na stěně dlouhé vstupní haly: ženy v různých fázích svlečenosti a svázání. Před jednou kresbou se krátce zastavila – žena na ní jí byla hodně podobná. Měla dlouhé vlnité blond vlasy a hodně tetování. Asi další ženská, s kterou se vyspal. Spal s nimi všemi? Ne že by jí do toho něco bylo. Vůbec ji to nemusí zajímat. Connor Galloway si může dělat, co se mu zlíbí. Kromě toho, aby jí rozšteloval její duševní klid. Právě kvůli tomu byla teď na odchodu.

Svůj kabát našla přehozený přes opěradlo velké pohovky; hlavou jí krátce bleskla vzpomínka na to, jak ji tu zatlačil hluboko do polštářů, vrhnul se na ni a pusou jí začal dělat věci, o kterých se jí ani nesnilo, že by je kdy mohla zažít.

Potřásla hlavou a snažila se potlačit další chvění, které jí lomcovalo tělem, oblékla si kabát a otevřela vstupní dveře. Nedokázala ovšem odolat pokušení naposledy se ohlédnout, než je za sebou tiše zabouchla.

Sbohem, Connore.

***

Kavárna, v níž se měla sejít s Dylan, která ji požádala o společnou snídani, praskala toho sobotního rána ve švech. Teplým vzduchem se nesla nádherná vůně silné kávy a čerstvého pečiva. Podnik se nacházel ve starší budově, které stejně jako řadě dalších seattleských domů dominovaly vysoké stropy, široká výkladní skříň vepředu a staré dřevěné podlahy, které majitel nechal vybrousit a nalakovat, takže se teď zářivě leskly. Dylan už tu byla a zuřivě na ni mávala od malého stolku úplně vzadu v lokále. Mischa si k ní proklestila cestu davem.

„Dobré ráno, Mischo.“

„Ahoj. Čekáš dlouho?“ Svlékla si kabát a pověsila ho přes opěradlo dřevěné židle.

„Jen chvilku, právě mě usadili. Objednala jsem ti kafe.“

„Jsi zlatíčko.“

Přišla číšnice s kávou, před každou z nich postavila kouřící hrnek a řekla jim, že jim nechá chvilku, aby si dámy mohly vybrat z jídelního lístku.

„Mischo? Jsi v pohodě?“

„Cože?“ Odtrhla zrak od svého hrnku. „Jasně, v pohodě.“

„Dobře… tak proč sis zrovna do kafe nasypala hned čtyři sáčky cukru?“

„Fakt?“ Mischa pohlédla do svého hrnečku, jako kdyby tam hledala vysvětlení. „To nevadí. Stejně to vypiju. Dnes ráno kafe fakt potřebuju.“

„Ale jsi v pohodě?“ Dylan zvedla své tmavě rezavé obočí.

Mischa na sobě cítila její pohled. Pokrčila rameny. „Neboj se, Dylan. Jsem už velká holka. Tohle si vyřeším sama.“

„Jde o ten nový podnik? Už jsi mluvila s Greysonem?“

„Ne, máme se sejít až ve středu.“

„Tak kocovina?“

„Ne. Včera večer jsem skoro nic nevypila.“

„Tak tě trápí to, že se máš pustit do společného podniku s Greysonem?“

„Možná, trochu. Ale už jsem se definitivně rozhodla, že do toho půjdu, pokud se nám tedy povede vyřešit všechny detaily okolo, takže z toho mám dobrý pocit.“

„Vypadáš unaveně,“ podotkla Dylan a sjížděla ji zkoumavým pohledem.

„To je pravda, jsem trochu utahaná.“

„Moc jsi toho nenaspala, protože…?“

Dylan hrál v koutku úst nepatrný úsměv a Mischa si uvědomila, že ji nenechá jen tak uniknout.

„Občas se umíš chovat pěkně umíněně, víš o tom?“

„To mi říká i Alec.“ Teď už se usmívala na celé kolo.

Mischa dlouze vydechla a objala hrnek oběma rukama. „Tak jo. Ale fakt… o nic nejde. Včera večer jsem šla s Connorem k němu domů. Nic vážného. Jsem jen trochu nevyspalá. Ale slibuju, že mé schopnosti ohledně nakupování to dneska rozhodně neovlivní.“

„O nakupování se nebojím. Bojím se o tebe.“

„Malý nedostatek spánku ještě nikdy nikoho nezabil.“ Usrkla trochu kávy, a když zjistila, jak strašně je sladká, zašklebila se.

„Jestli se k tobě choval jako blbec, Mischo, řeknu Alekovi, aby mu nakopal zadek, kamarádi nekamarádi.“

Mischa se zasmála. „To nebude nutné, ale děkuju za nabídku. Choval se jako naprostý gentleman.“ Uvědomila si hned, že je to pravda. Opravdu se jí věnoval. Tak, že sama cítila, že o ni někdo skutečně pečuje.

Tohle byla asi nejnebezpečnější část.

Zavrtěla hlavou.

„Vidíš, já věděla, že je za tím něco víc.“

„Dylan, já jen… Podívej, máš pravdu v tom, že je za tím ještě něco dalšího. Ale všechno se to děje jen v mé hlavě. Byl na mě velmi milý, užili jsme si spoustu bláznivého sexu, ale teď se… chovám se jako cvok. Ale já se srovnám.“

„Aha. Nevzpomínám si, že bych tě kdy slyšela říct, že se kvůli nějakému chlapovi chováš jako cvok.“

„Hm, ani já ne,“ zamumlala a sama se nenáviděla za to, že nahlas přiznává, že je něco špatně.

Dylan ji pozorovala přivřenýma šedýma očima.

„No tak, Dylan,“ protestovala Mischa. „O nic nejde. Teda, je to něco, ale já se s tím srovnám. Vždycky to tak dělám.“

„Pravda.“

„Tak proč mi neukážeš fotky svatebních šatů, které jsi měla na mysli, než se najíme?“

Dylan si chvilku zamyšleně mnula rty, ale pak odpověděla: „Tak jo.“

Dojedly snídani a zrovna se oblékaly do kabátů a chystaly se vyrazit na nákupy, když Mische zazvonil v kabelce mobil. Vytáhla jej a podívala se na číslo. Bylo neznámé, ale z prvního trojčíslí poznala, že je odněkud ze Seattlu. Ihned vytušila, že to bude on.

Connor.

„Ty to nezvedneš?“ zajímala se Dylan.

„Ne. Dneska jsem jen tvá. Všechno ostatní může počkat.“

Hlavně připomínka chlapa, na kterého se teď ze všech sil snaží zapomenout.

Jako kdyby se jí to někdy mělo povést.

Zprudka vydechla a přitáhla si kabát těsněji k tělu. „No tak, vyrazíme.“

***

Mischa odemkla dveře Dylanina bytu a vpotácela se dovnitř. Nohy ji bolely jako čert, i když si ráno obula své oblíbené kozačky bez podpatku. K nim pak teplé punčocháče a její obvyklé šaty – kalhoty nosila málokdy. I tak však teď netoužila po ničem jiném než po horké vaně. Nakupování svatebních šatů není nic pro slabochy a ona byla úplně uondaná.

Odhodila kabát na úžasný semišem potažený gauč, který se jí vždycky moc líbil, a pak si na něj sedla, aby si mohla rozvázat tkaničky a sundat boty.

„Au.“

Na moment protáhla prsty u nohou a pak odnesla boty přes celý velký loft a jeho úhlednou, doběla vydrhnutou dřevěnou podlahu, po níž bosé nohy klouzaly jako po ledě, až do ložnice, vytapetované zelenou tapetou, s postelí se sněhobílým povlečením. Byl to krásný pokoj a nábytek v něm charakterizovaly čisté nadčasové linie, které se opakovaly v celém bytě, ovšem zde celý dojem zjemňovala barva na stěnách a nadýchaný dekorativní podlouhlý polštář bílé barvy. Položila boty na podlahu a kabelku na velkou bílou postel a vytáhla z ní mobil. Měla tři nepřijaté hovory, všechny ze stejného čísla, které viděla už ráno. Zhluboka se nadechla a tělem jí projel náhlý záblesk touhy.

Proč proboha cítí takovou potřebu znovu ho uslyšet?

Poraženecky odhodila telefon na postel, odkráčela do koupelny a začala napouštět vanu horkou vodou. Sepnula si sponkou vlasy na temeni a koutkem oka zahlédla v zrcadle svůj profil. Tváře jí hořely, zorničky měla rozšířené, ovšem nic z toho nemělo nic společného s únavou. Celý den se nacházela v podivném stavu. Jedna její polovina zápasila se skálopevným rozhodnutím přestat myslet na Connora. Druhá půlka tenhle boj prohrávala. A ona na tom teď nebyla o moc líp.

Jenom sex. Byl to jenom sex.

Ten nejlepší, nejskvělejší sex v celém mém pitomém životě!

Při tom pomyšlení jí ztvrdly bradavky. Nedokázala potlačit vzpomínku na to, jak se jí dotýkal. Jak prožívala jeden orgasmus za druhým.

Povzdechla si a zavřela kohoutek. Vlezla si do vany a posadila se do horké vody.

Connor.

Měl ta nejširší ramena, jaká kdy takhle zblízka viděla. A jak cítila pod rukama to jeho obrovské svalnaté tělo… ta vzpomínka ji celou zaplavila. Neuvěřitelně silné! Cítila… cítila, jak ji zcela ovládá. Dokonce i ten jeho těžký irský přízvuk, ten hluboko posazený tón jeho hlasu, drsný jako štěrk.

Do ticha koupelny zazněl její tichý sten.

Možná že to není špatný nápad, jenom jednou…

Zavřela oči a nechala se unášet vzpomínkou na to, jak jí po těle putovaly jeho ruce. A jeho ústa – bože, ta jeho ústa! –, když ji tak vášnivě líbal! A když se pak na ni vrhnul a lízal ji tak dlouho, až ji dovedl k orgasmu.

„Ach…“

Spustila ruce dolů, vzala jedno ňadro do dlaně a prsty si začala laskat bradavku. Druhou zajela mezi rozevřená stehna a zatlačila na naběhlý klitoris.

Vzpomněla si, jak jí v ústech tančil jeho horký hladký jazyk. A jak ji pevně svíral v náručí! Jako kdyby mu patřila. Jak se jí to líbilo!

Začala kroužit kolem poštěváčku a tlačit na něj. Tlačila stále silněji a přestala vždy jen na chviličku, aby mohla smočit prsty ve svém žhavém pohlaví; nejprve jeden, pak dva najednou.

„Ach, ano,“ zamumlala.

Vzepjala se v bocích a nastolila pravidelný rytmus. Prsty divoce rejdila ve své štěrbině. Nechala se oblévat nádhernými vlnami rozkoše.

Vzpomněla si na ten zvláštní světle zelený odlesk se zlatavým nádechem v jeho očích i na jeho tmavé obočí, které vypadalo skoro výhrůžně, když se nad ní vzpínal na rukou a tvrdě ji šukal. V jeho pohybech bylo tolik intenzity, tolik vzrušující temnoty. Jako kdyby jej touha měnila, něco v něm otevřela a proměnila ho v kohosi primitivního, pravěkého. Líbilo se jí to.

Zatlačila prsty hlouběji a natočila je tak, aby si dráždila G–bod. V mysli jí vytanula vzpomínka na jeho nádherného velkého ptáka. Dala nohy víc od sebe, přidala třetí prst a snažila se zopakovat ten pocit, kdy se cítila naprosto naplněná.

Hluboko v břiše, v klitorisu, v ňadrech jí začalo pulzovat touhou. Ostře se štípla do bradavky a nechala bolest i slast chvilku působit. Věděla, že on to dělal líp. Ale tohle bylo pořád docela dobré. Ale ne tak dobré. Chyběla tu předehra i výměna moci.

Connor.

Vzpomněla si na to, jak reagovala na jeho příkazy, jak se kvůli nim celá rozechvěla. Vzpomněla si na to, jak se cítila, když ji drtil svým obrovským tělem. To vzrušení, když si ji vzal poprvé zezadu, jak jí to připadalo trochu zvrácené. I tohle se jí moc líbilo.

Connor.

Začala rukou pohybovat rychleji. Šukala se teď docela tvrdě a boky vycházela vstříc prstům. Promnula si bradavku mezi prsty. Tělem jí projela rozkoš jako úžasná, ostrá čepel nože a ona cítila, že se blíží vrcholu.

„Tak pojď,“ zašeptala. „Tak pojď, Connore. Ošukej mě.“

Vrážela prsty do svého rozbolavělého pohlaví, pak pustila bradavku, sjela rukou dolů a tvrdě stiskla naběhlý klitoris. Projela jí slast i neznatelný závan bolesti, který ji přenesl přes okraj.

„Ach, Connore!“

Roztřásla se, vlna za vlnou rozkoše, tělo se zmítalo v milostných křečích a kolem ní šplouchala voda.

Konečně bylo po všem a ona se nechala unášet horkou vodou. Cítila se naprosto uvolněně.

Jenže to nějak nestačilo.

Začala se umývat a mýdlem napěněná houba jí rozpálila citlivou kůži ještě víc. Potřebovala víc. Potřebovala jeho.

Opláchla se, vylezla z vany a kolem těla si těsně obtočila mechově zelenou osušku. Ani se nechtěla podívat do zrcadla. Podívat se na svůj odraz, jak vypadá těsně po vyvrcholení. Na ten hlad, který věděla, že najde plát ve svých očích, hlad, který zůstával pořád neukojený.

Odkráčela zpátky do ložnice. Navlékla si legíny, které obvykle nosila na jógu, a řekla si, že si zkusí objednat něco k jídlu u jedné z mnoha restaurací, jejichž nabídku prodeje přes ulici měla Dylan na kuchyňské lince, a trochu se rozptýlit u nějakého filmu. Nebo třeba bude kreslit, dokud nebude čas jít do postele.

Její pohled zabloudil na postel a pak k malému stříbrnému kufříku, který stál vedle ní. V něm měla všechny svoje vibrátory. Samozřejmě věděla, co bude dělat, až půjde do postele. Ale teď ještě ne. Zrovna prožila bouřlivý orgasmus ve vaně a nepotřebuje se znovu udělat takhle brzy.

Jenže problém byl, že přesně to právě teď potřebovala.

Zprudka vydechla. Kam si sakra dala ty svoje legíny na jógu?!?

Zavibroval jí mobil. Nechala ho v tichém režimu celý den. Teď však sotva dokázala poslouchat zvuk, který telefon vydával, aniž by se jí z toho nezrychlil tep a ona nezatoužila po stejných vibracích. Radši nastaví telefon zpátky do normálního profilu.

Zvedla telefon, aby se podívala, kdo jí volá, a na displeji spatřila Dylanino číslo.

„Ahoj, co se děje?“

„Promiň, Mischo, ale zrovna jsem si uvědomila, že ta naše zítřejší schůzka u floristky je v deset, ne v jedenáct.“

„Bez problémů. Budu tam.“

„Jaké máš teď plány? Už jsi jedla?“

„Zrovna jsem si chtěla něco objednat. Teď jsem vylezla z vany.“

A prožila jeden z nejlepších sólo orgasmů v životě, o čemž se jí už mluvit nechtělo. Ani o tom, že za pár hodin má v plánu to celé zopakovat – pokud tedy tak dlouho vydrží čekat.

„Tak jo, Mischo. Uvidíme se zítra.“

„Dobrou, kočko.“

Už už chtěla odhodit telefon zpátky na postel, když znovu zazvonil. Zmáčkla zelené tlačítko a hovor přijala. „Co jsi zapomněla, Dylan?“

„Mischo.“

Aha, tohle ovšem nebyla Dylan.

„Connore? Jak jsi zjistil moje číslo?“

„Požádal jsem Aleka, aby mi ho dal.“

Bože, srdce jí pádilo rychlostí aspoň milion mil za hodinu. Vzrušení se v ní mísilo s otráveným pocitem z toho, že sám z jejího jednání nepochopil, že ji má nechat na pokoji. Kdyby s ním snad chtěla mluvit, zavolala by mu zpátky po jednom z hovorů od něj, které nepřijala – byla si jistá, že to byl on, kdo se ji snažil celý den marně sehnat.

„Co se děje?“ zeptala se.

„Musíme si promluvit.“

„O čem?“

„O tom, jak jsi dnes ráno zmizela jak pára nad hrncem.“

„Ale no tak. Neříkej mi, že tě to štve.“

„Radši bych si promluvil osobně, Mischo.“

„Mám za sebou dlouhý den. Už se mi nikam nechce.“

„To nebude nutné. Stojím u dveří bytu.“

„Cože?“

Klopýtala celým bytem, pod bosýma nohama jí duněla dřevěná podlaha, a rozrazila dveře dokořán.

„Co tu děláš, Connore?“

Usmál se a koutky jeho plných úst se zkroutily směrem nahoru.

„Parádní ohoz.“

Sklopila zrak na zelenou osušku, vztekle zafuněla a přitáhla si ji blíž k tělu. „Neodpověděl jsi mi na mou otázku.“

„Varovala jsi mě, že budeš mít nějaké otázky.“

Proč se na ni pořád tak zubí? A stojí tu ve dveřích, celé je vyplňuje jako nějaký obr? Ale ji to tedy nerozhodí.

„Takže?“ znovu zaútočila se zaťatou čelistí.

Proč musí vypadat tak zatraceně dobře? A proč musí vypadat tak vyrovnaně? Ten chlap ji dohání k šílenství. A nemluvě o tom, že jí pod osuškou začaly tvrdnout bradavky a mezi stehny jí vyklíčilo zatím jen sotva znatelné semínko touhy.

Nech toho!

„Takže,“ začal. „Bylo by jednodušší, kdybys mě pozvala dovnitř.“

„Nevím, jestli se mi chce.“

Hm, tohle byla samozřejmě lež. Ona prostě jenom nechtěla, aby se jí chtělo.

Přistoupil k ní blíž, ale pořád stál ve dveřích. Už však byl tak blízko, že zachytila stín jeho temné vůně.

„Věci evidentně neskončily tak dobře, jak jsem si myslel, že skončily. Měl jsem pocit, že jsme spolu strávili velmi pěkný večer.“ Ztišil hlas. „Myslel jsem si, že sis to užila stejně jako já – všechny tři orgasmy… nebo byly čtyři?“

„Pět,“ zamumlala.

„Aha, dobře.“ Odmlčel se, ale pak natáhl ruku a jedním prstem jí přejel po tváři, až zastavil těsně pod bradou. „Říkal jsem si, že bychom to mohli udělat zase; strávit spolu večer. Myslel jsem si, že by tě to mohlo potěšit. Ale teď vidím, že ti těch pět orgasmů asi celý zážitek dost pokazilo.“

Usmál se na ni, mrknul levým okem, což bylo něco, co by u jakéhokoliv jiného muže vypadalo směšně. U něj to bylo okouzlující.

Sakra.

Povzdechla si. „Podívej, Connore, já prostě nepotřebuju žádné… komplikace, jasné?“

To byla naprostá pravda. Měla toho tady v Seattlu na práci docela dost. Jednak tu byla Dylanina svatba, ale taky otevření nového obchodu společně s Greysonem, což by byl pro ni obrovský skok směrem k zabezpečení její budoucnosti. Bude se muset pekelně soustředit, pokud toho všeho chce úspěšně dosáhnout.

„Komplikovat ti život bych si nikdy nedovolil, Mischo. Ty a já jsme oba dost nekomplikované typy, ne? Vrána k vráně sedá.“

To byla pravda – každopádně to tak aspoň vypadalo. Někde hluboko uvnitř však tušila, že na ni čeká náročný úkol, který bude muset vyřešit. A on to možná měl stejně. Ale co se sexu týče… proč ne? Možná by to mohlo být opravdu takhle jednoduché.

„Pozvi mě dál, Mischo.“

Zamrkala a začala pokyvovat hlavou, jak se horečně snažila přemýšlet.

„No tak,“ naléhal jemně, ale v jeho tichém hlase zaslechla stejný rozkazovačný tón, jaký jej vždycky provázel.

Ustoupila a otevřela dveře dokořán. Když prošel dovnitř, zavřela za ním.

Okamžitě ji vzal do náručí, naklonil se a políbil ji. Strávili několik chvil v objetí, zatímco jeho horký, vzrušující jazyk si vynutil vstup do jejích úst, jeho rty se jemně otíraly o její. V tom gestu však byla také naléhavost. Pak se odtáhl a přidržel si ji na délku paže.

„Ale ne, opovaž se,“ začal. „Tentokrát si nejdřív promluvíme.“

„Já?“

Zasmál se. „Tak jo, možná to byla moje chyba. Líbí se mi, když se s tebou líbám. Ale máš pravdu, musíme spolu nejdřív probrat několik věcí.“

„Dobře. Půjdu se převléknout.“

„Mně ta osuška nevadí.“

Usmála se na něj. „To jsem si jistá, že tobě nevadí, ale nemůžeš po mně chtít, abych si sedla vedle tebe a dokázala uvažovat dostatečně střízlivě na to, abychom to všechno probrali. Ne potom, co jsme se líbali a já u toho byla polonahá.“

„M mm, bod pro tebe.“ Zašklebil se na ni a pak se uvelebil na pohovce s takovou samozřejmostí, jako by mu patřila. Jenže takhle to měl Connor se vším.

Spěchala zpátky do ložnice, rychle našla svoje rudé saténové kimono a vklouzla do něj. Chviličku strávila v koupelně, kde si před velkým zrcadlem s cínovým rámem upravila a učesala vlasy. Snažila se nevšímat si záře, která jí svítila z modrých očí, ani rudých skvrn na tvářích.

Bude se muset smířit s tím, že tohle s ní Connor zkrátka dokáže udělat. Jediným polibkem. Sakra, jenom tím, že tu je. Mohla samozřejmě předstírat, že ji jeho přítomnost otravuje, ale ve skutečnosti jí náladu kazila její vlastní neschopnost kontrolovat svoje reakce vzhledem k němu.

Tedy aspoň ještě před chvílí jí to náladu kazilo.

Když ho ale teď znovu viděla, všechno se jí vrátilo – jak se díky němu cítila. Tak dobře, že by byla škoda neužít si ještě trochu.

Byla dost silná, dost nezávislá na to, aby to všechno prostě nechala jít, když bude po všem a ona odsud odjede, nebo až se jeden z nich dvou rozhodne, že je načase, aby šel každý svou vlastní cestou. Vždycky byla taková. Neměla žádný důvod si myslet, že tomu teď bude jinak.

Klidně se s Connorem Gallowayem znovu vyspí. Ale ale, jak se najednou začíná rozplývat, když ví, že k tomu zase dojde! Může zjistit, co konkrétně ho v sexu baví. Vždyť to nemusí znamenat nic dalšího. Hlava se jí kvůli tomu nezatočí. A kdyby náhodou ano, ona to zvládne. Přesně jak říkala Dylan: vždycky to zvládla.

Jenže v tom všem se někde skrývala malinká lež. Teď ji však příliš zaměstnávalo vědomí, že je ve vedlejší místnosti a čeká na ni, takže tomu nevěnovala pozornost.

„Jsi v pěkném průšvihu, holka,“ konstatovala při pohledu do zrcadla. Ale její odraz se na ni jen pousmál a v očích mu zasvítilo chtíčem.

Čtyři

„Pojď si sednout ke mně,“ vyzval ji.

Poslechla ho a sedla si vedle něj, ale ne moc blízko. Pokud tady mají probírat vážné

záležitosti, bude si muset udržet určitý odstup, aby si zachovala chladnou hlavu. Dobře, tak

aspoň vlažnou. Ten člověk byl pořád tady. M ěla podezření, že když sedí takhle blízko ní, ona

ucítí vůni, které nedokáže odolat.

„Dáš si něco k pití?“ zeptala se. „Skleničku vína?“

„Když si hrajeme, tak žádný alkohol. Když spolu vyjednáváme, taky žádný alkohol. Čisté

hlavy.“

„Dobře. Jak tedy budeme postupovat?“

„Mám seznam otázek. Ty na ně odpovíš. Je to prosté, akorát si budeš muset svoje odpovědi pořádně promyslet předem a být k sobě upřímná ohledně toho, co vlastně chceš a kde leží tvoje hranice a jaké máš obavy. A je docela zásadní, abys ke mně byla stejně upřímná. To nám určí, do čeho bychom se mohli pustit, a co je možná ještě důležitější, do čeho se pouštět nebudeme. Na každou otázku mi odpovíš ano, ne, nebo možná. ‚Možná‘ znamená, že tě do něčeho můžu v jisté chvíli nutit, nebo si to schovám na později, když usoudím, že se nacházíš v patřičném stavu.“

„Když ty usoudíš?“ Založila ruce na prsou. Tohle k ní ani trochu nepasovalo.

Connor se k ní naklonil a opřel si lokty o kolena. „Mischo, být dominantní přináší velkou slast, ale zároveň to znamená, že má člověk velkou zodpovědnost. Vím, že se sotva známe, ale myslíš, že mi můžeš věřit, soudě podle toho, jak jsi mě zatím poznala? Můžeš věřit tomu, že jsem Alekův kamarád? Pohybujeme se ve stejných kruzích a řídíme se stejnými etickými zákony. Znáš krédo Bezpečně, s rozumem a dobrovolně?“

„Ano, slyšela jsem o něm v klubech, kam jsem chodila. Taky jsem o tom něco četla.“

„Takže máš jistou představu o tom, co pro mě tohle krédo znamená. Beru ho hodně vážně. V pořádku?“

Přikývla. Srdce jí začalo bušit o něco rychleji. Tohle byla vážná věc. Těch pár mužů, s kterými si „hrála“ v klubech, byli jenom to – pouhá hra –, ale Connor byl skutečný. Vzrušovalo ji to, daleko víc, než očekávala. Ale vždycky, když něco od Connora čekala, překvapil ji. Stejně jako teď, když zjistila, že její rozčilení nad jeho pánovitostí zmizelo jak pára nad hrncem pod vlivem jeho přirozené autority. Tohle bylo doopravdy – tohle nebyl žádný panák, který by něco předstíral, což ti ostatní muži, s kterými experimentovala, byli. Teď si to zřetelně uvědomovala. A tohle vědomí nějakým způsobem všechno změnilo.

„Taky bych ti měl říct,“ pokračoval, „že až budeme hotoví, můžeš mi položit jakoukoliv otázku, pokud nějakou budeš mít, a já se budu snažit odpovědět na ni tak poctivě, jak jen budu umět.“

Znovu přikývla. Olízla si rty.

„Pamatuj: ano, ne, nebo možná. Chceš, abych ti dal někdy výprask?“

Usmála se. Překvapilo ji, jak rychle se jejich konverzace posunula někam jinam, jak rychle přešel rovnou k věci. Ale tahle otázka byla dost jednoduchá. „Ano. Jasně.“

„Abych tě štípal?“

Taky jednoduché. „Ano.“

„Aby použil důtky, řemen, bičík?“

Projelo jí krásné zachvění. „Ano. Důtky už na mě jeden muž vzal, ale byly to jen takové ty měkké, ze semiše. A upřímně řečeno, moc to s nimi neuměl.“

„A co klasický bič?“

„Myslíš takový ten kratší, co se používá třeba na zvířata?“

Přikývl. „Ano.“

„Nevím. Nevím, kolik bolesti dokážu zvládnout a jestli si to za jistou hranicí ještě dokážu užít.“

„Ale bolest si jinak užíváš?“

„Ano. Tak jsem to měla odjakživa. Od drsnějšího sexu až po slušný výprask.“

„Ale nikdy sis o sobě nemyslela, že jsi submisivní.“ Pronesl to oznamovacím tónem, ale ona věděla, že to má být otázka.

„V minulosti ne. Ale… s tebou je to jiné. Tedy ne že bych někdy byla opravdu submisivní. Submisivita je součástí hry s bolestí a rozkoší. Jednou její složkou.“

„A tobě se to tak úplně nelíbí?“

Znovu se usmála, tentokrát však trochu křivě. „Úplně ne.“

„Ale se mnou by ses do takových věcí přece jen chtěla pustit?“

„Ano.“

„A co anální sex?“

„Ano. Ten se mi líbí hodně.“

Na tváři mu pomalu vykvetl úsměv. „Hm, hodná holka.“

A bylo to tady, ta dvě jednoduchá slova, kvůli nimž celá roztála.

Jenom pro něj.

Říkala mu pravdu. I když už zažila výprask i ji svázali, nikdy nezažila pocit ponoření, pocit, že se vzdává veškeré moci a odevzdává ji jiné osobě. Spíš to všechno bylo o tom, že zkoumala extrémní podoby sexu. Zkoušela zažít nějaké dobrodružství. Dobrodružství s ním ovšem bude něco úplně jiného.

„Jak se ti líbí, když jsi svázaná? Když máš nasazená pouta? Nebo když jsi spoutaná řetězy?“

„Když mě někdo svázal, tak to se mnou nikdy moc nedělalo. Provazy mě nijak nefascinují a hedvábné šátky už vůbec ne. Připadá mi to takové… amatérské. Pouta se mi ale líbí. A řetězy úplně miluju, i když jsem je ještě nikdy nevyzkoušela.“

„Hm, ty a já jsme prostě dokonalá dvojice. A co páska přes oči?“

„To… to se mi nelíbí. Tak moc, že jsem nikdy nikomu nedovolila, aby to na mně vyzkoušel. Nelíbí se mi ta představa, že jsem naprosto odloučená od okolního prostředí.“

„Vždycky potřebuješ aspoň kousíček něčeho, čeho by ses mohla chytit, o to ti jde?“

Zvedla bradu. „Jo.“

„Dobře. Tímhle směrem se nemusíme hned vydávat. Co horký vosk?“

„Už jsem si s ním párkrát hrála, ale nebyla jsem vespod, jestli mi rozumíš.“

Zasmál se. „A?“

„Ta myšlenka se mi líbí. Budeme muset zjistit, jestli se mi bude líbit i ten pocit.“

„Řekni mi něco o tom čínském tetování, co máš na zátylku – co ty znaky znamenají?“

„Moje tetování?“

„Ano.“

Pokrčila rameny a snažila se nevypadat moc nervózně, ačkoliv si vůbec nebyla jistá, proč je nervózní zrovna teď, a ne při všech těch otázkách ohledně bičování a řetězů. „Znamená to ‚Bolest je láska‘.“

Jedno tmavé obočí mu vyletělo nahoru. „Tomu fakt věříš?“

Tentokrát nezaváhala ani na chviličku. Milovat někoho vždycky znamenalo, že je s tím spojená i bolest. Tomu ji naučil sám život. Tomu ji naučilo, když pozorovala život své matky. Láska rovná se ztráta. Život s její matkou znamenal jednu ztrátu za druhou. Její otec… u něj to bylo všechno o ztrátě, tedy až na neustálou touhu po tom, aby ji miloval muž, kterému na její existenci nesešlo ani za mák. O tom všem bylo její tetování. „Ano. Ty ne?“

Jemně se usmál, ačkoliv při tom nevypadal vůbec tak šťastně jako předtím. „Ano. Řekl bych, že ano.“

Odmlčel se, ale nespouštěl z ní zrak. Ale ani ona neuhnula pohledem a pozorovala, jak rysy v jeho tváři začaly najednou nabývat jiného výrazu, a onen stín, který tam od počátku byl, jakýsi záblesk emocí, byl najednou pryč. Na tohle se ho nezeptá. Sama ten pocit znala docela dobře.

„Máš ty nějaké otázky na mě?“ zeptal se konečně.

„Takže jednání je u konce?“

„Pro teď ano.“

„Pak ano, mám jednu otázku.“

„Sem s ní.“

„Kdy mě vezmeš do toho klubu, do Chrámu rozkoše?“

Znovu se zasmál. „Tobě se líbí, když se můžeš předvádět na veřejnosti, co?“

„To mě na takových místech baví úplně nejvíc, nebo to aspoň tak vždycky bylo. Víc než jakékoliv pomůcky nebo moji partneři.“

„Ráda se ukazuješ, že ano? Já taky. Jestli se tam opravdu chceš vypravit, rád tě vezmu s sebou. Dnes večer ale ne. Možná příští víkend. Samozřejmě jen za podmínky, že budeš mít pořád zájem. Třeba mi zase utečeš.“

„To si nemyslím.“

„Jak si můžeš být najednou tak jistá?“

„Prostě…“ Jak by mu to jen mohla vysvětlit, aniž by mu prozradila víc, než chtěla? Aniž by sama sobě musela připustit víc, než se jí chtělo? „Chci tam jít. A mám pocit, že nám to bude společně fungovat. Že budeme dobří.“

„Ty se asi moc nestydíš, co?“

Tentokrát byla řada na ní, aby se zasmála. „To sotva.“

Postavil se a tyčil se nad ní jako skála. Vypadal skoro hrozivě, musela si přiznat. Ten chlap byl jako zeď. Velký a temný, oči se mu poťouchle blýskaly. Ale zároveň se jí to dost líbilo – jak je velký i to, že má svou stinnou stránku. Byla z něj cítit určitá zkaženost.

Natáhl k ní ruku. „Tak začneme?“

Usmála se a také vstala. Strhl ji k sobě do náručí tak rychle, až se jí z toho zatočila hlava. Otočil ji tak, že najednou ležela na pohovce obličejem dolů a šaty měla jako mávnutím kouzelného proutku pryč. Jednou rukou jí zkroutil obě paže za zády. Zčistajasna se zajíkla šokem z toho, jak rychle ji dokázal svléknout a dostat do téhle submisivní pozice. Jakýmsi neurčitým způsobem také pochopila, že tuhle strategii, založenou na momentu překvapení, použil proto, aby obešel jakékoliv překážky, které by mu snad chtěla klást do cesty. Nevylekalo ji to. To dokázalo jen málo věcí. A ona mu věřila, z těch důvodů, které jí sám řekl. A fungovalo to výborně. Nezůstalo nic, jen ten malý hlásek někde vzadu v hlavě, který se jí snažil říct, aby trochu zpomalila a znovu mezi nimi nastolila rovnováhu sil. Jenže už byla dost

vzrušená na to, aby to varování dokázala potlačit.

Naklonil se k ní a zašeptal jí do ucha, jako by jí dokázal pohlédnout přímo do hlavy: „Prostě se uvolni. Nech to všechno na mně. Nemusíš se mnou bojovat. Nemusíš se sama se sebou přít, jestli to tak má být. Prostě to udělej. Je to opravdu takhle jednoduché.“

„Není to jednoduché ani trochu,“ sotva vydechla a uvědomila si, že část jejího já se pořád drží zpět a snaží se uchovat si aspoň nějaký díl kontroly nad situací. Bože, tohle je fakt na palici!

„Je to tak jednoduché, jaké si to uděláš, Mischo.“

Snažila se zavrtět hlavou, ale on jí jednou rukou přidržel hlavu zabořenou do pohovky. Bylo to jemné gesto, ale dostatečně důrazné na to, aby jí vtlačil pravou tvář hluboko do polštáře gauče. A druhou rukou jí pořád držel obě zápěstí zkroucená na kříži. Začala se chvět po celém těle. Byly to napůl nervy, napůl vzrušení, které jí projíždělo jako série malých jiskérek, nepatrných elektrických výbojů. Jak jen mohl vědět, že bude přesně takhle reagovat, když to o sobě nevěděla ani ona sama?

Naklonil se nad ni a znovu jí zašeptal do ucha. „Vím, čím právě teď procházíš, Mischo. Bojuješ s tím. A tvůj boj ti to všechno dělá daleko těžší. Přiznávám, že mě to docela baví. Ale když toho boje necháš, pak můžeme doopravdy začít. A pak to procítíš jinak, nově. Takové mám s tebou plány, miláčku. Vzít tě s sebou.“

„Já… já nevím…“ Začala v ní narůstat nervozita a ona se začala kroutit, když si uvědomila, že se z jeho sevření nedokáže sama vymanit.

„Ale já vím. Vidím to v tobě, ty to dokážeš. Submisivní reakce dokonce i na ten nejjemnější náznak v hlase, na jakýkoliv neznatelný dotek. To neznamená, že se z tebe musí nutně stát nějaká otrokyně. Mezi tím je velký rozdíl. Neboj se. Prostě si užívej přítomnosti. Nech to plynout, jak nejlépe dokážeš.“ Jeho prsty se sevřely kolem jejího zátylku, stisk druhé ruky kolem jejích zápěstí zesílil. Malé varování. „Dýchej pravidelně. Zhluboka se nadechni, pak hezky pomalu vydechni. Jako při meditaci. Ona to vlastně je meditace, i když to možná zní trochu divně. Stejně jako ti možná připadá zvláštní, jak se máš uvolnit, když tě takhle pevně držím. Ale o to přesně jde. Jsi v mých rukou.“

Pochopila to v okamžiku, kdy to vyslovil. Udělala, jak ji požádal. Zhluboka se nadechla a postupně pomalu vydechovala. A zoufale se snažila potlačit ten hlásek v hlavě, který ji varoval, že je načase začít panikařit. Ale jeho uklidňující hlas, který jí pořád říkal, že má pravidelně dýchat, ho pomalu umlčel.

Čas plynul. Vůbec nevěděla, jak dlouho už takhle leží. Konečně řekl: „Velmi dobře.“ A pak ji uhodil přes zadek.

„Au!“

„Zvládneš to, Mischo?“

Chvilku mlčela a pak trhaně vydechla. „Ano.“

„Pořád jsi tvrdohlavá? Nebo to opravdu chceš?“

„Chci to,“ odpověděla, tentokrát bez jakéhokoliv zaváhání. Nechtělo se jí přemýšlet. Chtěla se soustředit jen na pocity. A bylo zásadní, že to byl právě Connor, který jí tohle všechno dělal.

Znovu ji uhodil a v Dylanině loftovém bytě s vysokými stropy ten zvuk zněl málem jako výstřel, tak se rozléhal. A jeho dlaň znovu dopadla na její zadek. Tentokrát to opravdu zabolelo, až vykvikla.

„Pššt, všechno je v pořádku,“ uklidňoval ji šepotem, v němž zaznívalo vzrušení.

Přejel jí dlaní po jemné kůži zadečku. Byl to skvělý pocit. Jeho hlas jí zněl v uchu. Kůže na zadku, kam dopadla jeho rána, ji štípala. Všechno se slévalo do jediného celku.

„Připravená, holčičko?“

„Ano.“

Následovala dlouhá pauza, během níž měla chviličku čas na to, aby se zamyslela nad tím, co bude následovat. A pak jeho ruka dopadla znovu. A ještě jednou. Ostrá série ran, nejdřív na jednu půlku zadku, pak na druhou, v jakémsi pomalém, pravidelném rytmu. Každou další ranou přitvrzoval. A s každým dalším štípnutím přišla stejně ostrá rozkoš. Za několik chvil byla úplně mokrá a roztoužená. Nastavila boky tak, aby se mohla klitorisem otírat o polštář pohovky.

„Ne ne, nic takového,“ upozornil ji a stisk jeho ruky, která svírala obě její zápěstí, ještě zesílil a zatlačil jí ruce do kříže, takže nebylo pochyb, o čem to před chviličkou mluvil. „Pokud něco potřebuješ, zařídím to já. Jasné?“

„Ano… rozumím.“

Uvnitř se však tváří v tvář takovému způsobu zacházení pořád ještě vzpouzela. Ale zároveň ji to vzrušovalo tak jako doposud nic jiného. Že jí všechny ty věci říká právě on, že právě on jí určuje všechna ta pravidla.

Pro ni.

Cítila se, jako kdyby prožila jakési malé zjevení – zjištění, že na jakési základní úrovni se tohle všechno děje pro ni stejně jako pro něho. Avšak teď o tom nedokázala pořádně přemýšlet. A on ji už zase vyplácel, tentokrát v rychlejším rytmu. A tvrději. Bolest rostla a rostla. A když už si myslela, že to už déle nevydrží, pustil jí zápěstí a vklouzl rukou mezi její stehna přímo mezi vlhké záhyby jejího touhou naběhlého pohlaví.

„Ach…“

„Jsi tak mokrá. Tohle se mi fakt líbí, miláčku. Když pod rukama cítím, jak jsi vzrušená. Když vím, že tě tady drží víc než jen pouhá tvoje umíněnost. Když vím, že tvoje nádherná kundička je tak mokrá, jako já mám tvrdého ptáka.“

Pohlaví se jí při těch slovech sevřelo žádostí. Zabořila tvář do polštářů, a když do ní zajel prstem, zavzdychala.

„Tak nádherně mokrá. A tak úzká, i když jsi úplně promáčená. Když jsem tě včera večer šoustal, držela tvoje kundička mého ptáka pěkně v sobě.“

Zavzdychala.

„Tobě se to líbí, viď, když ti vyprávím o tom, jak tě šoustám, že jo? Vidím, že se ti to líbí. Cítím to. Tvoje touha z tebe proudí jako vodopád, jako teplo ze slunce. Mně se to taky líbí. Když ti vyprávím, jak tě šukám. Říkat všechna ta slova.“

Pak bylo dlouho ticho, během kterého jí zpracovával pohlaví svými prsty tak tvrdě, až se z toho kroutila; nedokázala si pomoct, nedokázala zůstat v klidu. Rozkoš v ní narůstala a dostávala se hloub a hloub.

„Chci tě pořádně ojet, Mischo, miláčku. Chci tě ošoustat pořádně tvrdě. Chci tě šukat tak, až z toho budeš mít nekonečný orgasmus. Až budeš křičet pěkně nahlas. A přesně to udělám, holčičko. Slibuju.“

Třásla se po celém těle a pohlavím svírala jeho dobyvačné prsty. Chtěla víc. Potřebovala, aby její nitro vyplenil jeho tlustý pták. Potřebovala dostat zase pořádně na zadek.

„Connore…“

„Pššt.“ Přestal pohybovat prsty. „Budeš mluvit jen tehdy, když tě o to požádám. Jasné?“

„Ano. Ano… ach…“

„Hodná holčička.“ Začal znovu pohybovat prsty. „Zkus zůstat bez pohnutí, jak nejlépe dokážeš. Udělej to pro mě.“

Znovu ji chytil za obě zápěstí a pevně je držel, jako by se on držel jí, aby jí pomohl udržet kontrolu nad tělem. Posunul ruku, vyndal prsty a nahradil je širokým palcem tak, aby jí mohl zbylými prsty masírovat naběhlý klitoris. Musela se pohnout, vzepnout se boky proti jeho ruce, ale neudělala to. Protože to po ní nechtěl.

V hlavě měla úplně prázdno, kromě nádherné, mučivé rozkoše. Byla nesmírně blízko orgasmu.

Najednou všeho nechal, prudce jí stiskl zápěstí, takže ji to opravdu zabolelo. Tím ji trochu odtáhl od kraje orgasmického útesu, přes nějž se už už chystala přepadnout.

Do očí jí málem vyhrkly slzy a ona tomu skoro nedokázala uvěřit.

Znovu jí šeptal do ucha. „Vím, miláčku. Vím, že je to těžké. Ale bude to tak lepší. Věř mi. Až ti dovolím se udělat, bude to jako výbuch. Zažiješ ten nejlepší orgasmus svého života. Jen se svěř do mých rukou. Naprosto. Pojď, zkusíme to rozdýchat.“

Snažila se, ale dýchala trhaně. Pořád k ní mluvil konejšivým tónem, až byla schopna natáhnout do plic trochu vzduchu, ač jí tělem lomcovala neskutečná touha. Pak se konečně mohla zařídit podle jeho instrukcí a získat nad sebou znovu kontrolu.

Znovu nad sebou získat kontrolu.

Nebylo to přesně to, co chtěla? Jenže nejdřív musela veškerou moc a kontrolu předat jemu…

Nedávalo jí to smysl.

Stejně na to neměla čas; otočil si ji na záda, pak se sklonil a přitiskl ústa na její roztouženou štěrbinu.

„Ach… můj… bože…“

Měl teplé rty a jazyk vlhký a jemný jako hedvábí. Přejížděl jím po jejím poštěváčku, zkoumal nateklé záhyby jejích stydkých pysků a pak vklouzl dovnitř. Nechal svůj měkký, kluzký jazyk proniknout hluboko do ní. Znovu v ní narostla touha. Dával si načas a jen tak tiskl svůj široký jazyk na její pohlaví a klouzal dovnitř a zase ven. A celou tu dobu měl ruce podsunuté pod jejím zadečkem a zarýval jí prsty do kůže. Jako by mu celá patřila.

Cítila, jak se jí o vnitřní stranu stehen otírají jeho tmavé vlasy. Ten kontrast se jí líbil: jeho měkká ústa, vypracované ruce; saténově hebké vlasy, jemné škrábání jeho strniště. Trochu sebou mlela, ale on jí to toleroval, neměl nad ní tak totální kontrolu jako předtím. Byla tak blízko… tak blízko…

Pak se najednou odtáhl.

„Mischo, podívej se na mě.“

Otevřela oči. Ani si předtím neuvědomila, že je měla celou tu dobu zavřené. Měl rozšířené zorničky, jejich zeleň divoce plála a šlehaly z nich nazlátlé blesky. Měl oči jako divoká kočka. Pusu měl celou ulepenou od jejích tělesných šťáv, rty pootevřené touhou. Žádostivost jí projela jako nůž, jen když se podívala na jeho rozpálený obličej.

„Teď se hezky uděláš,“ pronesl tiše.

„Ano… prosím.“

„Pěkně se uděláš, holčičko, kvůli mně. Rozumíš? Pro mě.“

„Ano. Ano.“

Nespouštěl z ní zrak a vrazil jí ruku mezi stehna. Zabořil tři prsty do jejího zmáčeného pohlaví a palcem začal masírovat naběhlý poštěváček. Druhou ruku zvedl k ústům a začal sát jeden prst. Pak jej vytáhl a strčil ho pod ni.

Věděla, co s ním hodlá dělat. Ale i tak to pro ni bylo úžasné překvapení, když jí strčil mokrou špičku prostředníku do zadečku.

Zasténala a zalapala po dechu.

„Líbí?“ zeptal se.

„Bože, ano!“

„Tak se teď můžeš udělat. Pořádně se udělej, holčičko.“

Celé tělo jí zaplavila rozkoš: klitoris, pohlaví i anální otvor. Vše se spojilo do jednoho celku, zavalilo její smysly lavinou počitků a její tělo se roztřáslo ve výbuchu horka. Spalovalo ji a omračovalo. Křičela, vyrážela ze sebe nesrozumitelné zvuky. A on se jí pořád díval přímo do očí, takže měla pocit, že svůj orgasmus prožívá přímo v jeho zelených očích.

„Connore!“

„Jsem tady s tebou, miláčku. Pomáhám ti.“

Ano, byl tu s ní. Zůstal s ní celou tu dobu, strkal do ní prsty, zpracovával její zadeček i klitoris. Ani na chviličku neuhnul pohledem, který tmavnul každou další vteřinkou.

Nebyla si jistá, jestli už je po všem, když z ní najednou vytáhl prsty, rozepnul si kalhoty a na ztopořený penis navlékl kondom.

„Sakra, už nedokážu vydržet ani o vteřinu déle,“ zamumlal.

Pak se na ni vrhnul a obtočil si její nohy kolem pasu. Do stehen ji škrábala drsná látka jeho džínů. Ale bylo jí to jedno. Zajela mu prsty do vlasů a pevně jej držela, zatímco on do ní začal vsouvat špičku svého penisu.

Byl strašně veliký, ale ona byla neuvěřitelně mokrá, takže ho do sebe pojala v jediném přírazu.

„Mischo, sakra, miláčku…“

Strčil ho do ní až po kořen a paže jí obtočil kolem těla. Štípal ji do hýždí, hnětl to pevné maso svými silnými prsty. Bolelo to jako čert. Ale bylo to nádherné. Rozkoš i bolest se slily v jediný silný pocit. To a jeho vůně v jejím chřípí. A vědomí, že je to právě Connor, který ji zpracovává.

Držela ho kolem krku a laskala jej jazykem. Pak se do něj zakousla a mezi zuby ucítila sametově jemnou kůži jeho hrdla. Vyrazil ze sebe zvířecí zvuk. Ale ani na vteřinu ji nepřestal šoustat dlouhými, tvrdými přírazy.

Společně vzdychali a pohybovali se. A pak zaťal prsty do její kůže a udělal se. Celý se přitom třásl a volal její jméno.

„Mischo… Mischo!“

Vzala jeho hlavu do dlaní a donutila ho podívat se jí do očí, zrovna když prožíval orgasmus, a bylo to neuvěřitelné. Úplně se ztrácel v záplavě rozkoše. V tom pohledu byla veškerá intenzita. Spojení.

Bylo toho tam prostě příliš mnoho. Nedokázala tomu všemu porozumět, ani poznat, zdali to, co vidí, je realita. Chvilku jí z toho běhal mráz po zádech. Pak se její tělo vzepjalo a otřásl jím další orgasmus. Jeho boky na ni útočily, jeho stydká kost drtila její klitoris.

Točila se jí hlava, všechno zčernalo a ona se ztratila v pocitech. Ztratila se v něm.

V Connorovi.

Chtěla zavolat jeho jméno. Říct mu, co všechno cítí, vymluvit se ze zmatku, který jí panoval v hlavě. Jenže byla příliš ponořená do sebe, aby jeho jméno vůbec dokázala vyslovit.

Jeho mohutné tělo ji najednou začalo tížit, ale cítila se příliš slabá a mimo na to, aby ho požádala, aby se odvalil. Ve skutečnosti to stejně ani nechtěla. Malá část jejího já, která pomalu přicházela k sobě, se trochu bála, že kdyby to udělal, vystřelila by z ložnice pryč jako blesk. Ale místo aby panika začala ustupovat s tím, jak se jí pomalu povedlo popadnout dech, spíše rostla. Každou další chvilkou si byla víc a víc jistá, že mu ze sebe dala až příliš mnoho. A to bylo nebezpečné. Nebezpečné bylo to, že se tomuhle muži vyzpovídala ze svých nejvnitřnějších tužeb.

Konečně promluvila: „Connore.“

„Hmm? Copak je, miláčku?“

„Musím… musím vstát. Musím se hýbat.“

Zvedl hlavu a podíval se jí do očí. Chvilku tak zůstal a studoval její tvář a v Mische začalo narůstat napětí, až měla pocit, že začne křičet. Musela se kousnout do spodního rtu, aby jí neunikl ani hlásek.

„Začínáš se vracet zpátky?“

„Ne. Ne. Jenom prostě… Connore, nech mě vstát.“

„Samozřejmě.“

Odvalil se z ní a sundal přitom ze svého ochabujícího penisu kondom. Sedla si na pohovce a snažila se dýchat stejně intenzivně, jako když se spolu milovali.

„Dobře. Dobře.“ Projela si rukou rozcuchané vlasy. „Já prostě jen… prostě musím už jít.“

Položil jí ruku na paži. Snažila se ji setřást, ale on trval na svém. Tiše řekl: „Kam musíš jít, Mischo?“

„Pryč odsud.“ Těžce polkla a sama sebe nenáviděla za slzy, které se jí už už draly zpod přivřených víček.

„To je v pořádku,“ uklidňoval ji.

Otočila se k němu s planoucíma očima. Říkala si, že jí z nich snad planou blesky. „To teda není v pořádku!“

„Co není v pořádku? Řekni mi to.“

Zavrtěla hlavou. Uvědomovala si, že se chová dětinsky. Ale nemohla si pomoct.

Položil jí obě ruce na ramena. Oči mu zářily, vypadaly sice trochu ospale, ale pořád v sobě měly jeho obvyklou autoritu. „Mischo, začínáš panikařit.“

„To si teda piš.“

„Proč?“

„Protože tohle není správné! Nejsem nějaká hloupá subinka, které můžeš říkat, co má dělat. Nejsem nějaká… slabá žena, která neumí rozhodovat sama za sebe.“

„To jsem nikdy ani netvrdil.“

„To ne, ale vyplývá to z tvého chování.“ Chvěla se teď po celém těle.

„Mischo,“ zopakoval, jako kdyby věděl, že když vysloví její jméno, získá si její pozornost. Správný předpoklad. „Takhle vypadá návrat. Panika. Třes. Neříkám, že bys neměla mít žádné obavy. Ale panika je jen chemickou reakcí na přemíru stimulů. Dovol mi, ať ti pomůžu.“

„A proč bys měl? Vůbec ti na mně nezáleží. A ani nemusíš – o tomhle stejně vůbec nemluvím.“

O čem tedy ve skutečnosti mluvila? Sama si už nebyla dost dobře jistá. Věděla jen, že odsud musí vypadnout – anebo dostat z bytu jeho. Bylo jí jedno, že se chová trochu jako hysterka.

„Nemusím, to je pravda,“ připustil pořád ještě tichým hlasem. „Ale přesto mi na tobě záleží.“

„Cos to říkal?“

„Možná si jen nejsem úplně jistý. Ale záleží mi na tobě, stejně jako na jakékoliv jiné lidské bytosti. Ale víc… protože jsi to ty. Nerozumím tomu.“ Pokrčil rameny a ruce na jejích ramenou se trochu uvolnily, pohladily ji po kůži. „Možná že to ani neumím. Ale i tak.“

„Cítíš se za mě zodpovědný,“ napověděla mu a cítila, že to zní trochu nadurděně.

„Ano, to se koneckonců ode mě očekává, ne? Ale není to jenom tohle. A i kdyby bylo, i to by mi stačilo k tomu, abych tě chtěl potěšit. To umím. To mi fakt jde. A hlavně teď s tebou…“

Měla pocit, že se mu v očích mihla nejistota. Nevěděla proč, ale uklidnilo ji to. Možná protože tak vypadal víc jako obyčejný člověk?

Odhrnula si vlasy z obličeje. „Connore… promiň, že jsem se chovala jako kráva.“

„Vůbec ne, miláčku. Všechno tě tady teď děsí. Všichni jsme tím někdy prošli, ne? Dovol mi, abych ti z toho pomohl ven. Souhlasíš?“

Naklonil se k ní blíž a sklonil trochu hlavu, aby jí mohl lépe pohlédnout do očí.

Znovu těžce polkla. Pak přikývla. „Tak jo. Dobře.“

Přitáhl si ji k sobě beze slova do náručí a ona se stulila na jeho široké hrudi. Položila si přitom hlavu na jeho rameno a on ji jemně kolébal. Cítila se trochu zvláštně, ale nechala ho. A dovolila mu taky vzít měkkou pokrývku, která ležela na opěradle pohovky, a přehodit jí ji přes ramena. Prsty pomalu přejížděla po tetování na jeho bicepsu a vychutnávala si jemný reliéf, který vytvářelo na kůži.

Zůstali tak dlouhou dobu, než ji začalo brnět tělo. Nemohla uvěřit, že s ní má takovou trpělivost. Že s ní dokáže takhle sedět a nic po ní za to nechtít.

Byl to neobyčejný muž, jakého nikdy v životě nepotkala. Což ji přitahovalo a zároveň děsilo. Byla příliš unavená na to, aby se jí o tom chtělo přemýšlet. Chtěla prostě zůstat, kde je. Chtěla, aby ji držel v náručí. To bylo něco, co nikdy po nikom nechtěla, nikdy to sama sobě nedovolila.

Nevydrží mu to dlouho. Nic si v tomhle ohledu nenamlouvala. Tohle prostě muži nedělají, tedy kromě několika světlých výjimek. A ty ona nehledala. Ne na dlouhodobý vztah. Kdyby tak ale chtěl zůstat dnes večer…

„Půjdeme do postele?“ zeptal se konečně.

„Ty nepůjdeš pryč?“

„Proč bych měl?“

Na tohle neměla odpověď. Všechny důvody byly jen v její hlavě. Její otec. Rainin otec. Ta záplava mužů, s kterými chodila a oni ji opustili, protože si vždycky vybírala stejný typ chlapů. Vždycky si musela vybrat stejně. Ale o ničem z toho nechtěla mluvit nahlas, jako kdyby hovory o tom, proč od ní její muži vždycky odešli, to mohly přivolat i tentokrát. A teď neměla pocit, že by to dokázala zvládnout.

„Myslím, že… přece jen asi prožívám návrat,“ konečně přiznala.

„Ano.“

„Zůstaneš tu se mnou?“ zeptala se a sama se nenáviděla za to, jak plačtivě to znělo. Ale nemohla si pomoct.

„Zůstanu tu s tebou. Jsem tady.“

Pro tentokrát. To tentokrát bylo pro ni teď moc důležité.

Aspoň si to takhle zkoušela říkat pořád dokola.

Connor zamrkal a nechal oči přivyknout podivnému odlesku neonových světel, která zářila z noční ulice pod okny Dylanina bytu. Namodralé světlo se jemně rozplývalo v tichém deštíku, který venku zkrápěl noc. Nebyl na to zvyklý, na tahle klenutá okna a světlo, které pronikalo záclonami bez závěsů. Vlastně spíš nebyl zvyklý trávit noci mimo svůj domov.

S ženami si obvykle pohrával v Chrámu rozkoše. A pokud potom následoval sex, většinou se odehrával v jedné z mnoha malých místnůstek oddělených závěsem, které k tomu účelu v klubu sloužily. Jen opravdu zřídkakdy si někoho vzal k sobě domů a i tehdy, v okamžiku, kdy nabyl jistoty, že je jeho partnerka stabilizovaná, ji hned poté odvezl domů, nebo jí zavolal taxíka. V sázce by totiž bylo příliš mnoho falešných emocí, kdyby nechal nějakou ženu přespat u sebe doma. A podle jeho mínění snad ještě víc falešných nadějí, kdyby on přenocoval u ní doma. S Mischou už ovšem dopustil oboje. V pátek v noci ani na vteřinu nezaváhal. A dnes večer také ne. Nebo už to bylo včera?

Mrknul na malý budík na nočním stolku, jehož ciferník jemně fosforeskoval do tmy. Skoro pět ráno. Zůstal tu fakt skoro celou noc. A znovu se probudil do pološera a Mischu měl po svém boku. A líbilo se mu to.

Otočil se, aby se mohl pokochat měkkými křivkami jejího těla, jež se rýsovaly pod přikrývkou. Byly to ty nejženštější tvary, jaké kdy v životě viděl. Pěkně zaoblené – boky i prsa. Lehce vystupující obrys bříška, stehen a zadečku, což mu přišlo daleko přitažlivější než kostnaté tvary všech těch vyhladovělých modelek. Všechno pěkně kulaté a měkké. Byla zahalená až po bradu, zpoza sněhobílého povlečení jí vykukovala jen hlava. Její plavé vlasy se rozprostíraly na polštáři jako štůček hedvábí. V jemném světle procházejícím dovnitř vysokými okny v nich hrály narůžovělé a jantarové odlesky. Jejich barvu však dobře znal, skoro bílá s tím nejjemnějším odstínem zlatavé. Jako kdyby v nich byly drahokamy…

Poškrábal se na bradě a do bříšek prstů se mu zakouslo strniště.

Cosi vzácného… Cosi, čemu nerozuměl a ani netoužil po tom, aby tomu porozuměl. Tahle ženská na něho měla zvláštní vliv. A bylo to víc než jen pouhý sex, o kterém se nedalo říct nic jiného, než že je úžasný, od té divoké nespoutanosti její touhy až po výraz, který měla ve tváři v okamžiku, kdy prožívala orgasmus. Jak divoký měla orgasmus! Ten kontrast sebeovládání a síly, které z ní vyzařovaly v jejím civilním životě – měl pocit, že Mischa je ten typ, co se sebou nenechá jen tak zametat –, a čiré zranitelnosti, kterou mu ukázala včera v noci. Bože, tohle vidět, to bylo fakt něco!

Ono vlastně bylo něco vidět ji i kdykoliv jindy.

Což by mohlo vysvětlovat, proč tu pořád ještě sedí a dívá se na ni, jak spí, a to prosím už podruhé za sebou.

To by to možná mohlo vysvětlit.

Vůbec netušil, co se to s ním sakra děje. Nicméně si byl jist, že něco se děje. Nedokázal si vzpomenout, že by se takhle někdy s někým choval. Rozhodně ne, když byl s nějakou dívkou v klubu, nebo se s nějakou vyspal. Dokonce ani na počátku vztahu s exmanželkou Ginny.

To byla jedna z největších chyb, kterých se v životě dopustil. Vůbec se jeden k druhému nehodili. Sakra, on se z dlouhodobé perspektivy nehodil vůbec k nikomu! To věděl – vždycky to tak bylo. Koneckonců, je celý po tátovi, nebo ne? Měl jeho povahu, i když se mu už roky dařilo ji držet na uzdě. Geny jsou geny. Věděl, že se mu vše povede udržet striktně v intencích sadomasochistických hrátek, a uvědomoval si, že na něj mají takřka terapeutický účinek. Ale v normálním vztahu?

Když byl s Ginny, byl často dost nenaložený. Takový spratek. Takové zacházení si fakt nezasloužila. A mládí nebylo v tomto ohledu žádnou omluvou. Ve dvaceti letech byl už dost dospělý. Respektive už dávno měl být dospělý. Nikdy si tu holku neměl brát – vůbec nevěděl, co si tehdy myslel. Neměl na to žádné právo.

Znovu se podrbal na bradě, tentokrát silněji. Proč na to vše myslí právě teď? Tuhle holku si snad přece nechce vzít. Prostě se na ni jen… díval. Kochal se. A který muž by to nedělal? I když teď z ní byly vidět jen vlasy, její pobledlá tvář a plné rudé rty, které měla bez rtěnky skoro stejně červené, jako když byla namalovaná. Pod hlavou měla podloženou ruku.

Natáhl se k ní a špičkami prstů se dotkl jejích prstů. Ucítil teplo vycházející z její pokožky. Nebylo v tom nic sexuálního. Ne, to nebyla pravda. Byla v tom chemie, hořela pod povrchem, ale prozatím zůstávala skrytá. Bylo to něco jiného…

Zavrtěl hlavou.

Člověku se může takhle těsně před svítáním, když venku notabene prší, honit hlavou spousta podivných myšlenek. To bylo všechno.

Část jeho já se chtěla zvednout z postele a odejít pryč. Utéct odsud. Ale nedokázal to. Ne poté, co se včera v noci propadla tak strašně hluboko.

Teď ale pěkně kecá!

Tohle přece není důvod, proč tu zůstal. Zůstal tu, protože se mu chtělo zůstat.

To bylo od něj neopatrné. Nehodlá si s ní přece nic začít. A rozhodně tu nezůstane na věky věků. Vždyť ani neví, co to znamená, no ne? Kdyby od něj Ginny sama neodešla, udělal by to dříve či později on sám. Sakra, vždyť jim jejich manželství nevydrželo ani dva roky! A byla to jen jeho chyba. A mohla za to taky jeho nátura.

No, aspoň tohle se mu povedlo rozlousknout. BDSM scéna ho z těchhle raných úletů totálně vyléčila, ale nikdy nedokázal zapomenout, čeho všeho je schopen. Klíčovým pojmem se stalo ovládání. A klíčový pojem je to i teď, když jde o Mischu. Když jde o všechny tyhle bláznivé myšlenky, které se mu honí hlavou.

Musím ji dostat do klubu.

Ano, v Chrámu rozkoše byl ve svém živlu. Bude to taková užitečná připomínka toho, oč mu jde – a o co mu rozhodně nejde. Ovládání, zodpovědnost. Jako dominantní muž byl daleko zodpovědnější, než jaký byl, když tenhle prvek v jeho životě ještě nefiguroval. Tendence tam vždycky byly, ale teď už konečně věděl, jak všechnu tuhle energii usměrnit.

Chrám rozkoše.

Sama po něm chtěla, aby ji tam vzal. A načasování bylo taky super. V úterý se tam koná večerní party pro VIP členy, mezi něž patřil. Byl si jistý, že Alec a Dylan tam nebudou, protože budou mít plné ruce práce se svatbou. To by mohlo být pro Mischu až moc svazující a na to, co na ni chystá, potřebuje, aby byla co nejuvolněnější.

Cítil, jak se mu na rty vkrádá potměšilý úšklebek. Tohle bylo bezpečnější území – když přemýšlí o tom, co s touhle holkou provede. Připoutá ji na svatoondřejský kříž a pořádně ji zbičuje. Nebo ji přiváže řetězy k polstrované lavici a nalije na ni horký vosk. Až z toho bude mít orgasmus. Až bude křičet. Až bude jen jeho tak, jak to jedině mezi nimi může fungovat.

Položil hlavu zpět na polštář a díval se, jak po okenních tabulích stékají dešťové kapky.

Ano, prostě ji dostane do klubu, kde má všechno v rukách, kde všemu velí, i jí samotné. Jenom ji tam musí dostat a pak bude všechno v pořádku. Všechno zase bude dávat smysl.

Pět

„Mischo?“

„Hmm… ano?“

Vzhlédla a zjistila, že na ni zpoza malé kytice bílých růží zírají Dylaniny šedivé oči. „Řekneš mi, co se včera večer stalo?“

Mischa pokrčila rameny. „Stavil se u mě Connor…“

„A?“

„A bylo to… skvělé.“

Dylan vrátila růže do vysoké kovové nádoby, která stála na betonové podlaze květinářství Růže a trní, kam zašly prodiskutovat výběr květin na svatbu. Opřela si ruce v bok v rozhodném gestu. „Proč jsi najednou tak strohá? Vždycky jsi mi ta svoje dobrodružství dokázala tak barvitě popisovat.“

Mischa se odmlčela. „To jo, ale nikdy to nebylo s nějakým tvým kamarádem.“

Dylan spustila paže podél těla. „Řekla bych, že to dává smysl. Jsi si jistá, že to není nic jiného? Vypadáš trochu zmateně.“

„No…“

Kolik toho hodlá Dylan říct? Byla to její nejlepší kamarádka, ale ať už se jí honilo hlavou o Connorovi cokoliv – a některé z těch myšlenek byly fakt trochu divné –, měla pocit, že by to mělo zůstat skryto. Sama si to ještě nedala pořádně dohromady. Vlastně to byla úleva, že se vzbudili tak pozdě, takže měla jen tak tak čas na to, aby skočila do sprchy a připravila se na sraz s Dylan. Nebyl čas na sex ani na dlouhé loučení. Jenom krátký rozhovor, v němž ho ujistila, že je opravdu v pohodě.

Ale byla to pravda?

„Mischo?“

„Dámy, omlouvám se za vyrušení. Co třeba kaly?“ Andre Rose, malý šlachovitý florista s oholenou hlavou a brýlemi s tmavými obroučkami, se přišel s jediným květem v ruce zeptat poté, co vyřídil telefonický hovor, který předtím přerušil jejich konverzaci o květinách. „Řekl bych, že tahle drobnější odrůda vám bude vyhovovat. Jednoduché a elegantní.“

„Mischo?“ zeptala se Dylan. „Řekni mi, co si o tom myslíš. Jsi moje odbornice přes květiny.“

„Mně se líbí.“ Natáhla ruku a přejela po hladkém smetanově bílém okvětním plátku květiny, kterou držel florista, bříškem prstu. „Elegantní, s tím souhlasím. Líbí se mi ta menší odrůda s názvem Zelená bohyně. Možná je namíchat s bílými květy a přidat několik těch malinkých bílých orchidejí?“

Andre spráskl ruce dohromady. „S těmi rudými vlasy nevěsty to bude skvěle ladit! A můžeme k tomu přidat trochu zeleného, ovšem nic přeplácaného a načančaného. Myslím, že bychom všechny aranže měli držet v jednoduché linii a v malých počtech květů. Nechceme přece zastínit nádheru Muzea asijského umění. A jak to provedeme s kyticemi?“

„Já žádnou kytici nechci. Přijde mi to příliš tradiční. Co myslíš, Mischo?“

Pravda ovšem byla, že Mischa dnes měla co dělat sama se sebou. Nicméně v květinách se přece jen vyznala. „Řekla bych… tak tři, možná čtyři orchideje do vlasů.“ Rukama nadzvedla Dylaniny rudé kadeře a odhalila tak její krk. „Jenom takhle tady vzadu. Bude to krásné.“

Dylan se rozzářila úsměvem. „To se mi moc líbí.“

„A pro družičky?“ vyzvídal Andre.

„To jsi jen ty a Kara,“ odpověděla Dylan.

„A co kdybychom měly každá jen jednu orchidej zastrčenou za ucho?“

„Nádhera!“ Andre znovu spráskl ruce. „Dylan?“

„To bude perfektní. Pojďme, uděláme objednávku.“

Andre je zavedl ke dvěma bíle polstrovaným stoličkám, které stály u prodejního pultu. Sám zašel za něj a vzal si objednávkový blok. Chvilku strávily výčtem svatebních stolů, potvrzením jednotlivých květin a výběrem úzkých skleněných váz, do nichž se umístí naaranžované květiny. Když s tím byly hotové, znovu se navlékly do plášťů a vyšly s deštníky v ruce ven na deštěm zmáčenou ulici.

„Dala by sis už oběd?“ zeptala se Dylan. „Mám hlad jak vlk.“

Mischa ale hlad neměla – a to doteď neměla nic než jednu velkou kávu, kterou si dala po cestě do květinářství. Její žaludek jaksi stávkoval. Přesto však přikývla na souhlas. „Jasně. Kam chceš jít?“

„Tady v ulici je pěkná kavárna, pokud ti tedy nevadí jít kousek v dešti.“

„Pojďme.“

Ušly dva bloky v příjemném mlčení. Vlastně téměř příjemném mlčení. Mischa si byla naprosto jistá, že Dylan přímo hoří zvědavostí a hned, jak dorazí do kavárny, vypálí na ni otázku, co se to děje mezi ní a Connorem. A měla pravdu.

Našly kavárnu, pověsily pláště na věšák hned vedle dveří, sklaply deštníky a odložily je do široké přihrádky, která sloužila k tomu účelu. Ve vzduchu se vznášela vůně kávy a jídla, a když se začaly probírat jídelním lístkem, o slovo se přihlásil Mischin žaludek. Objednaly si a servírka jim rychle přinesla jejich pití – obě si shodně daly horký čaj.

„Takže?“ začala Dylan se zdviženým obočím.

Mischa si povzdechla. „Takže…“ Takřka neznatelně zavrtěla hlavou. „Nevím, jak začít. Proto jsem ti neřekla víc. Promiň. Vím, že to, co říkám, moc smysl nedává. Ale ono to celé nedává smysl ani mně.“

„Co ti nedává smysl?“

„Celá ta záležitost s Connorem. Moje reakce.“

„Pověz mi, co je na něm tak jiné než u jiných, s kterými jsi chodila?“

„Všechno. A zároveň nic. Tedy, na povrchu je to jen hodně netradiční flirt.“ Podívala se na Dylan, která pouze přikývla na souhlas. „Měla jsem pocit, že budeš vědět, že to bude trochu tvrdší, vzhledem k tomu, o koho jde.“

„To ano. Ale není to tak, že bys to nikdy předtím nedělala. A ani mě to nijak nešokuje, zrovna u něj ne.“

Mischa si opřela lokty o desku kavárenského stolku. „Dylan, je normální na tyhle věci bouřlivě reagovat?“

„Samozřejmě. Extrémní sex s sebou většinou nese silné reakce. Obyčejně to tak je.“

„Už jsem s tím samozřejmě měla nějakou zkušenost. Taky jsme o tom spolu mluvily. Ale s Connorem jsem se dostala na úplně jinou úroveň. Celá ta hra s výměnou moci… to s ním zažívám poprvé. Kluci, s kterými jsem to v minulosti zkoušela, tohle prostě neuměli, nebo jsem si s nimi takhle vůbec nerozuměla. Nevím…“ Odmlčela se a kousla se do rtu. „Předtím to byla spíš hra s pocity. Ta trocha nebezpečí. Zakázané ovoce. Ale byla to jen legrace. S Connorem je to daleko skutečnější. Teď už to konečně trochu chápu.“

Dylan znovu přikývla. „Rozumím. Když se vyjasní celá ta dynamika moci, jako kdyby se ti najednou otevřely úplně nové obzory. Je to pěkné vzrůšo. Ale pravda, někdy to může člověka až trochu děsit.“

„To jo. I když si to opravdu hodně užívám, pořád mi ten tenký hlásek někde vzadu v hlavě říká, abych nad sebou neztrácela kontrolu. Vím, že budeš rozumět tomu, co ti říkám, protože jsi vždycky sama měla tyhle problémy se ztrátou sebekontroly. No, teď už asi ne, co?“

„To by ses divila, pořád je mívám. Jenže jsem se je už naučila jinak zpracovávat. A…podívej, nechci ti teď otloukat o hlavu to, co jsi mi svěřila o své mamince a co všechno se dělo, když jsi vyrůstala, ale možná máš víc nárok mít problém se ztrátou sebekontroly než já.“

„To je v pořádku. Neříkala bych ti to, kdybych si o tom nechtěla povídat. A bylo to…docela ostré. Celé své dětství jsem strávila v pocitu, že nemám nad ničím žádnou kontrolu – nad životem, nad Evie. A byla to sakra pravda. Jednou z nejlepších věcí na dospělosti byla skutečnost, že jsem konečně měla svůj život ve svých rukách. A myšlenka na to, že bych se téhle kontroly měla vzdát, se mi vůbec nelíbí. Jenže s Connorem se mi to líbí, což mě dost děsí.“

Dylan přikývla. „Tomu rozumím. Opravdu.“

„Fakt, jsem z toho celá vedle. Ale ne, když se se mnou něco v tom smyslu děje. Jen při pohledu zpátky, na to, co se už stalo. Což je asi ještě horší. A to, že dopouštím, aby se mi to dělo, mě opravdu děsí.“

„A když ti na něm začne záležet, může to být ještě horší.“

„No, zamilovat se rozhodně neplánuju.“ Odehnala tu představu mávnutím ruky.

„Ne?“ Dylan ji pozorovala podobným způsobem jako Connor. Zkoumala její tvář. „Nemusíš mi nic říkat, Mischo. Ale radši bys o tom měla ještě popřemýšlet, nebo se fakt

spálíš. A toho bych rozhodně nechtěla být svědkem.“

„Proč si myslíš, že bych se měla spálit? Už dávno vím, že Connorovi nejde o nic víc než o aférku, která skončí, až odsud odjedu, pokud ne ještě dřív. A ani já sama po ničem jiném netoužím. Jsem tady, abych se soustředila na tvou svatbu a abych otevřela další svůj podnik společně s Greysonem. Moji přátelé a moje práce jsou celý můj život, to dobře víš. To jsou moje priority.“

„Ano. Jenže taky víme, že priority se můžou změnit.“

Mischa prudce vydechla. „Ty a Alec tvoříte výjimku z pravidla.“

„Opravdu?“ Dylan se k ní naklonila blíž. „Já si to rozhodně dřív nemyslela. Pamatuješ na ty hovory, které jsme spolu vedly po telefonu, když jsme se s Alekem začali scházet?“

„Samozřejmě.“

„Zněly hodně podobně tomu, co si říkáme dnes.“

„To tedy ne,“ protestovala Mischa.

Dylan pokrčila rameny. „Jak myslíš. Stejně si to uděláš po svém.“ Trochu se usmála a drobnou grimasou zlehčila svá slova.

„V úterý večer si to po svém neudělám,“ zamumlala a napila se čaje.

„Co tím myslíš? Co se bude dít v úterý večer?“

Mischa položila šálek na stolek. „To mě bere do Chrámu rozkoše.“ Nedokázala se ovládnout a vykouzlila na tváři lehký úsměv, který jí stočil koutky úst nahoru.

„Aha.“

„Co chceš říct tím ‚Aha‘?“

„Jít do klubu s Connorem může být dost vážná věc.“

„Já už v sadomasochistických klubech párkrát v životě byla.“

„Ale ne s Connorem. On to bere doopravdy, jak jsi sama řekla.“

„To vím. A jsem na to připravená.“

Opravdu byla připravená? Na tvrdou hru – důtky, řetězy a cokoliv dalšího, co ho napadne? Samozřejmě. Ale po událostech včerejší noci jí představa, že se znovu dostane do propadu, přišla trochu odstrašující. Avšak její touha po návštěvě klubu, po nových zážitcích s ním, byla dostatečně silná na to, aby se přes své obavy přenesla. Už při pomyšlení na to se jí vařila krev v žilách – na to, že bude v klubu s ním. Na hru s bolestí. Na dynamiku nadvlády. Na exhibicionismus – ten milovala.

Na všechno tohle byla připravená. Dost dobře na to, aby dokázala sama sebe přesvědčit, že se zbytkem si hravě poradí – s tím, když půjde dolů, s jakoukoliv svou emocionální reakcí – pokud a jestli k ní dojde.

***

Connor ji měl vyzvednout za necelou hodinu, ale ona se pořád ještě nerozhodla, co si vezme na sebe. Vydá se tam v klasické černé krajce, nebo se odváže a vezme si červené hedvábí, nebo si oblékne tu sexy, nicméně nevinně vyhlížející bílou síťovanou soupravu?

Ne že by si představovala, že jí snad dovolí nechat si na sobě spodní prádlo příliš dlouho, až tam dorazí, ovšem na prezentaci samotné tu záleželo nejvíc.

Nechtěla si připustit, jak moc ho chce potěšit.

Stála v koupelně před zrcadlem a uvědomila si, jak tmavé a tvrdé má bradavky i že jí zčervenal dekolt i tváře. Konečky prstů si po bradavkách přejela a ucítila, jak jí ještě více ztvrdly. Zavzdychala vzrušením. Dnes večer se jich bude dotýkat on. A bude jí dělat spoustu jiných, daleko tvrdších věcí. A budou je u toho sledovat jiní lidé…

Pohlaví se jí při té myšlence zprudka sevřelo a ona ze sebe vyrazila takřka zvířecí zavrčení. Pak potřásla hlavou, vzala hromadu spodního prádla, kterou předtím navršila na koupelnovou skříňku, a odešla do ložnice. Vytáhla ze šuplíku, který pro ni vyklidila Dylan, další změť jemných krajek a saténu a všechno rozprostřela po posteli. Je dobře, že se na cesty vždycky vydává s takovým výběrem oblečení.

Podržela proti světlu tyrkysové hedvábné kalhotky, které měly po stranách dva široké pruhy černé krajky, a našla k nim příslušnou podprsenku. Barva spodního prádla skvěle ladila s modrou barvou jejích očí. Podprsenka měla zapínání vepředu a jen nezbytně nutné kostice, které jejím už tak dost bujným ňadrům poskytovaly patřičnou podporu, takže vytvářela fantastický dekolt.

Oblékla si oba kousky a otočila se k vestavěné šatně. Výběr šatů byl jednodušší, zvolila jen krátké šaty z černé elastické krajky. Rozhodla se, že punčochy si nevezme, i když venku bylo chladno – může si vzít svůj dlouhý plášť –, a vklouzla do nejvyššího páru bot, které měla: černé lodičky na jehlách s otevřenou špičkou. Podle instrukcí, které jí Connor poslal esemeskou ráno, si stáhla vlasy těsně do drdolu a vetkla do něj jednu ze svých typických černých květin z hedvábí. Pak přidala ještě malé černé náušnice, pecky s motivem růžového poupátka, namalovala si pusu rudou rtěnkou a přesunula se do obývacího pokoje, kde hodlala počkat, až se dostaví.

Sedla si na pohovku, vytáhla časopis, prolistovala ho a za malou chvíli ho zase odložila. Pohled na hodiny jí prozradil, že má pořád ještě dobrých patnáct minut, než má Connor přijet. Vstala a přesunula se k řadě vysokých oken, která vedla na ulici.

Zase pršelo, ale to byl prostě Seattle. Tady se cítila doma. V San Francisku tolik nepršelo, ale stejně jako v Seattlu tam bylo často šedo a mlhavo. Někteří takové počasí nenáviděli, ale když má člověk po těle tolik tetování, stejně je lepší netrávit příliš mnoho času na sluníčku. A šedá obloha ji vždycky nějakým způsobem uklidnila. Díky ní vypadal svět takový jemnější.

Pozorovala auta, která projížděla obrovskou louží, jež se utvořila na rohu, i lidi, kteří šli po chodníku – či přesněji, viděla jejich deštníky. Dylan měla byt v Belltownu, což byla avantgardní čtvrť hned u vody, která se přímo hemžila podniky, v nichž se Mischa cítila jako doma: malé kavárny, pár galerií, tetovací salony, butiky. Pozorovala tu barevnou změť deštníků, které se sunuly po ulici sem a tam, i těch pár lidí, kteří deštníkem nedisponovali, takže se pohybovali poklusem, aby úplně nepromokli. Zrovna se snažila sama sebe přesvědčit, že by si měla znovu sednout, když uviděla pěkný černý hummer, jak parkuje přímo před domem a pak z něj vystupuje rozložitá postava.

Connor.

Srdce jí v hrudi začalo divoce bušit.

Ten obrovský auťák se k němu výborně hodil. Vůbec nepřemýšlela o tom, co by mohl mít za auto, ale měla jisté pochybnosti o tom, že by se do většiny normálních vozů vešel.

Jen o malou chvilku později se ozval bzučák a ona přešla k domácímu telefonu, který visel na stěně hned vedle vchodových dveří, a zmáčkla tlačítko. Ozval se jeho hlas; zněl trochu kovově a v pozadí byl slyšet déšť.

„Mischo, to jsem já.“

„Hned jsem dole.“

„Ale no tak, jdu nahoru. Zazvoň mi.“

Zmáčkla příslušné tlačítko a pak rychle spěchala do koupelny, aby se podívala do zrcadla a naposledy se přesvědčila, že nemá rozcuchané vlasy nebo šaty nakřivo.

Ozvalo se zaklepání na dveře a ona k nim pospíchala tak rychle, jak jí to na dřevěné podlaze dovolily vysoké podpatky. Zhluboka se nadechla a ještě jednou si uhladila vlasy.

Nechovej se tak divně!

Ale nedokázala si pomoct. Ne když šlo o Connora. Před jejich velkým večerem se s tím zkrátka bude muset smířit. Dnes večer prostě bude dívka jen pro něj.

Otevřela dveře.

Byl celý v černém. Mischa věděla, že právě černá je oblíbená barva dominantů, kteří se chystají na sadomasochistickou party. Černé džíny, těsné černé tričko a na něm černá kožená bunda. Těžké černé boty, které se jí hodně líbily. Takový typ bot obecně ji na mužích hodně vzrušoval. Vypadaly tak mužně, jako kdyby muž v nich obutý prostě musel být trochu darebák.

„Ahoj. Tedy, vypadáš úžasně,“ pochválil ji a vzal ji do náručí, hned jak vešel do dveří. Skoro ji nadzvedl ze země, až se trochu zapotácela.

„Ahoj,“ zasmála se a srdce jí bilo v pravidelném, avšak zrychleném tempu.

„Pojď ke mně a dej mi pusu,“ poručil jí.

Jako kdyby mohla udělat něco jiného. Držel ji tak pevně, jeho silné ruce se jí obtáčely kolem pasu tak majetnicky! Sklonil hlavu a svými rty začal drtit její ústa v polibku měkkém i bolestném zároveň. Když pootevřel rty, úplně se rozplynula. Svaly jí v jeho sevření povolily a zalila ji horkost.

Bože, ten chlap ale umí líbat! Jako samotný ďábel! Pomalé, drsné, totálně ďábelské polibky.

Když ji konečně pustil, nedostávalo se jí dechu.

„Jsi připravená na náš večer v klubu?“ zeptal se. Ruce jí nechal pořád kolem pasu.

„Ano. Naprosto.“

„Vypadáš připraveně.“ Zasmál se. „Oblečená na večer plný zábavy. Oblečená na sex. Takhle to máš vždycky, viď? Ale mně se to na tobě líbí. Jsi ta nejvíc sexy holka, kterou jsem kdy potkal.“

Měl vůbec představu, co to s ní dělá, když slyší, co jí říká? Ale nevypadal, jako že by to říkal z vypočítavosti. Vypadal, jako kdyby prostě říkal, co má na mysli. Ne že by jí muži v minulosti nedělali komplimenty, právě naopak. Ale když to slyšela od něj, bylo to takové…

„Tak pojď. Vezmi si kabát a jdeme.“

Přikývla a vytáhla ze šatní skříně u dveří svůj dlouhý černý plášť. Trval na tom, že jí pomůže se obléknout. Taková drobná gentlemanská gesta se jí moc líbila. Většina mužů, s nimiž v životě chodila, v sobě neměla galantnosti ani za mák. Ale všimla si toho u mnoha dominantních mužů v sadomasochistických klubech, které navštívila. Většina z nich zacházela se submisivními dívkami, s nimiž si hráli, velmi opatrně a zároveň dost drsně, což byla podivná kombinace, kterou vždycky obdivovala. Dokonce jí i vzal klíč z dlaně a sám za nimi zamkl dveře.

Celou cestu výtahem dolů měl ruku položenou na jejím kříži. Tak si ji i vedl ven, kde rozevřel černý deštník a pomohl jí do auta.

„Zapnu vyhřívání sedadel, bude to trvat jen malou chviličku,“ pronesl a silný motor se probudil k životu. Vyrazili po ulici pryč.

Auto mělo jakýsi zvláštní nádech luxusu. Tohle od auta typu hummer rozhodně nečekala. Vždycky je měla za normální vojenská vozidla. Tady se ovšem její sedačka zahřála během několika vteřin a sálala stále intenzivnější teplo přesně tak, jak slíbil. V chladném večerním vzduchu to byl pocit k nezaplacení. Na palubní desce zářila změť malých ciferníků a kontrolek a vydávala zvláštní jantarový svit.

„Chceš se na něco zeptat ohledně toho, co se bude dít v klubu?“ zeptal se jí a krátce se na ni podíval. Pak zase stočil pohled na ulici před nimi.

„Řekla bych, že to bude hodně podobné, ne-li to samé jako v podobných klubech v San Francisku.“

„Ovšem dnes je VIP večírek. Což znamená, že platí o něco volnější pravidla. Známé krédo o bezpečí, zdravém rozumu a bezpodmínečném souhlasu obou stran sice pořád platí, to je jasné, ale dnes můžou do klubu jen ti nejserióznější členové – držitelé zvláštního stupně členství. Na VIP večírcích nejsou žádní čumilové. Možná že dojde na hodně drsné praktiky. Hru s ohněm. Piercing. Bič. Nebude ti vadit se na takové věci dívat? Nebudu tě muset rychle zavést do privátní zóny? Nebo ti tyhle věci vůbec nevadí?“

„Zvládnu se koukat takřka na cokoliv.“

„Možná dojde i na sex na otevřené scéně.“

Pokrčila rameny. „Sex je prostě jenom sex. Ten mi rozhodně nevadí.“

„A chtěla bys to zkusit i ty sama, před očima všech ostatních?“

„Já…“ Její pohlaví bylo najednou tak mokré, že ji to až překvapilo. „To jsem nikdy neudělala. Už mě před jinými lidmi svázali i bičovali. To se mi moc líbilo. Když se na mě někdo díval. Když mě někdo pozoroval.“

„Ovšem sex s obecenstvem?“

Zastavili na semaforu a on se otočil a podíval se na ni.

„Já… nevím.“

Natáhl se k ní, vzal ji za ruku a přitáhl si ji ke rtům. Vtiskl jí do dlaně jemný polibek. Pak řekl velmi tichým hlasem: „Slyším tě, jak se ti trochu zajíká dech. Zní to hodně jako zvuk touhy, která se ti bouří v útrobách, vůbec ne jako šok. Leda by šlo o šok z toho, jak moc se ti ta představa líbí. Necháme to rozhodnutí na později. Teď jen musím od tebe slyšet, jestli ten tvůj dech znamená spíš možná, nebo spíš ne. Protože spolu nebudeme dělat nic, co by ti mělo být proti srsti, než se dostaneš do podprostoru.“

„A co všechno to, co ti řeknu, až v něm budu?“

„No, v té chvíli bys mohla mít chuť udělat nějakou věc, které bys později mohla litovat. A to nedopustím. Když budeš v podprostoru, tak se už o ničem nebavíme. Takže co?“

Přikývla a v hrdle jí suše zarachotilo. „Znamená to možná.“

Její tělo ovšem ze všech sil křičelo „ano“. Proč se mu k tomu nedokáže přiznat? Proč cítí, že by mu tím vložila do ruky příliš mnoho ze sebe? Zvlášť když i tak ví, že na jisté úrovni bude právě tohle odevzdání jádrem jejich společného zážitku v klubu – proto ji tam přece bere. A ona s tím předem souhlasila.

Je to jen sex. Prostě jen trocha sexuálních výstředností.

Jenže zároveň si uvědomovala, že to je daleko víc než jen to. Věděla to celou dobu. Jenže teď z toho začíná malinko panikařit. Bičů a řetězů se nebála, ani lidí, kteří ji přitom budou pozorovat, dokonce ani sexu. Nemyslela si, že by ji tohle dokázalo vystrašit. Ale co vůči Connorovi vlastně cítí? To byla úplně jiná záležitost.

Znovu jí vlepil rychlou pusu na klouby prstů, a když padla zelená, nechal klesnout ruku na své silné stehno a auto vyrazilo po mokré silnici kupředu. To, jak ji držel za ruku, ji uklidnilo. Bylo to majetnické gesto. Tak s ní ostatně zacházel pořád. Ale zároveň milé, to když ucítila teplo z jeho velkých prstů, které objímaly celou její ruku.

Než dojeli do Chrámu rozkoše, měla Mischa celé tělo v ohni. Sálala z něj horkost a touha. Myslela na to, co ji asi dnes večer čeká. Honily se jí hlavou různé představy – a to byl možná jeho záměr. Rozuměla celé téhle dynamice hry s myslí submisivní osoby ze strany dominanta. Ne že by byla nějaká subinka v pravém smyslu toho slova. Líbil se jí ten pocit, extrémní sex. To bylo všechno. Přesto to na ni fungovalo. To, jak s ní zacházel. Pocit očekávání. Způsob, jak s ní jednal jako s nějakou vzácnou panenkou, když jí pomáhal z auta.

Budova, před níž stáli, byla impozantní. Klub sídlil v bývalé tovární hale, jakých jsou v centrální části Seattlu mraky. Třípatrová budova z tmavě šedých cihel, jejímuž průčelí vévodila obrovská zamalovaná tovární okna.

Vysoký muž je provedl obrovskými rudými dveřmi. Když vstoupili dovnitř, zatočila se jí hlava. Všechny ty vjemy na ni byly trochu moc. Proto ani moc nevěnovala pozornost tomu, jak to vypadá v malé vstupní hale, a jen tiše stála po Connorově boku, zatímco on je nahlásil na recepci a nechal tam jejich kabáty. Vnímala jen tlumené dunění hudby a Connorovu vůni, když jí přehodil svou těžkou paži kolem ramen a vedl ji přímo do samotného klubu. A pak taky tu velkou koženou tašku, kterou jak si všimla až teď, měl přehozenou přes rameno. Věděla, co by tak mohlo být uvnitř – nástroje, které přinášejí bolest i potěšení. Přímo umírala touhou spatřit, co v té tašce skutečně je, zjistit, co by jí všechno dnes večer mohl dělat. Představa, že všechno tohle prožije s Connorem, byla omračující. Možná taky proto, že si uvědomovala, že jí otevře mysl způsobem, jakým to ještě nikdy v životě nezažila.

Klub byl až po strop napěchovaný nástroji drsného potěšení: obrovské rámy ze dřeva ke svazování, na nichž se skvěla kovová oka, jimiž se dal provléknout provaz tak, že tvořil jakousi pavučinu, do níž mohli být zapleteni lidé. Celé to vypadalo jako jakási bláznivá dekorace. Pak tu byla řada lavic různých podob, které sloužily k výprasku, a dlouhé polstrované stoly s řetězy a vypodloženými pouty, vše vyvedeno v červené kůži. Pak čisticí stanice, jimž dominovaly láhve dezinfekce, role papírových utěrek a lékárničky. A kolem stěn byly rozestavěny pohovky a křesla potažené rudou kůží. Celá místnost byla spoře osvětlená a bylo tu jen málo lidí.

Pár lidí klečelo na podlaze, většina z nich nahá, nebo skoro nahá. V submisivních pozicích jim to všem slušelo. Někteří měli ruce opřené o stehna, jiní je měli svázané za zády či založené zezadu na kožených obojcích, které nosili na krku. Nic z toho nebylo pro Mischu žádné překvapení. Něco podobného už viděla v klubech v San Francisku. Dnes večer tu ovšem byla jedna změna: ona. To, že tu je s Connorem. Jak se díky němu cítila.

Cítila se submisivně, poprvé v životě. Cítila, jak se jí po těle pomalu rozlévá neznámý pocit odevzdání, jak se jí vyprazdňuje mysl. Hlavou jí blesklo, že tohle je možná to, co hledala pokaždé, když se s nějakým mužem vydala do podobného klubu. Co vždycky hledala, ovšem nikdy nenašla. Až doteď.

Když ji vedl po místnosti, sevřelo se jí nervozitou hrdlo. Stiskla mu ruku.

„Jsi v pohodě, miláčku?“ okamžitě se zajímal.

Přikývla, ale on stejně hned zastavil a pozorně se jí zadíval do tváře.

„Pověz mi, co se s tebou děje,“ přikázal jí tichým hlasem.

Snažila se zavrtět hlavou, ale on stále upřeně pozoroval její výraz a čekal na odpověď. Z jeho vážného výrazu vyvodila, že se nespokojí s žádnou hádavou či vyhýbavou odpovědí.

„Jsem jen… cítím se tu prostě jinak. Nejde o tenhle klub. To prostředí důvěrně znám. I vybavení. I lidi. To já jsem jiná. Jsem…“ Odmlčela se a zavrtěla hlavou. Ne protože by snad chtěla být tvrdohlavá, ale protože nevěděla, jak dál.

K jejímu překvapení mu rysy změkly takovým způsobem, až jí z toho poskočilo srdce radostí.

„Jsem rád, že je to pro tebe jiné. Cítím to. Jako kdyby ti trochu povolily svaly. Ty sama se tomu všemu poddáváš. A přesně to od tebe chci.“ Chvíli mlčel a pak pokračoval tišším hlasem. „Vidím, že se ti líbí, když víš, že mě umíš potěšit. Rozumím tomu, o čem to všechno je, i když tobě to třeba zatím není úplně jasné. Ale je v pořádku, když se tomu takhle poddáváš, Mischo. Přesně takhle to musí jít, jestli se má večer vyvíjet podle toho, co jsem nám naplánoval. Jak jsem v to doufal. Protože sama jsi měla trochu pochybnosti o tom, jestli to zvládneš, že ano?“

Přikývla a v krku měla ze všech těch emocí, jimž ani za mák nerozuměla, pěkný knedlík.

„Vidím, jak tě to všechno ovlivňuje,“ pokračoval. „Je naprosto v pořádku tímhle způsobem reagovat. Vlastně je to úplně normální. Vím, že jsi říkala, že jsi to už v minulosti zkusila, ale asi ne na téhle úrovni. A s extrémnějšími praktikami přicházejí i extrémnější reakce, když se tomu opravdu otevřeš. A to jsi ty udělala. Takže je v pořádku, že máš trochu strach.“ Pak se na ni trochu zlomyslně usmál. „Moje sadistické já to rozhodně oceňuje.“

To ji rozesmálo. Byl fakt zlomyslný, ale přesně tím správným způsobem. Ani si nebyla jistá, co tím vlastně myslela. Ale trochu se díky tomu, jak s ním mluvila, uvolnila. Věděla, že jí rozumí, i když vlastně mluvil hlavně on.

Natáhl se k ní a konečky prstů jí přejel po tváři. Dotkl se jejího spodního rtu.

„Až tě svážu, přijde další nával. Možná se budeš cítit, jako že nad sebou ztrácíš kontrolu. Jen měj pořád na paměti, že jsem za každých okolností s tebou. Věř, že udělám všechno, co bude v mých silách, pro to, aby se ti to líbilo. Aby to bylo něco, co chci, co mě uspokojí. Ale bude to zároveň přesně to, co potřebuješ ty. Jsi připravená?“

Byla připravená? Nebyla si na sto procent jistá. Ale asi je tak připravená, jak to jen v téhle chvíli svede.

„Ano.“

„Tak pojď, holčičko moje.“

Vzal ji za ruku a odvedl ji k jednomu z velkých křížů, které stály osamoceně takřka ve středu místnosti. Kříž měl skoro dva metry na výšku a tvořil jej silný trám zakončený traverzou, takže kříž vypadal jako velké T. Z obou konců traverzy visely krátké tyče s těžkými koženými pouty.

Podívala se na Connora. Jedním pohybem shodil koženou tašku na zem a umístil ji po straně velkého kříže. Její ruku ani na vteřinu nepustil ze svého sevření.

Druhou rukou, kterou měl pořád obtočenou kolem jejího pasu, ji zavedl k jednomu křeslu s potahem z červené kůže. Usadil se v něm, stáhl ji k sobě na klín a okamžitě ji začal líbat. Jeho ústa se tiskla na její tvrdě a nesmlouvavě, avšak jeho rty, jeho jazyk byly hedvábně jemné. Chutnal trochu po zubní pastě. Chutnal prostě jako Connor. Rukou jí zajel pod zadek a přidržel si ji pevněji, zatímco jazykem jemně prozkoumával její ústa. A její tělo začalo vydávat ono nádherné, smyslné vrnění, které ucítila vždy, když ji líbal a dotýkal se jí.

Druhou ruku jí nejprve položil na rameno, pak ji však přesunul na zátylek a stiskl jej takovým způsobem, že Mischa okamžitě ucítila jeho převahu. Byl to takřka neznatelný signál, ale fungoval. Pak se přesunul dolů; přejel jí po straně jednoho ňadra a vzal jej do své velké dlaně.

Zasténala přímo do jeho polibků. Její tělo se vzepjalo a tlačilo ňadro přímo do jeho dlaně. A on ji nechal, objímal její prs a přes látku šatů jí palcem dráždil bradavku. Pak vklouzl výstřihem pod šaty i podprsenku a konečky prstů nahmatal tvrdnoucí bradavku.

Zmáčkl ten ztvrdlý hrbolek, mnul ho, bral mezi prsty a tahal za něj. Zaplavila ji rozkoš a celá zvlhla touhou. Vrtěla se mu na klíně a on si ji posunul tak, aby pod stehny ucítila jeho mocnou erekci. Znovu se zavrtěla a zatlačila na jeho ztopořený penis. Začal ji líbat zuřivěji a teď už jí opravdu zarýval nehty do bradavky, až ji to bolelo a po celém těle cítila jeho štípání. Bolest však byla čirou rozkoší, která jí putovala celým tělem, čistá a nádherná.

Byla čím dál mokřejší. Potřebovala, aby se jí dotýkal, aby z ní serval oblečení. Jako kdyby jí četl myšlenky! Sjel rukou k lemu jejích šatů a přetáhl jí je přes hlavu. Předtím se od ní ovšem musel odtrhnout.

„Ach…“

Vzepjala se. Potřebovala na svém těle cítit jeho kůži. Na obnažené pokožce nádherně cítila proudící vzduch.

„Jsi nádherná, Mischo. Naprosto úžasná. Už teď tě sleduje hodně párů očí, miláčku. Závidějí mi. Poznám to z jejich pohledů, které na nás vrhají. Ne, nedívej se. Dívej se jen na mě. Prostě jen měj na paměti, že tam jsou. Chci, aby ses soustředila.“

Polkla, pak přikývla. Tep jí uháněl jak o závod.

Vzal obě její ňadra do dlaní a zmáčkl je k sobě. „Jak jsi mohla vědět, že se mi tohle bude na tobě líbit? Tohle je hodně sexy. Ale sundáme ti to, dobře?“

Jedním pohybem rozepnul sponu na podprsence a za vteřinu už byla její prsa volná, nesvázaná tou troškou hedvábí a krajky.

„No, to je lepší. Máš ta nejúžasnější prsa na světě.“ Znovu je přimáčkl k sobě a vážil je v dlaních.

Zasténala.

„Máš sametově jemnou kůži. Líbí se mi na dotek. Máš tak plná prsa. Tak bujná.“ Konečky prstů jí přejel po bradavkách a ty se nalily k prasknutí. Pak jimi kroutil, až lapala po dechu. Nějakým záhadným způsobem jí ještě více ztvrdly.

„Ale, tobě se to líbí. Tvoje tělo mluví za tebe.“

Než měla příležitost odpovědět, vrazil jí ruku mezi stehna. Zajel přímo pod hedvábné spodní prádlo do vlhkých, rozpálených záhybů jejího pohlaví.

„Ach!“

„To je nádhera, jak jsi krásně mokrá. Podívej se na mě, hned teď. Drž se mě za ramena a dívej se mi přímo do očí. Trochu si pohraju s tvou sladkou kundičkou.“

Uposlechla a sotva dokázala uvěřit, že umí být tak poslušná, i když si uvědomovala, že v téhle chvíli jí ani nic jiného nezbývá. Bylo obtížné zůstat bez hnutí, když začal dělat přesně to, co slíbil: začal ji zpracovávat rukou. Dva prsty měl v ní a palcem jí masíroval klitoris. Hlavou i celým tělem jí bzučelo vysoké napětí rozkoše. Nutil ji, aby měla oči pořád otevřené, takže viděla, jak jeho zelené oči žhnou touhou. Po ní. To bylo velmi silné. Skoro se to nedalo vydržet.

Za chviličku se udělá. Zaryla prsty do jeho vypracovaných svalů, které se rýsovaly pod černým tričkem.

„Ne, ne, to tedy ne, holčičko.“

Vytáhl z ní prsty a ona nedokázala potlačit povzdech zklamání.

Zasmál se. „Nemyslela sis snad, že to bude takhle jednoduché, že ne?“

Musela se usmát, i když trochu nejistě. „Ne.“

„Tak vstávat, jdeme.“ Vstal a postavil ji na nohy. „Pryč s těmi pěknými kalhotkami,“ prohlásil a stáhl jí je ke kotníkům. Pak jí pomohl z nich vystoupit, takže teď před ním stála úplně nahá až na černé boty na vysokém podpatku.

Byla tak plná slasti, touhy i té nebývalé rozkoše z jeho blízkosti, toho, že se jí dotýká, že si moc neuvědomovala, že uvnitř ní dochází k jakémusi přechodu. Možná to byl z jeho strany úmysl: takhle ji rozpálit, než ji upoutá na kříž. Přesně to teď udělal. Zavedl ji k nástroji, políbil ji na zápěstí, pak jej zvedl do výše a umístil do kožených pout. Zamkl pouta a upravil sevření. To samé pak provedl s její druhou rukou – letmý polibek na zápěstí, pak upoutat koženým řemenem. Obě zápěstí teď měla připoutaná nad hlavou a stála čelem ke kříži. Měla jakýsi nejasný pocit, že se pomalu propadá do podprostoru. Do onoho nádherného, pomíjivého místa, kde se její mysl vznáší ve vzduchoprázdnu, nezatížená nepotřebnými myšlenkami. Šlo jen o Connora. O to, co s ní prováděl. Co cítila na svém těle. Šlo o pocity, o reakce. O rajcovní dotek kůže. Atmosféru očekávání, která v místnosti panovala a kterou jak si jasně uvědomovala, vytvářeli lidé, kteří zažívali stejné věci.

Ale všechny tyhle myšlenky jí prolétly hlavou v jediném abstraktním záblesku. Nezabývala se jimi. Bylo příliš obtížné se soustředit na cokoliv jiného než na Connorova široká záda, která měla přímo pod sebou, neboť jí právě upevňoval kotníky do kožených pout, která byla přivázaná k dlouhému řetězu ukotvenému do dřevěné podlahy. Trochu pohnula jednou nohou, jen aby zaslechla ten primitivní zvuk řetězu vláčeného po podlaze. Po zádech jí projelo zachvění.

Postavil se tak blízko, že na boku cítila jeho ohromné tělo.

„Tobě se líbí, když jsi takhle spoutaná.“

„Ano,“ odpověděla skoro šeptem.

„Vypadáš nádherně.“ Jeho přízvuk zvýrazněl. „Vypadáš božsky. Budu ti teď dělat ošklivé věci. Ale taky hezké věci. A brzy ti přestane záležet na tom, jestli jsou dobré, nebo špatné. Všechny se ti budou zdát dobré.“

Trochu se odtáhl, takže uviděla, jak se mu v šeru místnosti blýskají oči, jak se mu ve tlumeném světle od nich odráží zlatavé pablesky, takže mu skoro září. Cítila se krásná, víc než kdy předtím v životě. Cítila hrdost na své křivky, na svou nahotu. Na to, jak musí vypadat, svázaná řetězy, paže vytažené nad hlavu a pěkně daleko od sebe.

„Všichni z tebe nemůžou spustit oči. Ani já ne. Mám co dělat, abych od tebe odtrhl zrak a něco vytáhl ze své tašky, ale udělám to. Vezmu si svoje nástroje a pěkně je před tebou rozprostřu na podlahu. Chci, abys celou dobu vydržela bez hnutí. Abys dýchala tak, jak jsme si předtím ukazovali. Abys zavřela oči a ponořila se do své mysli. Pusťme se do toho. Zavři oči.“

Něžnými prsty jí přejel po víčkách, takže je musela sklopit. Udělala, jak jí přikázal, a vtáhla vzduch hluboko do plic. Pak vydechla a soustředila se na doteky pout na zápěstích a kotnících. Na to, jaké to je, když je člověk svázaný. Ale byla podivně klidná, protože věděla, že Connor je tu s ní.

Pak přišlo krátké prásknutí, závan větru na zádech. Zaskočeně se zasmála. Hned věděla, že se takto dožaduje její pozornosti.

Přišel až těsně k ní a položil jí ruku na zátylek. Jeho tvář měla těsně vedle očí. „Tobě se to líbí, co? A bude se ti líbit ještě víc, až to na tebe použiju.“

Neměla vůbec žádnou představu, co by tak mohl mít v ruce – snad bič nebo řemen nebo možná devítiocasou kočku. Byla však připravená na cokoliv. Chtěla to!

Chtěla vůbec někdy ve svém životě něco víc než tohle? Měla pocit, že ne. Nedokázala teď myslet takřka na nic, jen na přítomnost. Na svou nahotu, na to, že je v klubu. Že tu je s Connorem. A na všechny ty nádherné a špatné věci, které jí dnes večer bude dělat.

Nechtěla pochybovat o své touze, o očekávání, které se takřka hmatatelně vznášelo ve vzduchu. Touze po Connorovi. Aby se jí dotýkal. Aby jí působil rozkoš. Aby jí působil bolest.

Aby dělala to, co po ní bude chtít.

Vzdáleně si uvědomovala, že právě tohle pro něj znamená, že se mu odevzdá do rukou. A přesně to teď bez jakýchkoliv řečí dělala. Na otázky bude času habaděj později. Ale teď to bylo jen o ní a Connorovi, o tom, co tu společně vytvoří.

Ani na jedinou, sebekratší chviličku nedokázala myslet na to, jak dočasná může být platnost toho slova „společně“.

Šest

Slyšela – cítila –, jak ustupuje zpět, pryč od ní. Pak následovala krátká pauza, během níž se nadechla a zadržela vzduch v plicích. Čekala s kůží pěkně prokrvenou a každičké nervové zakončení v jejím těle hlásilo stav pohotovosti. Pak dlouze vydechla a znovu se nadechla. A ještě jednou. Pořád čekala, zatímco kolem ní hřměla hudba ve smyslném rytmu. Pod ním rozpoznala hlasy ostatních lidí: mluvili tichým tónem, vzdychali, sténali bolestí i rozkoší. I další zvuky k tomuhle místu patřily: tiché zasyčení utahujících se provazů, cinkání kovu o kov, plesknutí kůže o lidské tělo.

Pořád čekala, až se zase něco bude dít. Přestala kontrolovat svůj dech, už na něj tolik nemyslela. Úmyslně se snažila zpomalit svůj srdeční tep, který byl momentálně hodně vysoko. Uklidnit nervy. Eliminovat všechny zvuky klubu a podívat se do svého nitra.

Celé její tělo vřelo tichým, avšak pravidelným rytmem touhy, vrněním očekávání tak silného, že jej v žilách cítila jak elektřinu vysokého napětí. Najednou se dostavil akutní pocit Connorovy přítomnosti; stál za ní tak blízko, jako kdyby byl nedílnou součástí jejího vlastního těla, takže najednou věděla, že ji nic nedokáže vytrhnout z jejího soustředění, ze zkoumání vlastního nitra.

Cítila se krásná. A tak nadržená, že to bylo až k smíchu. Ztracená ve své touze.

Když znovu vydechla, znělo to jako dlouhý sten. A než se její plíce vyprázdnily, přišel ostrý svistot vzduchu a ještě ostřejší štípnutí na levé hýždi.

„Au!“

Connor okamžitě přiložil na zasažené místo svou velkou dlaň.

Neřekl ani slovo, jen po chvilce ustoupil a znovu ji udeřil.

Tentokrát ji ta rána tolik nepřekvapila. Dokázala se lépe ponořit do toho pocitu. Je to nějaký malý bičík, usoudila z toho, že na kůži takřka necítila žádnou váhu. Pak ji švihl znovu, tentokrát však trochu silněji, a ona se z nějakého důvodu usmála.

Aha, tak teď se do toho konečně trochu dostáváme.

Přesně tohle chtěla. Potřebovala.

Další štiplavá rána a ještě jedna. Pomalu nabíral rychlost a pravidelně střídal její levou a pravou hýždi a stehno. Každou další ranou rostla její rozkoš, jako kdyby ji skrývalo samotné štípání jednotlivých ran. Kroutila se jen malinko, jen natolik, aby dokázala bez problémů přijmout všechny jeho rány a užila si jízdu na vlnách rozkoše.

Pak ji začal šlehat silněji. Silněji a silněji, až z toho nemohla popadnout dech. A konečně, po jednom opravdu drsném úderu špičky koženého bičíku vykřikla.

Jeho paže se okamžitě ovinuly kolem jejího pasu a jeho obrovské tělo ji zezadu celou zakrylo. Jeho ruce neomylně nalezly její ňadra. Lehce je laskal, konečky prstů přejížděl po jejich pokožce. Pak jimi začal kroužit kolem bradavek.

„Vedeš si moc dobře,“ zašeptal jí do vlasů. „Je to úžasné, když vidím tvoje reakce. Přesně takhle…“

Prsty obou rukou jí současně pevně stiskl bradavky a ona s očima otevřenýma dokořán nadskočila bolestí.

Lehce se pousmál. „Hm, tohle se mi dost líbí. Líbí se mi působit ti bolest skoro stejně jako ti poskytovat rozkoš.“

Rukou jí přejel po břiše mezi stehna a okamžitě našel klitoris. Boky vyšla vstříc jeho ruce a on začal mnout její naběhlý vrcholek mezi prsty.

„Pověz mi, miláčku, už jsi mokrá?“

„Ano,“ vydechla.

„Budu se muset přesvědčit sám.“ Vklouzl rukou do vlhkého horka, které panovalo mezi jejíma nohama, a strčil jí dovnitř dva prsty. „Hm, to je moc pěkné.“

„Connore…“

„Copak je?“

„Potřebuju… víc…“

Znovu se lehce zasmál. Pak ji pustil a znovu poodstoupil. Zasténala zklamáním. Měla co dělat, aby tuhle jeho hru dokázala vydržet. Aby snesla dotek pout, která jí držela nohy pořádně daleko od sebe, takže si s jejím zmáčeným pohlavím pohrával chladivý vánek.

Začal ji znovu vyplácet, tentokrát pomalým sledem úderů řemenem – poznala to z toho, jak jí na zádech párkrát přistál široký pruh surové kůže. Connor znovu střídal obě strany. Zpočátku to ani skutečně nebolelo. Díky úderům se jí však povedlo brzy se dostat do pravidelného rytmu, neboť Connor umísťoval rány v souladu s hudbou, která zněla z reproduktorů. Znovu zavřela oči. Ponořila se do zvuků dopadu koženého řemenu na kůži. I když říkat tomu „ponořit se“ bylo podivné, uvědomila si jaksi vzdáleně. Neměla nad tím žádnou kontrolu: ani nad rytmem, ani nad slastí, ani nad potřebou toho, co s ní Connor prováděl.

Tak to pokračovalo dlouho, aspoň se jí to tak zdálo. Pak nastolil svižnější tempo a důraznější údery. Dopady řemene byly čím dál ostřejší a pod jejich účinkem se začala trochu hrbit. Pak se přesunul níž. Když ji vzal prudce přes hýždě, vyjekla překvapením a bolestí. Chvíli přestal, než zas pevně stála, a její tělo ovládla bolest jako temná ozvěna: štiplavá horkost, jakési podivné vytržení. A po návalu bolesti přišly endorfiny. V jejich záplavě se přímo vznášela.

„Ach…“

„Dobré, miláčku?“

„Ach ano!“

Nechal ji plout na vlně hormonů ještě nějakou chvilku a pak ji znovu udeřil. Další ostrá rána a řemen se zakousl do kůže na jejím zadku. Tentokrát to zvládla lépe a povedlo se jí nevydat ani hlásku. A znovu ji nechal, ať si užije jízdu na vlně bolesti i jízdu v chemickém opojení. Byla v tom čistá rozkoš. A taky hrdost na to, že to dokáže vydržet.

Znovu jí uštědřil silnou ránu. Pod dopadem řemene se její tělo prohnulo, ale Mischa zůstala zticha, ačkoliv ji rozkoš začala zalévat od hlavy k patě a zmocňovala se jí jako povodeň.

Cítila, jak jí po vnitřní straně jednoho stehna začíná kanout tenký potůček vlastních šťáv.

Znovu byl za ní, objal ji a jednou rukou chytil za břicho. Druhou jí laskal podrážděnou kůži na zádech. Přejížděl nahoru a dolů a hladil ji po celé délce páteře. A pak udělal něco, co do té doby nikdy nezažila. Vzal mezi prsty měkkou kůži na boku těsně pod její paží. Pevně ji chytil a stiskl.

Zalapala po dechu.

„Bolí tě to, miláčku?“

„Ano!“

„Ale líbí se ti to?“

Točila se jí hlava a tělem jí kolovala zároveň bolest i slast v tak rychlém sledu za sebou, že sotva stíhala rozeznat oba pocity od sebe. „Ano… líbí se mi to.“

Znovu ji štípl, rychle, agresivně. Bral do své obrovské dlaně celé hrsti kůže, tahal za ně, tiskl je a pak zas pouštěl, přesouval se nahoru a dolů, až se pod jeho rukou úplně svíjela, neboť nedokázala zůstat bez pohnutí. Bolest byla čím dál intenzivnější a Mische se opravdu začalo nedostávat dechu. Zrovna ve chvíli, kdy si byla jistá, že už nezvládne ani vteřinu navíc, všeho nechal a sjel rukou mezi její nohy, kde nahmatal rozbolavělý, naběhlý klitoris a začal jej jemně masírovat. Zaplavila ji rozkoš. Současně ji pomalu a něžně líbal na zátylek, na krční obratle a mezi lopatky. Napjaté svaly i srdce jí povolily.

Co se to s ní dělo? Nešlo o samotnou bolest – tu na nějaké základní úrovni dokázala pochopit. Ale srdce – jak to toho zapadá její srdce?

Ve své zmatené mysli nedokázala tu myšlenku skoro udržet. Necítila žádný strach. Jen lehký údiv. Pocit jakési zvláštní blízkosti.

Později…

Ano, vše ostatní přijde později, nyní jde o to, co se děje teď. Co potřebovala. Co po ní chtěl on. Ta spalující touha udělat mu radost, která v ní narůstala od první chvíle, kdy vstoupili do tohoto klubu.

Connor soustředěně pracoval na jejím klitorisu. Tělem se jí rozléval nádherný pocit, až z něj dostávala drobné milostné křeče, takže ji na nohou držela jen pouta a Connorova silná paže.

„Connore…“

„Copak se děje, holčičko?“ zamumlal jí do týla.

„Potřebuju –“ Tělo jí najednou proťal záblesk rozkoše. Jako kdyby měl sílu tisíců wattů. Celá se prohnula do oblouku. „Potřebuju se…“

„Udělat?“

„Ano!“

Ještě více tiskl její naběhlý poštěváček a jeho štípání a tahání dost bolelo. Sjel níž i druhou rukou a bolestivě ji štípl do stydkých pysků. Přesně tohle potřebovala.

„Ach!“

„Udělej se, miláčku. Udělej se z bolesti i rozkoše. Udělej se mi na ruku!“ Jeho hlas zhrubl rozkazovačným tónem. „Udělej se hned teď!“

Celé její tělo explodovalo v palčivém oslňujícím výbuchu. Jako působením elektrického šoku se v jeho pažích prohnulo do oblouku. Vykřikla. Její orgasmus byl tak silný, že se jeho silou celá roztřásla a tělem jí zmítala jedna orgasmická vlna za druhou.

On však pořád nemilosrdně zpracovával její klitoris i pysky jejího pohlaví. Pak do ní strčil dva prsty a ohnul je tak, že se dotýkal jejího G-bodu. Než odezněl první orgasmus, už ji zasáhl další – nebo možná šlo jen o pokračování toho prvního. Nevěděla. A bylo jí to jedno. Bylo jí jedno všechno kromě jeho obrovských rukou na jejím těle. Přinášely jí bolest a rozkoš, které byly tak vzájemně propletené, že je od sebe Mischa nedokázala oddělit. Tohle všechno lomcovalo jejím tělem i hlavou a trhalo ji na kusy.

Bezvládně visela v poutech a v objetí jeho silných paží. Její váha byla pro Connora stejně přitažlivá jako její vůně. Její vlhká, provoněná kůže. Jemná vůně prožitého orgasmu vznášející se ve vzduchu. Vtáhl ji do nosu a na dlouhou chvíli zadržel v plicích. Pak se natáhl a vysvobodil z pout nejprve jedno něžné zápěstí, pak druhé. Zkontroloval, jestli v nich správně funguje krevní oběh, a uspokojila ho jejich zdravá barva. Pak se sehnul a odpoutal i kotníky. Přenesl její bezvládné tělo do křesla, které stálo za křížem, a posadil si ji do klína.

Nevážila skoro nic. A byla nádherná.

Dokonce i přes džíny cítil, jak se jí na zádech a na hýždích začínají rýsovat jelita. Dal si pozor, aby jí ranami neprosekl kůži a nepoškodil její tetování. Teď z toho všeho zbývalo jen tohle nádherné teplo a fantastické zabarvení její kůže. Růžové stopy jelit se rýsovaly v místech, kam dopadl řemen a bičík. Tváře a dekolt měla nádherně zrůžovělé. Bradavky měly o odstín červenější barvu, vlastně byly skoro stejně nachově zbarvené jako její plná, namalovaná ústa. Do jeho stehen se bořila její neskutečně vyzývavá, zcela vyholená růžová kundička.

Odtrhl zrak od jejího těla a pohlédl jí do tváře. Její oči měly zářivě modrou barvu. Měla zpola zavřená víčka, na nich se skvěly dlouhé řasy a tiskly se k jejím vysokým, avšak harmonickým lícním kostem.

Kristepane, tahle holka je fakt nádherná! Na každý možný způsob. Mezi nohama tiše číhal jeho pták, připraven kdykoliv udeřit jako zuřivé kladivo rozkoše. Jeho útrobami lomcoval zběsilý tep touhy. Ovšem touha pro něj znamenala víc než jen pouhou potřebu vrazit jí ho dovnitř a ošukat ji tak tvrdě, jak je to jen možné, ačkoliv zcela jistě i to bylo její součástí. Nebyl by snad ani člověk, kdyby tohle teď po tom všem necítil. Ale nešlo jen o sex či o hru o nadvládu. Šlo o Mischu.

Něžně jí z obličeje odstranil neposlušný pramen blond vlasů. Měla trochu zamlžený, poklidný výraz. Byla nadopovaná endorfiny. To bylo dobře, protože potřeboval několik minut, než dostane pod kontrolu svůj zběsile uhánějící pulz.

Kontrola.

O to tu teď šlo. Už si to uvědomil dřív, dávno předtím, než se uvedl na BDSM scénu. Věděl to o sobě dokonce už jako kluk, i když tehdy ještě neměl na to, aby dokázal zastavit svého otce…

Teď na něho nemysli! Nenech ho to všechno zkazit!

No jo, ale nakonec dovolil, aby jeho otec zničil úplně všechno, nebo ne? Jeho dětství, jeho matku, všechny vztahy, které kdy měl. A otec byl ten důvod, proč už je neměl.

Tak proč mu proboha jeho věrolomné srdce napovídá, že tahle ženská by měla být jeho? Vždyť ji nezná ještě ani týden…

„Connore?“

V jejím hlase zaslechl pochyby.

„Ano?“

„Jsi… Vedla jsem si dobře?“

A sakra, dovolil, aby zahlédla jeho výraz, pochybnosti, a teď si myslela, že s ní není spokojený.

„Byla jsi úžasná. Dokonalá.“

Znovu ji pohladil po tváři. Tentokrát ne kvůli žádným zbloudilým vlasům, jen proto, aby si mohl pod konečky prstů užít její saténově hebkou kůži. A aby si vychutnal úsměv, který jí díky tomu gestu vykvetl na tváři.

Nechal si ji schoulenou na klíně ještě nějakou dobu. Pořád se jí dotýkal rukama: v obličeji, na ramenou, na břiše. Pořád měl erekci, tak velkou, že to až bolelo. Ale sex najednou v porovnání s tím vším, co teď prožívali, tolik neznamenal. V porovnání s tím, když pozoroval, jak se pomalu vrací zpět z endorfinového rauše. Když si ji takhle hlídal.

U všech dívek, s nimiž si hrál, se cítil podobně ochranitelsky, ale u Mischy to nabývalo úplně jiných rozměrů. Nešlo jen o to, aby odvedl dobrou práci jako dominant. Nešlo jen o pocit zodpovědnosti. Jednoduše řečeno, přesně tohle chtěl teď dělat.

Nesmysl.

Přesto to pořád dělal. A pořád to tak chtěl.

Mischa se takřka nepatrně chvěla, a tak přes opěradlo křesla přetáhl přikrývku a přehodil jí ji přes ramena. Jemně jí přitom masíroval ramena. Zavzdychala a sklonila hlavu na prsa. A brzy byla v limbu.

Zůstal bez hnutí a Mischa mu spala na klíně. Díval se, jak spí, stejně jako když spolu byli v posteli. Když se k nim přiblížil jiný dominant, kterého neznal, buď aby se zeptal, jestli už je ten kříž volný, nebo prostě proto, aby se představil, Connor ho odehnal dlouhým, varovným pohledem. Pořád ještě byli ve svých rolích, a dokud to bude záležet na něm, nedovolí nikomu, aby se vměšoval. Jeho holčičku nebude ve fázi odpočinku nikdo otravovat! Nikdo.

Znovu jí pohlédl do tváře a opět si uvědomil, jak silnou pociťuje potřebu o ni pečovat. Jako by teď na ničem jiném než na ní nezáleželo.

Sakra, vždyť už mu na ní dávno záleží!

Neexistuje už způsob, jak se z tohohle vymluvit.

Najednou cítil, že musí něco říct, a tak jí pošeptal: „Zamotala jsi mi hlavu, holčičko, ale v dobrém. Pokud bych měl k sobě být naprosto upřímný – něco, co sakra dobře vím, že občas nedělám –, stalo se to skoro okamžitě.

Jsi přesně ten typ ženy, s kterou si muž může během večera trochu pohrát, ať už jde o sex, svazování, nebo oboje. Tohle bych ti nikdy nevyčítal. Nikdy jsem neměl pocit, že sex jen pro sex je špatná věc. Slasti těla jsou věc, pro kterou stojí za to žít. Myslím, že tomuhle rozumíš stejně dobře jako já. Nerozumím, proč si lidi pořád určují nějaká pravidla ohledně toho, zda a kdy je v pořádku se do toho pustit.“ Odmlčel se, pozorně sledoval její uvolněné rysy a naslouchal jejímu pravidelnému, i když mělkému dechu, aby se ujistil, že pořád tvrdě spí. Pak pokračoval: „Mým jediným pravidlem je vlastně jen to, aby se nikomu neublížilo. Aspoň ne v rámci her, které mám rád – a je rozdíl někomu působit bolest, aby ho to těšilo, a tím, když ho to jen bolí.“

Tak nech tu holku na pokoji.

Zhluboka se nadechl a držel vzduch v plicích tak dlouho, až to pálilo.

„Sakra, já ti ale jistě ublížím. To je jisté, pokud toho včas nenechám. Dokonce i holce tak tvrdé jako ty, tak silné můžu způsobit bolest. Můžu ji ranit. A kurva, já bych nesnesl pomyšlení na to, že ti dělám něco takového. Tobě ne. Ale neumím ti to říct z očí do očí. Takže jsem asi pěkný zbabělec, co?“

Dlouze vydechl. Musí k ní být naprosto upřímný. Ujistit se, že chápe, co je on zač a čeho je a není schopen. I kdyby mělo jít jen o sex a sadomasochistické hrátky. Dluží jí to. Musí to být zcela jasné. A dluží to i sám sobě, pokud ji chce udržet v bezpečí.

Udržet v bezpečí před sebou samým.

Roztřesenou rukou si přejel po bradě a poškrábal se ve strništi.

Prostě si jen musí promluvit, i když se mu zrovna nechce. Musí vyložit karty na stůl. Nemusí se vzdát toho, co spolu dělají. Pokud jí řekne, že…

Zasténala a zamžikala dlouhými řasami. Upřela své zářivě modré oči přímo na něj.

„Ahoj,“ řekla hlasem trochu zhrublým spánkem.

„Ahoj.“ Slyšela něco z toho, co jí šeptal? Měl pocit, že ne. „Jak se cítíš?“

„Bolavá. Ale jinak fantasticky.“

Usmála se a zavrtěla se mu v klíně. Tahle milá, nahá holka pod přikrývkou. Krása. Znovu se dostavila pořádná erekce a jeho mentální pochody ustoupily do pozadí.

Usmál se na ni ze své výšky. „Pořád jedeš na endorfinech.“

„Jo. Líbí se mi to. Tentokrát se to obešlo bez cesty dolů. Tedy prozatím.“

„Máš hlad?“

Zavrtěla hlavou a on se natáhl a rozpustil jí vlasy. Díval se, jak jí splývají kolem ramen, a zabořil do nich prsty. Byly hedvábně jemné.

„Co bys chtěla?“ zajímal se.

„Teď nic. A co bys chtěl ty?“

„Hele, nepokoušej mě, holčičko!“

„Přesně to mám v plánu.“

Znovu se zavrtěla a nahým pohlavím se usídlila přímo na jeho ztopořeném penisu.

„Povolil jsem ti snad něco takového?“

„Ještě ne.“

Rozpustile se smála. Uvědomoval si, že ještě není úplně pryč z podprostoru, ale líbila se mu její hravost. Pak však nasadila střízlivý výraz. Spustila přikrývku níž a odhalila svá fantastická ňadra. Vzal je do dlaní a zvedl je do výše.

Velmi tichým hlasem nadhodila: „Ptám se tě znovu, Connore. Copak bys potřeboval?“

Zamručel. V ptáku mu zacukalo.

„Tak pojď, vykuř mě. Tady a teď. Před všemi těmi lidmi.“

Svezla se před ním na kolena, rozepnula mu džíny a vytáhla ven jeho ptáka. Chvilku ho držela ve své malé ručce. Vzhlédla k němu a on přikývl.

„Do toho, Mischo. Teď.“

Sklonila se, vlasy jí spadly až na jeho stehna a on si na chvilku pomyslel, že by bylo fajn, kdyby je cítil na nahé kůži. Pak se její ústa obtočila kolem jeho žaludu a on přestal myslet na cokoliv.

„Ach…“

Přejížděla špičkou jazyka po jeho žaludu, laskala ho, což se mu moc líbilo, ovšem přišlo na to jen málo žen. Kroužila kolem něj jazykem, znovu a ještě jednou. Zpracovávala pusou jen naběhlý žalud a prsty lehce laskala ztopořené tělo penisu, což jej dovádělo k šílenství. Ještě horší bylo, když ho vyndala ven z pusy a horkým dechem špičku pomalu ofoukla. Pak si ho znovu strčila hluboko do úst.

Zaplavila jej slast, až se mu z toho stáhla varlata. Měl chuť jí ho vrazit hluboko do té její horké, vlhké pusy, ošukat ji přímo do ní. Na druhou stranu ho zajímalo, co všechno s ní umí. Nechal ji, ať ho trochu pomučí.

Dál ho laskala jazykem, olizovala a ochutnávala. Když konečně dovolila, aby jí jeho penis zajel hluboko do úst, hlasitě zasténal. Zvládla celou jeho úctyhodnou délku na jeden zátah.

„Pane jo, tohle je fakt dobrý.“

Vzala si jej hluboko do úst, pak chvilku počkala a pokračovala ještě dál. A pak se začala pohybovat.

Odhrnul jí vlasy z obličeje a přidržel je, aby se mohl dívat, jak její rozkošná pusinka zpracovává jeho ptáka. V žilách mu kolovalo žhavé olovo slasti, která neustále narůstala. Rozkoš byla ještě větší, poháněly ji její rty a jazyk. Měla tak krásně vlhkou pusinku!

Začala sát.

„Ach…“

Cítil, jak špička jeho ptáka naráží do jejích mandlí, avšak ona ani na chviličku nepřestávala jazykem kmitat po těle jeho penisu, i když neustávala ve felaci. Bylo to tak intenzivní, že se Connor brzy dostal na onu známou hranici mezi slastí a bolestí. Tahle holka teda fakt uměla pořádně kouřit ptáky! Fakt výborně. Když se tak díval na to, jak jeho pták mizí mezi jejími rudě namalovanými plnými rty… skoro se to nedalo vydržet. Měl co dělat, aby ho do ní plnou silou nevrazil a trochu ji svým ptákem nepřidusil. Takové věci se mu hodně líbily. Ale uvědomoval si, že kdyby to udělal teď, orgasmus by přišel příliš brzy.

Obrátil zrak nahoru, aby se trochu zklidnil. Rozhlédl se po místnosti a zjišťoval, kolik lidí je sleduje. Vedle nich byl nějaký pár, dominantní muž stojící vedle své dívky, která ležela na vypolstrované lavici. Dominant zachytil jeho pohled, nepatrně přikývl na znamení souhlasu a Connorovo vzrušení narostlo. Díval se dál a zjistil, že kousek od nich stojí – jen stojí – trojice, muž a dvě ženy. Obě ženy se usmívaly.

Nedokázal si pomoct. Znovu se podíval na Mischinu blonďatou hlavu. Chytil ji za vlasy a natlačil ji hrubě na svého ptáka. Neprotestovala a vzala jej hluboko do úst.

„Hm, tohle je skvělý, miláčku. Ano…“

Brzy se udělá. A ona byla opravdu dokonalá: její vlhká ústa, úžasné vlasy i způsob, jakým zpracovávala jeho ohon. I skutečnost, že neměla vůbec žádné zábrany a kouřila ho před všemi těmi lidmi.

Chytil ji za vlasy tak pevně, že ji to muselo zabolet, a ona ze sebe vydala tichý, zdušený vzdech. Pak pokračoval a šukal ji tvrdými, skoro zuřivými přírazy hluboko do pusy. Když byl těsně před vyvrcholením, sáhla mu do poklopce, vzala mezi prsty ždibec jemné kůže na spodním konci šourku a krátce stiskla. Tím zbořila poslední překážky.

„Kristepane… Sakra, Mischo! Do prdele…“

Proudily z něj cákance spermatu; nedokázal to zastavit. A ona ho celou dobu držela v ústech a všechno to spolkla. Sála ho až do samého konce.

Když se uklidnil, pustil konečně její vlasy. Odtáhla se a jeho pořád ještě ztopořený pták jí vyklouzl z rudých rtů. Vzhlédla k němu. Měla ty nejmodřejší oči, které kdy viděl.

Kristepane, tahle holka je fakt něco.

Je moje.

Možná teď. Jenom teď.

Ale to teď si dokázal sakra dobře užít. Nedokázal myslet na nic jiného.

Když ji zase oblékl, odvedl ji ke svému autu zaparkovanému na obvyklém místě a usadil ji dovnitř. Z krátké jízdy domů si toho moc nepamatovala – nic víc než pocit úžasného uvolnění. Uspokojená, avšak pořád vzrušená. Chtěla víc. Nebyla si jistá, kam jedou, dokud se ho nezeptala. Odpověděl jí, že nemá pocit, že by zvládla v takovém stavu být v Dylanině bytě sama.

To si nemyslela ani ona sama. Uvědomovala si, že je pořád ještě duchem trochu mimo, že se pořád ještě nevrátila zpátky na zem. A že ještě není připravená smířit se s představou, že s ní už dnes večer skončil. Líbila se jí jeho reakce. Rajcovala ji vzpomínka na to, jak velkou převahu nad ním měla, když jí jeho pták úplně vyplňoval pusu a on sténal vzrušením a prsty měl zabořené do jejích vlasů.

Pořád to ještě cítila, jak ho jeho slast snížila na její úroveň. Cítila to už předtím, když pozorovala, jak se mění jeho výraz s tím, jak se do ní udělal. Ale dnes večer to bylo daleko intenzivnější. Jako kdyby strhl zdi, které je dělily, tím, že jí dovolil, aby pro jednou převzala opratě, určovala tempo a přivedla jej k vyvrcholení svými činy, prostředky, které si vybrala ona sama.

Vystoupil z auta a obešel vůz, aby jí pomohl ven.

„Pojďme nahoru.“

Jako vždycky jí obtočil ruku kolem pasu. Moc se jí to líbilo. A ta část jejího já, která nechtěla připustit, jak moc se jí jeho ochranářské tendence líbí, se dostávala během jejich společně strávených chvil čím dál víc do pozadí.

Pomohl jí do schodů. Trochu se jí třásly nohy, ale v dobrém. Nedokázala si vysvětlit, co to má znamenat, ovšem věděla, že to je v pořádku.

Otevřel dveře a vešli dovnitř.

„Je ti zima?“ zeptal se. „Pustím topení. Vždyť pod tím kabátem vůbec nic nemáš.“

Začala se svlékat. „Je mi dost teplo.“

„Tak si dáš trochu čaje?“

Usmála se. „To z tebe mluví Ir, když takhle holkám nabízíš čaj?“

„Copak ty čaj nepiješ?“

„Ale ano.“

„No tak vidíš, vůbec to není nic irského…“ Pokrčil rameny, vzal si od ní kabát a pověsil jej na ramínko v malé vestavěné šatně v předsíni. „Kuchyň je tamhle.“

Najednou vypadal trochu mimo. Nebyla si jistá, co za tím stojí. Nebo se možná ona vrací na zem a už není schopná vidět věci dostatečně jasně.

„Trochu čaje bych si vlastně dala docela ráda,“ odpověděla jeho vzdalujícím se zádům. „Teda, máš parádní kuchyň.“

Bylo zřejmé, že kuchyň prošla v nedávné době důkladnou rekonstrukcí. Stěny byly vymalovány na bílo a desku a obklad kuchyňské linky tvořily dlouhé obdélníky úhledných světle zelených dlaždic. Spotřebiče byly všechny v černé barvě a v okně visely bílé záclony s širokým černým pruhem na lemu. Celé to působilo velmi mužsky.

„Jsem rád, že se ti to líbí. Donutil jsem Aleka, aby mi přes léto pomohl položit ty dlaždice.“

Když mluvil, usmíval se a ona se znovu uklidnila. Ten tísnivý moment v předsíni byl možná jen výplodem její bujné představivosti.

„Pojď, posaď se.“

Zavedl ji k malému vestavěnému jídelnímu koutu, jemuž vévodil stůl s bíle natřenou deskou a lavice s černým polstrováním. Pozorovala ho, jak pobíhá po kuchyni: zapnul varnou konvici a na stůl naaranžoval dva černobílé plátěné ubrousky a bílou cukřenku. Když se voda začala vařit, konvice zapískala a on zalil čaj v černých hrncích, které potom přinesl ke stolu.

Sedl si naproti ní a ona zjistila, že by byla radši, kdyby se vmáčkl vedle ní na lavici. Pozorovala ho, jak si dává do čaje trochu cukru, a rukama objala svůj horký hrnek. Chová se divně. Vždyť je tu s ní! Pozval ji k sobě do bytu. Všechno je v pořádku. Tohle je jen malý návrat zpět do reality. Je v pohodě.

„Jak se cítíš? Už jsi zpátky?“

„Řekla bych, že ano.“

„To je dobře. Super.“ Sklopil zrak, přiložil hrnek k ústům a usrkl čaje. „Sakra! Spálil jsem si jazyk!“

Otřel si rty rukávem a zašklebil se.

„Jsi v pořádku?“

„Cože? Jo, jsem v pohodě. Dobrý.“

Neříkala si snad před chvilkou to samé? Co se to tu děje?

„Connore? Děje se něco?“

„Ne, samozřejmě že ne. Dneska večer jsme si to fakt užili, ne?“

„Myslela jsem, že ano.“

„Já taky.“ Odmlčel se a Mische se z jakéhosi neznámého důvodu zhoupl žaludek. „Jen si myslím, že bychom si měli promluvit.“

„O čem?“

„Víš, že si náš společný čas dost užívám. Nechci, abys o tom měla jakékoliv pochybnosti.“

„Ale?“

„Na tohle se fakt nedá říct žádné ‚ale‘. Jen bych byl rád, kdybys měla jasno o mých budoucích úmyslech.“

Skoro se zasmála. „Tvých úmyslech? Connore, nikdo nad tebou nestojí s pistolí. Působila jsem snad někdy jako ženská, kterou zajímají úmysly někoho jiného? Vím, že mezi námi není a nebude žádný vážný vztah. Dokonce bych ani neřekla, že spolu chodíme.“

„No, řekl bych, že se vídáme, ne?“

Kam tímhle směřuje?

„Ano. A dál?“

„Věřím, že nejlepší způsob jednání je vždycky založen na jasnosti a transparentnosti. Nechci, abys měla nějaká nerealistická očekávání.“

„Chceš tím naznačit, že tohle je valčík na rozloučenou?“

„Cože?“

V hrudi i v uších jí zběsile bušilo srdce.

„Však víš. Taneček, kterým mi vlastně říkáš, že sis to dost užil, že sis dobře zašukal, ale že je čas se rozloučit.“ Vstala od stolu. Vařila se v ní krev. „Protože jestli je to tak, tak sis mohl ušetřit síly. Nemám zájem zůstávat s někým, komu o mě vůbec nejde. Ve skutečnosti to opravdu nemám zapotřebí.“

„Ne, jsem si jistý, že ty ne, Mischo. Ale tohleto říct rozhodně nechci.“

„Fakt ne?“

Proč na tom sakra tolik záleží? Vždyť ho nezná ani celý týden!

Tentokrát byla řada na něm, aby vstal od stolu. Tyčil se nad ní v celé své impozantní výšce. Pak se natáhl přes stůl a snažil se ji přitáhnout blíž.

Smetla mu ruku pryč. „Nesahej na mě.“

„Měl jsem pocit, že se ti to líbí.“

„Ty máš ale drzost!“ Celá pěnila vzteky. „Jak se opovažuješ použít to proti mně?!?“

„Mischo… Sakra, tohle jsem fakt nechtěl. Kurva práce!“

Pustil ji a ona o krok ustoupila. Odhrnula si vlasy spadané do obličeje.

„Možná ne. Ale Connore, co se to tu kurva děje? Protože já rozhodně nejsem jedna z těch holek, s kterými si musíš ‚promluvit‘. Já se tě nebudu ptát, jak to mezi sebou máme nebo jestli to někam směřuje. Měla jsem pocit, že tohle je mezi námi jasné od začátku. Svůj život mám v San Francisku. Mám tam svůj podnik, svoje přátele, svoje psaní. Nehledám nic jiného. Jsem šťastná. Spokojená se svým životem. A líbí se mi s tebou jen šoustat a užívat si tyhle hrátky.“

Jeho hlas zněl najednou tiše. „Měl jsem za to, že mezi námi bylo víc než jen to.“

„Ano, dobře. Možná. Ale to neznamená, že… že od tebe nutně musím chtít víc.“

Bože, teď tedy pěkně lže! Už teď od něj chce víc. I když si to ještě pořádně neuvědomuje. Sakra, nemá o tom ani páru. Nebyla si jistá, jakou příčinu mají slzy, které se jí už už draly do očí – to, že se rozčílil, nebo možná to, že nechtěla, aby jí na tom záleželo.

„Kurva. Kurva práce! Mischo, promiň. Tohle není ta pravá chvíle… Sotva jsi se vrátila zpátky na zem, pokud vůbec. Měl jsem držet jazyk za zuby aspoň do zítřka.“ Odmlčel se a přejel si rukou po strništi na bradě. „Nedokážu uvěřit… nikdy neztrácím nad věcmi kontrolu. Nikdy.“

„Takže o to tady jde, Connore? Protože mně se to ani trochu nelíbí.“ Pořád jí lomcoval vztek, až se jí z toho svíralo břicho. „Nevím, proč jsem si někdy myslela, že by ses mohl chovat líp, než co by se dalo čekat od jakéhokoliv jiného chlapa.“

„Ne, máš pravdu. Čekám od sebe to samé. Čekám od sebe, že… se budu chovat líp, než mám asi právo od sebe čekat.“

Tohle ji donutilo na chvilku zmlknout, dokonce měla pocit, že se začne smát. Odhrnula si vlasy z obličeje. „Bože, jsme pěkně v prdeli, co?“

Jeho napjaté rysy trochu povolily. „Jo, snažím se s tím bojovat celý svůj život. Řekl bych, že jsem si už už začal namlouvat, že se mi to povedlo.“

„To já taky. Promiň,“ odpověděla a ramena jí poklesla úlevou. „Asi jsem se nemusela tak strašně naštvat.“

Na tváři se mu objevil lehký úsměv. „Ale naštvala ses, co? Musím říct, že se mi to docela líbí. Všechno to zaujetí.“

Pak se už musela zasmát. Nedokázala si pomoct.

Už fakt nemůže. V jednu chvíli je pekelně naštvaná, druhou se s ním směje. Ten chlap ji dohání k šílenství. Ale většinou v dobrém.

Natáhl ruku, objal ji kolem pasu a přitáhl ji velkou dlaní k sobě.

„Pojď ke mně a nech mě, ať si trochu užiju toho tvého žáru, holčičko. Uvidíme, jestli to dokážeme vyřešit.“

Pak ji políbil. Rty se pevně přisál k jejím ústům a ona se do něj celá vpila, rozpustila v něm všechen svůj vztek a napětí. S Connorem se celý svět vždycky nějak rozplynul, takže se cítila naprosto svobodná.

Možná právě proto byla tak strašně naštvaná. Protože představa, že by s ní tohle dokázal každý, že kdokoliv by dokázal strhnout všechny hranice a hradby, které kolem sebe vystavěla, byla příliš děsivá.

Začal ji líbat zuřivěji a vykasal jí šaty do půli stehen.

Odtáhla se. „Connore. Kvůli tobě nemůžu přemýšlet!“

„Tak to nedělej. Nepřemýšlej.“ Zajel jí rukou do vlasů, zvrátil jí hlavu dozadu a začal ji líbat na odhalený krk. „Prostě jen stůj a nech mě, abych tě líbal, abych se tě dotýkal. Přemýšlet můžeš později. Teď mám totiž neodbytný pocit, že tě budu muset ošukat přímo tady na tomhle stole.“

„Ach…“

Přetáhl si košili přes hlavu, pak jí svlékl šaty a ona dokázala myslet je na to, jak na nahé kůži cítí žár vycházející z jeho těla. Jak na jazyku cítí jeho chuť, když ji znovu začal líbat. Jak se jí kvůli němu rozpaluje tělo k nepříčetnosti. A věděla, že v této chvíli je tohle přesně to, po čem touží.

Sedm

Mischa zívla a protáhla se. Dala nohy k sobě a ruce nad hlavu. Pak si vzpomněla, že je v Connorově posteli.

Usmála se.

„Dneska ráno vypadáš spokojeně,“ pronesl hlasem ještě pořád zhrublým spánkem.

Otevřela oči a zjistila, že ji pozoruje otočený na boku a opřený o loket. V matném ranním světle, které do pokoje dopadalo skrze zatažené rolety z rýžového papíru, měly jeho oči spíše temně zlatou než zelenou barvu. Na hraně spodní čelisti se mu už rýsovalo strniště, o němž si Mischa pomyslela, že je neuvěřitelně sexy. Skoro stejně sexy jako linie jeho nahých, mužných ramen. Natáhla ruku a přejela prsty po červenočerném keltském uzlu, který měl Connor vytetovaný kolem pravé paže. „Chceš mi snad naznačit, že ty ne?“

„Ale ne. Právě naopak.“

„Ty vypadáš šťastně vlastně skoro pořád,“ podotkla.

„Opravdu?“

„Proč vypadáš tak překvapeně?“ Jeho rysy najednou ztvrdly, jako by přes ně přelétl černý mrak. „Connore? Řekla jsem snad něco?“

Poškrábal se na bradě. „Nic. Jen to, že… nejsem pořád tak šťastný. Nebo tedy alespoň donedávna ne. Kristepane. Promiň. Tohle není zrovna věc, kterou bys chtěla poslouchat hned takhle po ránu.“

„Ne, to je v pohodě.“ Pokrčila rameny. „Neznám nikoho, kdo by neměl nějakou minulost…prostě něco, o čem se nerad baví. V mém životě jsou určitě věci, o kterých nerada mluvím. Kvůli kterým jsem byla třeba nešťastná.“

„Jako třeba tvoje matka?“ zeptal se tiše.

„Proč si to myslíš?“

„Kvůli hned tomu prvnímu večeru, co jsme byli spolu. Říkala jsi něco v tom smyslu, že se nikdy nechovala jako něčí matka. Dokážu si představit, že to dokáže v člověku zanechat určitou hořkost.“

„Ano, myslím, že ano,“ odvětila obezřetně.

„A… musím se ti znovu omluvit. Jsem prostě takový – pořád do něčeho šťourám. I to ze mě dělá dobrého dominanta, vědět všechno o tom, co toho druhého, s kterým si hraješ, motivuje. Ale nemusíš mi říkat nic, co by se ti nechtělo.“

Opět pokrčila rameny a prsty si nepřítomně pohrávala s lemem šedého plédu. Sklopila zrak. „Však víš, rodiče, kteří jako by nebyli. Nebo ještě jinak… matka s hlavou v oblacích a totálně chybějící otec. Jsem si jistá, že takové příběhy dobře znáš.“

„Ne z osobní zkušenosti. Většinu času jsem si přál, aby můj otec vůbec nebyl. Byl to pěkný blbec.“

Když k němu znovu vzhlédla, spatřila v jeho očích bolest; možná ještě nebyl dost probuzený na to, aby se mu ji povedlo skrýt.

„To mě mrzí, Connore.“

„No jo. To je zas moje hořká vzpomínka na minulost, řekl bych.“

„Já svého otce nikdy nepoznala. Odešel, ještě než jsem se narodila.“

„Někteří lidé by asi řekli, že je to takhle pro tebe lepší.“

„Možná. Ale to se nikdy nedozvím, co?“

„Mohla bys ho zkusit najít, možná se s ním dokonce setkat.“

„Evie mi nikdy neřekla, kdo to byl,“ pronesla tichým hlasem a sotva dokázala uvěřit tomu, že mu to právě prozradila, ale zároveň to tak chtěla, z důvodů, které jí nebyly doposud úplně jasné. „Jsem si naprosto jistá, že to neví ani ona sama. Žily jsme v několika komunách a podivných bytech, kde bydlelo víc lidí pohromadě. Kdo ví, s kolika chlapy tam přišla do kontaktu? Je krásná a o chlapy neměla nikdy nouzi. A vždycky byla hodně svobodomyslná. Pořád je taková.“

„Říkala jsi, že je umělkyně.“

„Ano. Je malířka. Vyrábí keramiku. Taky šperky. Má opravdu talent, ale nikdy s ním nedokázala pořádně naložit. Když jsem byla malá, vždycky měla plné ruce práce se

stěhováním. Občas jsme se prostě sebraly a odešly jsme pryč a ona tam nechala třeba deset pláten. Byly to úžasné malby.“

„Tak odsud asi bereš svoje umělecké schopnosti.“

„Ano. To je to jediné, co mi předala.“ Odmlčela se a musela polknout neustále se zvětšující knedlík, který jí po jejím přiznání narostl v krku. „Ne, to není tak docela pravda.“

„Po matce jsi taky zdědila krásu,“ pronesl a jeho zelenozlaté oči se zablýskaly. Vypadaly upřímně.

„Hm, děkuju. Ale teď jsem mluvila o Raine, svojí sestře.“

„Vy dvě jste si tedy blízké?“

„Teď už tolik ne. V jisté době jsme se každá vydala vlastním směrem, i když ty bys asi řekl, že jsme obě…“ Znovu se odmlčela. Zaplavil ji pocit nejistoty, zdali mu toho neříká až příliš.

„Že jste obě co?“

„Že jsme obě trochu… příliš zodpovědné.“

„Proč bylo tak obtížné to vyslovit? To jsem i já.“

„Nějak mi to slovo nešlo přes rty. Vždycky jsem si o sobě myslela, že jsem pracovitá. Když ale řekneš o někom, že je příliš zodpovědný, zní to, jako kdyby to byl neurotik.“

Connor se usmál. „Pokud jsi ty neurotik, tak já taky. Já si ovšem myslím, že být příliš zodpovědný je o hodně lepší než být nezodpovědný. Pověz mi ještě o sobě a své sestře.“

„Když jsme byly ještě děti, vždycky to vypadalo, že stojíme samy dvě proti celému světu. Raine a já,“ pokračovala Mischa. „Byly jsme tým. Rozdíl byl v tom, že její otec fungoval, kdežto můj ne. Čímž nechci říct, že bych se na ni zlobila. Byla jsem ráda, že v jejím životě figuruje otec. Prostě jsem jí jen… záviděla.“

Pravda byla, že se vždycky musela sama sebe ptát, proč Raine stála svému otci za to, aby se o ni zajímal, kdežto ona svému… evidentně ne. V hlavě se jí odvíjel onen známý film, který znala celý svůj život: všechna ta přání a dárky, které Raine dostávala k narozeninám, kdežto ona nic. Nebo zvuk vchodových dveří, když šla Raine ven se svým tátou a Mischa zůstala doma. Pořád to bolelo. Jako by ji někdo bodal do prsou. Ale tohle Connorovi neřekne. Už teď mu toho napovídala až až.

„A co ty?“ zeptala se ho a chtěla změnit téma. „Ty si se svými sestrami rozumíš?“

„Moc ne. Jsou o dost mladší. Clara o osm let a Molly dokonce o devět. Pro kluka je těžké hrát si s malými holkami. A než vyrostly, byl jsem už pryč. Přestěhoval jsem se do Států.“

„A to ses oženil?“

„Jo.“ Zmlkl a ona už už chtěla znovu změnit téma, když se nadechl a pokračoval. „Bylo mi dvacet. V té době to vypadalo jako dobrý nápad, což zní jako hodně slabá omluva za to, že jsem někomu zpackal život. Chtěl jsem pryč z Irska. Což je možná ještě horší výmluva.“

„Od čeho jsi musel tak rychle utéct?“

Podíval se na ni. Zorničky měl tmavé a zamlžené. Stáhl obočí. „Od otce. Nebyl to dobrý člověk. Tohle tetování mi má připomínat, jak moc nechci být jako on,“ dodal, posadil se a natáhl levé předloktí.

„Co na něm stojí?“

„Cha teid ni sam bith san dorn duinte. Což v irštině znamená ‚Do sevřené pěsti se nic nedostane.‘“

Connor potřásl hlavou, jako by se snažil odehnat důvod, proč si nechal takovou větu vytetovat na předloktí. Vzpomínky na to, jak otec přicházel domů opilý. Což bylo skoro každý večer. A když se napil, byl na matku dost tvrdý. Na něho taky. Byl to tvrdý chlap, i když byl střízlivý. Ale na svoje holčičky nedal dopustit. Connor by je jinak býval nikdy neopustil. Tak sobecký nebyl dokonce ani ve dvaceti.

Tedy ne tak docela. Opustil svou matku a nechal ji tátovi napospas, nebo ne? A zároveň využil Ginny, vzal si ženu, kterou vlastně vůbec nemiloval, což bylo snad ještě horší.

Nemysli na to.

Teď ne, ne, když máš v posteli tuhle holku, která s těmi rozcuchanými vlasy a světlou kůží, která jí v ranním slunci tak září, vypadá tak sexy.

„Má tohle všechno co do činění s tou jizvou, co máš pod okem?“

„Jo. V osmnácti jsem se porval v hospodě, jako ostatně každý správný irský kluk.“ Snažil se znít míň trpce, ale malý, takřka neznatelný stín pochyb na její tváři mu dal najevo, že úplně neuspěl.

„Nemusíš už říkat víc,“ řekla mu Mischa.

Usmál se na ni. „Dnes ráno jsme si udělali takové malé splynutí duší, co?“

I ona se usmála. Krásným, zářivým úsměvem. „To jo.“

„Možná toho je na jeden den až dost. Co kdybychom si dali dlouhou horkou sprchu?“

„To bych rozhodně ocenila. A upřímně řečeno, tobě by to taky neškodilo.“

„Ale! Díky, že mi to tak pěkně dokážeš říct. Pojď sem, ty malá mrško!“

Chytil ji a přetáhl ji na svou stranu. Pak jí provlékl paži kolem pasu, zvedl ji z postele a chystal se ji odnést do koupelny.

„Connore! Pusť mě!“

„Ani náhodou. To ty jsi po mně chtěla sprchu.“

Bojovala, ale on ji držel pevně. A nechtěl si ani za nic připustit, jak skvělé bylo mít její sladké tělo v náručí.

Její nahé tělo.

Ano, na tohle se musíš soustředit!

Bylo docela jednoduché soustředit se na tu nádhernou dívku, která v jeho náručí bojovala jako lvice. Odnesl ji do koupelny, a aniž by ji pustil z náručí, otočil kohoutkem. Cítil, jak napětí v jejím těle povoluje a ona se smiřuje s jeho objetím. Odevzdává se mu. A nezáleží na tom, jestli za to může jeho fyzická síla, kterou ji dokázal přemoct, nebo něco úplně jiného. Líbilo se mu, jak se to všechno vyvíjí.

Cítil počínající erekci. To samozřejmě nebylo žádné překvapení. S ní to přicházelo snadno, jako mávnutím kouzelného proutku. Měl erekci už ze samotného pomyšlení na ni. Těch několik chvil, které od seznámení strávili odděleně, se uspokojoval nad její představou přímo v téhle sprše a dostával erekci už jen z toho, když si vzpomněl na její vůni, na její chuť. Kolikrát to bylo za poslední týden? Vlastně to ještě nebyl ani týden.

To se opravdu poprvé potkali teprve před šesti dny? Jak to, že mu přijde tak přirozené zatáhnout ji jen tak do horké sprchy? Začít jí mydlit tělo, přejíždět rukama po její hladké kůži, jako kdyby to dělal odjakživa?

Nebuď hloupý!

Ano, přesně takhle na něj působila. Choval se kvůli ní jako blbec. Kvůli touze po ní. Kvůli… něčemu jinému. Nevěděl, jak to nazvat. Proboha, vždyť se s tou holkou sotva zná! Přece z toho nezačne teď filozofovat. Stála tu s ním nahá ve sprše a po tělech jim stékala voda. Její prsa takhle vypadala naprosto fantasticky. Plně. Přejel po nich prsty a štípl ji přitom jemně do bradavek.

„Hele!“

„To říkáš proto, že se ti to nelíbí?“ zeptal se jí.

Zasmála se. „Myslím, že moje odpověď je předem jasná,“ naznačila a konečky prstů si sama polaskala tvrdnoucí bradavky. Pták mu z toho gesta poskočil vzrušením. „Ale jsme celí špinaví.“

„To jo,“ zakřenil se. „Ale mně se to na sobě docela líbí. A ještě víc na tobě.“

„Nejdřív umýt!“ rozkázala a její plná ústa se stáhla v žertovném rozzlobeném výrazu.

„Aha, dneska ráno je paní nějaká rozkazovačná.“

„Slibuju, že až se umyjeme, budu zase pěkně submisivní,“ odpověděla mu, sebrala lahvičku šamponu, začala si mýt vlasy a posléze celé tělo.

„Na to osobně dohlédnu,“ odvětil rádoby vážným tónem, který ovšem vážně vůbec nezněl. Vzdal to a začal se taky mydlit.

„To jsem si naprosto jistá. To ty vždycky.“

„Hm, teď si stěžujeme?“

„Odvolávám se… na pátý ústavní dodatek!“

„Ha ha. Tady žádná ústava neplatí, holčičko. A teď stůj, je čas se opláchnout.“

Podržel nejprve hlavici sprchy tak, aby se sám opláchl, pak ji namířil na ni a pečlivě omyl její hedvábně jemnou kůži. Největší pozornost věnoval místečku mezi jejími stehny.

„Hm, tohle je příjemné,“ zamumlala.

„Vypadá to moc hezky.“ Přiblížil se k ní a volnou rukou jí přejel po vyholeném pohlaví. „Tohle je ještě hezčí.“

Vzdychla a prudce zamrkala dlouhými řasami. Líbilo se mu, když to dělala. Když se odevzdala tomu, co na ni chystal, ať to bylo cokoliv. Rozkoš. Bolest. Jeho rozkazy. Už teď se mu poddávala, jen skrze dotek jeho dlaně mezi jejíma nohama.

Vrátil hadici sprchy zpět do držáku.

„Otoč se, Mischo.“

Neřekla ani slovo, jen na moment na něj koukala. Pak se otočila. Přejel jí rukou po tetováních a chvilku obdivoval jemné linie a stínování orchidejí, lotosových květů, chryzantém a třešňových kvítků, jež byly vyvedeny v klasickém japonském stylu. Nádhera. Tohle se k ní tak hodí!

Když jemně přejel konečky prstů po křivce jejích zad, celá se zachvěla. Pak ovšem sjel rukou níž a polaskal dokonalou linii jejího zadku, který tvarem připomínal pouťové srdce.

Nedal jí žádný čas na to, aby mohla přemýšlet, co na ni chystá; prostě jí uštědřil pěkně tvrdou ránu na zadek.

„Au! Connore…“

Ale než vůbec začala protestovat, slova jí odumřela na rtech. Tělo jí jakoby zhadrovatělo. Rukama se opřela o bílošedý keramický obklad sprchového koutu.

„Hm, hodná holka,“ pochválil ji.

Pak jí dal další ránu a koupelnou se rozlehl zvuk dlaně dopadající na mokrou kůži. Vždycky se mu líbilo dát ženě výprask ve sprše. Věděl, že na mokré kůži je účinek jeho ran ostřejší a prožitek daleko intenzivnější. A další rána. Její tělo se takřka neznatelně prohnulo, pohyb, který vyjadřoval bolest stejně jako rozkoš.

Udeřil ji tvrději a vyrazil z ní kratičký vzdech.

„Bože, tohle už fakt bolí,“ řekla.

„Je to na tebe moc, holčičko moje?“

„Ne. Ne, je to opravdu moc dobré…“

Usmál se trochu zlověstně, jako kdyby chtěl být sám k sobě upřímný, a pak ji znovu pleskl, dost tvrdě na to, aby ho z té rány začala pálit dlaň. Její světlá kůže začínala nádherně růžovět. Udělal to ještě jednou. A znovu. Nejdřív jednu kulatou půlku, pak druhou. Každou další ranou mu rostla erekce. Z toho, jak na jeho rány reagovala: jak jí povolily svaly, jak vzdychala. Jak jí na zadku začínala vykvétat jelita. Úžasné.

Pokračoval dál a jeho rány byly čím dál tvrdší a prudší, až z toho ztrácela dech a celá se kroutila. Uvědomoval si, že už to musí bolet jako čert. Ale ona to zvládala. Naklonil se a přejel jí rty po šíji a vyzkoušel, jak chutná její kůže. Znovu ji plácl a vyrazil z ní dlouhé zasténání.

Pak přestal a vklouzl rukou zepředu mezi její nohy. Když zjistil, jak je tam horká, projelo mu tělem zachvění. Z toho, jak hladkou měla kundičku, když do ní strčil prsty.

Okamžitě dala nohy víc od sebe. Beze slova. A když ji začal zpracovávat prsty, zajíždět jimi dovnitř a pak zase ven, neřekla ani slovo. Neudělala vlastně vůbec nic, jen mu vyšla boky vstříc a dodržovala smyslný rytmus, který nastolil.

Chtěl se co nejvíce kontrolovat. Chtěl jí udělat orgasmus, než si na ní užije on sám. Ale její úžasná růžová prdelka byla tak blízko, že si nemohl pomoct a tlačil se na ni tak těsně, až mu pták sám vklouzl mezi její půlky.

To mu docela stačilo. Teď už se nedokáže kontrolovat. Se zasténáním se natáhl za sebe a zavřel kohoutek. Voda přestala téct. Zvedl Mischu do výše, rozkopl dveře od sprchového koutu dokořán a posadil si ji na vykachlíkovaný pult. Zašátral v zásuvce, nahmatal kondom a nasadil si jej. Podíval se jí přímo do očí a zjistil, že je má doširoka otevřené, modré a plné žádosti. Roztáhl jí stehna od sebe a zabořil se do ní.

„Ach… ano, Connore…“

Nohy mu obtočila kolem pasu, ruce kolem krku a on se trochu pokrčil v kolenou, aby mohl co nejhlouběji. Byla parádně úzká. Úzká, mokrá a neuvěřitelně nádherná. Zajel do ní a pozoroval její výraz. Její plná rudá ústa. Její touhou zamlžené modré oči, které spočívaly na něm. Intenzita. Čistý sex. Paráda!

Chtěl ji políbit. Chtěl se na ni dívat, když ji šuká.

Její nadcházející orgasmus ucítil hluboko v její pochvě ještě dřív, než ho zpozoroval ve výrazu jejího obličeje. Pootevřela rty, zasténala a dýchala v rychlých, mělkých nádeších.

„Connore, už budu… ach… ach…“

A pak to přišlo i na něj. Rozkoš jej celého rozvibrovala, nohy se mu klepaly tak, že měl pocit, že to nezvládne. Ale ona ho pevně držela a pomohla mu krizi překonat. Pak do něj vrazila rozkoš jako rozjetý nákladní vlak. Vrážel ho do ní, i když už orgasmus odezněl, jako kdyby ani nedokázal přestat. Teprve až opadla erekce, musel svůj penis vytáhnout ven a stáhnout z něj kondom.

Teprve v tu chvíli si uvědomil, že jsou oba skrz naskrz promočení vodou ze sprchy. Voda byla všude: tekla přes zástěnu a rozlévala se po celé podlaze koupelny. Mischa byla úplně zticha, její modré oči jako by plavaly. Věděl, že je ponořená hluboko do sebe. Popadl osušku a začal ji otírat. Jednou rukou ji pevně přidržoval na vykachlíkovaném pultu. Seděla úplně nehybně a nechala ho, ať si s ní dělá, co uzná za vhodné. Když ji otřel dosucha všude, kam dosáhl, zvedl ji na nohy, postavil ji na koupelnovou předložku a přejel jí ručníkem po pohlaví. Slyšitelně vzdychla.

„Bolí to?“ zeptal se.

„Ano. Ale líbí se mi to,“ odpověděla mu a trochu se o něj opřela. „Líbí se mi, když jsem trochu odřená. Je to jako vyznamenání za statečnost v bitvě. Víš, co tím myslím?“

„Ano, vím.“

Když jí znovu přejel ručníkem mezi nohama, znovu vzdychla a otřásla se. Kdyby toho byl fyzicky schopen, jistě by z toho znovu dostal erekci.

Bože, nedokázal se jí nabažit. Ani na chviličku. Jenže tu nemohli jen tak šukat a hrát si spolu donekonečna. No, zkusit by to asi mohli. Ale on si s ní chtěl taky… trochu popovídat.

Nechtělo se mu to zkoumat. Ne že by kdy v minulosti nevzal nějakou ženskou na večeři, ale většinou šlo o pouhou předehru k sexu. Nebo k hrátkám v mučírně. Tohle ale bylo jiné.

„Mischo, pojď se mnou dnes večer na večeři.“

„Jé, to nemůžu.“ Odhrnula si vlhké vlasy z obličeje. „Dneska odpoledne se mám sejít se svým kamarádem Greysonem a nejsem si jistá, jak dlouho nám to bude trvat.“

„Aha, jde o to nové tetovací studio?“

„No, spíš o možnost ho otevřít. Ještě jsme se napevno na ničem nedohodli. Ráda bych tu něco otevřela, ale musíme si o tom ještě pořádně popovídat a mít jistotu, že máme oba stejný cíl. Musíme toho ještě hodně probrat.“

„Tak zítra večer,“ oznámil jí a otíral se přitom ručníkem.

„Zítra je čtvrtek?“

Pořád zněla dost ospale. Ještě byla dost dole.

„Jo.“

„To už mám domluvenou večeři s Dylan, Karou a jejich kamarádkou Lucií.“

„Aha, no tak dobře.“

Proč se najednou cítil tak sklesle? Proč toužil po tom, aby se znovu viděli?

„A co v pátek?“ zkusil to ještě jednou.

Usmála se. „Tak v pátek.“

I on se usmál, přitáhl si ji k sobě a políbil ji. Nemohl si pomoct. S ní se mu to stávalo dost často.

Neztrať kvůli té ženské hlavu!

S jistým úsilím se od ní odtáhl. „Takže v pátek večeře a pak do klubu,“ prohlásil autoritativním hlasem a zvedlo mu to okamžitě náladu. „Vezmi si na sebe něco rudého a sexy, kvůli mně, ano?“

„Ale nebudeš mi teď diktovat, co si mám brát na sebe, doufám…“ opáčila s významně zdviženým obočím.

„No, vlastně asi ano.“

Jo, tohle je o hodně lepší!

Usmála se. „Tak jo.“

„Fakt? Tentokrát se nebudeme hádat?“

„Tentokrát ne.“

„Nemysli si ale, že se o něčem budeme dohadovat v pátek večer,“ škádlil ji a štípl ji přitom jemně do zadku.

„Hele!“

„Aha, ovšem teď se už hádat chceš, co?“

Znovu se na něj usmála. Pak se otočila, trochu se předklonila, čímž ze svého úžasného zadku udělala skvělý terč, ohlédla se přes rameno. Póza jako holka z plakátu.

No, třeba by se mu povedlo ho znovu postavit…

Plácl ji přes zadek a ona ránu bez reptání přijala. Pak se ovšem narovnala. „Už musím jít, Connore. Budeš si muset počkat až do pátku.“

„Nikdy jsem tě nebral za nějakou koketku, miláčku.“

Zasmála se a vzala si ze sušáku další osušku. Vysušila si s ní vlasy a odešla do ložnice.

Connor sám sebe nikdy nepovažoval za muže, kterého by jakákoliv ženská dokázala vyvést z míry. Ať byla jakkoli přitažlivá. Jakkoliv vášnivá. Jenže teď se tomu jinak říkat ani nedalo. Byl vyvedený z míry.

Nemuselo to znamenat nic víc než jen tohle. A on jistě najde způsob, jak znovu zajistit, aby to byl on, kdo všechno řídí. V pátek ji vezme do Chrámu rozkoše. Možná si s ní předtím trochu psychicky pohraje u večeře. Ukáže jí, že tady velí on, což bylo jediné nastavení, v němž se cítil příjemně.

Věděl, co dělat. To ostatně věděl vždycky, ne?

A ten slabý hlásek někde vzadu v hlavě, který mu našeptával Tentokrát možná ne, se rozhodl prozatím ignorovat.

***

Mischa vstoupila do mexické restaurace, kde měla schůzku s Greysonem Leem, kolegou tatérem a jedním z jejích mentorů, v jehož salonu v Berkeley se před deseti lety učila řemeslu.

Restaurace jí připomínala jednu z těch zaplivaných kantýn v Berkeley, kterými se to hemžilo kolem univerzitního kampusu. Byl to malý, tmavý podnik, kde se stoly tísnily příliš blízko u sebe, a dokonce i ve středu odpoledne tu bylo narváno k prasknutí. Ale vonělo to tu božsky.

Uviděla ho, zamávala na pozdrav a začala si razit cestu davem k jeho stolu.

„Mischo, moc rád tě zase vidím. Vypadáš výborně. Jako vždycky.“

Vstal od stolu a ona se zadívala do jeho povědomého pohledného obličeje a tmavě hnědých očí. U určitého typu mužů se jí oholená hlava líbila a nikomu neslušela víc než Greysonovi. Měřil přes sto devadesát centimetrů a měl vytáhlou, avšak svalnatou postavu, která se při chůzi typickým způsobem klátila, což u něj bylo z jakýchsi záhadných důvodů okouzlující. Kdyby v minulosti nebyl její učitel, asi by spolu už dávno něco měli, ale takhle si oba dávali velký pozor, aby nepřekročili nevyřčenou, avšak jasně danou linii. Místo toho se z nich stali dobří přátelé a teď možná i obchodní partneři.

„Ty taky vypadáš skvěle. Koukám, že máš novou kérku,“ pokývla směrem k jeho předloktí s vykasaným rukávem košile. „Konečně jsi dodělal ten motiv?“

„Jo, působí tady chlápek, který výtečně umí klasický japonský styl. Vlastně jsem ti o něm chtěl trochu povyprávět, možná tě s ním dokonce seznámit. Ale pojďme si nejdřív sednout, dáme si margaritu. Už jsem ti ji objednal.“

„To zní skvěle.“

Podržel jí židli. Tohle se jí na něm vždycky opravdu hodně líbilo. Ty starosvětské způsoby, které měl i Connor. Když o tom vlastně teď přemýšlela, oba měli ten samý sklon přebrat kontrolu nad jakoukoliv situací. Jakási směsice chování gentlemana ze starých dobrých časů a klasické mužské rozkazovačnosti. I když s Connorem to vždycky bylo spíše o těch rozkazech. Tiše si povzdechla a snažila se soustředit na setkání s Greysonem. Potlačit všechny myšlenky na Connora, i když to bylo každým dnem těžší a těžší.

„Tak jak se vyvíjejí svatební plány?“ vyzvídal Greyson, zatímco jim servírka přinesla objednané pití.

„Zatím docela dobře. Fakt nevím, do čeho jsem se to pustila, a Dylan taky ne. Ale zvládneme to. Zítra večer mám sraz s dalšími jejími kamarádkami; určitě nám hodně pomůžou. Jak to jde v práci?“

Zasmál se. „Bylo by to mnohem lepší, kdybych dělal ve vlastním podniku. Našem podniku. Myslím, že bychom se do toho opravdu měli pustit, Mischo. My dobří umělci budeme mít vždycky práce nad hlavu. A dneska mám pro nás vytipované dvě lokality, abychom se na ně spolu podívali, pokud tedy budeš mít čas.“

Mischa usrkla ze své margarity. Byla sladká a chladná. „Víš, že o tom opravdu vážně uvažuju. Pokud se do toho pustím s někým, budeš rozhodně první na řadě, koho bych oslovila. A samozřejmě budu potřebovat někoho, aby tu strážil pevnost, když budu dole v San Francisku, takže partnerství je jediný možný způsob, jak sem expandovat.“

„Jak často si myslíš, že by se ti chtělo přejíždět?“

„To ještě nevím. Asi to bude taky záležet na tom, kde bude víc práce.“

A taky na tom, jestli bude mít kromě práce i jiné věci, za kterými by stálo za to zajet do Seattlu.

Opravdu teď přemýšlí o tom, jestli bude Connor tvořit nějaký pevný prvek v jejím budoucím životě? I kdyby pracovala na půl úvazku v Seattlu, dříve či později se stejně každý vydají svou vlastní cestou. Spíš dřív.

„Mischo? Na co myslíš? Nevíš, jestli se do toho máš pustit se mnou? Protože jestli pochybuješ, mám pro tebe připravený dlouhý seznam důvodů, proč bychom se do toho měli spolu pustit.“

„Cože? Ne. Promiň.“ Zasmála se, ale znělo to trochu dutě. „Jenom… myslela jsem na něco jiného.“

„Na co?“ chtěl vědět Greyson.

Mávla rukou. „Na jednoho chlápka. Já vím. Klasika.“

„U tebe ne.“

„Hmm… ne, u mě ne. Greyi, můžu se tě na něco zeptat?“

„Jasně. Na cokoliv.“

„Ty jsi nikdy na vztahy moc nebyl, co?“

„No, moc ne.“

„Já jsem taky nikdy v životě neměla vážný vztah. Myslíš si, že… se to někdy v budoucnu změní? Že se lidi jako ty a já můžou někdy změnit?“

„To nevím. Možná. Pokud se vyskytne něco, co ti dá dobrý důvod k tomu, aby ses chtěla změnit. Já osobně jsem se svým vlastním životem opravdu spokojený přesně tak, jak je. A měl jsem vždycky pocit, že ty to máš stejně. Nechceš mi říct důvod, proč jsi o tom sama začala mluvit?“

Povzdychla si a dlouze vydechla. „Ne. Myslím, že ne.“ Pozvedla sklenici a napila se. „Mohli bychom si povídat o obchodu, než se z nás stanou dvě ukecaný holky, co spolu probírají holčičí věci?“

Zasmál se. „Jasně. Samozřejmě.“

„Fajn. Tak mi pověz o tom tatérovi, který ti dodělal ten tvůj motiv. Protože jsem si docela jistá, že už uvažuješ o tom, že mu nabídneš práci u nás, pokud to spolu opravdu rozjedeme.“

Než se Mischa dostala zpátky do Dylanina bytu, bylo už skoro deset večer. Greyson ji vzal na obě vytipovaná místa a jí se obě líbila – obě byla pro jejich záměry takřka ideální. Spousta prostoru, rušná ulice, obě místa ležela v oblasti, která by lákala potenciální klientelu. A Greyson byl vyzbrojený spoustou informací a statistických údajů, které dokazovaly, že otevřít si tetovací studio v Seattlu je pro ni rozumná investice. Měla toho na přemýšlení hodně. Kéž by tak mohla zavolat Dylan a všechno to s ní pěkně prodiskutovat, ale věděla, že Dylan je i s Alekem s přáteli na večeři a pravděpodobně ještě neskončili. A pokud ano, tak jsou teď sami u něj doma.

Odkopla lodičky a odnesla je do ložnice. Rozepnula zip na šatech a pověsila je na ramínko. V bytě byla pěkná zima. Byla celý den pryč. Zabalila se do županu, vklouzla do svých oblíbených střapatých růžových pantoflí a po cestě do obývacího pokoje zapnula přímotop. Vylovila z kabelky mobil a usedla na pohovku, aby zkontrolovala hlasovou schránku. Překvapení: jeden vzkaz byl od Connora. Moc toho neřekl, jen ji požádal, jestli by mu nemohla zavolat, až se vrátí, klidně i pozdě večer.

Stočila nohy pod sebe a opřela se pohodlně do polštářů. Na nějaké nezávazné povídání moc nevypadal, takže musí mít na srdci něco konkrétního. Možná že chce upravit jejich společné plány na páteční večer…

Při té myšlence jí nepatrně poskočil žaludek.

Nebuď hloupá!

Kousla se do rtu a vytočila jeho číslo. Než to zvedl, zhluboka se nadechla.

„Ahoj, Mischo.“

„Ahoj. Dostala jsem tvůj vzkaz.“

Chtěla se ho zeptat, jestli je všechno v pořádku, ale nechtěla, aby to vyznělo, jako že od něj něco… potřebuje. Aby vypadala jako nějaká holčička. Což bylo vtipné, protože jinak byla holka každým coulem – šaty, make-up, parfémy, botičky. S jedinou výjimkou, a to byli chlapi.

„Jak ses dneska měla?“ zeptal se.

„Dobře, díky. Schůzka s Greysonem šla dobře. Myslím, že se do toho nového společného podniku asi opravdu pustíme. Pořád ještě musíme rozlousknout logistiku, ale byznys plán, který mi představil, zněl dost rozumně. A dobře vypadaly i lokality, kam mě vzal. Příští týden máme další schůzku.“

„A tenhle Greyson – ty už ho nějakou dobu znáš?“

„Odjakživa. Čtyři roky jsem se u něj učila řemeslu.“

Zaslechla snad v jeho hlase stín žárlivosti? To není možné.

„Je ženatý? Nebo má aspoň přítelkyni?“

To není možné!

„Ne, ani jedno.“

„Aha. Dobrá.“

Usmívala se sama pro sebe a byla ráda, že nevidí, jak ji to potěšilo. Možná že je nakonec větší holka, než si o sobě kdy pomyslela.

„Každopádně si myslím, že bychom se do toho mohli pustit. Pořád je tu ale spousta detailů, které musíme vyřešit.“

„Jako třeba co?“ vyzvídal.

„No, musíme se rozhodnout ohledně místa. Obě ty lokality jsou dobré – prostě si jen musíme spolu sednout a u každé zvážit všechna pro a proti.“

„Co máš na výběr?“

„Jsi si jistý, že si o tom se mnou chceš povídat?“ zeptala se ho. Překvapil ji jeho konverzační tón. Vlastně vůbec celý tenhleten telefonát.

„Jasně. Proč ne? Někdy pomůže, když celou věc probereš s někým nezaujatým.“

„To jo. I když jsem si spíš myslela, že to proberu s Dylan…“

„Jestli chceš, můžeme to probrat spolu. I když nejsem ani zdaleka tak pěkný jako ona.“

Mischa se rozesmála. „Tak to bych se klidně hádala.“

„Ale, teď mě urážíš. O Irovi nemůžeš prohlásit, že je hezký, holčičko!“

To oslovení. Holčičko. Jak to, že jí vždycky projede jak nůž máslem? Stejně hladce a bez problémů. Tohle společné vtipkování se jí moc líbilo. Bez smyslu pro humor by byl moc temný. Nevyvážený. Jeho temná stránka se jí ovšem na druhou stranu dost líbila…

„Tak mi něco pověz o těch budovách, kde jste se byli podívat.“

Všechno mu vylíčila, popsala mu obě čtvrti, o kterých ale věděl daleko víc než ona.

„Vypadá to, že ten salon v Belltownu by byl asi nejlepší,“ radil jí. „Už tam sice pár tetovacích studií je, ale zase je to lokalita, kterou už potenciální klienti dobře znají, a když si chtějí nechat udělat novou kérku, automaticky míří tam.“

„Přesně takhle to zafungovalo v San Francisku. Dává to smysl.“

„Dobří umělci jsou u nás vždycky vítáni. Sám někoho takového už chvíli hledám. Umělců je spousta. Není úplně jednoduché najít někoho, kdo by odváděl opravdu kvalitní práci.“

„Třeba bych tě mohla tetovat já,“ napadlo ji a sotva to řekla, měla chuť si ukousnout jazyk.

„Fakt? Hned teď? Máš s sebou nářadí?“

„Plánovala jsem, že se trochu vyřádím na Alekovi a Dylan. Něco jako předčasný svatební dar.“

„Pokud tě na sebe pustí Alec, musíš být fakt dobrá.“

„To teda jsem. Dokonce velmi dobrá,“ polohlasně s ním začala flirtovat.

Ihned se chytil a taky ztlumil hlas. „Ano, to jsi. Velmi dobrá. Ve spoustě věcí. Takže, máš teď čas?“

„Jako myslíš hned teď? Na tetování?“

„Jo. Můžu u tebe být za deset minut. Pokud ovšem nejsi z celého dne už moc utahaná.“

„Vůbec ne. Vlastně jsem docela rozjetá.“

„A nevadilo by ti, kdybys trochu té energie věnovala mně?“

Při pomyšlení na to, že ho bude brzy tetovat, jí tělem projelo vzrušení. Bzučení tetovací jehly, inkoust se mu vpíjí do kůže…

„Jasně. Klidně. Ale dej mi dvacet minut.“

„Tak brzy ahoj.“

Oba zavěsili a ona odběhla do koupelny, aby si dala rychlou sprchu. Samým očekáváním se jí rozpalovalo celé tělo. Nebyla si jistá, proč se jí tak líbí myšlenka na práci na Connorovi. Možná že to byla představa toho, že na něm zanechá svou stopu, že věci mezi nimi dostanou nový náboj. Že se poměr sil mezi nimi trochu vyrovná.

Ne že by je dva nevnímala jako rovnocenné partnery, i když bylo nesporné, že když vklouznou do rolí dominanta a… subinky, má rozhodně navrch. Bože, při samotném

pomyšlení na to, že to slovo používá v souvislosti s vlastní osobou, se jí dělalo trochu mdlo. Nicméně uvědomovala si, že je to opravdu tak.

Když přišlo na Connora, byla naprosto submisivní.

Tak submisivní, jak jen dokázala být. Pořád nebyla žádná otrokyně. Ale bylo to rozhodně víc, než si kdy dokázala sama představit.

Jak je možné, že ji dokázal takhle otevřít? Musí mu opravdu hodně věřit, když mu dovolila dostat se až takhle blízko k ní.

Ta myšlenka ji zasáhla jako blesk.

Vždycky měla za to, že její sadomasochistické hrátky jsou jen jakýmsi vyjádřením zájmu o extrémní zážitky. Věděla, že takové lidi považují členové BDSM scény za závislé na zážitcích. Ale s Connorem byla opravdu submisivní, dokonce i předtím, než se dostala hluboko do podprostoru. S jinými muži, s nimiž se pouštěla do takových her, se jí tohle nikdy nepodařilo. Protože nikdy nepotkala nikoho, komu by dokázala dostatečně věřit. Ale s Connorem se tyhle věci děly naprosto přirozeně.

Pozorovala svůj odraz ve velkém zrcadle, zatímco místnost začínala naplňovat pára. Nevypadal nijak jinak než předtím. Možná že jí teď trochu zrudly tváře. Možná že má trochu víc rozšířené zorničky. Šokem? Nebo prostým očekáváním? Možná od obojího trochu.

Důvěra mezi nimi se začínala přenášet na hlubší úroveň, ať na to chtěla myslet, nebo ne.

Dnes večer zjistí, jestli ta důvěra funguje na obě strany. Dnes večer bude mít věci pod kontrolou ona. Už se nemůže dočkat.

Osm

Mischa si zrovna malovala pusu svou oblíbenou rudou rtěnkou, když se ozval bzučák. Pustila Connora dovnitř. Pulz jí uháněl jako o závod, když na něj čekala, až vyjde nahoru. Když otevřel dveře, vylétla jí tělesná teplota do závratných výšek.

Vždycky zapomněla, jak je veliký, jako nějaký obr. Jak se mu přes ta mohutná ramena pne ten tmavý svetr!

Přestaň se chovat jako blbka a pozdrav ho!

„Ahoj.“

„Čau.“

Vešel do dveří, vzal ji do náručí a slíbal jí ze rtů rtěnku. Zůstala úplně bez dechu.

„Radši toho nechme, jestli mi tedy chceš dneska večer udělat tu kérku,“ prohlásil a otřel si ústa hřbetem ruky. Usmíval se, ale oči měl potemnělé touhou.

Věděla přesně, jak se cítí. Usmála se a ustoupila o krok zpět, aby nabyla ztracenou rovnováhu.

„Zrovna všechno chystám v kuchyni,“ odpověděla. „Můžu ti nabídnout něco k pití?“

„Ne, to je v pohodě, děkuju. Vypadáš fakt dobře. Takhle se mi líbíš. Ještě jsem tě nikdy neviděl v neformálním oblečení. Vypadáš jinak, než když jsi nahá.“

Sklopila zrak a podívala se na své šedivé tepláky a triko s dlouhým rukávem s nápisem Ramones. „Takhle se mi přece jen bude asi líp pracovat.“

„Líp, než kdybys na sobě měla šaty? Nebo líp, než kdybys byla úplně nahá?“

Zasmála se, pak se otočila a vedla ho do Dylaniny kuchyně, kde bylo všechno pěkně úhledné a moderní: stěny byly do půlky obložené bílými kachlíky, kuchyňská deska byla ze šedé žuly, kuchyňské skříňky s javorovou dýhou a spotřebiče z kartáčovaného nerezu. „Oboje. Připravila jsem všechno na barovém pultu. Ale nejdřív si musíme promluvit, co bys vlastně chtěl.“

„Přinesl jsem s sebou pár obrázků,“ odvětil a předal jí složku papírů, které si předtím vůbec nevšimla. „Pořídil jsem je sám, takže je možná budeš chtít překreslit vlastní rukou tak, aby se daly použít jako předloha k tetování. Netuším, jestli se to dá udělat takhle napřímo.“

Podívala se na těch několik kreseb vyvedených tužkou, na nichž se skvěl keltský drak znázorněný z několika různých úhlů. Ta kresba se jí okamžitě zalíbila.

„Tohle půjde úplně hladce. Jen mi dej pár minut, než něco nakreslím.“

„Jasně.“

„Kam to přijde?“

„Chtěl bych to umístit tak, aby mi to pokrývalo celou horní část zad, řekl bych tak od pasu nahoru.“

„Myslím, že tak velkou kresbu na jedno sezení nezvládnu.“

„To je v pohodě. Stejně se tu hodláš zdržet ještě několik týdnů, ne?“

„To ano, ale budeš potřebovat nějakou dobu mezi jednotlivými sezeními, aby se to trochu zahojilo. Možná kdybych to udělala na jednotlivé segmenty spíš než celý obrys najednou, pak kdybych přidala barvu… Tak jo, vymyslíme, jak to půjde. Zatím se tu trochu usaď. Jako doma.“

Přikývl a procházel se celým bytem, zatímco ona začala překreslovat celý motiv podle jeho nákresu na papír.

Rozhodně by po ní nechtěl tak velkou kérku, kdyby se s ní už nechtěl vídat, že ne?

Přestaň o všem pořád pochybovat a přestaň se chovat jako malá holka!

„Dylan má pěknou sbírku fotografií,“ ozval se z obývacího koutu.

„To ano. Má úžasný vkus. Vždycky jsem si o ní myslela, že je tak trochu zneuznaná umělkyně, protože má fakt skvělé oko. Když mluvíme o umělcích, opravdu bych se někdy ráda trochu blíž podívala na tvou práci.“

„No, já nejsem žádný umělec jako ty…“

„Děláš si legraci? Už jsem pár věcí od tebe viděla. Vždyť ti to visí po celém bytě.“

„To je jen práce na zakázku.“ Vrátil se zpátky do kuchyně a ona okamžitě ucítila žár jeho přítomnosti, když jí nakoukl přes rameno. Dala si záležet na tom, aby schválně nevdechovala jeho vůni. „Tohle je nádhera. Mnohem lepší než ty moje přípravné nákresy.“

„Connore, ne všechny tvoje práce jsou na zakázku. Co ty erotické motivy?“

„S těmi jsem zrovna začal. Vůbec netuším, jestli se z nich vyvine něco, co by se vůbec dalo brát vážně.“

„A proč ne?“ Vzhlédla k němu. „Z toho, co jsem viděla, můžu říct, že jsou fakt nádherné.“

„Myslíš?“

„Ano. Naprosto. Úsporné, krásně čisté linie. Máš dobré oko na lidskou figuru.“

„Dost dobré na to, abys mi někdy stála modelem?“

„Ano.“

Pronesla to zcela bez přemýšlení, vůbec nemyslela na to, co to vlastně znamená. Že bude mít její obraz i poté, co se ona vrátí do San Franciska, zpátky ke svému životu. Že se mu chce.

Nedělej z toho aféru.

„Možná tenhle víkend?“ naléhal.

„Možná. Musím se věnovat Dylan. Zatím moc nevím, co má na víkend za plány.“

„Samozřejmě.“

„Hele, myslím, že to mám hotové. Řekni mi, co si o tom myslíš. Pokud chceš, můžu cokoliv změnit.“

„Je to perfektní.“

Skutečně to bylo perfektní, přesně takové, jak to chtěl. Connor se díval na jednoduchou kresbu, kterou rychle načrtla, a obdivoval její ruku. Drak mu připomínal původní keltské motivy, ovšem v jeho nádherných liniích se skrývalo ještě něco jiného. Šupiny byly dotaženy do složitých uzlů. Křídla vypadala jako dvě dlouhé, trnité větve a hlava působila královsky, hrdě, kroutící se tělo zase mocným dojmem.

„Říkala jsem si, že bych to udělala černou tuší s trochou červeně, něco jako tvůj válečnický náramek,“ navrhla mu. Nakláněl se jí přes rameno a díval se na kresbu. Nedokázal si pomoct: musel alespoň jednou dlouze natáhnout do chřípí její hřejivou kořeněnou vůni.

„Přesně tohle jsem měl na mysli,“ souhlasil.

„Super. Tak pojďme na to.“

Pokynula mu, aby se posadil na stoličku u vysokého žulového barového pultu. Nejprve si ale musel přetáhnout přes hlavu svetr. Všiml si, že Mischa už má připravený tetovací přístroj a přes žulovou desku pultu je natažena plastová fólie. Na pultu už čekaly malinké pohárky s černou tuší a utěrka napuštěná zřejmě nějakým antibakteriálním roztokem, alespoň tak si to pamatoval z předchozích návštěv v tetovacím salonu. Samotný přístroj ležel hned vedle pohárků a vedle něj bylo připraveno červené trafo. Zapnula iPod, který trůnil v dokovací stanici na pultu, a z reproduktorů se rozjela jakási punková písnička.

„Nevadí ti tahle hudba?“ zeptala se.

„Ne, mám rád punk. Hlavně tuhle starou klasiku.“

„Mám punk hodně ráda, i když se mi líbí i jiné věci.“

„To mně taky. Dokonce i staré irské lidové balady. A s mamkou jsem jako dítě poslouchal i operu.“

„Operu? Fakt?“

„Jako by tě to překvapovalo.“

„Trochu,“ přiznala. „Sama na operu párkrát do roka chodím.“

„Aha, to mě ovšem nepřekvapuje.“

Přitáhla si za něj barovou stoličku. „Tak jo, připraven?“ znovu se ho optala.

„Jo.“

Přejela mu po kůži antibakteriálním ubrouskem, jednorázovou žiletkou oholila všechny jemné chloupky okolo a pak celé místo znovu otřela ubrouskem. Pak na kůži přitiskla papír s kresbou. Po chvilce jej opatrně sloupla. Connor si z celé procedury odnesl hlavně příjemný pocit, že jsou to právě její ruce, které ji vykonávají.

„Chceš se jít podívat do koupelny, jestli je ta kresba na správném místě?“

„Ne. Věřím ti.“

Což byla pravda. Rozhodně v tetování, ale i obecně. Divné. Nepamatoval si, kdy naposledy znal nějakou ženu tak dlouho, aby jí dokázal věřit, pokud tedy nepočítal těch pár kamarádek, které měl. Rozhodně ne žádnou ženskou, s kterou spal.

Uvědomil si, že svoje vztahy s ženami rozděloval do různých kategorií. V jedné byly kamarádky, v druhé milenky. Ovšem u Mischy hranice obou kategorií splývaly.

„Vím, že jsi tohle už zažil mockrát,“ začala, „ale na zádech to občas bolí víc než na jiných místech. Kosti jsou tam mnohem blíž kůži než jinde.“

„Jako bych zaslechl v tvém tónu radost,“ škádlil ji.

Zasmála se. „Možná je to pravda. Jdeme na to.“

Jehla v přístroji se probudila k životu a Connor ucítil první vrnivý dotek na své kůži.

„Jsi v pohodě?“ ujišťovala se.

„Jo, všechno je v pořádku.“

Pak se ponořili do nastoleného rytmu a ani jeden moc nemluvil. Jen poslouchali hudbu a jemný zvuk tetovací jehly. Cítil, jak se začíná obracet sám do sebe, cítil i doteky jehly na své kůži a její ruku v hygienické rukavici, jak otírá přebytečný inkoust. Všude se vznášela vůně jejího parfému a on ji vdechoval, vtahoval do plic, jako kdyby i to bylo součástí celé zkušenosti. Pocity se změnily z prvotního lechtání v nezřetelné, avšak stálé pálení, ovšem jemu to nevadilo.

„Jak ti je?“ zeptala se znovu po nějaké chvíli a znělo to stejně, jako když se on ptal jí, když si s ní hrál.

„Cítím to.“

„A?“

„Dá se to vydržet. Ale nevadilo by mi, kdyby to bylo horší. Bolest je pro mě součást celého zážitku z tetování. Rád si v tomhle ohledu sám se sebou hraju, pokud ti to tedy dává smysl. Je to jako zkouška ohněm. Jako kdybych si tu kérku musel zasloužit.“

„Já to mám stejně. Tedy co se tetování týče. I bolesti. Uvědomila jsem si to teprve nedávno. Část mého já prostě ulítává na tom, když může zjišťovat, kolik toho vydržím. Tím nemyslím, že bych byla jako takoví ti lidé, kteří nepoužijí bezpečnostní heslo, když je to potřeba. Je v tom kousek hrdosti – vydržet tu bolest.“

„Přesně tak. Zkouška ohněm.“

Sám pro sebe se usmál. Evidentně to měli v mnoha věcech stejně. Netušil, proč by na tom mělo záležet, snad jen proto, že měl pocit, že je opravdu skvělá společnice. A samozřejmě hlavně skvělá sexuální partnerka.

Skvělá společnost, výborný sex. Mohl dopadnout hůř.

Kdyby to tak jenom nemusel brzy ukončit.

Ne.

Co si sakra myslí? Samozřejmě že to bude muset ukončit. Oba to věděli. Oba byli ten typ lidí, kteří do toho s tím vědomím šli. Kteří nechtěli víc. Copak to nebyla jedna z věcí, v kterých si taky rozuměli? Rozhodně z ní neudělá další Ginny. Tohle tedy nebude další vztah s ženou, která by si rozhodně zasloužila víc, než jí on může dát, a která toho od něj bude muset snést tolik, kolik by neměla snášet žádná žena.

Ne, tahle holka nedopadne jako další Ginny. Nehodlá udělat tu samou chybu, za kterou zase zaplatí někdo jiný. Jeho máma, Ginny… to bohatě stačí.

„Connore, snaž se trochu uvolnit, pokud je to možné. Takhle se mi špatně tetuje.“

„Aha, promiň.“

Skoro násilím uvolnil ramena. Donutil myšlenky, které mu vířily hlavou, aby opustily téma starých vin. A jehla začala brzy tančit přímo na jeho páteři a rozesílat do celého těla záblesky bolesti.

„No jo, tohle je ono,“ pronesl s trochu zaťatou čelistí.

„Bolí to?“ starala se a na chvilku přestala.

„Jo. Ale pokračuj. Zvládnu to.“

„Nechtěla bych, abys mi tu omdlel nebo tak něco.“

„Cha cha. To určitě. A za tuhle poznámku mi draze zaplatíš, miláčku.“

„To pevně doufám,“ odvětila smyslným hlasem.

A jestli se při takovém tónu nedostavila pořádná erekce!

„Mischo,“ pokračoval tichým hlasem.

„Hmm, co se děje?“ Znovu se pustila do tetování a do kůže se mu zase propaloval hrot tetovací jehly.

„Potom ti dám pořádný výprask. A pak tě ošukám, až z toho budeš křičet rozkoší.“

Jehla se odmlčela.

„Jestli budeš takhle mluvit dál, tak to tetování nikdy nedodělám. Ještě za měsíc bych tady seděla a snažila se to dokončit.“

To mu neznělo jako úplně špatná myšlenka, ovšem o důvodech toho, proč tomu tak bylo, nehodlal teď spekulovat.

„Už se budu chovat slušně. Slibuju,“ řekl a pak zamumlal, „ale jen do chvíle, než toho necháš. Pak se do toho pustíme.“

„Budu s tím počítat. Ale teď už ticho a nech mě pracovat.“

Usmál se. Nedokázal si pomoct. Dělala mu fakt velkou radost.

„Řekni mi, co pro tebe znamená drak,“ zeptala se ho o pár minut později. „Vím, že je to klasický keltský symbol, ale spousta lidí do něj vkládá i svoje významy. Pro každého má pak takový symbol jiný význam.“

„Je to symbol moci, což je asi nejsamozřejmější výklad, vzhledem k tomu, že jsem sexuálně dominantní. Ale draci jsou zároveň ochránci.“

„Před kým potřebuješ chránit, Connore?“ zeptala se.

Byla to jednoduchá otázka, nadto pronesená nevinným tónem. Přesto se mu sevřely vnitřnosti.

„Možná sám před sebou.“ Odmlčel se a snažil se odhadnout, kolik jí toho chce ještě říct. Mischa byla zticha a pokračovala v práci na tetování, takže měl čas na přemýšlení. „Když jdeš až k řeckým kořenům slova ‚drak‘, může to taky znamenat ‚Vidím jasným zrakem‘, tedy něco, o co se snažím i já. Co potřebuju dělat. První roky svého života jsem strávil jakoby v mlze. Pár věcí jsem parádně zvrtal, protože jsem se nedokázal přenést přes svůj vztek.“

„Ale pak jsi dospěl do bodu, kdy ses rozhodl všechno tohle změnit.“

„Dospěl jsem do bodu, kdy jsem musel všechno změnit, jinak by můj život byl pořád stejný. Musel jsem to udělat.“

Mischa se snažila vstřebat to, co jí Connor říká, a přemílala si to při práci v hlavě. Byl to složitý chlap. Znělo to, jako kdyby toho už měl hodně za sebou. Mnohem víc, než jí doposud řekl.

„Jsem ráda, že to pro tebe má symbolický význam,“ řekla mu. „Nedělám lidem ráda tetování, která nemají žádný význam – a lidi si je pořizují jen proto, že pěkně vypadají. Myslím, že symboly jsou důležité.“ Odmlčela se a chvilku přemýšlela o úloze symbolů v souvislosti s jeho tetováním. „Připadá mi tak nějak symbolické, že při tom zažíváš bolest – opravdu ji prociťuješ, to já poznám. Ale nejsi kvůli tomu, že tu z vlastní vůle jen tak sedíš, ani o trochu méně dominantní. Protože sis tu bolest sám zvolil.“

„Ve snášení bolesti se skrývá síla, ať už jsi dominantní, nebo submisivní, nebo ani jedno. Ale vím, kam tím směřuješ. Taky cítíš, že se nám role jakoby obrátily, protože teď jsi to ty, kdo tu bolest působí?“

„Možná.“ Chvilku byla zticha. „Jenže tohle stejně dělám na tvůj příkaz. Jako kdybys mi dával za úkol všechno, co dělám.“

Teď byla řada na něm, aby chvíli přemýšlel. V místnosti zavládlo absolutní ticho, až na vrčení jehly na kůži. „Chceš, abych ti dával úkoly?“ konečně se zeptal.

„Jako třeba čistit podlahu kartáčkem na zuby, nebo abych ti hlásila všechno, co sním? Jako nějaká otrokyně? Ne, to se mi absolutně nepodobá. Bez ohledu na to, kam jsi mě vzal, když jsme hráli svoje role… ne. Na tuhle úroveň se nikdy nedostanu.“ Zvrátila se na stoličce dozadu a zkontrolovala postup své práce. Pak otřela přebytečný inkoust papírovým ubrouskem. To tetování bude nádherné, asi jeden z jejích nejlepších kousků. Na těch nejkrásněji vyrýsovaných zádech, která v životě viděla. Dokonce i teď, ačkoliv se pekelně soustředila na tetování, si nedokázala pomoct a obdivovala se jeho tělu. Sevřelo se jí z toho pohlaví touhou a ústa se

zalila slinami. „Ale jestli mi chceš povědět, jak přesně ti mám kouřit ptáka tak, aby se ti to líbilo, tak to beru.“

Napřímil záda, protáhl si paže, až mu zapraštěly kosti. „Máš teď na chvíli hotovo?“

„Můžeme si udělat přestávku,“ souhlasila.

Otočil se a pohlédl jí do očí. V jeho pohledu se blýskala stejným dílem touha a dobrá nálada. Odpověděl: „Tak to vypadá, že si užíváš, když tě vedu, Mischo. Když převezmu velení.“

Tělo se jí pomalu začalo zalévat žárem. Ale tuhle konverzaci chtěla rozhodně dokončit. „Jen když hrajeme svoje role. Totální submisivita u mě nikdy fungovat nebude.“

„Akorát že funguje.“ Natáhl se a položil jí ruku na zátylek. Trochu jí zmáčkl krk. Pak pronesl tichým hlasem: „Viděl jsem, jak jdeš dolů, Mischo. Hodně hluboko do podprostoru.“

Ztěžka polkla. „To byla jen reakce na bolest… na všechny ty zážitky.“

„A není to náhodou to samé? Nezáleží na tom, co tě tam dostane. Je to víc než endorfiny, chemická reakce na stimuly. Jdeš dolů, už když tě takhle chytím za krk, přesně jako teď. Vidím, že se s tím snažíš bojovat, ale když s tím včas nepřestanu, půjdeš stejně dolů.“

Měl pravdu? Nechtěla, aby to tak bylo. Ale už začínala cítit to známé chvění v těle, šum v hlavě.

Dlouze vydechla a znělo to jako vzdech. „Connore…“

Odtáhl ruku. „Můžeme se o tom pohádat později, pokud budeš chtít.“

Říkala si, že nejlepší by bylo, kdyby se teď naštvala, ale on už se na ni zase šťastně zubil. Okouzlující jako nikdo jiný. A polonahý, což stačilo k tomu, aby se každé ženské z toho pohledu podlomila kolena. Což se jí rozhodně nestane, i když má tak neuvěřitelně široká ramena, tak fantasticky vypracovanou hruď a bradavky tak temné a lákavé jako ten pekáč buchet, co se mu rýsuje na břiše.

Kousla se do rtu.

Dej se trochu dohromady!

Směšné, jak se nemůže rozhodnout, jestli má být trochu naštvaná, nebo dost – dost hloupě – vzrušená. Každopádně před sebou měli jistou práci.

„Mám dodělat tu kérku, nebo mě tu budeš dál mučit?“ zeptala se a snažila se znovu získat alespoň nějakou nadvládu nad situací. Nad sebou samotnou.

„Řekl bych, že oboje.“

Zasmála se. „Možná. Uvidíme, jestli se dokážeš následující hodinu dvě chovat slušně.“

„Udělám, co bude v mých silách, ale nic neslibuju,“ odvětil a znovu se k ní natočil zády.

Jeho záda byla jedna velká symfonie svalů. Skoro tak nádherná jako předek jeho obrovského těla…

Pořádně se nadechla, ponořila jehlu do inkoustu a donutila se k hlubokému soustředění.

Když skončili, byly už skoro dvě hodiny ráno. Jemně mu očistila kůži a vetřela mu do ní jakousi tinkturu. Tetování nebylo hotové ani z poloviny.

„Neboj,“ ujistila ho. „Rozvrhla jsem si ten motiv na jednotlivé sekce, takže potom nebudeme muset čekat týdny, než se ti to celé zahojí a já budu moct pokračovat. Když příště začneme dřív, možná se mi to povede dokončit na jedno sezení.“

„To je jedno. Akorát že ty se budeš muset vrátit do San Franciska.“

Přestala čistit tetovací náčiní. Proč jí to musí připomínat? A proč jí při pomyšlení na to, že bude muset odjet ze Seattlu, trochu poskočilo srdce?

Když bude muset odjet od něj.

Nech toho!

„Když budu spát na zádech, nebude to ničemu vadit, že ne?“ zeptal se a protáhl si znovu ramena.

„Jasně že ne. Jen se připrav na to, že trochu zašpiníš inkoustem prostěradlo.“

Natáhl ruku a přitáhl si ji k sobě. „Řekni Dylan, že jí koupím nové.“

Srdce jí bilo jako o závod. Povolily jí svaly a celá hořela touhou. „Chceš tu zůstat?“

„Pozveš mě?“

„Myslela jsem, že ty děláš všechna rozhodnutí,“ řekla trochu bez dechu. Jeho ústa byla jen pár centimetrů od jejích rtů.

Prostě mě jen tak polib…

„Vždycky s tím musí souhlasit obě strany, miláčku. To bys teď už měla vědět.“

Přikývla. Trochu se jí klepaly nohy, dmula se jí prsa a bradavky jí trnuly touhou. Její rty toužily po jeho a on byl už tak blízko, že cítila jeho teplý dech.

„Znamená to ano?“ zamumlal jí do úst.

Zmohla se jen na opětovné přikývnutí.

A pak ji políbil. Pevně se přitiskl na její rty a pak vsunul jazyk dovnitř.

Vzdechla a celá se do něj vpila, zatímco on ještě prohloubil polibek. Svými ústy přebíral kontrolu nad situací. A ona se tomu začínala podvolovat.

Objal ji rukama a držel ji tak pevně, až to skoro bolelo, protože jí drtil prsa svou širokou hrudí. Jeho ruce doputovaly až na její zadek. Ostře ji štípl, pak znovu a ještě jednou. Nepřestával ji líbat. Jeho ústa byla nenasytná. Hladová. Jeho trestající ruce jí znovu připomínaly, kdo před ní stojí a že má vše pevně v rukách.

S přibývající bolestí její pohlaví víc a víc vlhlo. Jeho hladký jazyk ji přiváděl k šílenství. Klitoris jí pulzoval touhou, tepala v něm zběsilá rozkoš. Sevřela stehna k sobě, ale uvědomovala si, že jí nepomůže nic jiného než jeho dotek.

Dotkni se mě…

Jako by jí četl myšlenky – ne poprvé. Stehnem jí dal nohy od sebe a hrubě si ji rukama přitáhl blíž k sobě, takže její naběhlý poštěváček se teď otíral o jeho svalnaté stehno. Vzepjala boky proti němu a začal se o něj třít. Nestačilo to. Uvědomovala si, že přesně takhle to chtěl – aby to nestačilo.

Zavrčela do jeho polibku. Odtáhl se.

„Tohle je fér,“ pronesl škádlivým tónem. Ale v podtextu byla cítit touha. „Nemyslíš, miláčku?“

„Ano…“

Byla připravená. Upřímně řečeno, byla připravená na cokoliv, co by po ní mohl chtít. Předtím měl pravdu. Nedalo mu moc práce poslat ji do podprostoru. Už teď se jí mysl začala pomalu vyprazdňovat. V hlavě měla jen to, jak moc po něm touží. Jak ochotná je snést prakticky cokoliv, co po ní bude chtít. A nejenom snést, těšit se na to.

Pomohl jí z pantoflí, které měla na nohou, a pak jí přetáhl tričko přes hlavu. Bez dalších slov ji celou svlékl, tepláky i spodní prádlo. Otočil si ji. Cítila se naprosto nahá. Prsa jí pod jeho pohledem těžkla.

„Líbí se mi, že jsi na sobě neměla podprsenku. Nádhera. Teď se pěkně ohni a chyť se rukama za opěradlo téhle barové stoličky. Ano, přesně takhle.“

Udělala, jak jí poručil. Stejně nemohla udělat nic jiného.

„Máš fakt krásnou prdelku,“ prohlásil a začal ji hladit po zadečku; dlouhé, jako pírko jemné laskání, které ji lechtalo a zároveň vzrušovalo. „Už jsem ti někdy řekl, jak perfektní máš zadek? Akorát tak do ruky…“

Vzal obě její hýždě do rukou, nejprve zlehka, pak důrazněji, zarýval jí do kůže prsty, až vzdychala bolestí a touhou. „Roztáhni nohy, Mischo. Výborně.“ Vklouzl jednou rukou mezi její stehna, přejel po její mokvající štěrbině a roztíral jí šťávy po celé její délce až dozadu, mezi obě půlky jejího zadečku. „Nadechni se, miláčku,“ konejšil ji.

Poslechla, a než měla čas uvažovat o tom, co s ní zamýšlí, vklouzl špičkou prstu přímo do jejího zadečku, pěkně promazaného jejími šťávami.

„Ach…“ Po kůži se jí rozletěly vlnky rozkoše.

„Dýchej, Mischo. Chci, aby ses uvolnila.“

Přikývla a zhluboka se nadechla. Trochu ji zabolelo, když se prstem začal dobývat do pevného sevření svěrače, ale když jej překonal, nezbylo už nic jiného než čistá rozkoš.

„Bože, ty jsi ale těsná. Máš sametově hladkou prdelku. Zvládneš víc?“

„Ano,“ vydechla. „Ano.“

Pustil se ještě hlouběji, pak prst trochu povytáhl a znovu zatlačil.

„Zvládáš to jako profesionálka,“ pochválil ji a v jeho hlase rezonovala rozkoš, zatímco jí prstem rejdil dovnitř a ven. „Když se dívám na to, jak se celá vlníš, zatímco tě prstem šoustám do zadečku. Jako mořská panna ve vodě… Mám z toho pořádnou erekci.“

Pumpoval prstem v jejím zadečku dovnitř a zase ven a ona poctivě dýchala, takže mu její tělo vycházelo vstříc.

„Ale ještě lepší by bylo, kdybych ti tam strčil ptáka. Kdybych ho do tebe zabořil pořádně hluboko.“

„Ano…“

„Máš nějaký gel?“

„Mám. Je… ach…,“ sténala, zatímco jí rejdil prstem v zadečku. „Je v ložnici.“

„Dojdu pro něj.“

„Je v té stříbrné krabičce hned vedle postele.“

Naklonil se k ní, políbil ji mezi lopatky, až se z toho zachvěla. Zašeptal: „Chci, aby ses ani nepohnula. Rozumíš? Chci, abys stála naprosto bez hnutí a čekala tu na mě.“

„Dobře.“

Cítila, jak ji najednou opustilo teplo jeho těla, když zmizel v ložnici, ale neudělala nic, jen otočila hlavu. Pak zavřela oči a čekala, svalstvo uvolněné a mysl vyprázdněnou od všeho kromě touhy po něm, kromě potřeby jej uspokojit.

Byl zpátky cobydup. Slyšela, jak roztrhl celofán balení, a zachvěla se očekáváním. A pak znovu ucítila jeho prst. Roztíral jím lubrikant kolem jejího těsného zadního otvoru a tlačil se malinko dovnitř.

„Jsi na mě připravená?“

„Vždycky,“ odpověděla a uvědomila si, že je to pravda.

Přesunul se přímo za ni, a když se k ní přitiskl, zjistila, že i on je úplně nahý. Na obou stehnech ji tlačily vypracované svaly jeho nohou. Jednou paží ji objímal kolem pasu a držel ji pevně, stejně jako už mnohokrát, takže cítila sílu jeho obrovského těla. Cítila se zcela v jeho moci, ale bylo to příjemné. Druhou rukou jí přidržel půlky pěkně od sebe a ona ucítila, jak se jí do zadečku začíná tlačit špička jeho ptáka, na nějž si stačil předtím nasadit kondom. Pak vklouzl dovnitř.

„Dýchej,“ přikázal jí stejně jako předtím.

Zhluboka se nadechla a soustředila se na to, aby uvolnila všechny svaly v těle. Jeho velký pták se mezitím prodral sevřením i těch nejtužších svalů v jejím konečníku. Zhluboka vydechla.

„Miláčku, ještě jednou se zhluboka nadechni,“ procedil skrz zuby zaťaté touhou – prozrazoval to přiškrcený tón jeho hlasu.

Nadechla se a on do ní vstoupil ještě hlouběji. Celá nadržená se zachvěla. Chtěla, aby ho do ní strčil úplně celého. Chtěla, aby ji celou vyplnil.

„Connore…“

„Pššt. Buď zticha, miláčku. Nech se vést. Jen mi řekni, kdyby toho fakt bylo na tebe až moc.“

Uklidnila se. Vyčkávala a její tělo hořelo touhou po něm. Konečně do ní pomalu celý vstoupil. Malinko to zabolelo, ale jen proto, že byl tak velký. Hned poté však následovala rozkoš, která ji rozklepala jako nic předtím.

„Ach…“

Trochu poodstoupil, takže z ní ptákem skoro vyklouzl ven, ale hned ho do ní zase celého vrazil. Vycházela mu vstříc a pojala jej do sebe v celé jeho úžasné délce.

„Hm, tohle je skvělý,“ zamumlal. „Tohle je opravdu úžasný. Máš neuvěřitelný zadek. Je mi v něm skvěle. Taky úžasně vypadá. Úplně z něj šílím. Musím tě pořádně ošukat. Pořádně tě ojet. Řekni mi něco, Mischo. Zvládáš to?“

„Všechno je v pohodě, ano. Dělej mi to, Connore. Pořádně mě ošukej.“

„Ach…“

Začal se v ní pomalu pohybovat. Strkal svého ptáka hluboko dovnitř, pak z ní zase skoro vyklouzl. Každým dalším přírazem v ní narůstala rozkoš, nejprve jako řeka, v záplavových vlnách, pak se změnila v cosi ostřejšího. Líbilo se jí, jak se jí roztahuje zadeček, když jeho pták skoro vyklouzával ven. I ten obrovský tlak, když ji vyplňoval tak, jak to ještě nikdy v životě nezažila. Stačilo jen málo a zažila by z toho orgasmus… skoro.

A znovu jako by jí četl myšlenky, jako by dokázal z pohybů jejího těla vyčíst její touhy. Natáhl ruku a začal jí mezi prsty pomalu mnout klitoris.

„Ach bože, Connore.“

„Chci, aby ses udělala. Chci, aby ses udělala se mnou. A bude to už brzy, protože je to opravdu skvělé.“ Najednou proti ní prudce vyrazil boky a vyslal do jejího těla jehličky bolesti a rozkoše. Tahle bolest ovšem sloužila jen k zintenzivnění prožitku rozkoše a propůjčovala jí ostřejší, hlubší výraz. „Prostě tě teď… pořádně ojedu. Až se z toho oba uděláme…“

Zajížděl do ní a prsty jí nemilosrdně zpracovával poštěváček, zatímco jeho pták plenil její zadeček. Tělo jí svírala slastná křeč a vynášela ji do čím dál tím větších výšek. Vycházela vstříc jeho dobyvačnému ptákovi i prstům na roztouženém poštěváčku. Nemohla se toho nabažit. Bylo toho na ni moc. Možná až příliš.

Natočil ruku a strčil jí dva prsty hluboko do pochvy. Zezadu jí drtil boky a ptákem si razil cestu do jejího zadečku. Nikdy v životě se necítila takhle vyplněná, natažená až na maximum. Natočil prsty tak, aby se dotýkaly jejího G-bodu. Její orgasmus se dostavil vzápětí. Jako kdyby jí v hlavě, v celém těle vybuchl oslnivý ohňostroj.

„Connore!“

„Uf, už budu, miláčku… už budu…“

Pořád do ní narážel boky. A ona stále prožívala svůj orgasmus, který jí otřásal tělem, jeho samými základy, jako jakési malé zemětřesení.

Možná to bylo tím, jak jí současně vyplňoval zadeček i kundičku. Možná to bylo tím, jak se cítila naprosto v jeho moci. A možná to bylo tou temnou, zemitou vůní, která pro ni znamenala Connora, která jí řádila v plicích, když se zajíkala rozkoší. Když vzdychala do rytmu. Když ji plenil jeho pták a jeho prsty jí kmitaly ve svírající se kundičce. Měla pocit, jako by ztrácela hlavu, jako by se celá ztrácela a už se nikdy neměla vrátit zpět.

Rozkoš pramenící z toho, být s tímhle mužem, z věcí, které s ní dělal, se nedala popsat.

Možná až moc.

Když jejím tělem otřásl poslední orgasmus, cítila, jak se jí do očí derou slzy.

Co se to s ní sakra zase děje?

Popotáhla a zatnula zuby. Ale slzy si stejně našly cestičku ven.

Sakra!

„Mischo?“

Connor z ní vyklouzl, což celou věc nějak ještě zhoršilo. Po krátké pauze, během níž slyšela, že z role kuchyňských utěrek, kterou nechala na barovém pultu, trhá kusy papíru, ji vzal do náručí a otočil ji čelem k sobě. Snažila se vymanit z jeho sevření, i když věděla, že je to marné, ale pokusit se o to musela. Utéct od něj pryč. Nebo od sebe samotné. Točila se jí hlava, ovšem tělo jí stále pulzovalo prožitým orgasmem. Vůbec nechápala, co se to s ní děje.

„Mischo, řekni něco.“

„Ne.“

Zaťala zuby ještě úporněji. Nepomohlo to. Ty pitomé slzy se jí koulely po tvářích! A ona je neuměla zastavit.

„Mischo, podívej se na mě.“

Nikdy ho neviděla tak konsternovaného. Chtělo se jí z toho úplně se do něj vpít. A ještě víc se jí z toho pohledu chtělo s ním začít znovu válčit.

Promluvil velmi tichým hlasem. „Do prdele práce, Mischo. Podívej se na mě. Hned teď!“

Podívala se mu váhavě do očí a chtěla se s ním začít hádat, ale dokázala ze sebe vyrazit jen vzlyk.

Sklonil hlavu a našel znovu její pohled.

„Tohle je jen návrat zpátky do reality. Nic jiného. Budeš v pořádku. Ale musíš se přestat se mnou takhle prát. Nebo s tím, co se ti honí hlavou.“

„Já vůbec nevím, co to má být. Je mi… je mi to úplně cizí. Nevím…,“ opakovala. „Nevím, jak s tím naložit.“

„Pomůžu ti.“

„Já tvou pomoc nepotřebuju. Chci, abys mě nechal na pokoji.“

Uvědomovala si, že se chová dětinsky. Ale nedokázala si pomoct. Měla pocit, že se vůbec nedokáže ovládat. Byla k smrti vyděšená.

Pokračoval jemnějším hlasem: „Pojď, miláčku. Víš, že tě nenechám, dokud se nebudeš cítit líp.“

„Protože taková je povinnost dobrého dominanta? Já ale nejsem ničí povinnost! A nikdy jsem nebyla.“ V žilách jí najednou koloval vztek. Věděla, že tohle si Connor ničím nezasloužil, ale zase si nedokázala pomoct. „Nejsem ničí… něco. Nejsem tvůj majetek, Connore!“

„To jsem nikdy netvrdil.“ Tón jeho hlasu zněl najednou nějak bezbarvě a na tváři se mu usadil stín.

Co to znamenalo? Takhle rychle to nedokázala rozluštit.

„Ale mou úlohou je starat se o tebe vždycky, když jsme spolu,“ pokračoval. „A přesně to mám v úmyslu, ať chceš, nebo ne. O tomhle nehodlám diskutovat.“

Trochu jí zatřásl a jí projela vlna vzteku. Ale jeho slovům věnovala pozornost, což byl ostatně asi taky důvod, proč to vůbec udělal, uvědomila si matně.

„Dokud budeš v tomhle stavu, tak nikam nepůjdu,“ prohlásil. „Nenechám tě, aby sis tyhle věci řešila o samotě. Rozumíš? Teď ti napustíme vanu a ty si do ní vlezeš. Uděláš přesně to, co ti říkám. Vím, že se ti nechce.“

Další nepatrný vzlyk, který nedokázala potlačit, dřív než se jí povedlo mu odpovědět. „Nechce.“

„Ale uděláš to.“

Neuhnul ani o píď, rukama jí stále pevně svíral ramena a do masa se jí zarývaly jeho prsty. Ale ten pevný stisk a důraz v jeho hlase jí zvedly náladu. Cítila se bezpečněji.

„Connore… Jsem tak… Jsem tak strašně naštvaná! Nejsem takhle emocionální a dětinská, sakra práce! Taková já nejsem.“

Pěstmi si otřela oči od slz a prsty obou rukou přitom zatínala tak úporně, až se jí nehty zarývaly do dlaní.

„Myslím, že ti to nikdy nikdo nedovolil,“ tiše pronesl.

„Ne. Nikdy. Protože v naší rodině byla vždycky za malé děcko Evie. A chvilku i Raine, než byla dost stará na to, aby se mohla chovat stejně superzodpovědně jako já… vlastně od té doby, co si dokážu vzpomenout. To já se vždycky musela o všechno starat. Postarat se o to, aby všichni měli co jíst, aby se zaplatila činže. Což se v polovině případů nestalo, protože jak jsem se o to sakra měla postarat, když mi bylo deset let? Bože! Nikdy jsem nebyla schopná chovat se jako dítě a teď se mi s tím začínat nechce. Takhle to nechci. Ale vypadá to, že si nedokážu pomoct, a je to všechno jenom tvoje chyba!“

Ani nemrknul a poslouchal, jak na něj chrlí všechna svoje obvinění, o kterých dobře věděla, že jsou směšná, už v tom okamžiku, kdy jí splynula ze rtů.

Místo toho ji zvedl, a i když se v jeho objetí nedokázala uvolnit, dovolila mu to. Dovolila mu, aby ji odnesl do koupelny a postavil ji zpátky na nohy. Začala se chvět po celém těle a on stáhl z věšáku na dveřích župan a zabalil ji do něj, než ji pustil, ovšem jen na dobu nezbytně nutnou k tomu, aby roztočil kohoutky vanové baterie naplno. Pak se k ní vrátil a začal jí svými velkými dlaněmi třít paže.

Voda proudila do vany a on ji beze slova pozoroval. Místnost se pomalu plnila párou. Podal jí papírový kapesník a ona si otřela oči a nos. Použitý kapesník si od ní vzal a odhodil ho do odpadkového koše. Uvědomila si, že celou tu dobu je úplně nahý. Vůbec si toho nevšímal. Pořád vypadal impozantně.

Začínala se uklidňovat. Slzy už jí netekly a ona za to byla ráda.

Když byla vana napuštěná, sundal jí župan z ramen a pomohl jí do horké, zklidňující vody. Usadila se a přitáhla kolena k prsům. Connor klečel na koupelnové předložce hned vedle vany. Z malého košíku, který stál na podlaze, vzal světle zelenou žínku, namočil ji, vymačkal přebytečnou vodu a začal jí Mische přejíždět po zádech.

„Ublížil jsem ti?“ zeptal se tiše svým hlubokým hlasem. Tmavé obočí měl stažené.

„Cože? Ne. Vůbec ne. O tomhle to vůbec není.“ Divné, že teď od ní on potřeboval nějaké ujištění. Ale evidentně tomu tak bylo.

„Opravdu?“

Chápala, nač se ptá. Rozuměla rozdílu mezi bolestí, kterou způsobuje hraní si s různými formami pocitů, a opravdovým zraněním.

„Jsem si jistá. Naprosto.“

Dlouze vydechl. „Dobře. To je dobře.“

Oba byli zticha a on jí stále přejížděl žínkou po zádech až k zátylku. Jednou rukou jí držel vlasy nahoře. Byl to skvělý pocit. Cítila, že všechno je ještě hodně čerstvé. Že je pořád hodně otevřená. Že se bojí. Ale už se začínala trochu uklidňovat, pod jeho něžnými dotyky se jí uvolnily svaly na ramenou. Pozorovala vlnky na vodě.

Byl k ní opravdu něžný. Neuvěřitelně něžný. Bylo to divné.

„Proč jsi ke mně najednou tak milý? Potom, co jsem… ti…“ Odmlčela se a zavrtěla hlavou.

„Bylo to v pohodě. To se občas stává.“

„Ale vždyť jsme se ani nepustili do žádných vážnějších hrátek.“

„Ne vždycky to vyvolá zrovna tohle. Někteří lidé se dostanou do tohohle stavu, třeba jenom když je někdo masíruje.“

„Myslíš ty slzy?“

„Ano.“

„Já nebrečím. Dokonce ani jako dítě jsem nebrečela. Tohle u mě není normální.“

„Pro mě teď není normální vůbec nic,“ tiše prohodil.

„Cože?“ Otočila se a podívala se na něj. Měl naprosto vážný, soustředěný výraz.

Než odpověděl, znovu jí několikrát přejel vlhkou žínkou po zádech. „Mischo… Nevím, co se to tu mezi námi děje. Ale je to jiné. A nemyslím, že bych si to jen představoval.“

Kousla se do rtu. „Ne. To teda ne.“

„Existuje mezi námi jakési spojení…“

„Ano.“

Srdce jí nepatrně poskočilo. Čekala, co bude dál.

„Možná právě proto je ten tvůj návrat tak strašně složitý.“

„Možná. Možná že ano. Connore, já fakt nikdy nebrečím. Ani když jsem si v devíti letech zlomila ruku… Seděla jsem v čekárně na ambulanci a ani jsem nemukla. Sestra mě chválila, jak jsem statečná, ale… já fakt nevím.“

„Co nevíš?“ zeptal se.

„Nemyslím, že bych byla nějak statečná. Bylo to, protože Evie tam seděla se mnou, lomila rukama a ve tváři měla takový zvláštní výraz… jako kdyby se měla každou chvíli zhroutit, úplně se rozsypat, stejně jako se jí to stalo vždycky poté, co ji opustil jeden z jejích milenců. Pořád se mě ptala, jestli jsem v pohodě. Jako kdyby to všechno mělo zmizet, kdybych jí řekla, že jsem v pohodě. A Raine muselo být v té době šest let… seděla na židli vedle ní a vypadala tak maličká. Plakala. A já tam byla… jediná, která to všechno uměla zvládnout.“

„Kristepane, Mischo. To je na devítiletou holku nějak moc.“

Pokrčila rameny, ale v duši pořád cítila tu bolest, bolest dalších věcí, které se jí v dětství staly, a ona se ze všech sil snažila na ně už nikdy nemyslet.

„Nevím, proč ti to tady všechno povídám,“ řekla konečně.

„Možná kvůli tomu našemu spojení. Podívej, Mischo, měla bys vědět, že mně tyhle věci můžeš klidně povědět. Nejsem tady, abych tě soudil. Nikdy ti to neomlátím o hlavu. To ti můžu s klidným srdcem slíbit. A ty slzy… to není nic, s čím bys musela bojovat a zadržovat je v sobě.“

„Ale já musím.“

„Proč?“

Srdce jí bilo jako o závod. Musela ze sebe ta slova doslova vypudit, ale i potom zněla jen jako zašeptání. „Protože když nad nimi ztratím kontrolu, děsí mě to.“

„To mě taky.“

Chvilku společně mlčeli. Znovu namočil žínku v teplé vodě a vyždímal jí ji na záda a ona se zase dívala na vlnky, které dopadající kapky vytvořily na vodě. Poskytoval jí čas na to, aby se uklidnila, aby vstřebala všechno, co spolu dnes prožili. Vše, co si dnes řekli. Možná taky proto, aby se on sám dokázal zklidnit. Její zpověď a jeho klidný hlas ji konejšily, stejně jako vlhká, teplá pára všude kolem. Cítila se úplně prázdná, možná trochu zraněná. Ale zároveň alespoň do určité míry chápala, že to bylo nutné. Kvůli ní. Kvůli všemu, co mezi nimi snad bylo.

Uplynula nějaká doba, dost na to, aby voda ve vaně mezitím trochu vychladla. Zeptal se jí: „Potřebuješ něco? Můžu ti třeba donést něco k pití?“

„Ne. Jenom… jenom tu se mnou ještě zůstaň.“

Podívala se na něj a zjistila, že ji pozoruje svýma zelenýma očima. Přikývl na znamení souhlasu. Vzal ji za ruku, propletl své prsty s jejími a jemně ji políbil na konečky prstů.

„Cokoliv budeš chtít, miláčku.“

Bylo zvláštní, že jí říká všechna tahle krásná slůvka. Že je myslí vážně. A ještě podivnější bylo, že jí to naprosto stačilo. Že jí stačilo, že je tu s ní. S intenzitou, kterou nikdy předtím nezažila. Bylo to zvláštní. Krásné. Děsivé.

Nechtěla, aby ji ovládl strach. Chtěla se kochat krásou, která se v celém okamžiku skrývala. Chtěla si to poprvé v životě užít. Trochu se uvolnit. Nezpochybňovat všechno: ani obnaženost celé situace, ani to, jak k sobě byli upřímní.

Aspoň v této chvíli to sama sobě dovolí.

Devět

Connor nahodil na rameno svou sportovní tašku a přešel po dlouhé rampě ke své nástupní bráně na seattleském letišti. Z náprsní kapsy košile vytáhl palubní lístek a ještě jednou ho zkontroloval. Brána B 11. To se ještě může zastavit ve Starbucks a dát si tam kafe.

Ještě nic nejedl, ale vlastně ani neměl hlad. Po odchodu od Mischy – přesněji z Dylanina bytu – žil celé dopoledne a kus odpoledne čistě z přísunu adrenalinu: zavolal několika lidem z různých herních společností z oblasti Sanfranciské zátoky, pro které pracoval, zamluvil si letenku a hotel v San Jose. Při tom všem mu srdce v hrudi bilo jako malinký buchar. Točila se mu hlava.

Cokoliv budeš chtít, miláčku.

Tohle řekl. A co bylo horší, myslel to vážně.

Takové věci přece k ženě cítit nemůže. Nemůže! Ginny ve skutečnosti nikdy opravdu nemiloval a podívejte se, co všechno jí provedl! Ne, nikdy ji neuhodil, ale skutečnost, že párkrát pěstí prorazil sádrokartonovou příčku, se stejně omluvit nedá. Ani jeho nevrlé chování. Příliš mu to všechno připomínalo otce. Za tohle všechno můžou jeho emoce. Proto poté, co Ginny odešla, učinil vědomé rozhodnutí, že už se do téhle pozice nikdy nedostane. A teď v ní evidentně byl znovu. Znovu cítí věci, které by rozhodně cítit neměl. Neměl na to žádné právo!

Co cítil k Mische… to v sobě neslo zárodek katastrofy. Nedokázal vystát pomyšlení, že by prohlédla, co on je zač – člověk neschopný milovat. Muž neschopný zkrotit svůj vlastní vnitřní hněv bez zdí, které tak pečlivě vystavěl kolem svých emocí.

Ne, emoce se v tomhle případě rovnaly ztrátě kontroly, kterou si nemohl dovolit znovu riskovat. Potřeboval nějaký čas o samotě, aby znovu dokázal všechno vidět v patřičné perspektivě.

Došel ke své nástupní bráně, shodil tašku na zem, vedle ní o něco jemněji položil kufřík s notebookem a usadil se na jednu sedačku v dlouhé řadě, jaké jsou k nalezení snad jen na letištích. Venku za obrovskými okny se odpolední slunce snažilo prorazit vrstvu mraků a jeho paprsky kouzlily na ranveji obrysy zaparkovaných letadel. Nevěděl proč, ale připadalo mu divné, že když on se cítí tak temně, venku by mělo svítit sluníčko. Jako kdyby se celý vesmír proti němu spiknul a stavěl se do opozice proti jeho pocitům.

A že se zrovna cítil pěkně pod psa! Proto musí z tohohle zatracenýho města pryč!

V kapse džín mu zazvonil mobil. Vytáhl ho a podíval se na displej. Alec. Zvedl to.

„Čau.“

„Ahoj, Connore. Co kdyby sis se mnou a Dantem vyrazil na večeři? Dylan má u něj doma sraz s Mischou, Karou a Lucií. Další plánování ohledně svatby. Možná se ti o tom Mischa už zmínila.“

Dokonce ani v duchu si nechtěl připustit, že když zaznělo její jméno, bodlo ho trochu u srdce. „To nezvládnu. Jedu do San Jose za prací. Zrovna jsem na letišti.“

„Jako právě teď?“ vyzvídal Alec.

„Jo. Právě teď.“

„Nezmiňoval ses, že jedeš pryč.“

„To jsem na to musel teda asi zapomenout.“

„To asi jo.“ Alec chvilku mlčel. „Nechceš mi říct, co se jinak děje?“

„Co máš na mysli?“ Nechtěl, aby to vyznělo tak tvrdě, prostě to z něj jen tak vylétlo.

„Ale no tak, Connore. Už se známe nějaký ten pátek. Zníš pořádně namíchnutě. A to musí mít nějaký důvod.“

Povzdechl si a přejel rukou po čelisti. Ráno se zapomněl oholit. Vzbudil se s nahou Mischou zapletenou do sebe; srdce v hrudi se mu z toho celé rozpouštělo jako kostka cukru v horkém čaji. Z toho, jak cítil její vlahé tělo ve svém náručí. Z toho, jak velkou cítil potřebu ji chránit. Před vším. Před světem. Před sebou.

Hlavně před sebou.

Jak by jí mohl ubližovat potom, co všechno prožila jako dítě? Poté, co ji všichni zklamali? To jí nemůže udělat. Musí pryč, než se stane… než se stane co?

Určitě jí ublíží, pokud se kolem ní bude dál motat a bude přitom cítit to, co cítí. Tím si byl naprosto jistý. Neexistoval způsob, jak by jí dokázal poskytnout všechno, co by si ve vztahu zasloužila. A kdyby dopustil, aby si Mischa myslela, že s ním to může mít… to by bylo příliš kruté.

„Slyším, jak ti to v hlavě šrotuje, Connore. Potřeboval bys trochu promazat, co?“

„Ha ha. Fakt dík.“

„Takže co?“

Alec trpělivě čekal.

„Takže… Ta holka je… Víš co, dostala se mi pod kůži.“

„Tak tenhle pocit dobře znám.“

„No jo…“ Bože, proč nedokáže tu větu doříct? „Mně se to nelíbí.“

„Chlapům jako my dva se to obyčejně moc nelíbí.“

„Myslíš chlapům jako jsem já. Kurva fix, vždyť ty se ženíš!“ Odmlčel se a dlouze vydechl. „Promiň. Nechtěl jsem, aby to vyznělo takhle. Jsem rád za tebe i za Dylan.“

„I já byl takovej chlap, Connore,“ podotkl Alec. „Nebo už jsi snad zapomněl?“

„Ale změnil ses.“

„To jo,“ přiznal Alec tichým, vyrovnaným hlasem.

Nedořekl zbytek, ale Connor pochopil i z nevyřčeného, že je možné, že se dokáže změnit i on. Jenže s tím jednoduše nesouhlasil.

„Tak jo,“ prohlásil Alec po několika vteřinách mlčení. „Jeď pracovat a dej si nějaký čas na to, aby sis to srovnal v hlavě. Kolik budeš potřebovat. Já ti za to nadávat nebudu. Rozloučil ses aspoň s ní?“

Narůstal v něm vztek a kůže na zátylku mu začala trnout horkem. „Samozřejmě. Za co mě máš? Nejsem debil, Aleku.“

„Jen se ptám. Mischa je tvrďačka, ale tohle by si nezasloužila.“

„Nemusíš mi tady kázat o tom, co si zaslouží a co ne, kamaráde. To vím sakra dobře sám. Proč si myslíš, že jsem se asi takhle vypařil?“ Nechal toho a projel si prsty vlasy. „Kurva. Promiň. Teď se fakt chovám jako debil.“

„To jo. Ale já to vydržím. Zavolej, až budeš zpátky. Až budeš mít lepší náladu. Nebo až budeš mít třeba i horší náladu. Když si budeš chtít promluvit.“

„Zavolám. A Aleku, díky.“

„Jasně.“

Zavěsili a Connor chvíli zíral z okna na letadla, jak plavně plují po asfaltu ranveje a v malinkých okénkách se odráží sluneční paprsky.

Tahle ženská s ním fakt zamávala. Zamávala s ním jako žádná jiná.

Cítil se jako pěkný zbabělec, když takhle utíkal pryč. Vždyť taky je pěkný zbabělec! Ale takhle to bude lepší. Potřeboval čas, určitý odstup, aby si srovnal věci v hlavě. Aby zapomněl na její nádherně hladkou, lesknoucí se nahou kůži. Na úžasnou křivku jejích ňader, když je svíral v dlaních. Na její modré oči… Když se jí zalily slzami, jejich modř mu pronikala přímo do srdce.

Zavrtěl hlavou.

Bude nejlepší, když na nějaký čas odjede. Trochu vychladne. Znovu se začne ovládat, na což vždycky hodně spoléhal a co Mischa pomalu, kousek po kousku, rozdrolila. V San Jose nezůstane navěky. Vždyť potřebuje jen pár dní. Bude v pohodě. Fakt v pohodě.

Tak proč ho tedy tak bolí, když si má přiznat, že odjíždí? Proč ho bolelo, když od ní odcházel s úmyslem naskočit co nejrychleji na letadlo? A proč ho bolí vědomí, že jediná cesta, jak v tom všem pokračovat, je uzavřít v sobě tu část svého já, která se díky ní cítila tak fantasticky?

Promnul si hrudník, jako kdyby chtěl tu bolest rozmasírovat.

Na téhle holce mu opravdu záleží. Tak to prostě je. Nebo ne? To, že mu na ní záleží, ještě nemusí nutně znamenat… něco jiného. Ne nutně. Prostě jen znovu musí dostat pod kontrolu své rozbouřené emoce.

Sebeovládání je klíč ke všemu, připomněl si.

Měl pocit, že tuhle větu si v blízké budoucnosti bude muset nesčetněkrát zopakovat.

***

Byl čtvrtek večer a Mischa jela taxíkem do bytu Kary a Danta, který ležel na nábřeží jen kousek na jih od místa, kde bydlela Dylan. Měly společně probrat všechny plány ohledně svatby.

Mischa strávila v Dylanině bytě zdánlivě nekonečný den. S Connorem spali skoro do deseti hodin. Pak vstal a ve spěchu odešel, přičemž jí oznámil, že zapomněl, že musí odpoledne na pár dnů odjet kvůli práci z města. Omluvil se a pořád se jí ptal, jestli jí to nevadí. Ujistila ho, že samozřejmě nevadí. Ale nebyla si jistá, jestli je to pravda.

Celý den strávila v posteli, dívala se na filmy a čmárala si do skicáku, který měla na klíně. Střídavě usínala a probouzela se, dokud nenastal čas přichystat se k odchodu. Tohle se jí vůbec nepodobalo. Dnů, kdy nepracovala, bylo jako šafránu. Pořád byla v práci. Nebo něco kreslila. Psala. Vytvářela nové a nové byznys plány. Tohle povalování bylo sice divné, ale nutné. Nechápala to. Překvapilo ji, že se tomu takhle poddala. Překvapovalo ji, jak ráda se tomu poddala. Být mimo normální svět pro ni bylo trochu jako kulturní šok.

Když dorazila taxíkem k bytu, kde bydlela Kara s Dantem, ve vysoké budově jakoby celé ze skla, která se tyčila nad Elliottovou zátokou, ještě pořád si snažila namlouvat, že všechno je v pořádku, že Connor prostě musí pracovat. Zaplatila taxikáři, vystoupila a vyjela výtahem do dvacátého druhého patra. Tam našla, kde bydlí Kara s Dantem, a zaklepala. Otevřela Kara a smála se od ucha k uchu. Dlouhé, světle hnědé vlasy měla stažené do culíku a na hlavě se jí skvěly brýle na čtení.

„Pojď dál, Mischo.“ Kara ustoupila, aby Mischa mohla dál. „Ukaž, vezmu ti plášť.“

Mischa se rozhlédla, sundala si kabát a podala ho Kaře. „Páni. Tenhle loft je teda fakt úžasný!“

„Pořád ještě občas nemůžu uvěřit tomu, že tu bydlím.“ Kara se usmívala. „Panebože, promiň. Nechci znít jako nějaký snob.“

„To fakt ne, nebuď hloupá,“ ujistila ji Mischa a poplácala ji po rameni.

„Ale ona je fakt hloupá!“ volala Dylan z kuchyně. „Zhloupla ze vší té lásky k Dantemu!“

„To ty se budeš vdávat, Dylan. Zrovna ty nejsi ta pravá, kdo mě může škádlit kvůli tomu, že jsem zamilovaná,“ vrátila jí to Kara.

„Jedna nula pro tebe,“ usmála se Dylan.

Mischa jen zavrtěla hlavou a otočila se, aby si prohlédla obrazy, které visely na stěnách obývacího pokoje. Pryč od všeho toho… štěstí, aspoň na chvilku.

„Tohle jsou fakt pěkné fotky,“ ukázala na skupinku snímků různých budov, které společně visely na jedné stěně hned nad úhlednou krémovou pohovkou, na níž se skvěla hromada brokátem potažených polštářů.

„Díky,“ odpověděla Kara. „Sbírám je už léta. Mimochodem, nebude vám holky vadit, když se najíme, hned jak dorazí Lucie? Umírám hlady. Mischo, objednaly jsme nějakou čínu. Dylan říkala, že máš ráda kari, takže jsme ti objednali trochu singapurských nudlí. A… ještě spoustu dalších věcí. Doufám, že máte hlad.“

„Trochu,“ odvětila Mischa, i když to tak úplně nebyla pravda. Celý den nedokázala pozřít skoro ani sousto, jen popíjela čaj a uždibovala toasty. A snažila se nezkoumat, proč Connor nějak přehlédl skutečnost, že bude muset dnes odjet z města, až do chvíle, kdy se dnes ráno vzbudili. Až do rána po noci, kdy zažila ten nejlepší sex svého života.

Bylo to víc než jen skvělý sex. Bylo to splynutí duší při pořádně bolestné konverzaci o věcech, které v celém svém životě dokázala svěřit jen Dylan.

Zazvonil bzučák a Kara pustila Lucii dovnitř. Drobná blondýnka se se všemi včetně Mischy bouřlivě objala. Měla v sobě cosi sladkého. Mische se líbila na první pohled, už když se potkaly na zásnubním večírku.

Tam potkala Connora.

Proč se muselo všechno obloukem vždycky vrátit ke Connorovi?

„Jídlo už je skoro studené. Pojďme se do něj pustit,“ prohlásila Dylan a zavedla je do jídelního koutu, který se rozkládal v jednom rohu rozlehlého loftu. Ve středu obrovského stolu, který vypadal, že je z mořeného dřeva, byly vyrovnány bílé krabičky, v nichž donášková služba přinesla jídlo. Na stole bylo prostřeno pro čtyři hodovníky: žluto-modro-okrové talíře původem z Itálie.

Každá zaujala svoje místo a usadila se, zatímco Kara všem ze džbánu nalila do vysokých sklenic vodu.

„Mám taky pivo značky Tsingao, to na počest čínské kuchyně, nebo saké, kdyby měl někdo zájem. Nebo můžu udělat čaj.“

„Řekla bych, že na tohle budu potřebovat alkohol,“ povzdechla si trochu Dylan.

„Neboj,“ ujistila ji Lucie, „to bude v pohodě. Ještě musíme vyřešit, jaká bude na svatbě hudba a co se bude jíst. Už jste se rozhodli, jestli si napíšete svoje vlastní svatební sliby?“

Dylan zasténala a oběma rukama si z čela odhrnula rudé kadeře. „Na ty sliby jsem úplně zapomněla.“

„Naštěstí tu s sebou mám svoje knihy.“

„Knihy?“ zajímala se Mischa.

Lucie vytáhla z velkého vaku, který pověsila na opěradlo své židle, pár paperbacků a utvořila z nich hromádku na stole. „Mám s sebou několik knížek, kde se popisují svatební obřady a co se při nich všechno čte. Koupila jsem si je, když jsem začala vyrábět svatební koláčky. Svatby můžou být pěkně složitá věc – lidi vždycky zapomenou na nějaký malý detail.“

„Ááá, to mi ani neříkej,“ bědovala Dylan. „Karo, myslím, že si fakt budu muset dát pivo.“

„Už pro něj jdu. Lucie? Mischo?“

„Pivo by fakt bodlo,“ zahlásila Mischa.

„Pivo je v pohodě,“ souhlasila Lucie. „Pomůžu ti.“

Kara odešla do kuchyně a Lucie ji následovala, aby jí mohla pomoct s pitím.

Dylan se naklonila přes stůl a tiše se zeptala: „Jsi v pohodě?“

Mischa přeložila látkový ubrousek a složila si jej do klína. Chvilku si hrála s okrajem. „Jo.“

„Nenech se prosit, Mischo. Budou pryč jen chviličku.“

Mischa se kousla do rtu. „Chvilička na to, co bych ti potřebovala říct, nestačí.“

„Dobře. Tak co kdybychom potom zašly ke mně a promluvily si, než se vrátím k Alekovi?“

Mischa krátce přikývla a vzápětí se ve dveřích objevily Lucie s Karou, ruce plné láhví s pivem.

„To by bylo skvělé. Pokud by ti to nevadilo.“

„Samozřejmě že ne.“ Dylan jí pod stolem krátce stiskla ruku.

Byl to dlouhý večer, plný podrobných diskusí, zdali je lepší najmout kapelu, nebo diskžokeje. Kara horovala pro diskžokeje, Lucie byla pro změnu pro kapelu a Mischa se nemohla rozhodnout ani tak, ani tak. Nakonec Dylan zvolila smyčcový kvartet na obřad a na svatební party kapelu, která se specializovala na bigbandový swingový repertoár. Problematika svatebních slibů byla odložena na jindy. Bylo už nicméně jedenáct pryč, když se konečně rozhodly, že už toho dnes udělaly dost, a Dylan s Mischou se rozloučily.

Většinu cesty zpátky do bytu Dylan mlčela. V autě hrála hudba a ona při cestě deštěm zkropenými ulicemi sem tam ještě prohodila něco ohledně svatby. Konečně zaparkovala, obě vystoupily a proběhly deštěm až k hlavnímu vchodu do domu, kde měla Dylan byt. Když byly uvnitř, svlékly si promočené kabáty a Dylan automaticky zamířila do kuchyně udělat čaj.

„Tak začni, Mischo,“ vyzvala ji a zalila dva hrnky vařící vodou. Pak jeden podala Mische, která se uvelebila na kuchyňské desce.

Pokrčila rameny. Teď byla ta pravá chvíle vyjít se vším ven, jenže ona nevěděla, kde začít.

„Connor dneska odjel z města.“

„Opravdu?“

Dylan se snažila předstírat, že se jí to nijak nedotklo, ale Mischa na ní poznala, že ano.

„Alec o tom vůbec nevěděl, že ne?“

„Myslím, že ne. Řekl mi, že mu zavolá, jestli by spolu a s Dantem nezaskočili na večeři, když už jsme dneska večer obsadily celý byt my. On ti fakt neřekl předem, že musí odjet z města?“

„Řekl mi, že si na to vzpomněl až dneska ráno. Je to… Myslíš, že je to špatné znamení? Tedy nemyslím, že by bylo špatné znamení, že na to zapomněl, ale… no, že mi o tom zapomněl říct dřív?“

Dylan chvilku foukala do čaje. „Víš co, Alec taky dost vyváděl, když jsme spolu byli ještě krátce.“

„My ale nejsme ‚spolu‘,“ protestovala Mischa. „Jen se poslední týden dost vídáme. Teda skoro každý večer, ale i tak… Každý bydlíme v jiném městě. A kdy jsi mě naposledy viděla, že jsem s někým vydržela déle?“

„To jsem tě neviděla nikdy. Ale to neznamená –“

„Ale znamená.“ Mischa seskočila z kuchyňské linky, založila ruce na prsou, otočila se k Dylan zády a přešla po kuchyni. Zastavila se u dřezu, opřela se o linku a zadívala se skrze záclony na noční oblohu. Mezi mraky vykukoval měsíc a osvětloval město stříbřitým světlem.

„Dobře,“ kapitulovala za jejími zády Dylan. „Tak proč jsi teda tak rozhozená?“

Mischa krátce, ale prudce vydechla. „Protože jsem blbá!“

„Mischo…“

Svěsila ruce podél těla a otočila se. „Ne, fakt. Někdy – a opravdu nevím, jak jsem na to přišla – mám pocit, že mi Connor něco dluží. Nějaké vysvětlení, i když ve skutečnosti mi nedluží nic. Nedluží mi vůbec, vůbec nic. Může si dělat, co chce, jet, kam se mu zlíbí. Není to tak, že by mě musel žádat o dovolení. Všechna tahle rozhodnutí uměl činit dávno předtím, než jsme se my dva potkali. A já koneckonců taky.“

„A?“ vpadla jí do litanie Dylan se zdviženým obočím.

Mische poklesla ramena. „A teď se mi vůbec nelíbí, že mi o tom svém výletu neřekl předem. Přijde mi to… nezdvořilé, když spolu spíme už celý týden.“

Dylan se zakřenila. „Takže jak to mezi sebou vůbec máte?“

„Je to zatraceně dobré,“ přiznala Mischa bez přílišného nadšení. „Ale to je asi tak všechno. Neuvěřitelný sex.“

„Hele, povídáte si vůbec u toho, nebo aspoň mezi jednotlivými čísly toho úžasného sexu?“

„Samozřejmě že ano. O všem možném.“

„Jako třeba o čem?“ vyzvídala Dylan.

„Jako třeba… o všem. O mé práci, o rodině a tak.“

„Opravdu?“

„Proč na mě zase zvedáš obočí?“ čertila se Mischa a znovu si založila ruce na prsou.

„Protože my dvě jsme se musely znát dost přes rok, než ses mi svěřila s něčím o své rodině.“

„Možná… možná to pro mě byl dobrý trénink.“

„Možná.“

„Tak jo. Nehodlám ti věšet bulíky na nos, Dylan. Tomuhle je pro mě strašně těžké se postavit, nemluvě o tom to někomu celé odvyprávět.“

„Co tím teď chceš přesně říct?“

Odhrnula si vlasy z obličeje. „Řekla jsem mu o Evie. A o tom, jak strašné bylo s ní jako dítě vyrůstat. Jak jsem z toho byla celá dost v prdeli a jak mě to nadlouho ovlivnilo. Pořád nemůžu uvěřit, že jsem mu to všechno řekla.“

„Takže jsi zašla i do podrobností?“

„No, ano i ne. Něco jsem mu řekla. Ale nezacházela jsem do všech těch věcí jako třeba… jak jsme měly s Raine často hlad, než jsem byla dost stará na to, abych se Evie podívala do peněženky a sama dokázala dojít do obchodu něco koupit. Neřekla jsem mu, jak nás často nechávala celé dny doma o samotě. Nic z těch fakt ošklivých věcí. Ale dost na to, aby si dokázal sám udělat obrázek…“

„To je mi dost líto, kočko.“

Mischa zavrtěla hlavou a otřela si z očí slzičky. „To je v pohodě. Už jsem velká holka. Naučila jsem se s tím žít. Už před lety. Naučila jsem se, jak nakupovat, vařit, jak Evie udržet dál od pití, když se vzpamatovávala z nevydařeného vztahu. Sama jsem si prošla základkou a dohlédla na to, aby ji absolvovala i Raine. A obě jsme si vedly zatraceně dobře. Ani bys nepoznala, z jakého prostředí pocházím, že ne?“

„Mischo, uklidni se, miláčku. Všechno je v pořádku.“

„Bože. Promiň. Dneska… jsem z toho všeho nějak rozhozená, řekla bych.“ Odmlčela se a promasírovala si obě paže. „Netuším, proč když jsem s Connorem, všechny tyhle staré rodinné věci vyplouvají najednou na povrch. Možná je to kvůli těm sadomaso hrátkám.“

„Ty tě můžou pěkně otevřít.“

„No, tak mně se to přihodilo dost intenzivním způsobem. Ale snažím se s tím nějak sžít. I když mi to teda zrovna moc nejde,“ Mischa dlouze vydechla. Dylan usrkla čaje a čekala. Konečně se Mischa vrátila zpátky ke kuchyňské lince a posadila se na jednu z vysokých stoliček, které stály u barového pultu. Pozvedla hrnek s teplým, hřejivým čajem k ústům a napila se. „Dylan? Fakt si myslíš, že to může něco znamenat?“

„Pověz mi, co máš na mysli tím ‚to‘.“

„Myslím tím, že mě štve, že Connor tak náhle odjel pryč. Protože kdyby to byl nějaký jiný chlap, asi bych měla dost co na práci s vlastním životem a ani bych si toho nevšimla. Tak se mi to líbí. A naopak se mi vůbec nelíbí, že… Najednou mám pocit, že mám příliš mnoho volného času, i když jsem přijela proto, abych ti pomohla s tvou svatbou a dala dohromady ten nový projekt s Greysonem. Já nevím. Možná je to prostě špatně načasované. Možná, že s ním trávím příliš mnoho času. Myslíš si, že je za tím jeho náhlým výletem něco víc, co mi jaksi zapomněl říct? Měli jsme něco na zítra večer a já vůbec nevím, jestli s tím mám počítat.“

Znovu dlouze vydechla. Teď se v tom všem opravdu ztrácela.

„Za něj mluvit nemůžu, Mischo. Chlapi obecně jsou pro mě tak trochu záhadou. Mám co dělat, abych aspoň trochu pochopila Aleka, i když ho mám prokouknutého mnohem víc, než by sám dokázal přiznat. Ale tebe znám dost dobře. A řekla bych, že skutečnost, že Connorovi věnuješ takovou pozornost, rozhodně něco znamená. V tvém případě jde o neobvyklou věc.“

„Měla bych se s ním přestat vídat.“ Mischa míchala lžičkou čaj.

„Myslíš?“

„Co jiného mám dělat?“

„Možná bude stačit se trochu uvolnit a trochu si to užít, dokud jsi tady.“

„Pokud mě teda po svém návratu bude vůbec ještě chtít vidět.“

„Rozhodně tě bude chtít vidět,“ ujistila ji Dylan pevným hlasem.

„Já ti nevím…“

„No tak, který chlap by tě nechal být? Ty si můžeš mezi chlapy vybírat a dobře to víš.“

Mischa se pokusila o úsměv, ale v hlavě se jí neustále převalovala znepokojivá myšlenka, že možná stojí právě o takového chlapa, který nemusí mít nutně zájem o ni. Opravdu stojí. Poprvé v životě.

***

O tři dny později ji v noci probudilo vyzvánění jejího mobilu. Než ho sebrala z nočního stolku, mrkla na hodiny. Jedna ráno. Kdo jí to proboha může v takovou dobu volat? Přijala hovor, aniž by se obtěžovala podívat na displej.

„Ano?“

„Ahoj, Mischo, to jsem já. Connor. Vím, že je pozdě.“

Srdce jí poskočilo a mozek začal pracovat na plné obrátky.

Connor.

„To je v pořádku. Usnula jsem teprve před chvilkou.“ Což ovšem byla lež. Nebylo to v pořádku. Nešlo o to, že ji vzbudil. Ale v současné chvíli nebylo v pořádku prostě vůbec nic. „Kde jsi? Už ses vrátil zpátky?“

„Jsem pořád v San Jose. Vracím se až zítra. Podívej, mrzí mě, že jsem odjel bez jakéhokoliv vysvětlení.“

„Měla jsem pocit, že tam jedeš za prací.“

„To ano.“ Odmlčel se a ona slyšela, jak na druhém konci drátu oddechuje. „Ale taky jsem odjel, abych něčemu unikl.“

„No, to zní velmi povzbudivě.“

„Nedivím se, že jsi naštvaná.“

„Nejsem naštvaná. Jsem jen… otrávená.“

Jak by mu mohla přiznat, jak ji štve, že jí ani nezavolal? Nenapsal zprávu? Neměla na něj žádný nárok. Žádné právo protestovat, snad jen ohledně toho, že po ní chtěl, aby si s ním vyrazila v pátek večer ven, a pak z toho vycouval, což teď ani nechtěla vytahovat. Nechtěla, aby věděl, že ve skrytu duše se pořád ještě chová jako malá holka. Nechtěla si přiznat, jak moc jí to připomínalo Eviino věčné trápení s chlapy, nebo jak to s její matkou vždycky dopadlo špatně.

Ona to umí líp. Nebo ne? A teď tu štká nad chlapem, kterého sotva zná.

Není to jen tak nějaký chlap. Od první chvíle je to s ním jiné.

Nech toho!

„Tak jo,“ odpověděl tiše. „Rozumím.“

Povzdechla si, posadila se na posteli a rozsvítila lampičku na nočním stolku. Nedovolí tomuhle chlapovi – žádnému chlapovi! –, aby ji zničil, jako to dovolila mnoha jiným mužům její matka. „Tak proč mi vlastně voláš?“

„Abych se ti omluvil. Abych si s tebou promluvil.“

„Tak jo. Mluv.“

Na druhém konci drátu zavládlo dlouhé ticho, pak uslyšela, jak dlouze vydechl. „Máš veškeré právo se na mě zlobit.“

Zavrtěla hlavou, jako kdyby ji snad mohl vidět. „Ne. To nemám. Promiň, Connore.“

„To není třeba. Zasloužím si to. Vím to. Tehdy v noci jsem ti aspoň měl… Sakra, nemám ani ponětí, co jsem měl udělat. Mischo, tohle je pro mě úplně nová věc.“

„Copak?“

„Upřímně řečeno, vůbec se zajímat o to, co si myslí ženská, s kterou se vídám. Uvědomuju si, že to zní hrozně, ale takhle jsem to měl s ženskými hodně dlouhou dobu. Celé roky.“

V hrudi jí bilo srdce v tichém, avšak ostrém tempu staccata. Co přesně tím chce říct?

„Co se týče chlapů a vztahů s nimi, pokud tomu tak chceš říkat, jsem na tom dost podobně. Zřejmě odjakživa.“

„Takže pro tebe je to stejně divné, pokud si rozumíme.“

Teď byla řada na ní, aby chvíli mlčela. Měla pocit, jako kdyby balancovala na špičkách na okraji útesu. Je už připravena vrhnout se do hlubin? Tolik riskovat? Pokud však jeden po druhém nežádají nic jiného než čistě pochopení, možná není ten risk tak velký. Možná si to prostě musí vyříkat jen proto, aby k sobě mohli být upřímní. Aby to ze sebe nějak dostali.

Zaťaté svaly zátylku a ramen trochu povolily.

„Mischo, jsi tam ještě?“

„Jen jsem přemýšlela. A… rozumíme si.“

„To je dobré vědět.“

Skoro slyšela, jak se na druhém konci linky usmívá.

„Takže co teď?“ otázala se.

„Teď se buď dohodneme na tom, že každý půjdeme svou vlastní cestou, než se celá věc ještě víc zkomplikuje.“ Následovala pauza, během níž cítila, jak jí ve spáncích buší krev. „Nebo se dohodneme, že se budeme dál scházet a žádné další komplikace nedovolíme.“

„Dobře.“

„Dobře co? Protože upřímně řečeno, osobně bych dával přednost té druhé variantě, Mischo. K tomu jsem dospěl během těch několika dní, co jsem byl pryč.“ Další pauza, tentokrát delší. „Chybělas mi.“

Srdce jí poskočilo. Fakt jí tohle řekl? Bože, vždyť i on jí chyběl. Ale nevěděla, jak mu to má říct. Nevěděla, jak má skočit z toho útesu dolů.

„Došla jsem k hodně podobnému závěru,“ přiznala a celou záležitost tím tak trochu uzavřela. „Taky bych tě ráda znovu viděla. Nechceš mi teda říct, kdy se vrátíš zpátky do Seattlu?“

„Řeknu. Co děláš zítra?“

„Jdu s Dylan a Lucií do cateringové společnosti dohodnout poslední podrobnosti ohledně svatební hostiny a pak máme s Greysonem schůzku s právníkem.“

„Kdy končíš?“

„Asi tak v pět.“

„Vyzvednu tě v sedm.“

A zase tu byla ta atmosféra jeho absolutní autority, která se jí tak líbila a na niž tak bouřlivě reagovala. Dokonce i teď její tělo ovládla touha, jen z tónu jeho hlasu. Čišela z něj rozhodnost.

„Kam půjdeme?“ zeptala se a hrála si s pramenem vlasů.

„Na večeři. A pak ke mně domů.“

„To zní dobře. Uvidíme se tedy zítra večer.“

Oba zavěsili a ona zjistila, že se usmívá.

Nechovej se jako nána!

Nebylo to poprvé, co si tohle musela říct, od té doby, co poprvé potkala Connora Gallowaye. A pravděpodobně to nebylo ani naposledy. Ale líbilo se jí, jak to mezi sebou mají a kam je jejich rozhovor zavedl.

Vklouzla zpět pod deku a zavrtala se do ní. Pak vysunula ruku a zhasla světlo. Jenže nedokázala znovu usnout. Z telefonátu s Connorem byla dost rozrušená. Což nebylo dobré, vzhledem k tomu, jak dlouhý den si naplánovala na zítřek. Pravda ovšem byla, že tělo bylo stejně probuzené jako její mysl. Když poslouchala jeho hlas, když myslela na to, že se zase uvidí, odstartovalo to v jejím těle lehké chvění, které se v ní od chvíle, kdy se poprvé uviděli, rozrostlo do pořádného zemětřesení. Žilami i pohlavím jí lomcoval žár, až jí z toho trnulo celé tělo.

Potřebuju ho!

Zamručela. Zítra večer je dost pozdě. A ona nikdy nedokázala usnout, když jí tělo ovládala touha, jako kdyby ji líbal a dotýkal se jí, a nešlo o pouhý telefonát. To ten jeho hlas! Tak zatraceně sexy, hluboký a dunivý. A ten jeho měkký irský přízvuk. V tom, jak zněl na začátku jejich rozhovoru trochu nejistě, bylo něco sexy. A ke konci zněl snad ještě líp, když bez problému nasadil ten svůj přirozeně autoritativní tón. Okamžitě jí to připomnělo způsob, jakým ji držel ve své moci, když se spolu milovali. Jak s ní drsně zacházel…

Přejela si rukama po břiše, vzala prsa do dlaní a přejela si prsty po bradavkách. Stály jako dva knoflíky. Štípla se do nich a projela jí nádherná vlna touhy. Udělala to ještě jednou, tentokrát ostřeji, takže to opravdu bolelo, a pohlaví jí z té bolesti rázem zvlhlo. Z bolesti a z představy, že jí Connor dělá přesně to samé svýma velkýma, šikovnýma rukama.

Vzdechla a nechala jednu ruku zabloudit níž, až vklouzla mezi stehna. Dole už celá tekla. Byla roztoužená jako nikdy. Chtěla víc, než jí mohla poskytnout pouhá její ruka.

Otočila se na bok a otevřela kufřík, který stál vedle postele. Vyndala z něj svůj největší vibrátor, což byl falus tělové barvy, vyrobený z nápodoby lidské kůže. Byl obrovský a vypadal jako skutečný penis. Jenže tenhle kousek navíc vládl pořádnými vibracemi. A přesně tohle teď potřebovala.

Chvilku jí trvalo, než našla zásuvku za nočním stolkem, do které mohla vibrátor zapojit – takhle silné vibrátory se nedělají na baterie. Konečně se jí to povedlo. Přetáhla si noční košili přes hlavu a lehla si zpátky na postel. Velký vibrátor jí zatím pokojně spočíval mezi nohama.

Zavřela oči a začala se dráždit představou Connora: jeho velkých rukou, nahého těla, na němž jen hrály svaly, jeho plných úst. Přesně si pamatovala, jak chutná. Dotek jeho rukou na její nahé kůži. Krásný štiplavý pocit, který jí přinášela jeho dlaň, když dopadala na její zadeček.

Tělo měla v jednom ohni a v mysli si přehrávala všechny tyto představy jako nějaký film pro dospělé. Pohlaví jí pulzovalo touhou, ale zatím se sebe nijak nedotýkala. Chtěla svou touhu trochu vyšroubovat, jako to s ní uměl Connor, který ji vždycky nechával čekat.

Roztáhla stehna ještě víc od sebe a představila si jeho velkého, nádherného ptáka, jeho nazlátlou pokožku a trochu tmavší hlavičku, nalitou krví, na níž se leskly kapičky preejakulátu jako malé perly.

„Šoustej mě, Connore,“ zašeptala do tmy a konečně si dovolila zapnout vibrátor.

Lehce se dotkla stydkých pysků svého roztouženého pohlaví a v reakci se celá zachvěla. Pak to zopakovala; znovu se dráždila. Pomyslela na lahvičku lubrikačního gelu, kterou měla uloženou v kufříku, ale dnes žádný gel opravdu nepotřebovala. Byla úplně mokrá. Přitáhla si kolena k prsům, roztáhla se a zabořila špičku velkého vibrátoru dovnitř.

„Ach…“

Connorův pták byl stejně velký jako její oblíbená sexuální pomůcka. Možná větší. Zatlačila vibrátor hlouběji a její hladové pohlaví ho bez problémů pojalo. Celá se třásla, slast jí tělem putovala v dlouhých vlnách. A v mysli měla opět Connorovu tvář, jak se nad ní tyčí, když do ní strká svého ptáka.

„Ach ano.“

Povytáhla vibrátor malinko ven a znovu jej do sebe zuřivě vrazila. Představila si, že jí to samé dělá Connor, a při tom pomyšlení jí už už začínala tělo svírat první křeč nadcházejícího orgasmu.

„No tak, Connore,“ zamumlala. „Pořádně mě ošukej!“

Pumpovala boky proti vibrátoru a vrážela si ho hluboko do sebe. Stydké pysky ho pevně obepínaly. Šukala se tvrdými přírazy své hračky. Orgasmus byl už skoro tady.

Orgasmus ji zasáhl jako výboj elektrického proudu, který ji oslepil. Křičela jeho jméno.

„Connore!“

Do pohlaví si pořád vrážela obrovský vibrátor. Potřebovala víc.

Tohle nestačí…

To tedy ne. Jen Connor osobně by ji dokázal uspokojit.

Konečně všeho nechala. Hluboko v jejích útrobách doznívala slast. Stejně mocnou silou však byla i touha. Touha po něm.

Connor.

Snažila se popadnout dech. Vytáhla obrovský penis ze svého pohlaví a vypnula ho. Tělo měla pořád v jednom ohni, stále hladověla po pořádném uspokojení. Jenže si uvědomovala, že by se tu mohla vibrátorem obdělávat celou noc, a nikdy nedosáhnout uspokojení, po němž toužila. To jí mohl poskytnout jedině Connor. Jeho doteky. Jeho rozkazy. Jeho přítomnost.

Říkala si, jestli ji vůbec někdy dokáže někdo ještě opravdu uspokojit, nebo jestli ji Connor nadobro zničil.

Každopádně zítra večer ho uvidí. A na ničem jiném teď nezáleželo.

***

Pět minut před sedmou večer zaparkoval Connor přes ulici před budovou, v níž měla Dylan svůj byt. Pohlédl nahoru a zjistil, že v bytě se svítí. Věděl, že nahoře na něj čeká Mischa. Dostal erekci, už jen když na ni pomyslel. Když se na ni podíval a představil si všechny ty věci, které jí bude dělat, až po večeři pojedou k němu domů.

„Klídek, chlapče,“ zamumlal směrem ke svému polovztyčenému penisu a zakryl si rukou vzdouvající se rozkrok svých džín. Moc to nepomohlo.

Tiše zaklel a vystoupil z auta. Přešel přes ulici a zazvonil na zvonek. Do interkomu neřekla ani slovo, prostě mu jen zabzučela, aby se dostal dovnitř.

Po cestě do jejího patra se ve výtahu opřel o stěnu.

Musím tu holku vidět. Musím se jí dotknout.

Už to bylo nějak zatraceně dlouho.

Čtyři dny?

Teď však neměl čas, aby o sobě pochyboval. Dveře výtahu se otevřely a on stál před jejími dveřmi. Zaklepal. Otevřela a vypadala přesně tak, jak o ní snil od chvíle, kdy odjel z města. S jediným rozdílem, totiž že na sobě měla příliš mnoho šatstva.

Ale jemu se stejně líbilo. Zavinovací šaty s černočerveným potiskem, v nichž dobře vynikaly křivky jejího těla a které měly velký výstřih. A černé lodičky na vysokém podpatku, které se mu na ní hodně líbily. Měly v sobě cosi fetišistického. A ty zatracené síťované punčochy!

Smála se na něj svými rudě namalovanými plnými ústy.

„To mi ani neřekneš ahoj?“ potutelně se usmívala.

Vešel dovnitř a kopnutím za sebou zavřel dveře.

„Ne.“

Sáhl po ní, přitáhl si ji natěsno k sobě a otočil ji tak, že se zády opírala o dveře, na které ji natlačil. A pak ji začal líbat. Jeho rty vyhledaly její ústa a jazykem vnikl dovnitř. Chutnala po zubní pastě a květinách. Což nedávalo žádný smysl. To mu ovšem nevadilo. Vdechl její vůni a užíval si jejího horkého, vlhkého jazyka. Dlaněmi jí drtil ňadra a cítil, jak se jí skrze podprsenku i látku šatů derou ztopořené bradavky.

Přestal ji líbat jedině proto, aby mohl jazykem přejet po jemné linii jejího krku. Potřeboval ochutnat její kůži.

„Tohle je mi tedy pozdrav,“ lapala po dechu, zatímco on nelenil, odhrnul látku šatů, zajel rukou do košíčku podprsenky a vysvobodil z jejího sevření jedno ňadro.

Sklonil se a vzal do pusy temně rudou bradavku. Olizoval ji, pak sál a nakonec ji bolestivě kousl.

„Ach, tohle je moc dobré, Connore…“

Vzala mu tvář do dlaní a držela mu hlavu těsně u sebe. To jeho ruce se mezitím plazily po jejích stehnech, nadzvedly lem šatů a zjistily, že punčochy drží jen díky podpoře podvazkového pásu. Pod ním už nebylo nic. Kdyby neměl ústa plná sladké, nádherně vonící nateklé špičky její bradavky, jistě by se usmál. Sál dál a jednou rukou jí sjel na zadek. Zmáčkl jej, hnětl a štípal. Druhou rukou zajel přímo mezi vlhké záhyby jejího pohlaví.

Hned ji začal zpracovávat, vrážel do ní dva prsty a hranou dlaně tlačil na poštěváček.

„Do píči, Connore!“

Jak případné…

Pták mu stál jako tyč. Pustil její zadek a chvatně si rozepnul džíny. Vytáhl svého ptáka ven, nasadil na něj kondom, který vytáhl z kapsy kabátu, pak netrpělivě shodil kabát na zem. Pak se na ni vrhnul. Zvedl ji do výše a ona mu obtočila nohy kolem pasu, zrovna když do ní vrazil svého ztopořeného ptáka. Horké, vlhké záhyby její kundičky ho těsně obepnuly.

„Kristepane, Mischo. Přesně tohle jsem potřeboval. Ošoustat tě. Přesně. Takhle!“

Každé slovo doprovodil prudkým výpadem boků. Zajížděl do ní a tlačil ji k tvrdé desce vchodových dveří. Tlukot srdce v hrudi narušovala jen slast. Ta jediná věc, která dokázala nakrmit nesmlouvavý rytmus tepu v jeho ptákovi. Jen takhle se mohl stát její součástí.

Mischa sténala, ruce pevně obtočené kolem jeho krku. Držel ji za zadek a přirážel, znovu a znovu, zatímco ona mu vycházela boky vstříc. Pak se udělala, kundičkou svírala jeho ptáka jako horká, saténová pěst. A pak vyvrcholil i on, křičel při tom a přirážel tak tvrdě jako dosud nikdy. Muselo to být takhle tvrdé, živočišné.

Klepaly se mu nohy a musel z ní ven, aby ji mohl postavit zpátky na zem. Měla zrůžovělé tváře, její nádherný prs se svůdně rudou bradavkou stále vykukoval zpod šatů. Přejel po ní prstem a cítil, jak se v odpověď zachvěla. Když jí znovu pohlédl do tváře, její zářivě modré oči plavaly právě prožitým orgasmem.

Ztěžka dýchala. On také.

„No,“ prohlásila po chvíli. „Vítej doma.“

Uvědomil si, že se tu opravdu cítí jako doma. Když tu je s ní. Když je uvnitř ní.

Takhle neuvažuj!

Evidentně s tím nedokázal přestat.

Jsem v pěkném průšvihu.

Ani o tom teď nehodlal přemýšlet. Místo toho se na ni usmál. „Připravená jít na večeři?“

Zasmála se. „Možná bych ocenila rychlou sprchu. A výměnu kalhotek. Teda kdybych nějaké měla.“

„Šup do sprchy. Na kalhotky zapomeň,“ instruoval ji. Přikazoval jí.

Žertem mu zasalutovala a odebrala se do koupelny. Nevadilo mu, že je trochu hubatá. Znovu všechno řídil, což bylo přesně to, co potřeboval. A tak to taky zůstane, plánoval si.

Deset

Mische se ta malá italská restaurace líbila na první pohled – jedno z těch starosvětských míst s oddělenými boxy vyloženými rudou umělou kůží a stoly s kostkovanými ubrusy. Typ podniku, o kterém vědí jenom místní. Byla si jistá, že zdejší jídlo bude vynikající.

„Dělají tady skvělou omáčku puttanesca,“ oznámil jí, když se usadili v jednom z boxů.

„Jakože špagety pro děvky?“ pobaveně zahlásila.

„No, než jsme vyrazili sem, dala sis rychlou sprchu jako v nějakém vykřičeném podniku.“ Mrknul na ni a stáhl při tom legračně obočí. „Řekl bych, že to k sobě perfektně sedí.“

Už poněkolikáté za večer se zasmála. „Tak to si tedy dám puttanescu.“

Objednal víno, aniž by se s ní poradil, což – musela si přiznat – jí dost imponovalo, a číšník byl zpět s láhví cobydup.

Všimla si, jak ho všichni tak nějak obskakují. Říkala si, že to asi není jeho výškou, i když i ta byla občas dost zneklidňující. Usoudila, že spíš je to jakousi přirozenou autoritou, kterou vyzařoval, čímsi, na co ostatní lidé reagovali, aniž by věděli, že to vůbec dělají. Alespoň ona tedy rozhodně. I když se s tím občas pokoušela bojovat. Ovšem dnes večer ne. Dnes večer to bylo fajn.

Ona sama se cítila fajn. Pořád ještě trochu vibrovala z té rychlé tvrdé šukačky, kterou si dopřáli opření o dveře, hned jak přijel. Ale možná to bylo prostě jenom tím, že tu byl on.

Dorazilo víno, kalifornský zinfandel, a Connor nechal číšníka, ať jim oběma rozlije víno do sklenic. Pak jí jednu podal a pozvedl druhou.

„Na zdraví,“ prohlásil a ťuknul do její sklenice.

„Na co si připíjíme?“

„Jsem z Irska. Tam si připíjíme pořád jen tak.“

„No tak, Connore. Určitě si dokážeš vymyslet něco lepšího,“ škádlila ho.

„Tak dobře, ty moje hubatá lištičko. Co kdybychom si připili na tu absolutně úžasnou šoustačku, kterou jsme si dali u tebe doma, a na to, co přijde později? S trochou výprasku, ať to má grády. Moje dlaně se už těší, až si užijou tvou pěknou sladkou prdelku.“

Taková slova od něj zrovna nečekala. Vlastně nevěděla, co od něj vůbec očekávala. Ale potěšilo ji to a na tváři se jí rozlil široký úsměv.

„Jsi pěkný sprosťák, Connore Gallowayi!“

Pozvedl obočí. „Což se ti ovšem na mně líbí.“

„To ano.“

Přiťukli si a napili se.

„Jak to šlo s tím cateringem?“ zeptal se.

„Šlo to dobře. Povedlo se nám sestavit celé menu. Vypadá to, že všechno běží podle plánu. I když Dylan i já jsme rády, že to s námi dělá Lucie. Ta jediná z nás totiž vypadá, že ví něco o tom, jak se dělá svatba.“

„A ta tvoje druhá schůzka?“ Usrkl vína. V jeho velké ruce vypadala sklenice směšně malá.

„Ta dopadla taky dobře. Hodně jsme toho udělali. Potkali jsme se s Greysonem u právníka a prošli jsme všechny smlouvy ohledně partnerství. Pak jsme mu řekli, aby se nám podíval na nájemní smlouvu, než ji podepíšeme. Začínám se těšit, až tu otevřeme ten můj druhý podnik, i když na začátku tam bude tolik práce, až nás z toho bude bolet hlava. Musíme vyřešit nájem personálu, vnitřní vybavení, objednat křesla i zásoby. Díkybohu mám tentokrát partnera, což ovšem neznamená nic jiného, než že nás z toho bude bolet hlava oba. Pak jsme si dali společně oběd a přemýšleli jsme o různých názvech našeho nového podniku, ale ještě se nám nepovedlo přijít na nic pořádného.“

„Takže oběd, jo?“ Zvrátil se na sedadle dozadu a založil si ruce na prsou. „A pak co?“

„Pak jsme si šli pro náš nový podnik založit účet do banky.“

„Společný účet?“

„No, musíme mít samozřejmě takový typ účtu, kde budeme mít společné podpisové právo. Greyson bude především zodpovědný za všechny stavební úpravy a… Proč se na mě takhle koukáš?“

„Jak?“

„Jako kdyby tě něco nebetyčně štvalo.“

„Fakt?“

Naklonila se k němu a pozorně studovala jeho stále zachmuřenější rysy. No jasně, vypadá pěkně naštvaně. Snaží se to skrývat, ale moc se mu to nedaří.

„Chceš vědět, jestli jsme spolu nespali, že ano?“ Proč byla v koutku duše najednou tak ráda?

Chvilku mlčel, pak dal ruce do klína, jako by si najednou uvědomil, že založené ruce znamenají defenzivní přístup. „Nemám žádné právo se ptát.“

„Ne. Ale já ti to stejně řeknu. K ničemu mezi námi nedošlo. Kdyby ano, nešla bych s ním do společného podniku. Nemyslím, že k sobě obchod a rozkoš pasují. Když se s někým vyspíš, změní se celá dynamika vašeho vztahu.“

„Jak? Nemám nic proti, jen by mě zajímalo, co přesně si o tom myslíš ty.“

„Můžeš se s někým jen tak jednou vyspat a pak ho už nikdy nevidět. Potom jedna noc neznamená nic jiného než tu jednu noc – dobrou, špatnou, prostě cokoliv. Ale když se s tím člověkem začneš vídat, no, tak by to mělo být dobré.“

„Hm, v tom máš naprostou pravdu.“

„Pokud je ta druhá osoba tvůj kamarád,“ pokračovala, „tak ho rozhodně uvidíš znovu a celé vaše přátelství bude už napořád zatíženo břemenem sexu. Což může být dost hrozná věc, pokud ten sex nestál za nic.“

„Snažíš se mi tu naznačit, že sex s Greysonem by nestál za nic?“ zeptal se s úsměvem na tváři a jedním obočím staženým hluboko nad zelenou duhovkou.

Zasmála se. „Ne, vůbec ne. Ačkoliv vidím, že bys byl opravdu moc rád, kdybych prohlásila něco v tom smyslu. Chci tím říct, že pokud jste kamarádi, tak je tím vaše kamarádství ohroženo. A když to dopadne dobře a ty se s tím člověkem dál vídáš, ať je to kamarád, nebo někdo, koho jsi zrovna poznal…“ Odmlčela se a odhrnula si vlasy z čela. „Tak jo. Podívej se na nás dva, například. Vídáme se a spíme spolu už skoro dva týdny. Ovšem byly to dva hodně nabité týdny. Možná proto, že si oba uvědomujeme, že se nám náš společný čas krátí.“

„A taky díky intenzitě dynamiky naší hry o nadvládu.“

„To ano,“ přikývla, „díky tomu je vše daleko intenzivnější. A teď jsme skončili… tady. A rácháme se v řečech o tom, jak to mezi námi vlastně všechno je. Kdybychom se potkali na Dylanině a Alekově zásnubním večírku, trochu si spolu zaflirtovali, ale nikdy neudělali ten další krok, tak by to mezi námi bylo na jejich svatbě úplně jiné, než tomu bude teď.“

Naklonil se k ní a ztišil hlas. „Jo, protože kdybychom se spolu zatím ještě nevyspali, tak bych si tě zřejmě musel na jejich svatbě někam odtáhnout a tam ti vyšukat mozek z hlavy.“

Zasmála se. „No, to je pravda.“

Nepatrně přikývl bradou a oči mu jen hrály. „Třeba to tak pořád ještě dopadne.“

„No… možná. Ale dává to, co jsem ti právě řekla, nějaký smysl?“

„Dává. Souhlasím se vším. Ale ještě se zeptám, k jakému závěru jsi došla?“

Několik okamžiků si dávala myšlenky dohromady a hrála si při tom se stopkou své sklenice. „Skutečnost, že jsi měl potřebu někam na chvíli odjet, skutečnost, že jsme si párkrát dost intenzivně promluvili a došli k jakési dohodě, jak celou naši záležitost pojmout dál, mou teorii dokazuje. Kdybych tu teď seděla s Greysonem, pak by to, že se spolu pouštíme do společného podniku, bylo trochu… svazující, jak jsem už říkala. Rozhodně daleko komplikovanější.“

„Chceš mi říct, že nemůžeš mít s nikým sex, aniž by ses na něj emocionálně upoutala?“

„Říkám tím, že občas se nám to přihodí i proti naší vůli. I když jde jen o nějakou nepatrnou záležitost, kterou máme naprosto pod kontrolou. Dokonce i tehdy musíme být hodně opatrní…“

Zmlkla a kousla se do rtu. Řekla toho až moc. Teď už se bude jenom opakovat, nebo celou konverzaci posune ještě o jeden krok dál směrem, kterým rozhodně nechce, aby se jejich rozhovor vyvíjel.

Malá část jejího já to ovšem přece jen chtěla.

„Moc jsi toho zatím neřekl,“ prohlásila a vyznělo to vzdorovitěji, než zamýšlela.

„No jo. Víš co. Přemýšlím o všem, co jsi mi řekla.“

Nejradši by ho vyzvala, aby jí řekl, co si o tom myslí. Místo toho však řekla: „Každopádně… doufám, že tohle je poslední výslech ohledně Greysona.“

„Cha cha. Tohle žádný výslech nebyl, holčičko. Ten bych provedl za použití tak sedmimetrového řetězu a trochy horkého vosku, přinejmenším.“

Pulz se jí zrychlil a ona se naklonila ještě blíž k němu. Zamrkala řasami. „To by se mi mohlo dost líbit,“ prohlásila a byla ráda, že se jejich konverzace začala ubírat jiným směrem.

„Jo, to ti můžu slíbit. Budu tě muset co nejdřív vzít zase do klubu.“

„To by se mi taky líbilo.“

Dorazilo jídlo: nadýchané těstoviny s velkými kusy rajčat a kapary hojně zalité olivovým olejem. Když donesla vidličku k ústům a ochutnala, zachytila i slabou vůni ančoviček.

„Tak co?“ otázal se.

Chvilku žvýkala a užívala si všech chutí. „Je to lehké, čerstvé, jedním slovem perfektní.“

Přikývl a z jeho výrazu bylo poznat jisté uspokojení. To se mu ve tváři objevovalo dost často. Bylo to dost drzé, o tom nebylo sporu. Ale něco v něm… i když se choval oprskle, bylo to, jako kdyby to mělo opodstatnění, a jí to nikdy nepřipadalo troufalé. Tohle mohlo projít jen muži, jako byl Connor – tak jistému si sebou samým, tak přirozeně silnému.

Dojedli a odpočívali. Mluvili o filmech i výtvarném umění, o místech, která v životě navštívili, i o místech, kam by se chtěli podívat. U obou figurovalo na prvním místě žebříčku Japonsko. Mischa se celý život chtěla jet podívat na to, jak umí tetovat japonští mistři tatéři.

„Což mi připomíná,“ prohlásila, „že musíme dokončit to tvoje tetování. Jak se to hojí?“

„Řekl bych, že dobře. Samozřejmě to svědí jako blázen.“

„Kdy chceš, aby to dodělala?“

Pokrčil rameny. „Kdykoliv se ti to bude hodit.“

„Zítra? Ne, zítra máme zkoušku svatebních šatů. A ve středu jedeme s Dylan do wellness studia a pak máme s holkami večeři. Tak co třeba ve čtvrtek? Máme s Greysonem schůzku se stavební firmou, která bude zařizovat interiér toho našeho nového studia, ale pak mám volno. Nebo máš práci?“

„Já pracuju na základě smluvních zakázek. Momentálně nemám žádný větší projekt. Takže ve čtvrtek.“

Líbilo se jí, že spolu dělají plány, i kdyby se měly týkat jen dokončení jeho tetování. I kdyby mělo jít jen o plán na tři dny dopředu. Bylo na tom cosi pěkného – nenechávat věci úplně otevřené, jak většinou fungovala. Obvykle měla příliš mnoho práce na to, aby se nechávala svazovat jakýmikoliv plány s nějakým mužem. A upřímně řečeno, doposud nepotkala nikoho, s kým by se jí chtělo trávit společně mnoho času.

Pozvedla sklenici a napila se vína. V krku ji tlačil jakýsi podivný knedlík.

Nic to neznamená.

Tak se jeden druhému líbí. A co?

No, až přijde na to, že se dohodnou, že celou tuhle záležitost ukončí, ať to bude kdykoliv, bude to pěkně obtížné. Právě proto celý život měla vždycky hodně práce, aby se tomuhle ubránila.

Pořádně si lokla vína, a když jí Connor nabídl, že jí dolije, jen přikývla.

Líbil se jí čím dál tím víc. Líbila se jí tahle konverzace, jejich lehké špičkování a stejně se jí líbil i sex. No, skoro stejně. Protože upřímně řečeno, sex byl naprosto mimo měřítka, mimo tento svět.

Kdyby se tak dokázala omezit jen na sex, všechno by bylo v nejlepším pořádku.

Po večeři nasedli do Connorova hummera a on je odvezl do jeho bytu. Během jízdy i cesty po schodech nahoru k jeho dveřím nenuceně konverzovali. Tenhle večer ubíhal v poněkud uvolněnějším tempu, protože už něco stihli před večeří. Ale teď, když už byli skoro o samotě, nemohla se dočkat. V okamžiku, kdy za nimi zaklaply dveře, vypukl v jejím těle požár.

Vevnitř si od ní vzal kabát a sundal svůj.

Pak sotva znatelně pokývl bradou.

„Svlékni se.“

„Cože?“ Začala se smát, protože ji to po celém klidném společném večeru překvapilo.

Neřekl ani slovo, ale jeho zelené a zlaté oči ve světle jediné lampy, která osvětlovala obývací pokoj, plály. Jeho výraz jasně říkal, že klidný večer je pryč. Že se atmosféra úplně změnila a oni dva najednou zaujali svou dominantní a submisivní roli. Reagovala na to se stejnou lehkostí, jako kdyby jí dal ruku na zátylek a jemně na něj zatlačil, což dělal docela často.

Olízla si rty, dívala se mu přímo do očí, jednou rukou rozvázala tkanici svých zavinovacích šatů a nechala je spadnout na zem. Chvilku počkala a čekala na další pobídku. Dočkala se jen dalšího krátkého pokývnutí jeho ostře řezané brady. Zachtělo se jí udělat nějaký vtípek. Chtěla ho donutit, aby ji za něj potrestal. Ale hodně dobře věděla, že nic takového neudělá. Dole byla už naprosto mokrá a roztoužená.

Sáhla si na prsa a špičkami prstů přejela po rudé krajce své podprsenky. Pak ji vpředu rozepnula. Svlékla ji a na svět vyklouzla její osvobozená ňadra. Chvilku se kochala pocitem svobody i tím, jak si vlahý vzduch pohrával s jejími bradavkami, jak jí okamžitě ztvrdly. Držela podprsenku v natažené ruce a nechala ji pohupovat se zavěšenou jen na jediném prstu; pak ji pustila na zem hned vedle šatů.

Než si stačila svléknout i červený krajkový podvazkový pás, který držel její tmavé punčochy, Connor ji chytil za ruku. Zkameněla.

„Nech si to. I boty. Pojď se mnou.“

Otočil se a ona poslušně následovala za ním. Na dřevěné podlaze klapaly podpatky jejích lodiček. Zastavil se, upustil na zem oba kabáty a pak pokračoval do ložnice. Ani jedinkrát se neotočil, jednoduše předpokládal, že jde za ním. Což byla samozřejmě pravda. O tom nemohlo být sporu, i když ještě musela pokořit tu malou část svého já, která pořád měla za to, že by o tom sporu být mělo – o jeho absolutní převaze nad ní, která nastala v okamžiku, kdy vklouzli do svých rolí. Naprostá většina jejího ega se mu nicméně plně odevzdávala. Horlivě odevzdávala.

Když byli v ložnici, ukázal jí, že si má stoupnout čelem k němu do nohou postele. Ještě se jí ani nedotkl, takže se celá chvěla touhou. Touhou pocítit na své kůži jeho ruce. Aby k ní přistoupil blíž.

Pořád ji pozoroval. Oči mu zlatavě plály žárem a ještě čímsi dalším, čemu nerozuměla. Podivné. Ale nedokázala se dostatečně soustředit na to, aby zjistila, co to přesně je.

„Mischo,“ začal tichým hlasem, „dnes večer to bude hodně o štípání. Ten pocit je naprosto odlišný od čehokoliv jiného, že ano?“

„Ano.“

Dech se jí zadrhával v hrdle a mezi stehny zavládla horká potopa.

„Už sis někdy hrála s kolíčky na prádlo?“ zeptal se a udělal krok dozadu, směrem k vysokému prádelníku, který stál u stěny. Aniž by z ní byť jen na okamžik spustil oči, poslepu nahmatal tašku z rudého sametu, která tam byla položená. Mischa k ní zalétla pohledem, pak ale zase rychle zpátky k němu. Věděla, že si nepřeje, aby uhýbala zrakem kamkoliv jinam, chce, aby se soustředila jen a pouze na něj.

Na skutečnosti, že muž jeho rozměrů a síly, muž s tak dominantním přístupem vlastní tašku z rudého sametu, bylo něco neskutečně sexuálního. Ne že by v sobě neměl žádné city. Ale stálo to v přímé opozici k tomu, jakého sexuálního zaměření byl. Syrového. Až zvířecího.

Olízla si rty. „Už jsem viděla, jak se to dělá. Ale na sobě jsem to nikdy nezkoušela,“ odpověděla.

„A co tohle?“ zeptal se a vytáhl z tašky pár svorek na bradavky, mezi nimiž se houpal dlouhý řetízek. Viděla, že svorky jsou vyložené černou gumou, i když věděla, že pod měkkou hmotou se skrývá řada pěkně ostrých zoubků.

Ztěžka polkla. „Takové jsem používala na jiné. Když jsem byla já navrchu.“

„Proč?“

„Nelíbí… se mi to pomyšlení. Připadá mi, že jsou hodně submisivní.“

„A co to tedy je, když tu jen tak stojíš skoro úplně nahá, protože jsem ti to tak přikázal, když ne vyjádření submisivity?“

Prsty obou rukou se jí instinktivně sevřely v pěsti. Cítila, jak jí divoce planou oči. „Já se ti podrobuju. Ale pomyšlení na tyhle pitomé svorky se mi ani trochu nelíbí.“

Usmál se na ni, což ji překvapilo. „Takže se na ně v průběhu dnešního večera přece jen dostane, že ano?“

„Connore…“

Ale nevěděla, co vlastně chce říct. Chtěla se s ním hádat. Ale současně se s ním vůbec hádat nechtěla.

„Pověz mi, Mischo. Fakt na ně říkáš ne? Nebo spíš možná?“

„Řekla bych… možná,“ přiznala a dívala se mu přitom přímo do očí. Cítila, jak v nich plane oheň. Podrobí se mu. Ale pořád mu může dát najevo, že se jí to moc nelíbí.

Přistoupil blíž, až by mohla přísahat, že cítí žár, který vychází z jeho těla, i když pořád stál aspoň čtvrt metru od ní. Natáhl k ní ruku a špičkou prstu jí přejel po tváři a pokračoval po linii krku.

Pak řekl měkkým tónem: „Pamatuješ, jak jsme spolu mluvili o tom, že tě budeme občas tlačit do těchhle ‚možná‘?“

Přikývla.

„Odpověz, Mischo.“

„Pamatuju.“

„Tohle je jedna z těch věcí. Především proto, že kolem toho děláš takové cavyky. Najdeme způsob, jak to provést. Aby to na tebe fungovalo.“

Bože, jak je možné, že má při tom pomyšlení celé tělo v jednom ohni? Že ji její vlastní tělo takhle zrazuje? Mezi nohama byla úplně mokrá. A tehdy si uvědomila, že chce, aby ji k tomu donutil. Že tohle žádný jiný chlap předtím nedokázal. Nikdo si na to netroufl. A už vůbec ne nikdo, komu důvěřovala.

Důvěřovala vůbec někdy někomu?

Nikomu, jen Connorovi. Určitě ne takhle.

Jeho prst se na chvilku zastavil na její klíční kosti, ale pak pokračoval dál. Dlaní objal ňadro. Zasáhla ji vlna rozkoše a rozlila se jí po celém těle, až zalapala po dechu.

„Máš ta nejúžasnější prsa, která jsem kdy viděl,“ zamumlal. „Už se nemůžu dočkat, až je trochu pomučím. Ale začneme s těmi svorkami.“

Jemně jí zatahal za bradavku, trošičku ji to zabolelo. Ale stačilo to k tomu, aby se vzrušila. Aby měla chuť dát stehna přes sebe a aspoň trochu tím ulevit pnutí, které vládlo mezi nimi. Místo toho jen zatnula čelist.

„Nehýbej se,“ přikázal jí.

Otevřel tašku a ona uslyšela zvonivý zvuk, jak se na postel vysypaly svorky. Její tělo zachvátil drobný třes, snad jen adrenalin. Ale částečně možná i touha, která jí v žilách kolovala v závratném tempu.

Stál teď přímo za ní a tiskl k ní své velké tělo a ona nemohla nic jiného než mu oplácet stejnou měrou, cítit na svých zádech jeho svalnatý trup. Pod džínami se mu rýsovala mocná erekce a tlačila ji přímo do kříže.

Jednou rukou ji objal kolem pasu a pevně ji držel. Z toho gesta vyzařovala jeho absolutní autorita. Ve vlasech cítila jeho teplý dech.

„Musím si tě připravit,“ tiše jí oznámil. „Připravit tvoje tělo tak, aby zvládlo přijmout bolest. Udělal bych to tak i tak. Ale během večeře jsem myslel na to, až pod rukou ucítím tvou mokvající štěrbinu. Jak ti natečou stydké pysky, když jsi vzrušená. Jak se nalijou ještě víc, když se jich dotknu. Když na svém těle ucítíš moje ruce. Nebo ústa.“

Prsty na rukou i kolena jí ochromovala křeč. Chtěla, toužila po tom, aby se jí dotkl.

„A když jsem upíjel víno, připomnělo mi to tvou chuť, chuť tvojí sladké kundičky. Jak jsi vždycky krásně mokrá. Klidně ti povím, že z toho vždycky trochu blázním, že jsi ze mě tak mokrá.“

Kousla se do rtu a celé její tělo planulo při jeho slovech touhou.

Položil jí ruce na břicho, pak je nechal centimetr po centimetru sjíždět níž a níž.

„Pověz mi, miláčku. Jsi už mokrá?“

„Ano,“ zašeptala se zavřenýma očima.

„Mám se přesvědčit sám?“

„Ano,“ odpověděla hlasitěji a dala nohy trochu dál od sebe.

„Ale, tohle se mi líbí. Když jsi sama takhle horlivá. Je skvělé, že umíš roztáhnout nohy, aniž bych tě o to požádal.“

Vyčkávala, zatímco on se zastavil na lemu jejího krajkového podvazkového pásu. Jejím poštěváčkem zmítal překotný tep její krve.

Dotkni se mě…

„Chceš, abych se tě dotýkal,“ prohlásil. „Že ano, miláčku?“

„Ano…“

„Chceš, aby tě šoustal prsty. Řekni mi to.“

Ztěžka polkla. „Ano. Chci, abys mě ošukal. Rukou. Nebo jak se ti bude chtít.“

Když zajel rukou níž, měla co dělat, aby se neprohnula v pase a nevyrazila mu boky vstříc.

Čekal. Nadechla se.

„Popros, Mischo.“

„Prosím,“ vydechla.

Jemně přejel po špičce jejího naběhlého poštěváčku a ona zalapala po dechu.

Zastavil se.

Její pohlaví, celé její tělo strnulo. Zavrtěla hlavou, až se jí vlasy rozletěly kolem ramen.

„Copak je, Mischo?“

„Nic.“ Kousla se do rtu a ještě pevněji sevřela víčka.

Znovu lehce přejel přes její ztopořený klitoris a ona zasténala.

Opět se na moment zastavil.

„Teď jsi ještě mokřejší, viď?“

„Ano, sakra práce,“ zamumlala.

Krátce se zasmál. „Já vím, že ano. Přesně proto ti to dělám. Kdy se konečně naučíš mi důvěřovat? Úplně se mi odevzdat? O všechno se postarám. Vždycky dělám všechno

s nějakým záměrem. To už jsi určitě poznala. Nemusíš o ničem rozhodovat. V tom tkví klíč toho, co spolu děláme. Celé je to o důvěře. A teď. Popros tak, abych ti to uvěřil.“

Proč se jí zpoza pevně zavřených víček derou najednou slzy? Ale udělala, co po ní chtěl. Co ona sama chtěla. Zvláštní, že se jejich tužby takhle shodovaly. „Connore, prosím.“

„Hm, to bylo moc pěkné, holčičko.“

Strčil do ní prsty a ona okamžitě zavzdychala. „Jako hedvábí. Tohle je fakt sexy. Teď bych tě nejradši povalil na postel a šoustal tě tak, až bys z toho křičela.“

„Ano…“

„Jenže nejdřív máme na práci ještě něco úplně jiného.“

Vytáhl z ní prsty a ona se zapotácela. Zachytil ji a obtočil jí ruku kolem pasu. Opřela se o něj a snažila se popadnout dech.

„Teď si pěkně sedneš na okraj postele,“ přikázal jí po chvilce.

Přikývla.

Pomohl jí sednout a postavil se přímo před ni.

„Otevři oči, Mischo.“

Poslechla. Když jej spatřila, byl to skoro šok. Jeho nádherný, ošlehaný obličej. Jeho plná ústa. Ten pronikavý pohled jeho očí. Všimla si, že pod jedním okem má malou klikatou jizvičku. Vyzařovala z ní obrovská porce mužnosti.

„Tohle na tebe teď hodlám použít,“ oznámil jí a přidržel jí před očima hrst barevných plastových kolíčků. „Bude to postupem času trochu bolet. Až je sundám, bude to bolet ještě o hodně víc. To když se v tkáních, do kterých předtím neproudila krev, začne obnovovat oběh krve. To mě bude hodně bavit. Ale mělo by se ti zároveň dostat koňské dávky endorfinů. Jdeme na to.“

Klekl si před ni, vzal do své velké dlaně jedno její ňadro a promnul jej. Byl to skvělý pocit. Pěkně se jí z toho postavila bradavka. Pak prsty trochu zmáčkl kůži na spodní straně ňadra a umístil první kolíček. V okamžiku, kdy povolilo sevření jeho prstů, ji zaplavila ostrá bolest.

„Au!“

Usmál se. „Je to docela překvapení, co? Rozdýchej to. Dokážeš to. Nádech.“

Znovu ho poslechla a následovala jeho příkazy ohledně správného dýchání. Bolest byla hodně intenzivní. Jak jí však endorfiny začaly zaplavovat mozek a celé tělo, dostavila se i rozkoš.

Když stejným způsobem aplikoval i druhý kolíček, už si pamatovala, že musí pořádně dýchat. Stejně to bolelo. A zároveň to v ní vyvolalo ještě silnější nárůst touhy. Uvědomovala si, že mezi nohama úplně teče. Uvědomovala si to až příliš dobře. Ten pocit, jak se síťované punčochy pod stehny obtiskávají do kůže. Podvazkový pás těsně obepínající boky. Vysoké podpatky na nohou. Tohle všechno si uvědomovala až příliš dobře, včetně Connora – vlastně spíš především díky němu. Díky jeho temné vůni země a deště. Díky rytmu jeho dechu, který se stejně jako její vlastní dech na tu chviličku, kdy jí na tělo připínal další kolíček, jako by zadrhl. Díky teplu jeho dlaní, které cítila, když vzal do štipce další kus její kůže a sevřel ho kolíčkem.

Když na sobě měla čtyři, nebo snad pět kolíčků – přestala je postupně počítat –, přesunul se k druhému ňadru. Znovu sevřel spodní část prsu mezi prsty a umístil na záhyb kolíček.

„Dobré?“ optal se poté, co ze sebe vyrazila vzdych a zhluboka se nadechla.

„Ano, je to dobré.“

Znovu se usmál. Pak se k ní naklonil a políbil ji. Jeho ústa chutnala nečekaně sladce, pak jí jazykem vklouzl dovnitř. Šokoval ji i jeho hlad, doslova ji celou pohltil. A v krku znovu ucítila onen známý knedlík, slzy, které se draly na povrch. A neuvěřitelnou touhu, jež jí plenila rozkrok jako elektrický oblouk.

Potřebuju ho…

Jako by jí četl myšlenky – zdaleka ne poprvé. Sjel rukou mezi její stehna a přejel jí lehce po naběhlém klitorisu.

Zasténala do jeho polibku. Líbal ji a něžně masíroval poštěváček. Pomáhala si při tom pohybem boků. Pomyslela si, že to na ni asi jde, a začala ho líbat ještě vášnivěji. Její dech připomínal sípání raněného zvířete.

Pak se odtáhl.

Ve tváři, v plných, pootevřených rtech měl vepsanou touhu. Oči mu plály zlatavým ohněm se zelenými pablesky.

„Co mi to děláš, holčičko,“ řekl tiše. Pak se zhluboka nadechl. Ona udělala to samé. Kdyby neměla mysl tak zastřenou touhou a bolestí, byla by se ho chtěla zeptat na tisíc věcí. Ale nevěděla, kde začít. V současném stavu nedokázala normálně přemýšlet.

Zamrkal a přejel si rukou po linii dolní čelisti. Pak sáhl za sebe pro další kolíček.

Rychle jí aplikoval další dva a pak se vrátil k tomu úplně prvnímu, který jí umístil na tělo, a jemně za něj zatahal. Tělem jí okamžitě projela bolest. Rozdýchala ji a tělo se jí při tom zkroutilo jemnou křečí. Hned potom následovala slast.

„Hm, líbí se mi tvoje reakce. Ale nejdřív tě budu muset požádat, aby ses zhluboka nadechla. Až sundám první kolíček, musíš to rozdýchat. A dívej se při tom na mě, miláčku.“

Přikývla, jen letmý pohyb brady, aby věděl, že porozuměla jeho příkazům. Nadechla se, zadržela vzduch v plicích a on sundal první kolíček.

Hluboko do těla jí jako meč projela bolest.

„Bože!“

„Ano, pořádně dýchej, Mischo. Dokážeš to.“

Pomalu ji uchopil rukou za zátylek a masíroval ho, zatímco ona se poctivě snažila zhluboka dýchat a uposlechnout jeho příkazů. Ale ta bolest byla příšerná. Pak ovšem znovu dorazily endorfiny a mozek jí zaplavila čistá slast. Zaplavila jí postupně celé tělo. Pohlaví jí z ní takřka explodovalo.

„Ach…,“ zasténala.

„Je to dobré, že ano? Užij si to.“

Byla zmatená. Touha a bolest jí úplně zatemnily mozek.

„Teď sundám další,“ informoval ji.

Znovu se zhluboka nadechla a vydechla, až jí bolest zacloumala tělem jako podminovanou budovou, která se s rachotem řítí k zemi. Do masa se jí zakously její šrapnely: do kůže, těla i mysli. Mischa sténala, až se znovu rozpustila v oceánu nepředstavitelné rozkoše.

Opakoval to ještě mnohokrát a pokaždé následovala vlna řezavé bolesti, která se jí zavrtávala hluboko pod kůži. Po každé takové vlně následovala úžasná jízda na chemických sloučeninách, jež jí zahltily mozek, takže necítila nic než rozkoš, která jí v žilách hořela jako věčný oheň. Divoce si pomyslela, že by se snad z toho mohla i udělat, čistě jen z téhle směsi extrémní bolesti a extrémní slasti, a všechno to mělo co do činění s Connorem.

Když jí sundal poslední kolíček, její tělo mu vyšlo vstříc tak prudce, že ani nevěděla, jestli spadla z postele, nebo ji z ní stáhl on. Ale najednou mu na podlaze seděla na klíně a on ji zase líbal, zatímco jí lomcovaly poslední záchvěvy bolesti. Kůži měla v jednom ohni. Mokré pohlaví se jí svíralo potřebou. Toužila po něm.

Vzal do dlaní její ňadra a polaskal je. Mischu zaplavila nová vlna pocitů. Znovu se do něj vpila a vsála jeho jazyk hluboko do úst; užívala si jeho chuti. Rukama mu poslepu šátrala po šatech. Sám si svlékl košili a ona dlaněmi nahmatala napnuté svalstvo na hrudníku. Našla bradavky a surově za ně zatahala. Zamručel. Udělala to znovu. Zajel jí jednou rukou do vlasů, chytil ji za ně a zvrátil jí hlavu dozadu, až mu sklouzla z klína na zem. Položil ji na podlahu.

Klekl si nad ni, stehnem jí dal nohy daleko od sebe. Jeho džíny jakoby zázrakem najednou zmizely. A pak se jeho naběhlý obrovský pták najednou nalézal přímo u vchodu do její svatyně a zabořil se do jejích vlhkých záhybů. Pažemi jej objala kolem širokých zad a snažila se ho přitáhnout blíž k sobě.

„No tak, Connore,“ žadonila.

„Nemůžu… se dočkat, sakra! Kondom!“

Natáhl ruku stranou; otočila hlavu a uviděla, jak z kapsy kalhot vytahuje balení s kondomem. Byla ráda, že je takhle připraven; další prodlevu by už asi nevydržela. Ani nemusela. Nasadil si ochranu, svýma vypracovanýma rukama jí přidržel stehna pěkně ve výšce a pak ji nabodl.

„Ach, bože, Connore.“

Měl obrovského ptáka a šoustal ji dlouhými, naléhavými tahy.

„Mischo…“

Zvedla zrak a pohlédla mu do tváře, jejíž rysy pustošila rozkoš. A znovu ucítila, jak se jí do očí derou slzy. Vůbec nevěděla proč. Jejímu tělu se tohle parádní tvrdé šoustání maximálně zamlouvalo. I jeho totální nadvláda nad ní, když jí zarýval prsty do vnitřní strany stehen a držel je od sebe, aby byla pořádně roztažená a roztoužená. Díval se jí přímo do očí. Určitě v nich ty slzy viděl, tím si byla jistá. Nedokázala je zastavit. Dokonce ani tehdy, když se jeho výraz najednou změnil a on se zamračil.

Přestal. Zvedl ji k sobě do náručí.

„Sakra práce, holka,“ zamumlal.

Naposledy ji sevřel v náručí. Pak ji otočil tak, že klečela na kolenou a prsty se jí zarývaly do měkkého perského koberce. Klekl si za ni a roztáhl jí hýždě od sebe, aby si ji mohl vzít zezadu.

Toužila po té trošce anonymity, kterou v sobě nese styk zezadu. Zavřela oči a on jí do roztoužené kundičky znovu zabořil svého nadrženého ptáka.

Prostě se jen soustřeď na ten skvělý pocit. Na jeho příkazy. Na nic jiného nemysli.

Dokonce ani na to, odkud se berou ty zatracené slzy – možná jen ze sexu s tímhle chlapem.

A brzy to už svedla docela snadno. Cítila, jak jí jeho pták zajíždí hluboko dovnitř a přináší s sebou rozkoš. Jednou rukou ji objímal kolem pasu a prsty jí kroutil bradavku, natahoval ji, až byla pěkně dlouhá a ztopořená, zatímco ji šoustal zezadu. Na zátylku cítila jeho dech a pak i ústa, to když se jí zakousl do kůže a začal sát.

„No tak, holčičko. Udělej se ještě jednou, kvůli mně.“

Věděla, že mu jeho přání dokáže splnit. Touha v ní znovu narůstala, odvíjela se jako jakési obrovské klubko, vykvétala v jejím těle a tryskala ven, jak jeho pták znovu a znovu narážel do jejího G-bodu.

„Udělej se hned teď,“ přikázal jí a jeho drsný tón nepřipouštěl žádné odmlouvání. „Udělej se, Mischo!“

A bylo to tady, křičela, třásla se v jeho pevném objetí a pojímala ho hluboko do sebe.

„Sakra, holka. Jsi nádherně úzká!“ Zabořil do ní svého ptáka. Pořád měl takovou erekci, až to bolelo. Ale ona dál prožívala svůj orgasmus, který zmítal celým jejím tělem. Nevadilo jí to, toužila po bolesti. Po pocitu, že ji někdo má zcela ve své moci.

„Šukej mě ještě víc,“ dokázala ze sebe vyrazit mezi jednotlivými sípavými nádechy.

„Mischo, holčičko moje…“

Tvrdě přirážel boky a objetí ruky okolo jejího pasu se ještě utáhlo.

Ona však potřebovala víc. Tohle nestačilo.

„No tak, Connore!“

„Chceš víc?“ dožadoval se.

„Ano. Potřebuju to. Potřebuju, aby… sis mě vzal.“

Nedokázala uvěřit tomu, co právě vyslovila. Ale byla to pravda. Cítila se divně. Jako kdyby balancovala na okraji obrovské propasti a při životě ji drželo jen jeho hrubé zacházení.

„Nadechni se,“ zavrčel jí do ucha. Jeho dech ji doslova pálil na boltci.

Uposlechla jeho příkazu.

Rukou ji chytil za rameno a přesunul se nebezpečně blízko hrdla. Pevně ji uchopil. Chvilku jí trvalo, než zjistila, že skoro nemůže dýchat.

Párkrát tvrdě přirazil, pak uvolnil sevření a ona do sebe trhaně vtáhla trochu vzduchu.

„Znovu,“ přikázal.

Nadechla se, jeho prsty se jí znovu sevřely kolem krku a on ji tvrdě ojížděl, než zase vydechla, dech měla tenký jako ptáček. Pak se opět nadechla, ale jen trochu, změlka.

Ihned pochopila, že jí žádné nebezpečí nehrozí. Že má všechno pevně pod kontrolou.

Věř mu!

Ano, naprosto. O tomhle to totiž celé bylo. Nehrozilo jí žádné skutečné nebezpečí, i když způsob, jakým vždycky na chvíli přerušil přívod vzduchu, vypadal trochu strašidelně. Ale když to několikrát zopakoval, její strach se rozplynul pod dojmem absolutní důvěry, kterou do něj vkládala, a jeho totální kontroly.

„Víc už ne,“ řekl a vrátil ruku zpátky na její boky. Pak se za ní vztyčil. „Sehni hlavu, holčičko.“

Znovu ji pevně držel a šoustal ji krátkými, ostrými přírazy, stále tvrději a tvrději. Byly to ničivé údery, které ji nutily vycházet mu vstříc a toužit po každičkém centimetru jeho velkého těla.

Za pár vteřin se dostavil neočekávaný orgasmus.

„Connore!“

„Ano… Mischo!“

S výkřikem se udělal i on, jeho prsty se jí přitom zaryly do kůže. Moc se jí to líbilo – jeho nakřáplý hlas, pták pulzující prožitou rozkoší hluboko v ní.

Znovu na ni nalehl a ona ucítila, jak se celý chvěje. Jen sotva znatelný třes, který jí prozrazoval, že prožil stejně bouřlivé vyvrcholení jako ona. Že ho to, k čemu mezi nimi právě došlo, dost zasáhlo.

K čemu mezi nimi právě došlo?

Najednou to celé dávalo smysl. Najednou jí mysl začala nabízet tisíce možností.

Byl na ni příliš hrubý.

Mohla mu naprosto důvěřovat.

Žádný muž by nad ní neměl mít takovou nadvládu.

V jeho rukou byla naprosto v bezpečí.

Vždycky to bylo o tom, že je v jeho rukou. Nikdy nešlo o ruce někoho jiného.

Nebezpečí. Nepramenilo ze sexu. Pramenilo z pocitů.

Ale tohle byl Connor. Connor.

Miluje ho.

Ježíšikriste!

Vyrazila kupředu a odlepila se od něj, takže z ní vyklouzl jeho povadlý penis.

„Mischo?“

Zavrtěla hlavou, neschopná slova.

„Ublížil jsem ti?“

Znovu zavrtěla hlavou a odplazila se dál od něj na postel. Lezla dál, až narazila na polštář. Zavrtala se do něj a nechala vlasy, ať jí zakryjí tvář.

„Haló,“ řekl tónem daleko něžnějším, než od něj kdy slyšela. Klečel u postele a věděl, že k ní nesmí moc blízko. „Miláčku, nechtěl jsem tě vyplašit.“

„Ne. O to vůbec nejde.“

„Tak o co tedy jde?“

„Já…“

Ale nedokázala mu to říct. Connorovi ne. Prokristapána, sama sobě ne!

Nestane se z ní její matka. To teda ne!

Zhluboka se nadechla a snažila se, aby její hlas zněl normálně, i když jí v hlavě bušilo tisíc kovadlin. „Prostě toho bylo na mě trochu… moc, možná. Dej mi chviličku.“

„Dobře. Dobře.“ Vstal a posadil se do nohou postele. Chvilku vyčkával, pak se pomalu přesunul o kousek blíž, až byl těsně vedle ní. Odhrnul jí vlasy z očí tak něžným pohybem, až se jí z toho chtělo brečet. „Jsi si jistá, že jsi v pořádku? S dušením mám hodně zkušeností. Nikdy bych ti neublížil.“

„Ne. Já vím.“

„Opravdu?“

Pozoroval ji svým neproniknutelným pohledem. Odvrátila zrak. Neodvažovala se mu pohlédnout do očí. Měla strach, že by v jejím pohledu mohl zahlédnout pravdu.

„Mohla bych dostat trochu vody?“

„Samozřejmě.“

Cítila, jak se matrace narovnala, když vstal, a slyšela jeho bosé nohy pleskat o podlahu.

Sakra, co bude teď dělat?

Odhrnula si vlasy z čela a rozhlédla se po místnosti.

Najednou jí připadala hodně povědomá. Možná až moc – moderní černý nábytek, všechny ty úhledné linie, které jí nicméně připadaly docela vřelé. Světlo z pouličních lamp, které sem dopadalo skrze rolety z rýžového papíru. Způsob, jakým se světlo rozkládalo, takže vše v místnosti mělo takový měkký nádech. Dokonce i vůně Connorovy ložnice v ní vzbuzovala pocit domova. Větší než u Dylan doma.

Možná i víc než v jejím sanfranciském bytě, který se jí teď zdál najednou tak vzdálený.

Nechovej se jako idiot. Tohle je prostě jen další návrat zpátky do reality.

Opravdu?

Zadržela dech, pak pomalu vydechla a donutila se trochu zklidnit.

Tohle si nechá pro sebe. Třeba si zítra trochu orazí, nebo to možná bude trvat i pár dní, než to pomine, a pak zjistí, jestli to byla prostě přirozená reakce na extrémní podobu jejich hry o nadvládu. Vždyť nemusí nutně platit, že když si to teď myslí, musí to být pravda. Nebo ano?

Jedenáct

Connor vstal od svého kreslicího stolu. Byl vzhůru už od sedmi ráno a snažil se celý den pracovat, ovšem jeho soustředění nestálo za nic. Byly už skoro tři hodiny odpoledne a on neměl ještě skoro nic hotové. Podrbal se na hlavě a pohled mu zabloudil na řadu vysokých oken. Do tohohle pokoje, který proměnil ve svou pracovnu, pověsil stejné rolety jako do zbytku svého bytu, ale nechával je tu pořád vytažené, takže se mu teď naskýtal pohled na seattleskou oblohu. Líbilo se mu pozorovat neustále se měnící odstíny šedé, kterou měly mlha a mraky, jež se nad Seattlem pořád převalovaly, i vzácné chvilky, kdy jimi prokouklo slunce. Líbilo se mu, když cítil tep města. Inspirovalo ho to. Obvykle. Dnes ovšem ne.

Jak už řekl Mische, pracoval na zakázku a teď ho zrovna žádný termín odevzdání netlačil. Nicméně už měl pár nápadů, jak naložit s jednou videohrou, kterou dělal pro herní společnost sídlící na předměstí Los Angeles; potřeboval jen během následujících několika týdnů dát dohromady několik skic. Poslední dva dny neudělal nic a vždycky skončil v posilovně, kde na sobě pracoval jako blázen. Pracoval… na čem vlastně?

Na odstranění toho, co mu bránilo v soustředění.

Však ty dobře víš, co to je.

Mischa.

Sakra práce, nedokázal tomu uvěřit. Kolikrát si to už říkal od té doby, kdy se viděli poprvé? Začíná to být ohraná písnička.

Ale byla to pravda.

Prudce vydechl a znovu si sedl ke stolu.

„Tak vzhůru do toho,“ vyslovil nahlas.

Uchopil tužku, sklonil hlavu, že začne pracovat.

Jenže v mysli se mu neustále vznášelo jediné: krémová pleť jejích ramen a bohatá červeň jejích rtů. Místo toho, aby pracoval na interiéru vesmírné lodi, s nímž měl pohnout, se mu na papíru pořád zjevovala její tvář.

„Kurva práce!“ zamumlal.

Vzdal to a nechal svou ruku, ať si sama najde nejlepší linku. Křivky jejích lícních kostí a spodní čelisti. Ty dlouhé, husté řasy. A pak ty její oči… bylo v nich cosi, co se mu nedařilo vystihnout. Potřeboval by ji tady, před sebou, aby mu zapózovala.

Už o tom párkrát mluvili. Mluvili o tom, že ho odpoledne bude znovu tetovat. A on se na to těší jako malý kluk a nemůže se dočkat, až mu zavolá. Cítil se trochu jako blbec.

Znovu vstal a začal rázovat po místnosti. Tam a zase zpět po dřevěné podlaze, kolem knihovny plné knih o umění, které za ty roky nashromáždil: komiksové ilustrace, klasické umění, fotografie. Před řadou knih stálo několik fotografií: jeho sestry Clara a Molly, matka na zahradě svého domu. Tohle byly jediné ženy v jeho životě – opravdové ženy – od časů Ginny.

Zavrtěl hlavou. Ani Ginny k sobě nikdy opravdu nepustil.

A pročpak asi? Čeho se sakra tak strašně bál? Protože – a teď to vůbec poprvé chápal zcela jasně – ho vždycky zadržel strach. Uvědomoval si to, protože Mischa Kennonová ho děsila jako nikdo jiný.

Když mu zazvonil mobil, úplně nadskočil. Tiše zanadával a přijal hovor.

„Aleku.“

„Tady má někdo špatnou náladu.“

„No jo. Tak trochu. Možná trochu dost. Promiň.“

„Nechceš mi říct, co se děje?“ nabídl mu Alec.

„No, ani moc ne.“

„Tak jo.“

„Hele, někdy jsi fakt na zabití, jak vždycky všechny tak chápeš, víš to?“

Alec se zasmál. „To je vtipné. Takovou věc mi ještě nikdy nikdo neřekl.“

„No, tak ti to říkám teď já. Protože upřímně řečeno, málem bych z toho všeho vyletěl z kůže.“ Odmlčel se a Alec tiše čekal na pokračování. „Pamatuješ si, jak jsme spolu mluvili o Mische?“

„Jasně.“

Znovu začal rázovat po pokoji a přepnul při tom telefon na hlasitý odposlech, takže ho nemusel držet u ucha. „Je to čím dál horší. Celý den čekám na to, až se mi ozve. Já čekám, Aleku! Nikdy jsem na žádnou ženskou nečekal. Ani na mou bývalku. Na nikoho. Tak co to sakra má znamenat? Ne. Ani mi na to neodpovídej. Nechci to slyšet.“

Na druhém konci linky zavládlo na dlouhou dobu ticho, dost dlouho na to, aby si Connor sám začal ještě víc připadat jako blázen.

„Nevím, co ode mě chceš slyšet, Connore. Že by ses s ní už neměl dál vídat? Že tě to jednou přestane bavit a začneš se nudit? To ti nemůžu potvrdit. Nevím, co se stane. Každý jsme jiný. Musíš se uklidnit a zjistit, kam to všechno povede.“

„Tohle ‚kam to všechno povede‘ mi zní dost podezřele, jako že jdu někam naslepo. Nemám nad tím, co se děje, žádnou kontrolu.“

„Někdy nic jiného udělat nemůžeme. Dokonce ani kluci jako my. Zjistil jsem jednu věc, totiž že jsme pořád jenom lidi. Ty, já, Dylan, Mischa. A proto jsme nepředvídatelní.“

„Nepředvídatelnost nemám rád.“

„Vždyť tobě se nepředvídatelnost líbí,“ oponoval mu Alec. „Ale jen ta tvoje. Nelíbí se ti, když je takový někdo jiný.“

Vyrazil ze sebe krátké zaštěknutí smíchu. „V tom máš ovšem pravdu. Část problému je taky to, že v současné době ani sám nevím, co budu dělat.“

„Na to přijdeš. Radil bych ti, abys to nechal chvilku jen tak samovolně plynout. Bude tu ještě dva týdny.“

„Cože? Myslel jsem, že odjede pryč už za týden!“

„Včera večer řekla Dylan, že si bude muset tenhle výlet prodloužit, aby stihla dotáhnout nějaké věci kolem toho jejího nového studia.“

„Aha. Takže tak to je.“ Zastavil se a znovu si zajel prsty do vlasů. Nebyl si jistý, jak má s touhle novou informací naložit. „Tak proč mi voláš?“

„Zítra večer se v Chrámu rozkoše koná takové posezení, skupinová terapie pro dominanty. Třeba bys chtěl taky přijít a promluvit o svých pocitech?“

„Cože?“

„Dělám si srandu.“

„Vole.“

Alec se uchechtl. „Volám, jestli dneska večer nechceš jít s Mischou a s námi na večeři. Nebo ti to přijde divné?“

„Zní to trochu moc jako… večírek pro zadané.“

„Dobře. Necháme to na jindy.“

„No, každopádně budeme dneska večer pracovat na mém tetování,“ dodal, vzal ze stolu tužku a začal jí poklepávat o desku stolu.

„To jsem nevěděl, že ti dělá tetování.“

„No jo. Umí úžasné věci.“

„To je fakt. Včera večer nám s Dylan vyrobila takovou malou kérku.“

„No jo, říkala mi, že se tenhle týden na vás dva chystá.“

„Na člověka, který nemá rád termín ‚zadaný‘, toho víš o tom druhém až podezřele moc.“

„Jdi do prdele, Aleku.“

Alec se zasmál. „Vydrž. Zase brzy zavolám.“

Oba zavěsili a Connor se najednou cítil o něco líp. Alec má pravdu. Může celou záležitost nechat trochu rozvinout. Ať se z toho vyvine cokoliv. Skvělý sex se ženskou, která za dva týdny zmizí do Kalifornie, zpátky do svého života. Nemusí si pořád připomínat, že až se rozjede to její nové tetovací studio, přesune se alespoň část jejího života sem do Seattlu.

Ale dva týdny místo jediného… to je dobré, ne? Zavrtěl hlavou a sevřel tužku pevně v ruce. Panebože, jak rád by věděl aspoň tohle!

***

Mischa zvedla ruku a chystala se zaklepat na Connorovy modré dveře. V hrudi jí zběsile bušilo srdce. Odtáhla ruku a kousla se do spodního rtu.

Zase se chová směšně. Jenom proto, že si uvědomila, co k němu cítí… Bože, to slovo nedokáže vyslovit ani v duchu. Ale kvůli tomu se nemusí hned všechno měnit. Každopádně si to alespoň snažila namluvit.

Přehodila si svůj velký, rudou kůží potažený kufřík, který se spíše podobal krabici a v němž měla uložené všechny nástroje na tetování, do druhé ruky a rázně zaklepala.

No, tohle je mnohem lepší.

Bylo, dokud Connor neotevřel.

To z ní najednou vyprchal dech. Zírala na jeho obrovskou hruď, přes niž se pnul černý svetr. Ještě horší bylo, když pohlédla přímo do jeho zelených očí. Měla pocit, jako kdyby do té zlatavě se blýskající hlubiny padala po hlavě. V těch očích toho bylo tolik…

„Ahoj,“ řekl hlubokým hrdelním tónem, z nějž se jí podlamovala kolena.

„Ahoj.“

Usmála se a snažila se získat zpět ztracenou půdu pod nohama. Vzal jí kufřík z rukou, chytil ji za paži a zavedl ji dovnitř. Tam kufřík opatrně odložil na podlahu, stáhl jí kabát z ramen, přitáhl si ji těsně k sobě a ještě opatrněji ji začal líbat.

Ústa měl tvrdá a měkká zároveň, a když jí do pusy vklouzl jeho jazyk, chutnal překvapivě sladce. Pak ji začal vášnivě líbat a její tělo okamžitě zareagovalo přílivem touhy z toho, jak ji tiskl na svou širokou hruď. Úplně se do toho polibku, do něj, ponořila. A mozek jí začal vypovídat službu.

Pustil ji a držel si ji na délku paže.

„Ježíši, Connore.“

„Jo. Já vím. Proto jsem toho nechal. Máme před sebou práci.“

Ztěžka polkla. „Ano.“

Chvíli na ni beze slova zíral a pak si ji k sobě znovu přitáhl. Jeho ústa se na ni přisála tak pevně, že měla pocit, že se jí z toho tlaku nadělají modřiny. Ale bylo jí to jedno. Otevřel jí ústa svým sametově hladkým jazykem a vsunul jej dovnitř. Jednu ruku jí obtočil kolem pasu a pevně si ji přidržoval. Druhou ji chytil pod vlasy za zátylek, takže ucítila teplo vycházející z jeho obrovské dlaně.

Úžasné.

Povolily jí svaly a celé její tělo se mu poddalo ještě dřív, než o tom vůbec začala přemýšlet. Dokázala se jen křečovitě chytit jeho paží a držet se aspoň trochu zpříma. Její pohlaví pulzovalo touhou. Tlukot srdce tuhle touhu ještě podporoval. Byla to ovšem jiná touha…

Chci ho.

S úšklebkem se odtáhl. „Mischo.“

„Connore?“

„Musíme… si promluvit.“

Točila se jí hlava. „O čem?“

Zhluboka se nadechl; viděla, jak se mu vzduchem plní plíce a dme se jeho už tak široká hruď. Oběma rukama ji držel za ramena a při rozhovoru pozoroval se zamračeným obočím její výraz.

„Podívej. Tohle je… Začíná to mezi námi trochu houstnout. Souhlasíš?“

„Ano.“

„Nemáš z toho trochu obavy?“

Nedokázala potlačit krátké, nervózní zasmání. „Jo.“

„No, já teda taky. A nejsem typ chlapa, který by dokázal vést takovou tu konverzaci typu kam směřujeme, nebo něco podobného.“

„To bych od tebe ani nečekala. Ani já nejsem holka, která by dělala takové věci.“

„To je dobře. Ale máme tu tohle. Myslím, že teď musíme oba něco říct. O tom, co se mezi námi děje. Protože spolu trávíme sakra hodně času; kromě toho si ho dokážeme dost užít.“

„Ano,“ přikývla. „Ale já pojedu za chvíli domů, takže asi není o čem mluvit.“

Proč jí při jejích vlastních slovech pokleslo srdce? Protože moc dobře věděla, že není ani trochu upřímná.

„No jo, ještě dva týdny.“

„Jak víš, že tu zůstávám déle?“

„Alec mi to prozradil. Ale podívej, můžeme ty dva následující týdny strávit společně? Nebo prostě tolik času, kolik máme. Dokážeme se shodnout na tom, že to nebudeme řešit, že budeme žít jen přítomností? Chápeš, co tím chci říct?“

Přikývla. „Rozumím. A nevidím důvod, proč by to nešlo.“

Kdy se z ní stala tak dobrá lhářka? Hlavou se jí honilo tolik otázek. Na něj. Na sebe. Otázky, na které on pravděpodobně ani nechce znát odpověď.

Bože, měla v sobě fakt nepořádek.

„Dobře. To je dobře,“ opakoval a uvolnil svůj stisk na jejích ramenou.

Kousla se do rtu a čekala, až bude pokračovat. Když zůstával zticha, nadhodila: „Co kdybychom pokračovali v té tvé kérce? Máme toho pořád ještě hodně na práci.“

„Jasně. Pokud ti to bude vyhovovat, můžeš si to rozložit v obýváku.“

„To by mělo být v pohodě, pokud je tam tedy dobré světlo.“

„To je.“

Vzal si od ní její kožený kufřík a ona šla za ním. Sledovala, jak ho pokládá na zem, a pak začala pečlivě rozkládat všechny své nástroje na velký skleněný jídelní stůl. Connor se mezitím přesunul do kuchyně a přinesl láhev vody.

Musí se uklidnit. Přestat zkoumat, co měla celá tahle konverzace znamenat, pokud vůbec něco znamenala. Ona sama v tom neviděla žádný konkrétní smysl. Samozřejmě že se s ní chce pořád vídat. To už jí prozradil způsob, jakým ji políbil, to ani nemusel sám říkat. Ale víc od ní nechce. Jasně se vyjádřil, že až ona odjede zpátky do San Franciska, bude po všem. Nebo ne?

Což by bylo pro oba nejlepší. Nemůže dovolit, aby s ní nějaký chlap dokázal takhle mávat – na to toho je příliš mnoho v sázce. Musí se soustředit na to otevření svého nového studia. Na svůj byznys, na to, aby v něm byla úspěšná, aby byla, kdo ve skutečnosti je, aby žila svým uměním. Přece to všechno nezahodí kvůli jednomu muži, stejně jako to udělala Evie. Kdyby jen trochu ustoupila od slibu, který si dala už před hodně dlouhou dobou – tak dávno, že si už ani nepamatovala, kdy si myslela něco jiného –, zničilo by to vše, na čem tak usilovně a tak dlouho pracovala.

Prostě jen udržuj kurz.

Když se Connor vrátil zpátky a podal jí láhev vody, vzala si ji od něj a srdce jí ani trochu neposkočilo. Vždycky věděla, co chce. A ani Connor Galloway, dokonce ani když vezme v potaz, co k němu cítí, ji nedonutí, aby uhnula z vytyčené trasy.

„Dobře,“ řekla. „Pusťme se do toho.“

Příštích pět hodin strávili za zvuku vrčící tetovací jehly a hudby, která se v pozadí linula z Connorova iPodu. Ani jeden z nich toho moc neřekl, kromě občasných komentářů týkajících se jednotlivých písniček, nebo když se Mischa ujišťovala, jestli ho to příliš nebolí nebo zda není moc unavený. Tahle dlouhá tetovací sezení měla ráda. Jiní tatéři omezovali délku jednotlivých sezení vždy na dvě až tři hodiny, ale Mischa měla raději, když se mohla na tetování opravdu soustředit a zcela se ponořit do práce, která pro ni byla jistou formou meditace, díky níž se cítila se svými díly daleko víc spjatá.

Vedlo se jí skvěle, dolní polovina draka začínala nabírat tvar a křídla už byla vyvedená v detailech. Konečně se dostala do bodu, kdy byla potetovaná veškerá volná kůže, na níž nepracovala minule, a zastavila se. Trochu se zaklonila, aby se mohla pokochat celkovým pohledem. Když to viděla, měla radost. Až to bude hotové, bude to opravdu nádherné tetování.

„Connore, chceš se na to podívat do zrcadla?“

„Jo. Jasně.“

Šla za ním do koupelny a v roztřeseném záblesku vzpomínek si připomněla, jak se tady spolu milovali ve sprše a po nahé kůži jim tekla horká voda. Zadržela dech.

Uklidni se!

Connor stál zády k velkému zrcadlu nad umyvadlem. Mischa mu podala ruční zrcátko, které tvořilo nedílnou součást jejího tatérského vybavení.

„Tak co tomu říkáš?“ optala se ho.

„Je to neuvěřitelné. Na kůži to vypadá snad ještě líp než na papíru. Nemůžu uvěřit tomu, kolik práce jsi dneska stihla.“

„No, dělám rychle. A ty jsi to zvládl jako opravdový borec. Ne všichni dokážou nehybně sedět takhle dlouhou dobu.“

„To je ta moje irská venkovská krev. Měl jsem drsný odchov.“ Mrkl na ni a smál se od ucha k uchu.

Všechno napětí bylo najednou pryč. Alespoň u něj. Sama se pořád cítila trochu nejistá, hlavně teď, když přestala pracovat na jeho tetování. Chtěla – potřebovala – zase získat kontrolu nad sebou. Ne že by s Connorem kdy držela opratě pevně v rukou…

„Au, z toho sezení jsem celý rozlámaný.“

Odložil ruční zrcátko na umyvadlo a pak zvedl ruce nad hlavu a protáhl se. Mischa pozorovala, jak se mu přitom na břiše vyrýsovaly svaly, i ostrou linii tmavých chloupků, které mizely za pasem jeho bokových džínů. Tělo jí najednou zachvátil žár.

Beze slova si přes hlavu přetáhla úpletové šaty. Connorovi se rozšířily panenky, ale neudělal nic, aby ji zastavil. Rozepnula si podprsenku a nechala ji spadnout na zem, takže před ním stála jen v tlustých nadkolenkách, které jí sahaly do půli stehen. Pak si pomalu klekla na koupelnovou předložku, rozepnula zip jeho trochu odrbaných kalhot. Poslední věc, kterou zahlédla, byl jeho široký úsměv.

Pak ovšem zaujal veškerou její pozornost jeho pták. Byl pořádně tlustý, kůže na něm se zlatavě leskla. Žalud se mu už naléval krví, a když se k němu přiblížila, ještě víc ztmavnul. Nechala svůj teplý dech jemně působit na jeho penis.

Connor jí vjel rukou do týla, ale zatím ji nedržel pevně jako předtím. Už nějak vytušil, že tentokrát to bude jiné. Vpletl jí prsty do vlasů, ale ten dotek byl překvapivě jemný. Stejně jako první dotek jejího jazyka na špičce jeho ztopořeného ptáka. Tiše zasténal.

Usmála se a zopakovala to. S uspokojením počkala, až syčivě natáhne vzduch do plic. Pokračovala dál a objala spodní část žaludu celou plochou svého jazyka. Ani se nepohnula a nechávala ho, ať si ten jemný dotek vychutná. Cítila, jak jí na jazyku zběsile tepe jeho krev zvířená vzrušením.

„No tak, miláčku,“ ozval se konečně.

Ani se nepohnula, jen slyšela, jak se pomalu zhluboka nadechl. Než zase vydechl, zadržel na chvíli vzduch v plicích.

„Takže takhle to se mnou chceš zkoušet, miláčku? Uvědomuješ si, že bych tě mohl zvednout a přehnout tě přes koleno, ano?“ Když nijak nereagovala, pokračoval: „Jsi pěkně prohnaná lištička, víš to? Ale tohle je zrovna jedna z těch věcí, které na tobě miluju, Mischo. Že si ode mě nenecháš všechno líbit.“

Snažila se nesoustředit na skutečnost, že právě z jeho úst slyšela zaznít sloveso „milovat“. Ne, tohle ne. Ale zcela jistě jí za tohle draze zaplatí.

Otevřela pusu a nechala jeho ptáka volně vklouznout dovnitř. Polkla jej úplně celého.

„Ach, bože, holčičko!“

Prsty v jejích vlasech se sevřely v pěst, ale pořád to nevypadalo, že by se snažil ji jakkoliv ovládnout. Pohnula hlavou dozadu a nechala jeho ptáka skoro vyklouznout ven. Zastavila se na špičce žaludu a začala na ní tančit jazykem a olizovat ji. Líbilo se jí, jak se z toho otřásl. Udělala to ještě jednou, tentokrát vnikla jazykem až do otvůrku na špičce. Vyrazil boky proti ní. Nechala toho.

„Pomsta dokáže být sladká, o to tu jde, co?“ zamumlal, ale hlas měl ztěžklý rozkoší.

Cítila to – veškerou moc teď třímala ona. Byl jí vydán na milost a nemilost. V téhle chvíli nepotřebovala víc. A líbilo se jí, co s ním dělala. Líbila se jí chuť jeho obrovského ptáka a jeho tíha, když jí spočíval na jazyku. Jeho steny rozkoše i to, jak se při každém pohybu jejích rtů a jazyka celý zachvěl. Znovu se sama pro sebe usmála a stáhla mu kalhoty o něco níž, aby na něj líp mohla. Jednou rukou ho uchopila za kořen penisu a její prsty měly co dělat, aby ho celý objaly. Pak ho jemně zmáčkla. Zasténal. Cítila, jak napíná svaly na stehnech a snaží se ani nepohnout.

Velmi dobře.

Pak druhou rukou sáhla mezi jeho vypracovaná stehna a vzala do dlaně jeho koule.

„Hm, tohle je moc dobré…“

Vzhlédla k němu. Connor měl zavřené oči a hlavu zvrácenou dozadu. Jednou rukou se pro lepší stabilitu opíral o umyvadlo.

Olízla si rty a znovu se pokochala jeho nádherným ptákem. Dnes večer patří jenom jí. Dnes večer patří on jenom jí.

Sevřela rty kolem naběhlé špičky, jen lehký dotek po celém obvodu. Čas od času jemně vystrčila jazýček, aby ho ochutnala a trochu poškádlila. Pak vzala do úst celý žalud a začala ho sát tak silně, až si byla jistá, že ho to musí bolet. Connor ze sebe začal vyrážet mělké vzdechy, což ji ohromně potěšilo – že byl tak ztracený ve své slasti a že tuhle rozkoš mu působila ona. Sama měla úplně mokré pohlaví, bolelo ji touhou. Ale teď se jí nechtělo přestat. Místo toho pokračovala ve škádlení: trochu zakmitala jazykem, lehce přejela rty po kůžičce i sliznici, jemně zatnula zoubky do spodní části jeho ohromné klády, jeho koule pořád spočívaly v její dlani. A pak konečně polkla celého ptáka, a když se jí jeho špička začala dobývat do krku, pustila ho i tam.

„Ty budeš moje smrt, Mischo!“

Začala ho jemně kouřit, jezdila pusou po celé jeho délce, občas ho stiskla, zatímco jazykem tančila na špičce jeho ztopořeného údu. A pak začala jemně masírovat i jeho koule; pomalu je převalovala v dlani, zatímco druhá ruka s prsty pořád sevřenými kolem jeho penisu kopírovala pohyb a pohybovala se do rytmu úst.

Začal jí vycházet boky vstříc, tlačil se jí do pusy a ruky a ona věděla, že ho má v hrsti. Věděla, že nad sebou ztratil kontrolu – nebo se jí alespoň vědomě vzdal. Předal ji Mische.

Na chviličku přestala a strčila si do pusy společně s penisem i jeden svůj prst, pak ho zase vyndala a přesunula ho dozadu za jeho šourek a pomalu mu ho zastrčila do zadku.

„Kristepane, ženská!“

Ale ani se nepohnul. Stál bez hnutí a dech mu sípal snad ještě víc než předtím. Cítila, jak se mu zadek jemně stáhnul. Začala sát jeho penis ještě intenzivněji a zastrčila prst hlouběji do jeho těla.

„Ach…“

Když se snažil zatlačit jí rukou na temeno a řídit pohyb její hlavy, pohybem ruky ho zastavila. A on spolupracoval a stáhl svoji ruku z jejích vlasů.

Pak se do toho teprve pořádně opřela: kouřila mu ptáka, až jí z toho bolely tváře, až to muselo bolet i jeho. Ale věděla, že se mu to líbí. Prstem v jeho zadku zajížděla střídavě dovnitř a zase ven, masírovala mu prostatu. Z prstů druhé ruky utvořila těsný kruh, kterým tiskla kořen té obrovské klády. Rychleji a rychleji. Tvrději a tvrději. A celou tu dobu byla mezi nohama neuvěřitelně mokrá, jako kdyby ji tam dole lízal a rukama rejdil po celém jejím těle. Cítila, jakou sílu má vše, co mu dělá. Vnímala jeho rozkoš, jako by to byla její vlastní.

„Mischo!“

Najednou se udělal. Celý se u toho třásl, sténal a znovu a znovu volal její jméno.

„Mischo! Kristepane, holčičko! Mischo… ach…“

Cítila, jak jí hrdlem proudí jeho sladkoslané semeno. Kouřila ho tak dlouho, dokud si nebyla jistá, že z něj vymáčkla i tu poslední kapku. Na konci se klepala úplně stejně jako on. Sesunul se na koupelnovou předložku a stáhl ji s sebou na zem. Tělem ležela na předložce, ovšem ramena jí spočívala na studené dlažbě, která vytvářela nádherný, smyslný kontrast k jejímu rozpálenému tělu.

Klečel nad ní, ptáka pořád vytrčeného z džín. Leskl se mu jejími slinami i trochou semene. Kundička jí pulzovala touhou a bradavky žadonily o dotek.

„Ty víš, co bych chtěla, Connore,“ řekla mu a pořád jí ještě lomcovala síla, až se jí z toho pocitu převahy točila hlava. „No tak. Dej mi to.“

Na tváři mu vykvetl ten jeho podivný úsměv. Přiklekl k ní na všechny čtyři, sehnul se a vlepil jí na ústa rychlý polibek. Pak zamířil níž.

Začal jí olizovat prsa, nejprve jedno, pak i druhé. Dlouhými, vlnivými tahy jazyka. Vrchní i spodní část, kolem dvorců a nakonec vzal do úst i tuhnoucí bradavky. Nejprve jednu, pak druhou, ústy jí jezdil po těle sem a tam, až to bylo k zbláznění. Objala ho stehny kolem pasu ve snaze přitáhnout si ho blíž, ale byl na ni moc silný, nedokázala ho přemoct.

„Connore.“

Zasmál se a znělo to tlumeně, neboť měl zrovna v puse bradavku.

„No tak, Connore. Přidej.“

Poslechl ji. Bylo to však trochu drsné zacházení a do těla jí vyslalo první malé záblesky budoucí bolesti. Ruku v ruce s ní však kráčela i rozkoš.

„Hm, tohle je dobré,“ zamumlala.

Přesunul se na druhou stranu, udělal to samé, svými horkými ústy se jí přisál k bradavce a Mischa měla chviličku na přemítání o tom, jak je možné, že má tak jemná a zároveň tak drsná ústa. Ale v tu chvíli jí už tvrdě sál bradavku a ona se začala ztrácet v rozkoši. Prsty mu zajela do vlasů, ale on se po nich natáhl a přidržel jí ruce pevně podél těla, takže se nemohla ani hnout.

Teď už jí to bylo úplně jedno. Nepotřebovala už nic ovládat. Bylo prostě příliš lákavé předat mu veškerou moc a nechat ho, ať si s ní dělá, co se mu zachce. Když zjistil, že s ním už Mischa nechce bojovat, pustil ji a ona nechala paže tak, jak jí je držel. Cítila se otevřeně a trochu prostopášně.

Roztáhla nohy daleko od sebe a on se okamžitě odtrhl od jejích ňader a zamířil níž. Kundička se jí stáhla očekáváním.

Nemusela čekat dlouho. Za malou chviličku už cítila jeho jazyk – lízal ji dlouhými, nádhernými tahy po celé délce. Byla úplně mokrá, boky mu vycházela vstříc a potřebovala se co nejrychleji udělat. Když do úst vsál její klitoris, začalo to v ní vřít – spirály rozkoše jí projížděly tělem jako jakési krásné vysokofrekvenční vlnění na hranici slyšitelnosti. Pak jí do kundičky vrazil svoje prsty, až se celá stáhla. Slast v ní narůstala a šířila se do bříška i prsou. Bradavky jí stály jako dva malé stožáry. Vyvrcholení se jí valilo jako záblesk tepla, tak bylo rychlé a horké, spálilo ji na troud.

„Connore, já už budu… ach… ach…“

Nechal ji trochu odpočinout, stejně jako předtím, když jí místo rozkoše působil bolest. I když možná to bylo to samé. Mysl jí plavala oceánem touhy.

Connor zvedl hlavu a oči se mu blýskaly. Ďábelsky. „Líbilo se ti to?“

„Moc,“ vydechla.

Miluju tě.

Nedělej to.

Nemiluj ho. Nemysli si to.

„Bude se mi to líbit ještě víc, když mě pořádně ojedeš,“ řekla místo toho. A byla to vlastně taky pravda.

„Hm, dej holce trochu moci a ona si hned pouští pusu na špacír.“ Sevřel rukou jedno ňadro. Úplně se do toho doteku položila. Tělem jí stále projížděly záchvěvy právě prožitého orgasmu. „Neboj se. Za chviličku tě ojedu pořádně tvrdě, miláčku. Ošoustám tě a dám ti na zadek tak, až se z toho pořádně uděláš a celou dobu budeš křičet rozkoší.“ Prsty pořádně stiskl bradavku, až sykla bolestí. „Ty víš, že to tak bude.“ Neproniknutelně tmavé oči se mu leskly.

„Ano.“ Usmála se.

„To je mnohem lepší.“

Sedl si vedle ní na bobek a díval se na ni. Na jeho pohledné tváři hrál drobný úsměv. Cítila se vedle něj jako skřítek. A rozhodně neměla nejmenší chuť se zvednout z podlahy. Líbilo se jí, jak se díky němu cítí. Jako žena. Ne, bylo v tom něco víc. Cítila se skrz naskrz žensky. Radši ani nechtěla přemýšlet o tom, proč se jí to tak zamlouvá.

„Čas na jídlo, ženská! Musím doplnit zásoby.“

„Fajn, úplně umírám hlady. Co mi uděláš?“

Než měla příležitost vykouzlit na tváři úsměv, posadil si ji na klín a otočil tváří k sobě. Jeho dlaň přitom dopadla na její zadek a ozvalo se solidní mlasknutí.

Zalapala po dechu. „Vím, že si myslíš, že mě tím trestáš,“ procedila skrz zaťaté zuby, které jí sevřela slast rozlévající se po celém těle.

„Naopak. Poskytuju ti malý dárek v podobě dávky endorfinů, která tě přenese přes protivenství, která si pro tebe chystám na později, po jídle.“

„Hmm…“

Snažila se vymyslet podobně duchaplnou odpověď, ovšem jeho údery mezitím podstatně zesílily. Proměnily se v sérii rychlých ostrých plesknutí; pak se úhel dopadu změnil, takže jeho dlaň dopadala na její zadek celou plochou. Změnil se i zvuk: těžké, dunivé údery, které ani tolik neštípaly na kůži. Věděla, že bude mít pořádná jelita. Ale bylo jí to jedno.

No, to nebyla tak úplně pravda. Ve skutečnosti to tak chtěla. Chtěla, aby si ji poznačil.

Tlak v ní rychle narůstal, a tak jí hlavou bleskla myšlenka, jestli se dokáže udělat jen z toho, jak ji takhle vyplácí. To plus tření podbřišku o jeho vypracovaná stehna. Prohnula se v bocích a zjistila, že se může Venušiným pahorkem opřít o jeho stehno a třít si tak naběhlý poštěváček.

Ano, tohle bude stačit. S bolestí šla ruku v ruce i rozkoš. Na zadku cítila všechno dohromady: jeho tvrdou ruku znovu a znovu dopadající na její rozbolavělé hýždě, štípání, které se postupně měnilo v nádherné pálení. Mezi stehny jí vykvétala touha. Dala je trochu od sebe a začala se o něj třít hodně natěsno. A on jí to dovolil, uvědomovala si kdesi v té vzdálené, endorfiny zaplavené krajině, v níž se nalézala. Dovolil jí, aby si to dělala sama o jeho stehno, zatímco on jí dával pěkných pár na zadek.

Vznášela se na okraji oné důvěrně známé propasti a orgasmus měla na dosah ruky. Natočila boky a trochu se posunula tak, aby se jeho zaťatý stehenní sval otíral přesně tam, kde to pro ni bylo nejlepší. Přísahala by, že při dalším úderu se celé její tělo rozechvělo ozvěnou – a to byla poslední kapka. Orgasmus se dostavil v podobě smršti bolesti a rozkoše. Drtila svůj pahorek o jeho stehno, klitoris naběhlý a pulzující touhou.

Pak jen divoce oddechovala a orgasmus jí do těla nepřestával vysílat malé záchvěvy. Teprve teď si uvědomila, že výprask skončil. Connor ji zvedl a ona se mu schoulila v klíně. Ze své výšky se na ni potěšeně zubil.

„Tohle mě naučí,“ zamumlala s napůl zavřenýma očima a užívala si poslední nádherné vlny chemických látek, které jí lomcovaly.

Connor se zasmál svým hlubokým nakažlivým smíchem. A Mischa zjistila, že se směje společně s ním.

„Ty jsi fakt divná holka,“ pověděl jí.

„Ale tobě se to líbí.“

„To jo.“

„Ale teď už opravdu musíš být mrtvý hlady.“

„Mám co dělat, abych neomdlel,“ souhlasil.

„No, to nemůžeme dopustit, že ne?“

„To bych ztratil veškerou důstojnost.“

„No, když pustíš mou levou bradavku, možná bychom mohli vstát a jít se poohlédnout po něčem k jídlu.“

Znovu se podíval dolů a zjistil, že mezi prsty pořád svírá její úžasně nateklou bradavku. Opět se zasmál.

„Aha. No jo. Tak vstáváme.“

Vstal a pomohl jí na nohy. Trochu se jí točila hlava. To z toho fantastického orgasmu. Nebo z toho ostrého výprasku. Nebo z té dynamiky, jež mezi nimi vládla.

Od chvíle, kdy si před ním klekla a on nad sebou ztratil kontrolu, se cosi změnilo. A i když bylo jasné, že se kyvadlo rovnováhy moci mezi nimi opět vychýlilo v jeho prospěch, jistá změna byla nevratná.

Pořád se mu podrobovala. O tom se už nedalo pochybovat. Ale změnil se způsob, kterým k sobě navzájem přistupovali, a to jak když hráli svoje role, tak v normálním životě. Když byli spolu, chovali se najednou mnohem víc jako ti, kterými skutečně byli. Najednou to bylo daleko méně o rolích, které hráli.

Tohle je nebezpečnější.

Ale taky daleko zábavnější.

Bude jí chybět.

Zůstaň v přítomnosti.

A ta byla fakt skvělá. Nechtěla propásnout ani vteřinu tím, že bude přemýšlet o věcech, na něž se jí nechce ani pomyslet.

Přiložil prst na místo, kam se sbíhaly obě linky jejího obočí, a stiskl.

„Copak se tam vevnitř děje?“

„Hm… jen tak přemýšlím o jídle. Mám hlad jako vlk.“

„Na donášku jídla z restaurace je už pozdě. Obávám se, že se budeš muset spokojit s mým kuchařským uměním.“

„Jsem si jistá, že jsem už zažila i horší.“

Přitáhl si ji blíž a ještě naposledy ji plácl přes rozbolavělý zadek. „Myslíš si, že tě otrávím, co?“

„Doufejme, že ne. Pořád ještě musíme absolvovat aspoň jedno sezení, abych dokončila to tvoje tetování.“

„Mrcho jedna vypočítavá,“ zamumlal a podal jí šaty. Pak si zapnul džíny. „Tak jdeme.“

Vlepil jí na tvář letmý polibek a pak se otočil a zamířil ven z koupelny.

„Přijdu hned. Dej mi vteřinku.“

Zavřela za ním dveře a strávila minutku tím, že si umyla důkladně ruce, chrstla si trochu vody na obličej a rychle se mezi nohama otřela osuškou, kterou našla složenou na poličce. Rukou uhladila neposedné prameny vlasů, podívala se na svůj zarudlý obličej v zrcadle a zářící pomněnkově modré oči.

Nikdy se ještě necítila tak plná života jako s Connorem. Žádný muž z ní dosud nedokázal vydolovat její smysl pro humor – rozhodně ne nikdo, s kým se kdy vyspala. S kamarády se bavit dokázala. S těmi se cítila dostatečně uvolněná, aby mohla být sama sebou. A co to mohlo znamenat, když se jeho působením dostává na povrch její osobnost?

A kdy konečně přestane o všem, co se týká Connora, pochybovat?

Copak se zrovna nedohodli, že nechají věcem volný průběh? Musí se té dohody držet a plnit svůj díl. A je jedno, jak to později bude bolet.

Žij přítomností.

To byl klíč ke všemu. Prostě a jednoduše žít teď. Zítra – metaforicky řečeno, neboť zítřek, kterého se obává, nastane až za dva týdny – se dostaví cobydup.

„Mischo? To tam hodláš zůstat celou noc? Jídlo je už skoro hotové,“ zavolal Connor skrz koupelnové dveře.

„Hned jsem u tebe.“

Zhluboka se nadechla a vyšla ven.

V bytě to nádherně vonělo, a když přišla do kuchyně, spatřila Connora, jak stojí u sporáku a v ruce drží vařečku. Ten pohled ji rozesmál.

„Potřebuješ pomoct?“ optala se ho.

„Ne, všechno je v pohodě. Jenom omeleta. Doufám, že máš ráda žampiony a rajčata. Že nejsi taková ta fuchtle posedlá zdravou výživou, která se štítí sýra. Nebo jo?“

„Sýr přímo miluju. Vlastně mám moc ráda skoro cokoliv.“

Podíval se jí do očí, a než obrátil zrak zpět k pánvi, přelétl mu po tváři rychlý úsměv.

„No tak se posaď.“

Poslechla a sesunula se na lavici v jídelním koutě ke stolu, na němž už na ni čekaly dva úhledně složené ubrousky a na nich vidličky. Pozorovala ho, jak zkušeně vyhazuje do vzduchu omeletu a obrací ji; o pár vteřin později už byla na talíři. Ten pak položil před ni.

„Posuň se kousek – máme to dohromady,“ přikázal jí.

Posunula se a líbilo se jí, jak se na ni natlačil, aby se oba vešli, i když ji tak mačkala jeho obrovská paže.

„Vypadá to skvěle. Netušila jsem, že umíš vařit.“

„Nic gurmánského, ale svedu aspoň tolik, abych neumřel hlady. Dost často pracuju dlouho do noci, takže pak jím hodně pozdě. Tady máš. Jaké to je?“

Vzal vidličku, ukrojil s ní kousek omelety a přistrčil ho k jejím ústům. Sýr se jí na jazyku jen rozplýval.

„M mmm, moc dobré. Vaříš rád?“

„Nevadí mi to. Ale radši mám, když mi někdo uvaří, což se ovšem ještě nikdy nestalo. Taky proto jím dost často venku.“ Zmlknul a vsunul si do úst vidličku s kouskem omelety.

„To ti nikdo nikdy pravidelně nevařil?“ zajímala se, zatímco on pro ni připravoval další sousto.

„Ale jasně, moje máma, když jsem ještě byl malý. A pak chvilku i Ginny. Jé, promiň. Neměl jsem ji tady vytahovat.“

„Ne, to je v pohodě.“

Jeho silné čelisti zpracovávaly další sousto omelety. „A co ty? Vaříš?“

„V poslední době nemám na vaření moc času, protože musím vést studio, tetovat a každý rok taky napíšu několik novel, jen abych nevyšla ze cviku.“

„No jo vlastně – stejně jako Dylan přece vydáváš erotické příběhy.“

„Jo, občas mi někde vyjde pár povídek. Není to samozřejmě to hlavní, co bych v životě chtěla dělat, ale baví mě to. Procvičuju si tím zase jiné tvůrčí schopnosti. Koneckonců, takhle jsem potkala Dylan.“

„To je dobře.“

„To jo. Ale často skončím s přáteli někde v restauraci, nebo si něco objednám domů. Ale vařit umím. Jako dítě jsem se to naučila dost dobře. Pořád jsem pro Evie a Raine něco vařila.“

„Když jsi byla malá? Tvoje matka vám nevařila?“

„Někdy ano, ale upřímně řečeno, většinou to bylo něco s tofu, nějakými luštěninami nebo čímsi zeleným, co jsem ani nevěděla, jak se jmenuje. S Raine se nám vlastně víc zamlouvalo, když se Evie zapomněla a pořád malovala nebo pracovala na nějakém svém uměleckém projektu. Vzala jsem jí z peněženky pár drobných a šly jsme se sestrou do nejbližšího koloniálu. Když mi bylo devět, koupila jsem si velikánskou kuchařku a sama se z ní naučila pár věcí. Když jsme trochu vyrostly, stala se Raine zástupcem šéfkuchaře. Teď je z ní fakt skvělá kuchařka. Nevím, jak to dělá, když má ještě práci a všechno kolem. Ale Raine je jako atomová elektrárna. Vždycky mi říkala, že vykročí ze stínu toho hipísáckého jména, kterým ji podarovala Evie, a opravdu se jí to povedlo. Na sto procent.“

„A co ty? Ty jsi taky překročila svůj stín? Tedy ne že bys taky měla hipísacké jméno.“

„Ne jako Raine. Ale jinak ano, rozhodně jsem svůj stín překročila. Vlastně i všechno ostatní.“

Connor odložil vidličku a Mischa si uvědomila, že už celou omeletu snědli.

„Co myslíš tím ‚všechno ostatní‘?“

V hrdle se jí zase začal tvořit knedlík, když si uvědomila, co všechno jí samovolně uniklo během jídla z pusy. Proč mu proboha zase vykecala něco ohledně rodiny?

Zavrtěla hlavou. „Tyhle věci určitě poslouchat nechceš, Connore.“

„Ale ano. Proč bych neměl?“

„Protože… no, není to žádná pěkná pohádka.“

Pokrčil rameny a vypracované svaly na nich se mu při tom napjaly. „To přece nutně ani nemusí.“

„No… Myslím, že ‚všechno ostatní‘ prostě znamená… vyrůstat s Evie. Fakt to chceš všechno slyšet?“

Podívala se na něj a zjistila, že má tak zjihlý výraz ve tváři, jaký u něj ještě nikdy neviděla.

„Jo, chci.“

Kousla se do rtu. „Všechno ostatní“ znamenalo v jejím životě s Evie strašnou spoustu věcí. „Víš, ona na nás třeba často úplně zapomněla. Zaujala ji práce na nějakém obrazu nebo soše nebo u hrnčířského kruhu a Raine i já jsme prostě jako by přestaly existovat. A když se v okolí vyskytoval nějaký muž…“ Uteklo jí krátké zasmání. „No, v takovém případě prostě zmizela. Někdy doslova, na pár dní. Dokud ji nepřestal bavit, nebo ona jeho. Člověk by řekl, že se třeba poučila z toho, když ji opustil můj otec, nebo když to mezi nimi ukončil otec Raine, když mu řekla, že je těhotná. Evie vždycky přísahala, že už do toho znovu nespadne, ale marně.

Když jsme bydlely v nějaké té komuně, bylo to všechno o dost jednodušší. To tam aspoň vždycky byla spousta jiných dospělých, kteří ji zastoupili. Takže jsme dostaly teplé jídlo. Nebo tam byly další děti, s kterými jsme si mohly hrát, a jejich matky nám občas daly něco na sebe, nebo jsme mohly poslouchat, když četly vlastním dětem. Ale i tak… prostě jsem obě věděly, že je s námi něco špatně. Takhle přece normální lidi nežijí. Bez televize a mámy, která nedokázala ani dojít na třídní schůzky.“ Odmlčela se a povzdechla si. Pak si odhrnula vlasy spadané do čela a pohled jí zabloudil k prázdnému talíři. „Děti tyhle věci prostě potřebují.“

Connor jí položil dlaň na zátylek, ale pohladil ji po vlasech. „Je mi líto, že tys tohle nikdy nezažila.“

Podívala se na něj. Pořád měl zjihlé rysy. Ne lítostí. Jen soucitem.

„Tohle všechno zní, jako kdybys toho i ty v dětství postrádal docela dost, Connore.“

„To je pravda. Taky proto vím, jak to všechno bolí. Ale to si schováme na někdy jindy.“

„Tak jo.“

Nevadilo jí to. Nebrala jako špatné znamení, že ještě není připraven podělit se s ní o podrobnosti, jak to bylo s jeho otcem. Stačilo jí, že se s ním cítila naprosto svobodná a mohla mu vyprávět o své minulosti, o všech těch ošklivých věcech a tak. Stačilo jí, že sedí v jeho vyhřáté kuchyni, venku déšť stéká po okenních tabulích a ona je v klidu a bezpečí u Connora, který sedí vedle ní.

Bylo to už pěkně dlouho, kdy se naposledy cítila takhle v bezpečí. A s mužem se jí to nepovedlo nikdy. K nikomu nikdy nechovala takové city jako ke Connorovi.

Teď jí ovšem stačilo užívat si jeho pochopení. Nechtěla je jakkoliv zpochybňovat. Jeho příběh si schová na jindy.

Dvanáct

Connor držel ruku na Mischiných zádech. Procházeli společně interiérem japonské restaurace Koi, kde se měli sejít na večeři s Alekem a Dylan. Bylo trochu divné, že se sem vypravili spolu, takže vypadali skoro jako pár, ale Alec mu znovu zavolal, že o tom hodně přemýšlel a že by prostě chtěl, aby přišli. Tohle nezažil už pěkně dlouho, tedy ne v takové podobě. Byl rozdíl, vzít nějakou ženu s sebou na večírek, nebo třeba do Chrámu rozkoše. Ale bylo v tom také zároveň cosi přirozeného – šlo přece o Mischu.

S ní bylo přirozené všechno. Poslední týden mezi nimi vůbec nic nedrhlo, přesněji od toho večera, kdy znovu pracovala na jeho tetování. A náladu nezkazil ani onen rozhovor, který spolu vedli u jeho kuchyňského stolu a který toho tolik odhalil. Alespoň o ní. Ale Connor byl rád, že si popovídali. Od té doby k němu byla mnohem otevřenější, ve všech významech toho slova. Sex i celá hra o nadvládu teď byly víc vzrušující než kdy předtím.

A lhal by sám sobě, kdyby si namlouval, že tohle je jediné vzrušení, které mu celá aférka s Mischou poskytuje.

Teď ne.

Spatřil totiž Alekovu obrovskou postavu, jak sedí u stolu u deštěm zmáčené výlohy. Dylan vedle něj vypadala jako nějaká panenka. Hlavy měli u sebe a v přítmí, které v podniku panovalo, její tmavě rezavé vlasy přímo zářily. Dylan měla opravdu pěkné vlasy. Ale rozhodně se jí neleskly zlatem tak jako vlasy jeho Mischy.

Jeho.

Bože.

Majetnicky sevřel prsty kolem jejího pasu – to prostě musel udělat – a ona k němu obrátila tázavý pohled. Usmál se na ni a ona pokrčila rameny a nechala to být.

„Ahoj.“ Alec se postavil, aby je přivítal. Connorovi uštědřil pořádnou herdu do zad, k Mische se naklonil a vlepil jí polibek na tvář. Pak vstala i Dylan a oba je objala.

Pomohl Mische se usadit a pak se posadil vedle ní.

„Doufám, že nečekáte dlouho. Zase byla zácpa,“ prohodil Connor a do klína si rozložil látkový ubrousek.

„Jenom chviličku,“ odpověděla Dylan. „Taky jsme se zdrželi v zácpě. Ale už jsme objednali kalamáry a rundu piv. Doufám, že to vyhovuje.“

„Teda, ty jsi fakt hodňoučká subinka!“ škádlila ji Mischa.

„Cha cha, zrovna ty máš co povídat, kočičko,“ smála se Dylan a Alec se na ni přitom zazubil.

„Hele, vy dvě,“ klidnil je v žertu Connor. „Smějete se tu jako parta bláznů.“

„Jako parta šťastných bláznů,“ doplnil ho Alec, pozvedl ke rtům Dylaninu ruku a zlehka ji políbil. „Taky bys to měl občas vyzkoušet.“

„Hmm, tohle pro mě není.“

Teprve poté, co to vyslovil, si uvědomil, že si vlastně myslí, že je to pravda. Mrknul na Mischu a pak tu myšlenku rychle odehnal. Zrovna teď je docela šťastný, nebo ne?

Dorazil číšník s láhvemi piva a Connor si to svoje nalil do vysoké sklenice. Pak totéž provedl s Mischiným. Napil se. „Tak jak daleko jste se svými svatebními plány? Řekl bych, že to už musíte mít skoro hotové, ne?“

„Bože, vůbec ne,“ zavrtěla Dylan hlavou. „Pořád musíme udělat ještě asi tisíc věcí. Vůbec jsem netušila, že svatba dá tolik práce.“

„Dobrá věc je, že tohle je jediná svatba, kterou budeme muset v životě zorganizovat,“ doplnil ji Alec a objal ji kolem ramen.

„A další dobrá věc je, že tu máte Mischu, která vám s tím pomůže.“

„Přála bych si, abych dokázala pomoct víc. Upřímně řečeno, kdybychom neměly Karu a Lucii, byla bych úplně v koncích. A Dylan, taky je mi moc líto, že budu muset odjet brzy zpátky do San Franciska. Kdybych tak mohla zůstat až do svatby…“

To bych taky rád.

Connor se znovu dlouze napil ze své sklenice. Musí přestat takhle uvažovat. Nemá to žádný smysl.

Žaludek se mu při té myšlence trochu sevřel, ale on se ho rozhodl ignorovat. Znovu se napil a zjistil, že sklenice je už skoro prázdná. Uvědomil si, že takhle nemůže pokračovat dál, a položil sklenici zpátky na stůl. Touhle cestou se dnes večer nevydá, rozhodně neutopí všechny myšlenky, které mu víří v hlavě, v záplavě piva.

„Neboj, Mischo,“ uklidňovala ji Dylan. „Já tomu rozumím. Máš prostě studio, které musíš vést. Když už mluvíme o práci, jak jsi pokročila s Greysonem?“

Znovu se mu sevřel žaludek a on se znovu rozhodl, že ho bude ignorovat. Jméno toho chlapa se mu vůbec nelíbilo. Nelíbilo se mu ani to, když mu někdo připomněl, jak spolu mají s Mischou blízko.

Kurva práce. Teď se fakt chová jako idiot.

„Všechno se vyvíjí opravdu hladce. Když rozjíždíš nový byznys s partnerem, který se postará o polovinu práce, je to mnohem jednodušší, než když jsem sama otevírala Třináct růží. Už jsme spolu mrkli na první architektonické návrhy interiéru a vypadá to opravdu skvěle. A konečně jsme se taky dohodli na názvu – bude se to jmenovat Kérka z 1. avenue.“

„To zní skvěle,“ pochválil ji Alec. „A kdy si myslíte, že budete otevírat?“

„No, to bude trvat ještě nejmíň čtyři měsíce, možná víc. Pokud půjdou stavební úpravy podle plánu. Ale počítám s tím, že se to ještě někde trochu zkomplikuje. Stavebnictví obecně není zrovna nejspolehlivější odvětví. A i kdyby byl ten Greysonův známý opravdu tak dobrý, jak tvrdí, vždycky se přihodí něco, s čím se nedá počítat dopředu,“ pokrčila Mischa rameny.

„Ale do té doby to určitě ještě přijedeš všechno zkontrolovat, ne?“ nadhodila Dylan.

Connor zaťal čelist a snažil se nevšímat si, jak se mu v hrudi cosi sevřelo. Podíval se po ostatních a zjistil, že Alec ho upřeně pozoruje.

„Určitě,“ odpověděla Mischa. „Ještě tu budeme muset najmout tatéry a vedoucího studia a taky jsme se shodli na tom, že nepřijmeme nikoho bez toho, abychom si s ním promluvili oba. Rozhodně nechceme najímat někoho jenom na základě toho, že si prohlédneme jeho portfolio. Chceme mít jistotu, že po každé stránce zapadne do kolektivu. Střety rozdílných osobností můžou tetovací studio úplně rozložit – zákazníci to napětí hned rozpoznají, takže chceme být opatrní.“

Alec pozvedl obočí Connorovým směrem. Ten předstíral, že si toho vůbec nevšiml.

„Jak často myslíš, že se sem zvládneš podívat?“ zeptala se jí Dylan.

Connor se soustředil na svou sklenici. Ještě ji nepustil z rukou. Všiml si toho i Alec. Pořád ho pozoroval a Connor moc dobře věděl, že jeho kamarád si všímá všech reakcí, podobně jako by pozoroval reakce nějaké subinky, s kterou by si hrál. Ten chlap byl v umění postřehu sakra dobře trénovaný.

„Pravděpodobně nejmíň jednou za měsíc, vždycky na pár dní, na týden. Taky záleží na tom, kolik práce budu mít se studiem v San Francisku. Ale pro Billyho to bude dobrý trénink na dobu, kdy budu muset svůj čas dělit mezi obě studia.“

„Budeš potřebovat nějaký byt, abys měla kde přespávat,“ nadhodila Dylan.

Mischa mávla rukou. „Než si najdu vlastní byt, vždycky můžu přespat v hotelu.“

„Nebuď hloupá, Mischo. Stejně jsem chtěla svůj byt po svatbě pronajmout, tak to může počkat. Proč nezůstaneš rovnou v něm?“

Nebo u mě.

Co je tohle za myšlenky?!?

„Nechci tě nijak využívat. Budeš mi muset dovolit ti platit alespoň nějaký nájem.“

„To nebude nutné.“

„Ale samozřejmě, že bude, Dylan. Jinak o tom nehodlám vůbec uvažovat. Ale jestli ti to opravdu nevadí, pak bych v tvém bytě ráda zůstala; vždycky se mi tam hodně líbí. A bude hezké mít nějakou základnu, když s tím novým studiem bude aspoň ze začátku hodně stresů.“

„Takže domluveno.“

Mischa se na Dylan usmála. „Ty jsi fakt báječná. Ááá, kalamáry! Mám hlad jako vlk.“

Na stole jim přistálo jídlo, všichni se začali věnovat jiným věcem a Connor nepozorovaně dlouze vydechl. Nechtělo se mu moc přemýšlet o tom, jaké to bude, až se Mischa vrátí zpátky do San Franciska. Nebo co se stane – nebo nestane –, až se bude pravidelně vracet do Seattlu.

Žádná očekávání. Copak se přesně na tomhle spolu nedohodli? Sakra, proč o tom nedokáže přestat přemýšlet? A neznamená přemýšlení náhodou předstupeň očekávání?

Mischa cítila, jak je vedle ní Connor jako na jehlách, a říkala si, co se to s ním asi děje. Dobře se bavila a on Aleka i Dylan dobře znal, takže by s nimi měl být stejně v pohodě jako ona. To japonské pivo bylo moc dobré, kalamáry obalené v tempuře byly snad ještě lepší. A nejlepší na tom všem byl příslib skvělého sexu, který by jako vždycky měl později následovat. Tak co se to s ním děje?

Otočila hlavou a snažila se z jeho výrazu, když upřeně hleděl na Aleka, vyrozumět, o co jde. Alec mu zíral přímo do očí. Chlapi! Kdo ví, co se jim honí hlavou! Mischa se rozhodla, že toho nechá, a obrátila svou pozornost zpět k jídlu.

Během večeře se Connor konečně trochu uvolnil. Konverzace se stočila k nadcházející svatbě, k tomu, kdo ze společných přátel dorazí, a proč chtějí Dylan s Alekem vynechat tradiční předávání darů nevěstě a večírek na rozloučenou.

„Mischo, půjdeš se mnou na dámy?“ vyzvala ji Dylan, když číšníci sklidili prázdné talíře.

„Jasně, krásko.“

„Proč nemůžou ženské chodit na záchod samy?“ vznesl Alec řečnickou otázku a postavil se, když Dylan vstala.

Connor udělal to samé, když vstala od stolu i Mischa. Musela si znovu přiznat, jak moc se jí líbí tyhle starosvětské způsoby, které dodržovali jen opravdu dominantní muži.

„Čas od času se prostě musíme ztratit, abyste si vy chlapi připomněli, že se vám líbíme,“ prohodila Dylan.

„Ty se mi líbíš pořád, miláčku,“ ujistil ji Alec a ve tváři se mu zračil obdiv k nastávající manželce.

Dylan se na něj zazubila. Pak se k němu naklonila a dala mu pusu, zatímco Mische se trochu sevřel žaludek. Bude se Connorovi víc líbit, když ona odjede zpátky do San Franciska? Není to trochu divné? Že k tomu, aby se mu opravdu začala líbit, bude muset nejprve odjet z tohohle prokletého města?

A proč jí na tom vlastně tolik záleží?

„Tak pojď, Mischo.“

Zavrtěla hlavou a snažila se uklidnit myšlenky, které jí vířily hlavou. Poslušně následovala Dylan dozadu do lokálu. Záchody byly stejně luxusní jako celá restaurace. Na stěnách bylo obložení z bambusu a byla tu moc pěkná odpočívárna. Dylan ji chytila za ruku a stáhla ji s sebou na dvojmístnou pohovku potaženou černou kůží.

„Mischo, co se to s vámi dvěma dneska děje?“

„Co tím myslíš?“

„Ale no tak. Neříkej mi, že sis nevšimla, jak se Connor během večeře mračil.“

„Dneska večer vypadá trochu zamyšleně, ale vůbec nevím, co ho to popadlo. Mezi námi je všechno v pohodě. Vlastně spíš skvělé, řekla bych. Možná jen nemá náladu, nebo se něco děje v práci. Upřímně řečeno, nechce se mi po tom nijak moc pátrat. Už tak z něj mám hlavu celou zamotanou.“

„Tak proč blázníš, když je mezi vámi všechno v pohodě?“ zeptala se Dylan.

„Já nevím… možná proto, že to všechno je až moc dobré.“ Odmlčela se a zahryzla se do spodního rtu. „Promiň. Vím, že to moc nedává smysl. Já jen… Nelíbí se mi představa, že odjedu domů a oba se budeme tvářit, jako že se nic nestalo. S tím se nějak nedokážu srovnat.“

„Protože?“

„Protože…“ Znovu se musela odmlčet a zhluboka vydechnout. „Protože k něčemu opravdu došlo. Respektive pořád se děje. Původně to mělo být jen povyražení. Což taky je, opravdu. Ale nemělo se z toho vyvinout nic jiného. Nic víc.“

„Mischo, co se mi tu snažíš vlastně říct?“

„Že… že ke Connorovi něco cítím. A nevím, jak s tím naložit. A ani se mi nechce. Přesně tohle se mi v současné situaci vůbec nehodí.“

„Možná že ano,“ prohodila tiše Dylan.

Mischa potřásla nespokojeně hlavou. „Ne, to teda ne. Jak by jen mohlo? Právě otevírám další studio a to rozhodně není žádná legrace. Čekají mě měsíce plánování a pohovorů a získávání stavebních povolení, pak se budu snažit ten nový podnik trochu zviditelnit a přitáhnout nějakou klientelu. A to ani nemluvím o tom, že budu muset připravit lidi v San Francisku na to, že začnu pendlovat mezi oběma městy. Což mi připomíná, že se tu budu muset poohlédnout po nějakém bytě. Musím prostě udělat asi tak tisíc věcí, opravdu se na ně soustředit. Bože, jednou jsem přišla pozdě na schůzku s Greysonem, protože jsem se trochu zdržela v posteli s Connorem. Grey k tomu měl takovou šťouravou poznámku na téma, že se evidentně teď nebudu moct tomu novému studiu tolik věnovat, když mám přítele. A i když to řekl jen tak, pro legraci, fakt se mě to hodně dotklo. A Connor vlastně ani není můj přítel. Rozhodně ne na dlouho.“

„Mischo, nikdo tady nezpochybňuje tvou oddanost práci.“

„No, to já o ní začala pochybovat. Aspoň tedy na moment.“ Zavrtěla hlavou; štvalo ji, že jí dělá problémy se vyjádřit přesněji. „Čímž myslím, že já sama jsem si všimla, že se skutečně tolik nesoustředím. A to si nemůžu dovolit. Na takové věci jednoduše nemám čas!“

Dylan jí položila ruku na rameno a jemně stiskla. „Dobře, kočko. Tak se už uklidni, ano?“

„Copak to sama nevidíš, Dylan? Já se sakra nedokážu uklidnit! To je ten problém.“

Netrpělivě si otřela osamělou slzičku, která jí skanula na tvář, a pozorovala, jak Dylan ve tváři zavládl zmatek. Chvilku obě mlčely.

„No teda,“ pronesla konečně Dylan.

Mischa popotáhla. „Co no teda?“

„Ty ho miluješ.“

Mischa si oběma rukama zakryla tvář. „Prosím tě, neříkej to,“ poprosila šeptem.

Dylan jí ruce schovala do svých dlaní a odtáhla jí je pryč. „To je dobré, Mischo.“

„To teda není dobré. Vůbec to není dobré. Musím myslet na svou kariéru. Mám vlastní život.“

„A to nemůžeš mít všechno tohle a k tomu přidat lásku?“

Mischa bezmocně zavrtěla hlavou.

„Já všechny tyhle věci mám.“

„Jenže to jsi ty,“ protestovala Mischa.

„A proč bys musela být ty jiná? Mischo, já tomu rozumím, jak se teď cítíš. Sama jsem docela nedávno byla v podobné situaci – a ty to dobře víš. Dokud jsem nepotkala Aleka. Dokud jsem nezjistila, že ho miluju a že jsem celý život hledala někoho, jako je on. Že jsem hledala lásku k němu.“

„Neřekla bych, že tohle jsem já, Dylan, a rozhodně bych netvrdila, že by Connor byl jako Alec. Od začátku v tom máme oba poměrně jasno. Těžko můžu čekat, že se změní. To by nebylo fér. A ani trochu realistické.“

„No, jak se na tebe díval, když jsi dneska večer zmínila Greysona, to mi o něm něco vypovídá.“

„Jak se díval?“

„Jako kdyby měl chuť Greysonovi utrhnout hlavu a dát si ji k večeři.“

To Mischu trochu rozesmálo. „To snad ne.“

„Tak jo – možná že to nebylo až tak horké. Ale i tak, ten chlap na tebe žárlí.“

„Žárlivost se ovšem nerovná láska.“

Dylan pokrčila rameny. „Možná ne. Ale taky to neznamená, že tomu chlapovi na tobě nezáleží.“

„To je jen vlastnický pocit. Není to snad součástí vztahu dominanta a subinky?“

„Do jisté míry ano. Ale když má muž pocit, že mu patříš, pak je to něco naprosto jiného.“

„On ale nikdy neřekl, že mu patřím.“

„Ale myslí si to.“

„Jak si tím můžeš být tak jistá?“

„Už jsem takový pohled jednou viděla. U Aleka. A na spoustě dalších mužů, jak z okruhu BDSM komunity, tak mimo ni. Dokonce jsem o tom dřív psala, než jsem to sama zažila.“

„Já ti nevím, Dylan. Nevím, co si tak může myslet. Mate mě to. Protože i kdybych nakrásně věděla, stejně ani náhodou netuším, co bych s tím asi tak mohla udělat. Nevím, jestli bych to unesla. Rozumíš, co tím chci říct? A chtít to, když Connor nechce, by byla bláhovost. A taky by to bylo nebezpečné.“

„A nemyslíš, že by to i tak stálo za to, Mischo? Neříkám, že to bude jednoduché, ale jsem si jistá, že to za to stojí.“

„Já nevím. I když ty jsi si svou láskou opravdu jistá, u mě to tolik nefunguje. Cítím z toho všeho jen nebezpečí a žádnou radost, která z tebe a Aleka jen tryská.“

Věděla jen, že její láska ke Connorovi by jí mohla zničit celý život, všechno, na čem tak tvrdě pracovala, a kdyby ji zavrhl, mohla by se z tíhy takového neštěstí snadno zhroutit.

Ona Connora opustit nedokázala. Ještě ne. Bude muset najít nějaký způsob, jak se se svými city k němu patřičně vyrovnat, a zůstat s ním tak dlouho, jak to jen bude možné. A zároveň ignorovat skutečnost, že všechno hezké, co spolu vybudovali, jednou jistě skončí.

Těžce polkla a snažila se vypořádat s knedlíkem, který jí z toho všeho zase narostl v krku.

„Prostě jen budu muset sebrat všechny síly,“ svěřila se Dylan. „A jít dál, jako vždycky. To je pro mě jediné východisko.“

Dylan se zamračila. „Dobře, kočko. Pokud to chceš řešit takhle, tak já za tebou budu stát, ať se děje, co se děje. Ale přála bych si, abys o tom ještě trochu popřemýšlela.“

„Moc děkuju, Dylan – za všechno, co jsi mi řekla. Ale udělám líp, když o tom nebudu tolik přemýšlet. Opravdu. Dobře?“

„Jasně, samozřejmě. Dobře.“

Dylan jí znovu stiskla rameno. Mischa věděla, že to mělo vyznít jako gesto podpory. Ale bylo to jako ten stisk kolem srdce, když polknete bolest, takový ten pocit, který by vás udusil, kdybyste mu dali volný průchod, i kdyby jen na malou chviličku.

Musí přestat uvažovat o společné budoucnosti s Connorem. Musí se soustředit na svou práci, jedinou věc, která ji vždycky zachránila. Na takové soustředění byla už zvyklá. Ze své umělecké kariéry, ať už spisovatelské, či v oboru tetování, čerpala veškerou sebeúctu, kterou k sobě chovala. Z toho, že vede komerčně úspěšný podnik. Tohle jí vždycky dávalo smysl. Na co však zvyklá nebyla, co jí smysl nedávalo, byla láska.

Po večeři ještě seděli, pili čaj a asi hodinku si povídali. Během toho se Mischa jakžtakž uklidnila. Byla ráda, že má čas dát se dohromady, takže když se rozloučili s Alekem a Dylan a usedli do Connorova velkého černého hummeru, byla už v pohodě. Během krátké jízdy byli oba potichu – od pneumatik se ozývalo tlumené odstřikování dešťové vody a Mischu uklidňovalo i jemné šelestění stěračů na předním skle.

Když vešli do bytu, Connor jí pomohl z promočeného kabátu. Pak svlékl i svůj a oba kusy oblečení pověsil na věšák. Přesunuli se do obývacího pokoje. Když usedali na zelenou pohovku, ozvalo se v dáli zahřmění.

„Dáš si něco k pití?“ zeptal se jí jako správný gentleman dokonce i v jejím přechodném domově.

„Ne, děkuju, jsem v pohodě. Co ty?“

„Nemusím si dát nic, vždyť jsem toho čaje musel vypít snad celou konvici.“

„Ne, já myslela, jestli jsi taky v pohodě,“ uvedla svou předchozí otázku na pravou míru. Nechtěla ho vyplašit, ale potřebovala to vědět. Potřebovala. To slovo se jí vůbec nelíbilo, ale pocit, že něco je špatně, byl příliš silný, takže jej nedokázala ignorovat.

„Cože? Jo, jasně, všechno v pohodě. Oukej.“

„Já jen že během večeře jsi vypadal dost zachmuřeně.“

„Fakt? No, v práci je to teď dost složité. Ale není to nic, co bych nezvládl. Jen jsem se trochu opozdil s jedním projektem, nic jiného.“

„Takže bys radši šel? Nechci tě zdržovat od práce. Vím, že je důležitá. To mi ani nemusíš říkat.“

Chystala se vstát, ale on ji chytil za zápěstí a zadržel ji.

„Nikam nemusím, Mischo. A vůbec, dost žvástů o mojí práci, o tu se starat nemusíme. Mám všechno pod kontrolou.“

Znovu se opřela v pohovce. „To ty vždycky.“

Obočí mu vylétlo nahoru.

Pokrčila rameny. „Nechtěla jsem se tě nijak dotknout, Connore. Ale je to pravda, ty máš vždycky všechno pod kontrolou.“

„Tím chceš říct, že se ti to nelíbí?“

„Ne. Vím, že to tak prostě je. A nemyslím teď jenom sex a celou tu hru o nadvládu. Líbí se mi na tobě, že jsi člověk, který má svůj život pevně v rukách. Přesně takhle totiž ráda řídím svůj život i já. Všechno pěkně zorganizované. Plné práce.“

„Jo. Takže o čem ses tu teď rozhodla nemluvit?“

„Copak já o něčem nemluvím? Proč si to myslíš?“

„Hele, ve čtení mezi řádky jsem docela dobrý, nemyslíš? A v tobě toho bublá opravdu hodně.“

Ve světle stojací lampy jeho oči jen plály. Pozorně ji sledoval, jako ostatně vždycky, ale Mischa by přísahala, že dnes jde o něco docela jiného.

„To snad v každém, ne?“

„To jo, jistě. Ale dnes večer se s tebou něco děje.“

„A s tebou ne?“

Chvilku mlčel a jeho plná ústa se na moment zkrabatila. „Zásah,“ odvětil tiše.

I přes tuhle nepříjemnou konverzaci si dost dobře uvědomovala, jak z jeho těla vychází žár. Ať už se čertila nad čímkoliv – a musela si přiznat, že dnes a v posledních dnech se zlobí až moc –, tohle vědomí u ní nikdy nepolevovalo. I teď, ačkoliv byl celý napjatý, možná i trochu naštvaný – dokonce i přesto, že ona sama byla trochu naštvaná –, cítila žár jeho těla až do morku kostí.

„Connore, já tím nemyslela… Sakra práce, vůbec nevím, co dělám. Jsi otrávený. Zlobíš se na mě.“

„Nezlobím.“

Natáhl k ní ruku a zastrčil jí za ucho neposlušný pramen vlasů. Projel jí nepatrný záchvěv. Jejich pohledy se setkaly, kouřová zeleň jeho očí v tlumeném světle stojací lampy a odrazu světla uličních lamp, které sem dopadalo vysokými okny bytu. Bylo v tom cosi jemného a zároveň trochu divokého. V jeho pohledu rozeznala možná i vztek – nebo co to vlastně bylo. Takže ji překvapilo, když si ji najednou beze slova přitáhl na svou širokou hruď, do níž natlačila svoje plná ňadra, a divoce ji políbil. A ještě víc ji překvapilo, že jeho polibek byl tak zuřivý, až z něj nemohla popadnout dech.

Ten chlap byl ztělesněním protikladů, které ji mátly a zároveň přitahovaly. Byly ovšem chvíle, kdy o něm nedokázala přemýšlet. Kdy nedokázala přemýšlet o ničem. Rychle ji svlékl svýma drsnýma rukama a ani na chvíli od ní neodlepil rty. Šaty jí sklouzly z ramen. Pak podprsenka. Všechno jí svlékl najednou, i kalhotky. A pořád ji líbal. Pak jí rozepnul zip na botách, stáhl jí je, takže na sobě neměla nic než pletené punčochy, které jí sahaly do půli stehen.

Líbal ji, i když se sám svlékal. Nechal toho, jen když se soustředil na její bradavky a bolestivě je tiskl, pak když ji objal a zajel jí rukama na zadek a možná až příliš tvrdě jej zmáčkl. Kalhoty mu přitom sklouzly po stehnech dolů. Když byli oba konečně úplně nazí, natlačil ji do polštářů pohovky a okamžitě k ní sklonil hlavu. Jednu ruku měl položenou na jejím břiše, druhou roztahoval stehna pěkně od sebe.

Zabořil jí ústa do klína a dal se okamžitě do práce. Vzal do pusy klitoris a začal ho bolestivě sát.

„Kristepane, Connore. Dej mi aspoň chviličku… ách…“

Jazykem kroužil po špičce poštěváčku. Cítila, jak se v jeho úžasných ústech nalévá krví a vzrušením.

Pořád ji pevně tiskl do pohovky, a když se snažila změnit pozici, ještě přitvrdil, takže se nemohla ani pohnout. Ona však neměla nejmenší touhu mu jakkoliv vzdorovat. Užívala si každou vteřinu jeho objetí; líbilo se jí, jak si ji bere, jak se v jeho moci dokáže naprosto ztratit.

Zaplavila ji slast, vlna za vlnou se valila jejími útrobami, vnikla do nejhlubších zákrut jejího těla, do jejího milostnou křečí sevřeného pohlaví i do tvrdnoucích bradavek.

Strčil do ní dva prsty a její tělo se na pohovce okamžitě vypjalo do oblouku.

„Ach!“

Pak ji začal šoustat rukou, pěkně hluboko, tvrdě a rychle. Jeho ústa si počínala neméně dobyvačně. Dobývala z ní rozkoš. Orgasmus. Cítila, jak v ní narůstá touha až do nesnesitelných rozměrů, tak rychle, že tomu nedokázala ani náznakem vzdorovat. Sevření jeho ruky na jejím stehně nepolevovalo, naopak ještě zesílilo. Jeho prsty se zaryly do její kůže a ona si uvědomila, že je jeho přesně tak, jak o tom vždycky snila. Jak to potřebovala.

Connore! Udělej mi to!

Nebyla s to ta slova vyslovit nahlas. On to však pochopil, jako by to řekla jasně, srozumitelně. Vrážel do ní prsty a natáčel je tak, aby se pokaždé dotkl jejího G-bodu. Sál její poštěváček a společně s prsty vnikal do její štěrbiny také jazykem. Pocity ji zaplavily jak tsunami, v níž se málem utopila. Padala do hlubin a její tělo se roztřáslo nekontrolovatelným orgasmem.

„Ach…“

Na chvilku ji přestal lízat, jen aby zamumlal: „To bylo nádherné, Mischo. Ještě jednou.“

„Connore, já fakt nevím –“

„Udělej se ještě jednou, kvůli mně.“

Znovu se sklonil k její mokvající štěrbině a vzal do svých rozpálených úst její naběhlý klitoris. Tentokrát po něm začal kroužit špičkou jazyka, pomalu a něžně. Touha v ní narůstala tekutě, pomalu, zlehka. Věděl, že už je asi trochu rozbolavělá a citlivá, ale zároveň si přesně uvědomoval, co s ní chce provést. Vnikl do ní dvěma prsty, tentokrát si však dal záležet. Něžně sotva pohyboval rukou. Pak ovšem přidal další dva prsty a celou ji vyplnil.

„Ach bože, Connore, tohle je moc dobré.“

Natočil ruku a strčil ji ještě hlouběji. Pak ji zase napůl vytáhl a znovu přitom jemně otočil zápěstím. Tenhle spirálovitý pohyb v ní spustil lavinu pocitů, která ji dotlačila až na samý okraj propasti rozkoše. A když začal jemně sát její roztoužený poštěváček a tancovat špičkou jazyka na jeho špičce, dostavil se další orgasmus. Celá se chvěla a křičela.

„Connore!“

Pohnul se, vysvobodil ruku z jejího milostného sevření, odlepil rty a ona si matně uvědomila, že z hromady oblečení, která se válela na podlaze, vytahuje kondom. Zaslechla, jak trhá plastový obal, a bez hnutí sledovala, jak na svého nádherného, obrovského ptáka natahuje kondom. Dívala se, jak mačká kořen své mocné klády, a zaslechla, jak při tom zadržel dech.

Čekala na něj, ale on se nad ní pár vteřin nehybně nakláněl a pozoroval ji.

„Máš ta nejkrásnější prsa, která jsem kdy viděl, už jsem ti to říkal, miláčku?“ zeptal se a něžnými prsty polaskal jejich křivku.

Usmála se. „Ano.“

„No, je to pravda.“ Měl těžký přízvuk a mluvil tichým hlasem zdrsnělým touhou. „A oči máš modré jako to nejmodřejší nebe. Mám chuť…“ Odmlčel se a prstem jí přejel po tváři. „…se v nich ztratit. A přesně to i dělám, pokaždé, když jsem s tebou, Mischo. Holčičko moje.“

Co to říká? V očích ji začaly pálit slzy. V hrudi jí zběsile bilo srdce.

„A když jsem v tobě, v tvé nádherné, těsné kundičce, na ničem jiném mi nesejde.“ Temné obočí se stáhlo dolů. Jeho tvář vyzařovala touhu a ještě něco jiného, co teď nedokázala rozpoznat. Vklouzl jí rukou mezi stehna a zajel přímo do vlhkého horka, které tam panovalo. Zaúpěla rozkoší. „Tohle je úžasné, holčičko moje. Ale není to zdaleka všechno. Nejde jen o to, jak vypadáš a jaké to s tebou je. Taky máš fantastickou kůži. A ta tvoje vůně, ta mi dokáže pořádně zamotat hlavu. Je jako…“

Znovu se odmlčel a Mischa měla pocit, jako kdyby jí na vteřinu přestalo bít srdce z očekávání, co řekne dál.

Potřásl hlavou a jeho oči snad ještě víc potemněly žádostí. „Teď tě ale musím pořádně ošukat. Rozumíš?“

Přikývla, i když ve skutečnosti moc netušila, o co mu jde. Nevěděla, co tím chtěl říct, nebo co chtěl ještě říct, ale nakonec se k tomu nedostal. Věděla jen, že pokud jí to neřekne, bude se muset spokojit s tím, jak ji celou vyplní jeho mocný pták.

„Roztáhni nohy,“ pronesl skoro šeptem, ale znělo to stejně rozkazovačně jako kdykoliv předtím.

Dala nohy daleko od sebe, obtočila je kolem jeho širokých boků a on do ní vklouzl.

Jeho tvrdé péro ji celou vyplnilo. Byl o něco větší, než dokázala vůbec snést, ale ani tak se ho nemohla nabažit.

Nemohla se nabažit Connora.

Nemysli na to!

Ne, teď měla v hlavě jen nekonečnou rozkoš a touhu. Ten nádherný pocit, když ji jeho vypracované svalnaté tělo tlačilo do polstrování pohovky! Váha jeho těla, kvůli níž se nemohla ani pohnout! A srdce, které bilo v souladu s jeho.

Connor zavřel oči a vzepjal se v bocích. Pomalu, pomaličku do ní začal pronikat. V žilách i v ptáku mu tepala rozkoš. Dokonce i v hrudi. Neodvažoval se otevřít oči a pohlédnout jí do tváře. Věděl, že kdyby to teď udělal, všechno by okamžitě zmizelo. Ale když ze sebe vyrazila zasténání, nedokázal si pomoct.

Bylo to špatné, tak špatné, jak si představoval. Nebo tak dobré. Lepší. Měla zrudlé tváře, rozšířené zorničky a pomněnkově modré oči zakalené touhou. Pusu měla karmínově rudou, i když jí ze rtů už dávno slíbal všechnu rtěnku.

Byla to ta nejkrásnější žena, kterou kdy viděl.

Byla to jediná žena, po níž toužil.

Ne!

Teď ji prostě jen pořádně ošoustej!

Vyrazil proti ní boky a ucítil, jak mu ptáka sevřelo objetí její těsné, sametové kundy. Ruce měla položené na jeho ramenou a přejížděla mu jimi po zádech, takže mu kůže trnula rozkoší. Pod jejími doteky rozkoší přímo zpívala.

Soustřeď se!

Skoro z ní vyklouzl a nechal v ní jen špičku. Pak se do ní opět zabořil.

„Ach, Connore.“

Jo, říkej mi, jak se jmenuju. Potřebuju to slyšet.

Ne!

Vytáhl ho z ní, znovu ho do ní vrazil, tentokrát však ještě zuřivěji, takže se jejich pánve bolestivě střetly. A pořád to opakoval. Objala ho rukama a pevně svírala. Sakra, držela ho fakt pevně!

Srdce v hrudi mu poskočilo a zaplavila ho vlna rozkoše, v níž se celé jeho tělo rozpálilo a posléze rozpustilo. Connor se rozpouštěl. Rozpouštěl se do ní.

Neustále ji zběsile šoustal a zajížděl, co nejhlouběji to šlo. Zapletl jí prsty do vlasů a držel se těch hedvábně jemných pramenů, jako kdyby to bylo jeho jediné pojítko se životem. Věděl, že ji za ně tahá až moc a že ji dorážení jeho ptáka a pánevních kostí musí trochu bolet. Líbilo se mu, že se nijak nebránila a jen lapala po dechu a vzdychala. Držela ho ještě pevněji.

Zamlžil se mu zrak, takže najednou měl před očima jen jakousi impresionistickou malbu, v níž dominovaly její pomněnkové oči, rudé rty a její dokonalá, porcelánu podobná pleť. Při orgasmu se mu zatmělo před očima a on na ni nalehl plnou vahou svého těla. Doslova se zhroutil do jejího náručí.

Mischa.

Miluje ji.

Ne!

Třásl se nepopsatelnou rozkoší. Jen z pomyšlení, že se právě udělal do téhle neuvěřitelné ženské. A taky strachem, který mu pronikal do morku kostí.

Nemůžu ji milovat.

Ale je to pravda.

Do prdele práce!

Chtěl se od ní odtáhnout, ale poslední orgasmus mu vzal veškerou sílu. Vzaly mu ji i všechny emoce, které ho jako nějaké závaží táhly ke dnu. Dokázal jediné: zalehnout ji a užívat si hebkosti jejího nehybného měkkého těla.

O takových věcech teď nedokáže přemýšlet. Teď to nevyřeší. Ale na tomhle se stejně nic řešit nedá. Prostě to tak je. A on s tím nesvede vůbec nic.

Nešlo o sex, i když s ní šlo o úžasnou záležitost jakoby z jiného světa, i když právě při něm mu to všechno došlo. Spadlo mu to na hlavu jako ono pověstné jablko. Ne, tady šlo přímo o ni. O to, jaká je. O její způsob uvažování. O její tvůrčí stránku. O její chuť do života.

Dokázal někdy takhle jasně přemýšlet o tak závažných věcech tak brzy po orgasmu?

Zadržel dech. Nasál její vůni – jakési exotické koření, které si sám pro sebe pojmenoval po ní.

Potřeboval… co vlastně? Pocítit, že mezi nimi existuje i jiné pouto než jen sex. Tohle je fakt bláznivé. Ale přesně tak to je.

„Mischo.“

„Hmm? Copak?“

Její prsty opatrně zkoumaly pokožku jeho zad. Jemně se ho dotýkala a on musel na chvilku zmlknout, aby si to dokázal patřičně vychutnat.

„Mohla bys mi dodělat tu kérku?“

„Jasně. Kdy na tom chceš začít dělat?“

„Teď.“

„Hned teď?“

„Cítíš se na to?“

„Na tetování se cítím vždycky,“ odpověděla trochu naparovačně – tenhle oheň se mu na ní moc líbil.

„Vím, že je pozdě. Ale myslíš, že bys to dnes stihla?“ zeptal se.

„Ponocování mi nevadí a stejně už bude stačit jen jediné sezení. Ale budeš mě muset pustit nahoru.“

S trochou námahy se z ní svalil. Bylo tak lákavé zůstat tam, kde je, a svým velkým tělem drtit její drobné tělíčko. Ale on teď opravdu potřeboval, aby ho tetovala. Cítit, jak mu do kůže proniká barva. Znovu zažít tu chvíli, kdy existují jen oni dva, a slyšet pouze vrčení tetovací jehly. Cítit, jak mu tělo zaplavuje vlna endorfinů. Dovolit jí, aby dělala, co se jí líbí. A aby to dělala s ním.

Mischa zmizela do ložnice a Connor si opět navlékl kalhoty. Vrátila se zpátky oblečená do legín na jógu a neonově růžového funkčního trika, které zdůrazňovalo její křivky. Světlé vlasy měla malinko rozcuchané a na tvářích jí hrála nádherná červená barva po nedávných erotických radovánkách. Když kolem něj procházela, věnovala mu zářivý úsměv a zamířila ke svému kufříku potaženému rudou kůží, který stál hned vedle vchodových dveří. Když se vracela zpátky, chytil ji najednou do náručí a krátce, ale intenzivně ji políbil. Pak ji pustil a ona o krok ustoupila. Pak k němu vzhlédla a pevně přitom stiskla rty. Mlčela. Uplynulo několik vteřin. Uvědomil si, že asi přemýšlí, co se to s ním děje. Nedokázal by jí to vysvětlit tak, aby jí to dávalo nějaký smysl.

Konečně udělala další krok dozadu a otočila se k němu zády. „Než to všechno připravím, zabere mi to několik minut,“ zavolala přes rameno a zamířila do kuchyně. „Dáš si čaj?“

„Já ho udělám.“

„Je ve skříňce nad dřezem.“

„Jasně, mám to.“

Našel krabičku s čajem a dva velké bílé keramické hrnky. Dal vodu do konvice a postavil ji na sporák. Ona mezitím pokryla žulovou pracovní desku kuchyňské linky potravinovou fólií a vymáčkla na ni trochu antiseptické masti stejně jako předtím, aby oba malé kelímky s tetovací barvou držely bez hnutí na místě. Naplnila je rudým a černým inkoustem. Nedokázal přesně rozpoznat, co to provádí se svou tetovací mašinkou – asi na ni cosi připevnila gumičkami a něco nastavila nepatrně jinak. Jednou se jí na to všechno bude muset zeptat. Ale dnes ne. Dnes už chtěl začít.

Konvice začala pískat a on zalil oba hrnky vařící vodou. Dal si pozor, aby její hrnek postavil v bezpečné vzdálenosti od všech tetovacích potřeb.

„Připraven?“ zeptala se.

Přikývl, posadil se na vysokou stoličku u baru a opřel si lokty o hladkou, chladivou žulu.

Přejela mu antibakteriálním ubrouskem po kůži a pak se hned dala do práce.

Když se jehla poprvé dotkla jeho pokožky, pocítil jakousi úlevu. Soustředil se na pravidelné dýchání a nastolený rytmus: zvuk a po něm drobné píchnutí. Na představu, že se nad ním Mischa tiše soustředí. Ponořil se do toho stejně, jako se submisivní člověk ponoří do rytmu ran, nebo když někde celé hodiny leží svázaný. Byli tu jen oni dva a jejich společné chvíle halil háv noční oblohy, která vládla za klenutými okny. Nerušilo je nic než tiché vrčení tetovací jehly. Její práce, jeho kůže. Nechtělo se mu moc přemýšlet o tom, co se to tu vlastně děje. O tom, co k ní cítí. Jedna hodně hluboko skrytá část jeho já by se s tím snad dokázala

smířit. Ale on to teď prostě nechá být – a bude ignorovat skutečnost, že přístup „nechat to být“ se v případě jeho vztahu k Mische stal jakousi neustále se opakující mantrou, stejně jako otázka toho, jak dlouho to takhle ještě vydrží.

***

Mischa se sklonila nad Connorovými neuvěřitelně širokými zády. V ruce ji hřála její stará známá tetovací jehla. Když ji požádal – vlastně když si na rovinu řekl –, jestli by dnes večer nedodělala tu jeho kérku, vyznělo to zvláštně. Hned teď. Že jí to na rovinu řekl, to divné rozhodně nebylo. To byl celý Connor. Ale že ten jeho rozkaz následoval hned po sexu. O co mu jde?

Samozřejmě mu řekla, že to půjde. Měla pocit, že tomuhle chlapovi nedokáže odepřít nic. A vůbec nešlo o jeho aureolu autority. Ale proboha, proč zrovna teď?

Dnešní sex byl úplně jiný než kdy jindy. Vlastně žádné opravdové BDSM , snad jen jemný náznak toho, že všemu vládne Connor. Jenže ona ani nikdy nepřemýšlela o tom, že by tomu u něj mohlo být jinak, ani v jejím případě, ani v případě jiných žen. Ve všech aspektech jeho života. Cítila se tak… už zažila několik momentů, kdy měla pocit, že to on musí cítit stejně. A teď po ní chce, aby ho tetovala. A nejen tetovala, aby to dodělala.

Dodělala.

Tak o tohle tu jde? Ten rozkaz jako z čistého nebe, aby dodělala tu jeho kérku. Takže se rozhodl, že už jí má dost, že se jí chce zbavit, hned jak dodělá svou práci?

Nerozptyluj se!

Jenže Mischa byla tak skvělá tatérka, že si mohla dovolit využít část mozku na úkoly, které bezprostředně nesouvisely s pohybem jehly. A detaily, které chtěla přidat k tetování na Connorových zádech, znala nazpaměť, protože o nich přemýšlela už celé týdny.

On se ovšem nechová tak, jako by se jí chtěl hned zbavit. Na druhou stranu, to ona se vždycky zbavovala chlapů. Neměla ani tu nejmenší představu, jaké to je pro toho druhého. Možná že tohle je nějaká forma boží odplaty.

Teď ale nějak moc filozofuje. Je třeba brát ohled na to, že pracuje na kérce. Ne, nesmí moc filozofovat ani teď, ani jindy. Konec diskuse.

Možná je jen paranoidní. Ale neuměla umlčet ten šťouravý hlásek kdesi vzadu v hlavě, který jí pořád opakoval, že je po všem. Že už si užili dost, že to bylo super, ale že Connor toho má už dost. Škoda že ona ne. Škoda že vůbec nemá pocit, že by kdy mohla mít dost čehokoliv, co se týká Connora Gallowaye.

Třináct

Když skončila, bylo už po páté hodině ráno. Ještě naposledy otřela potetovanou kůži antibakteriálním ubrouskem a chvilku obdivovala vlastní práci. Drak byl opravdu obrovský, pokrýval celou horní polovinu jeho zad. Byla to bezesporu jedna z nejlepších prací, které kdy vytvořila. Všechny detaily seděly: stínování šupin, rudý rozeklaný jazyk, drápy pařátů a konce křídel, ostré jako břitva. Drak ke Connorovi dokonale seděl – ze zvířete vyzařovala elegance a síla.

„Skončili jsme,“ zahlásila.

O významu těch slov se mi nechce ani trochu přemýšlet!

„No, super. Pojďme se na to podívat do zrcadla.“

Šla za ním do koupelny a podala mu kapesní zrcátko, které měla uschované v toaletní tašce. Přidržel si ho tak, aby si v něm mohl prohlédnout odraz svých mohutných zad v ohromném zrcadle v cínovém rámu, které viselo nad umyvadlem. Podívala se společně s ním – jemu přes rameno, nebo přesněji řečeno vedle něj. Líbily se jí jeho úžasné svaly, jak se napnuly, když změnil postoj, stejně jako samotné tetování.

„Tohle je fakt úžasné!“ V jeho hlase znělo opravdové nadšení. „Lepší, než jsem si kdy dokázal představit. Je zvláštní, jak se to všechno najednou nějak nově propojilo, když je to hotové. I když je fakt, že to samé občas vidím u svých vlastních prací. Je jedno, jakou máš prvotní představu, jak se jednotlivé linie mění pod rukama, když na nich pracuješ, konečná podoba má v sobě prostě něco magického.“

„Já to mám u svých tetování stejně. Není to prostě dokončené až do chvíle, kdy je to skutečně hotové. Dokonce ani v hlavě.“

„Ano, přesně.“ Položil zrcátko na okraj umyvadla, pak se k ní naklonil a jemně ji políbil na čelo. Bylo to neskutečně sladké. „Děkuju. Je to nádherné.“

„Není zač.“

Opřel se zády o umyvadlo a chvíli ji pozoroval. Ve tváři měl zamyšlený výraz. Nečitelný. „Líbí se mi, že jeden druhému rozumíme. Že jsme oba jistým způsobem umělci. Tedy ne že by se moje práce mohla rovnat té tvojí.“

„Ale samozřejmě že může. Nevím, proč takové věci vůbec říkáš.“

„Práce na zakázku není umění.“

„Ale je. A já ji stejně většinu času dělám taky. Klienti mi dávají instrukce, kterých se musím držet. Ale pořád je to umění, protože jde o naši vlastní interpretaci celého obrazu. Pokaždé do toho vstupuje náš umělecký hlas.“

„Hmm. Asi máš pravdu. Obyčejně o tom takhle nepřemýšlím. Myslím ale, že… prostě cítím, že když mi za to zaplatí, ztrácí to dílo část své hodnoty.“

„Tohle mi zní jako přiznání nějaké skryté viny,“ škádlila ho a jejich lehké špičkování jí pomáhalo uvolnit se.

„No, vychovávali mě v katolickém duchu, takže o vině nemůže být sporu, ne?“

„No, přinejmenším se to tvrdí.“

Během hovoru se výraz jeho tváře změnil. Teď mu oči plály nádhernou hlubokou zelení, v níž probleskovaly zlatavé proužky.

„Mischo, dovol mi, abych tě mohl namalovat,“ poprosil ji znenadání.

„Dobře.“

„Teď hned.“

Zasmála se. „Teď?“

Stáhl ji k sobě a divoce ji políbil. Rty měl sladké, avšak neústupné. Pak se odtáhl. „No tak. Při východu slunce jsou světelné podmínky nejlepší. A se všemi těmihle okny…“

Znovu se zasmála. „Tak dobře. Pojďme na to.“

Když ji požádal, zda by ji nemohl namalovat, poskočilo jí z toho srdce. Vzpomněla si, když to na ni vytáhl poprvé. I tehdy se jí ta představa hned zamlouvala. A teď se jí tělo přímo rozpalovalo myšlenkou na to, že se tu svlékne a bude pro něj nehybně pózovat přesně tak, jak po ní bude chtít. Je v tom cosi submisivního, pomyslela si. Ale taky to bylo pořádně sexy.

Vrátili se zpátky do obývacího pokoje a ona mu půjčila kreslicí podložku a pár uhlových tužek.

„Svlékni se,“ poručil jí a nepatrně přitom pokývl bradou. „Pustil jsem víc topení, abys mi tu nenastydla.“

Svlékla se, a když na ni upřeně zíral, natočila koketně hlavu. Líbilo se jí, jak ji pozoruje, měří si ji tak jako nikdy předtím. Tušila, že odhaduje linie jejího těla a obličeje, že jeho oči zkoumají hru světla a stínu. A velmi ostře si uvědomovala, že se jeho pohled zastavil především na jejích odhalených ňadrech a klínu. Celá zvlhla jen z toho, jak se na ni takhle díval. Z toho, že tu před ním stojí nahá. Připadala si víc nahá než předtím, když se spolu milovali. Tahle nahota se spíše podobala jejich večeru v Chrámu rozkoše: stejná dávka vzrušení z exhibicionismu, i když ji už nahou předtím samozřejmě viděl. Nedávalo to moc smysl, dokonce ani jí samotné. Věděla jen, že tohle je jiné. Úžasné.

„Nádhera,“ prohlásil. „Nejdřív tě nakreslím, jak teď stojíš u okna. V tom ranním světle za tebou vypadáš úchvatně. Jen rychlý náčrt. Nenechám tě stát moc dlouho. Chci, aby ses zhluboka nadechla a uvolnila se. Ano, jedno koleno takhle pokrčené, takže celou vahou spočíváš na druhé noze. Ruce nech spuštěné podél těla a trochu nakloň bradu. Perfektní. Přesně takhle zůstaň.“

Tužka v jeho ruce se začala hýbat, ještě než domluvil. Kreslil rychlými tahy, a vždycky než se sklonil nad skicářem, pozorně si ji prohlédl. A ona tam stála nehybně jak socha a ze vší té snahy zůstat bez hnutí v ní začalo cosi klíčit. Z toho, jak se snažila potlačit své tělo i mysl. Když dělala, co chtěl.

Dostál svému slovu: nemaloval víc než nějakých patnáct, možná dvacet minut a pak jí řekl, ať se posadí na pohovku.

Přišel blíž a postavil se nad ni. Všimla si, že bříška prstů pravé ruky má zašpiněná od uhlu.

„Trochu se natáhni. Přesně tak, opři se o lokty. A jedno koleno nahoru.“ Rukama jí sám upravil nohu do pozice, kterou si představoval. Ucítila dotek jeho prstů na kůži a bylo to, jako kdyby ji lehce ožehl plamenem. „Jak dlouho vydržíš s takhle zakloněnou hlavou? Chci od tebe pózu, která bude vyjadřovat extázi. Hlava zvrácená dozadu, pokud ještě můžeš. Chci, aby ti vlasy spadaly až na pohovku.“

„Zvládnu to,“ řekla mu s trochou pýchy v hlase. Dokáže to.

„Výborně.“

Už zase črtal, vkleče na podlaze, pak se postavil a prohlížel si ji z nejrůznějších pozic. K jejímu úžasu všeho na chvilku občas nechal, aby se jí mohl dotknout, přejet jí dlaní po holeni nebo sledovat linii jejích nohou, boků, břicha. A nakonec konečky jeho prstů zabloudily i na její čelist a rty.

Celá se třásla. Nikoliv únavou, i když unavená byla samozřejmě taky. Ale třásla se především spalující touhou po něm. Z nedostatku spánku se jí trochu točila hlava. Ale asi to taky bylo tím, že tyhle společně strávené chvíle měly snový nádech: zamlžené ranní světlo ozařovalo celou místnost matným bílým a nazlátlým oparem. Svítilo i na její tělo, lichotilo křivkám jejích ňader a bříška. Pomyslela na to, jak občas po ránu vypadá oceán v San Francisku, když se hřebeny vln koupou v zamlženém světle. A jak měkké tohle světlo bývá. I ona tuhle měkkost cítila – po celém těle. V sobě samotné.

Vůbec si nebyla jistá, co tím vlastně myslí. Možná to, že tvrdá ulita, kterou si kolem sebe vytvořila jako jakousi ochranu před vnějším světem, se… pomalu rozpouštěla. A taky to, že si i teď dobře uvědomovala, že i když ji Connor zrovna teď portrétuje a nevyplácí, v obou těchto situacích je doslova v jeho rukou. A přesně tam taky chtěla být.

„Mischo, dej hlavu zase zpátky dozadu, dobře?“

Položil jí ruku na zátylek a vyjel s ní nahoru, zajel pod vlasy, takže se celá roztřásla. Sám ji nasměroval k správné poloze. „Je ti zima, miláčku?“

Zavrtěla hlavou. „Ne.“

„Opravdu?“

Přikývla. Na nic jiného se nezmohla.

„Tak teda dobrá.“ Ustoupil o krok dozadu, pak ještě o jeden. „Podívej se na mě. Skloň bradu dolů, ale pořád se na mě dívej. Hm, vypadáš ospale,“ zamumlal. „Ale ten tvůj pohled je teda dost sexy.“

Znovu k ní přistoupil, odhrnul jí vlasy spadané do obličeje a na chviličku utkvěl rukou na její tváři. Zavřela oči a užívala si tepla jeho dlaně. Tu však vzápětí nahradily jeho rty. Krátkými, avšak zuřivými polibky pokryl celou linii její dolní čelisti a pokračoval po krku níž. Ztvrdly jí z toho bradavky a klitoris pulzoval touhou.

„Jsi tak svůdná,“ prohodil chraplavým hlasem s těžkým přízvukem.

Přejel konečky prstů po jejích ňadrech a obkroužil bradavky, které volaly po doteku. Pak zamířil mezi její stehna a stiskl mezi prsty klitoris. Otevřela oči dokořán a zachytila jeho výraz, když hladil její zvlhlou štěrbinu.

„Líbí se mi, že jsi vždycky tak připravená. Tak mokrá.“ Nespouštěl z ní oči. Přejel si prsty po rtech a pak je krátce strčil do pusy. „Líbí se mi, jak chutnáš. Jako med.“

Zasténala a zavířila řasami v milostné křeči. Tohle ji jednou zabije.

„Connore…“

„Pššt. Teď budeš pěkně bez hnutí ležet a necháš mě, abych si tě nakreslil, než tě znovu pořádně ošukám. No samozřejmě. O tom vůbec nepochybuj, holčičko. Kdybys měla volnou ruku, ukázal bych ti, jak jsem teď pořádně tvrdý. Ale počkáme, než s tím budu hotový. Než zachytím tvoje křivky na papír. Řekni mi, Mischo, chceš, abych tě ošukal?“

„Ano,“ vydechla.

„Řekni to.“

„Chci tě, Connore,“ tiše pronesla. „Chci, abys mě opíchal. Pěkně tvrdě, jak to umíš.“

Zasmál se a znělo to drsně a smyslně. „To udělám. O tom vůbec nepochybuj, miláčku.“

Vstal a o pár kroků ustoupil. Pozorovala ho, sledovala jeho ladné tělo obrovitých rozměrů i tvrdou bouli, kterou na džínech tvořila jeho erekce.

Byla úplně mokrá. Tělo i mysl měla v jednom ohni.

Miluju tě.

Nedokázala to říct nahlas. Ale myslet si to mohla. A v tuhle chvíli v sobě nenašla nic, co by jí v tom mohlo zabránit.

Pořád přecházel po místnosti a obracel jednu stránku ve skicáři za druhou. Vždycky začal novou skicu, ale pak rychle znovu otočil na další stránku. Po chvilce zjistila, že jeho pohyby a změny pozice v sobě skrývají určitý rytmus. A přizpůsobila se mu, skoro stejně jako když ji vyplácel rukou či řemenem.

Konečně jí přikázal: „Otoč se, Mischo.“

„Cože?“

„Jsi trochu mimo, co? To se stává. Takhle se mi líbíš. Vlastně je to na to, co mám s tebou v úmyslu, nejvhodnější.“

„A co to má jako být?“ zeptala se.

Než se jí ovšem dostalo odpovědi, otočil si ji sám na břicho, jako kdyby v jeho obrovských pažích nevážila vůbec nic. Začal výprask.

„Au!“

Nepronesl ani slovo, jen udržoval tvrdý, nesmlouvavý rytmus. Jeho dlaň dopadala na rozbolavělou kůži jejích hýždí tak dlouho, až je měla v jednom ohni. A stejná touha jí jasným plamenem hořela i mezi stehny.

Přestal ji vyplácet a ona by přísahala, že slyší jeho sípavý dech, když jí strčil ruku mezi nohy a rozmazal jí její tělesné šťávy po stehnech, až se jí z toho sevřelo pohlaví.

„Teď si tě musím nakreslit, když má tvůj zadek tak nádherně růžovou barvu!“

Zůstala, jak byla, na břiše na pohovce s horní polovinou těla zapřenou o lokty. Ňadra se jí otírala o semišový potah a polstrování ji jemně tlačilo do ztopořených bradavek. Kdyby si tak našel chvilku, aby se jich mohl dotknout, štípnout ji do nich…

Brzy se však ponořila do onoho jednoduchého rytmu dýchání a nehybnosti. Zcela se mu odevzdala. V hlavě jí šumělo, oči napůl zavřené, zpola ochromené oním zamlženým světlem, které do pokoje pronikalo vysokými okny a halilo jí mysl jako jakýsi závoj. Čas ubíhal, ale ona jej už dávno nevnímala. Jako by na něm už nezáleželo.

„Mischo,“ oslovil ji konečně.

„Hmm?“

„Je čas.“

Najednou byl za ní a do rozbolavělých půlek ji tlačily jeho nahé boky. Obtočil jí ruku kolem pasu a vytáhl ji na kolena. Pak jí koleny dal stehna od sebe a špička jeho ptáka s ochranou vnikla mezi nateklé pysky jejího pohlaví. Líbilo se jí, jak jí to dělá, jak ji překvapil. Začal ji zpracovávat bez jakéhokoliv předchozího varování. Bylo to skvělé.

„Connore…“

„Pořádně tě ošukám, holčičko. Pěkně tvrdě tě ojedu. Pořádně se nadechni.“

Poslechla ho. Chvěla se po celém těle a byla snad ještě mokřejší, i když to víc už ani nešlo.

„Ach, bože, Connore.“

Odtáhl se, ale pak vyrazil boky vpřed a znovu do ní vnikl. Jeho obrovský, horký a pulzující pták ji celou vyplnil. Rozkoš ji zasáhla jako výboj blesku a ochromila ji.

Vyšla mu vstříc a pojala ho hluboko do sebe. Vzal její ňadra do dlaní a prsty ji začal tahat do rytmu milování za bradavky. Jeho pták byl jako velká sametově hebká kláda. Touha na ni působila jako nějaké proudící světlo, pronikala až do morku kostí. Rozkoš přicházela z mnoha směrů naráz: z pohlaví, bradavek, dokonce i z tlaku jeho boků, které drtily její tělo. Svou roli hrála i jeho vůně, jeho kůže.

Postupně to v ní nepopiratelně narůstalo. A konečně přišel vrchol, jemuž se nedalo odolat. Mysl jí při orgasmu vyplnilo oslňující světlo.

„Connore… Ach…“

„Miláčku, ano… ano… udělej se. Panebože, už to na mě taky jde, lásko. Ach…“

Vzepjal se proti ní a dodal jejímu orgasmu novou šťávu. I přes tenkou stěnu kondomu cítila horko a sílu jeho orgasmu. Jeho obrovské tělo se celé chvělo a ve vlasech cítila žár jeho sípavého dechu.

„Ááá!“

Byl to zvířecí zvuk, vyjádření nejvyšší rozkoše. Věděla to, cítila to v nejhlubších vrstvách svého těla.

Pak z ní vyklouzl a stáhl ji s sebou, takže spolu leželi na pohovce a Connor ji objímal zezadu.

Cítila se naprosto uvolněná a odpočatá. Věřila, že jsou na jedné lodi. Že nemusí pochybovat o tom, co se mezi nimi odehrává.

Měli za sebou zvláštní, avšak úžasnou noc, jakou nikdy s žádným mužem neprožila. Byla naprosto vyčerpaná. Neměla sílu o ničem pochybovat, ačkoliv normálně by přesně to udělala. A možná že pro tentokrát to bylo vlastně dobře. Pro tentokrát si prostě užije Connorova velkého, pevného těla, které cítí na svých zádech. Užije si, jak ji rukou objímá kolem pasu a dlaní spočívá na jejím pevném bříšku, jeho vlastnický stisk.

Ano, poprvé v životě byla připravena popustit otěže, které obvykle tak pevně třímala v rukách. Otěže svého života. Svoje vlastní otěže. Otěže svého srdce. Byla připravená.

A s tou myšlenkou, důvěrou v mysli zavřela oči, do nichž se už opíralo popelavé světlo rozbřesku, a usnula.

***

Connor otevřel oči a z úhlu dopadajících paprsků, které dovnitř procházely vysokými okny, vyvodil, že nespali déle než hodinu nebo dvě. Mischa vedle něj pravidelně oddechovala. Pořád tvrdě spala. Ležela vedle něj a byla naprosto nádherná. Tak dokonalá, když ležela v jeho náručí, že dýchal jen polehoučku, aby ji nevzbudil.

Pulz mu vyletěl vzhůru a v hrudním koši mu začalo zběsile bít srdce.

Musí okamžitě vstát!

Potřásl hlavou a pěstí si protřel oči. Nedokázal se zklidnit.

Opatrně se začal zvedat, aby ji neprobudil. Ale musel vstát, aby mezi nimi bylo alespoň pár metrů. Prostor k přemýšlení. Aby mohl volněji dýchat. Když se mu povedlo vstát z pohovky, Mischa zavzdychala ze spánku a otočila se na druhý bok, oči však měla pořád zavřené. Stál tam a prohlížel si ji. Byla fakt neuvěřitelně nádherná. Opravdu moc dobrá.

Pro někoho jako on až moc dobrá.

Znovu potřásl hlavou a přejel si rukou po strništi, které mu rašilo na tváři.

Ty jsi fakt neuvěřitelný idiot! Zamilovat se do takové holky. Nechat to všechno dojít až takhle daleko!

Srdce v hrudi pořád bilo jako o závod a pořád zrychlovalo.

Musím pryč!

Ještě jednou potřásl hlavou. Nemůže ji tady jen tak nechat. Kdyby odešel po takové noci, kterou spolu prožili, nebylo by to od něj správné. Aniž by na ni dohlédl a ujistil se, že už je zase zpátky z podprostoru. Že je zase v pohodě.

Jenže on v pohodě rozhodně nebyl.

Kurva.

Ustoupil o krok zpět a bosou nohou se dotkl svých džín, které se pořád povalovaly na podlaze. Vedle nich ležel skicář. Sehnul se a zvedl ho ze země. Podíval se na skici, které pořídil v noci. Podoba seděla skoro na sto procent.

Skoro.

Znovu se podíval, jak Mischa klidně oddechuje na zelené pohovce. Byla nahá a tak nádherná, až ho zabolelo na prsou. Jak může nějaká ženská vypadat takhle božsky? Všechno přesně tak, jak má být. A její obličej… Jeho prsty vyrazily samovolně kupředu, jako by se chtěly dotknout jejích lícních kostí, zavřených víček. Rudých rtů. Ale tohle on nedopustí. Tohle nemůže dopustit.

Kristepane, všude na sobě cítí její vůni!

Jemně přehodil přikrývku přes její nehybné křivky, pak sebral svoje kalhoty ze země a vzal si je společně se skicářem do koupelny. Tam na sebe chvíli zíral v zrcadle.

Je pěkný podvodník. Naparuje se, jaký je rozumný dominant, a zároveň přemýšlí o tom, že tu nechá svoji dívku o samotě poté, co si s ní jen před pár hodinami pohrával. Aniž by se přesvědčil, jak jí je. No jo, je to venku: je na odchodu.

Miluju ji.

Ne.

Nemožné. Vždyť je to on, proboha! Tohle přece nedopustí. Aspoň kvůli sobě ne. Ale určitě ne kvůli ní. To by všechno opravdu parádně posral, stejně jako předtím s Ginny. A stejně jako jeho otec s jeho matkou. Měl to v genech. A dostal do života zatraceně mizerný příklad, jaké to je být mužem. Strávil sice několik let tím, že se snažil přijít na to, jak by se z něj mohl stát někdo lepší, než kým kdysi byl. Každopádně o hodně lepší chlap, než byl jeho otec. Jenže ho svazovala pravidla BDSM, která mu udělila roli zodpovědného dominanta, který má všechno pod kontrolou. To byly hranice, v nichž dokázal fungovat jako někdo, kdo má nad sebou kontrolu. Kdyby strávil víc času s Mischou, nedrželi by se pořád svých rolí a… nebyl si jistý, co by následovalo. Tohle nemůže riskovat. Už to samo o sobě by znamenalo ztrátu kontroly

do takové míry, jakou nikdy předtím nezažil. A když se člověk vzdá kontroly… To by pro něj znamenalo naprostou katastrofu. A co víc, taky pro Mischu.

Tohle neudělá. Už se tomu stejně dost přiblížil. Nechal to všechno dojít příliš daleko. Jeho vlastní chyba. Neomluvitelná.

Cítil se, jako by ho někdo bodl nožem do prsou. Vklouzl do džín, vytrhl z bloku všechny skici, které v noci pořídil, a odnesl si je do obývacího pokoje, kde se válela jeho košile, boty i kabát. Naposledy se na ni dlouze zadíval. Byla tak nádherná, že ho z toho pohledu bolelo srdce.

Když ji tak pozoroval, jak spí, tak dlouho, jak mu jen odvaha dovolila, ruce se mu samovolně sevřely v pěst, až pomačkal okraje kreseb. Když věděl, že už to déle nevydrží, otočil se na podpatku, otevřel dveře a vyšel ven.

***

Mischa se vzbudila a okamžitě si uvědomila, že něco není v pořádku. Nešlo jen o to, že vedle ní už neleží Connorovo obrovské tělo. Mohl být klidně v kuchyni nebo třeba

v koupelně. Jenže Mischa nějak vycítila, dokonce ještě než vůbec otevřela oči, že Connor v bytě vůbec není.

Bolest se dostavila vzápětí. Proč by odcházel? Bylo to však přesně to, čeho se celou tu dobu, co byli spolu, bála…

Donutila se zvednout z pohovky. Přes nahá ramena si přehodila deku. Nevzpomínala si, jak se tam asi dostala – vždyť přece usnuli nazí. Přitisknutí k sobě.

Cítila, že se jí přes rty dere vzlyk, a tak se do nich kousla.

Přesunula se do kuchyně a cestou si protírala oči a snažila se zbavit ospalků, které jí tam zbyly z příliš krátkého spánku. Pokud by jí nechal vzkaz, nejlepší místo by bylo na kuchyňském pultu. Jenže tam nebylo nic. Tak nějak stejně tušila, že tam nic nenajde. Přesto však ještě prozkoumala konferenční stolek, zrcadlo v koupelně i vstupní dveře.

Nic.

Prázdnota na ni cenila ostré zuby a hrozila, že ji celou pohltí. Obrnila se proti ní.

Nechovej se jako hysterka. Může za tím být cokoliv.

Ale věděla, že to není pravda. Vytočila jeho číslo a hovor rovnou spadl do hlasové schránky.

„Connore, to jsem já. Mischa. Jen jsem… si říkala, kam jsi dnes ráno zmizel. Fajn. Zavolej, až budeš moct.“

Zněla tak nenuceně. Byla fakt dobrá herečka. A dobrá lhářka. Protože za všemi těmi slovy, za nenuceným tónem jejího hlasu se skrýval pořádný bordel. Měla co dělat, aby se tu nesložila v slzách.

Ne.

Přesně tohle nikdy neudělá. Aby se z ní stala Evie. Ona taková není. Je daleko silnější.

Ve vzduchu najednou visel těžký pach marihuanového kouře. Mischa jako by skoro znovu ucítila drobné kůstky matčiny paže, když jí pomáhala do vany potom, co Evie strávila několik dní na pohovce. Vždycky vypadala tak prázdná, když to na ni přišlo. Ve tvářích neměla žádný výraz, zato je zkrápěly spousty slz.

Tohle leckdy bývalo nejstrašnější – že její matka byla někdy tak bezvládná, jako kdyby ve svém těle už vůbec nebyla. Jako kdyby byla… prostě pryč. A nechala devítiletou Mischu – nebo osmi, sedmi, či dokonce šestiletou –, aby se o všechno postarala sama.

Otřásla se, jak se jí do těla zakousl chlad.

V tuhle chvíli bylo opravdu hodně těžké vzpomenout si na svou vnitřní sílu. Tohle už možná sama nezvládne.

Znovu zvedla telefon a vytočila Dylanino číslo.

„Haló?“

„Ahoj, Dylan, to jsem já.“

„Ahoj, Mischo. Co se děje?“

„Nevíš, jestli Alec dneska ráno náhodou nemluvil s Connorem?“

„Nevím. Alec dnes odcházel brzy a já s ním vůbec nemluvila, vyjma jedné esemesky, kterou jsem mu poslala před několika hodinami. Proč? Děje se něco?“

„On tu… Včerejší noc tu byl.“ Musela se nadechnout, protože se jí najednou stáhlo hrdlo.

„Mischo?“

Zhluboka se nadechla. „Možná jsem jenom paranoidní.“

„Dobře,“ pomalu pronesla Dylan. „Tomu bych možná dokázala uvěřit, kdyby ses tak někdy chovala. Vůbec někdy. Řekni mi, co se vlastně stalo.“

„Nic.“ Znovu se nadechla a soustředila se na to, aby se jí netřásl hlas. „Nic se neděje. Včera večer jsme byli spolu a… Dodělala jsem mu to tetování. A pak…“ Odmlčela se a kousla se do rtu. „Dylan, připadám si jako idiot. Protože vím, o co jde. Fakt. A tohle je prostě jen… úplně pitomé. Asi je doma a normálně pracuje. Třeba mi jen zapomněl říct, že musí brzo ráno pryč.“

„To se s tebou ani nerozloučil? Nenechal ti žádný vzkaz?“

„Ne. Nic.“

Nic. Přesně tohle teď mám.

Propast hrozila, že se otevře a znovu ji celou pohltí.

„Tohle se mi nelíbí,“ řekla Dylan. „Víš co? Zavolám Alekovi a –“

„Ne, prosím tě, nevolej mu. Stačí, že ze sebe dělám krávu před tebou.“

„Ale, kočko, ty se přece nechováš jako kráva. A nebude si to myslet ani Alec, to ti slibuju.“

„Tak tomu… prostě tomu nechme ještě chvilku. Určitě dostal tu mou zprávu a dřív nebo později zavolá. Fakt se chovám jako idiot.“

„Hrál si s tebou včera v noci?“ V Dylanině hlasu zazněl ostrý tón.

„No, spíš dneska ráno. Ale jenom takový malý výprask. Nic většího.“

„Mischo, s těmihle chlapy – s Alekovými kamarády – jde vždycky o něco většího, ať to bolí hodně, nebo to nebolí vůbec. Berou to hodně vážně. Ta dynamika je tam vždycky.“

„Ano,“ přitakala Mischa a znělo to mírněji, než zamýšlela.

„Takže v tom případě je to nezodpovědný blbec, protože se o tebe potom nijak nepostaral. Tohle není v pořádku. A promiň, že jsem tě takhle sjela. Jsi v pohodě? Chceš, abych přišla?“

„Ne, nic kvůli mně neruš. Jak jsem řekla, dřív nebo později se objeví. Musím jenom trochu vychladnout.“

„Jsi si jistá? Vůbec to není problém. Můžu u tebe být za dvacet minut. Jestli jdeš zrovna dolů, asi bych radši přijet měla – neměla bys být sama.“

Mischa zajela rukou do rozcuchaných vlasů. „Prosím tě, Dylan, neboj se o mě. Já to zvládnu. Jsem jenom trochu vyjevená, ale bude to v pohodě. Možná se prostě jen potřebuju probudit a dát si trochu čaje.“

„Tak mi později zavolej. Dej vědět, co se děje. Nebo když budeš cokoliv potřebovat.“

„Dobře. Slibuju.“

Obě zavěsily a Mischa se cítila jako ta největší lhářka na světě. Lhala své nejlepší kamarádce. Vůbec nebyla v pohodě. A už dávno si uvědomila, že Connor jí nezavolá. Dnes ne. Už nikdy ne.

Strávila celý den zabalená do tenké deky na pohovce před puštěnou televizí. Tu sledovala málokdy, ale druhou možností byla knížka a Mischa věděla, že se dnes nedokáže natolik soustředit, aby si mohla něco přečíst. Možná by mohla malovat. Jenže malování, dokonce i jen pouhý pohled na skicář, nepřicházelo po tom, co se odehrálo dnes nad ránem, v úvahu. To by si klidně mohla do srdce zapíchnout kuchyňský nůž a vyšlo by to nastejno.

Místo toho si poctivě protrpěla několik starých černobílých filmů, dokument ze života zvířat, celých dvacet minut strávila přepínáním mezi jednotlivými kanály, přičemž si vždycky sotva uvědomovala, na co se to vlastně dívá.

Ani když už zapadlo slunce, obloha začala blednout večerním světlem a televize se proti vysokým oknům začala jevit spíše jako modrý rozmazaný flek, nebylo po Connorovi ani vidu, ani slechu. Takže i když si moc dobře uvědomovala, že je to naprosto směšné, zvedla telefon a znovu mu zavolala.

„Ahoj, Connore, to jsem zase já. Mischa, to kdybys náhodou zapomněl, jak se jmenuju. Což jsi evidentně asi zapomněl.“ Sykla napětím. „Do prčic. Promiň. Nechci, aby to vyznělo tak… No nic. Zavolej mi, dobře?“

Práskla mobilem o konferenční stolek.

Ať táhne do prčic on!

Snažila se to všechno setřást – nesnášela se, když byla vzteklá. Vztek není konstruktivní emoce. Jenže ona teď byla fakt naštvaná.

Telefon zavibroval a ona se po něm natáhla. Srdce se jí v prsou vyplašeně třepotalo jako malý kanárek zavřený v kleci.

Dylan.

Teď s ní nedokáže mluvit. Nedokáže se vypořádat s jejím soucitem, nebo dokonce s tím, že by se snad rozzlobila na Connora za ni. Nechala hovor spadnout do hlasové schránky.

Pak vstala, šla do kuchyně a našla láhev vína. Dobrý cabernet z Kalifornie, možná až příliš dobré víno na to, co s ním hodlala provést, ale ona to Dylan všechno zaplatí. Otevřela láhev, vzala si ji zpátky na pohovku a uvelebila se na ní. Čučela na televizi a pomalu upíjela víno přímo z láhve. Jeden lok, pak další.

Uvědomovala si, že je to opravdu ošklivé. Jenže přesně tohle teď potřebovala. Přestat přemýšlet a pitvat se v tom všem. Nechat se tím převálcovat. Ne jako Evie. Nikdy tak nedopadne. Jen na chvíli. Jen tenhle večer. Tohle jediné si povolí. Zítra se vrátí zpátky do života. Práce, jako obvykle, a ona bude mít zase všechno pěkně pod kontrolou.

Naklonila láhev a znovu se z ní dlouze napila. Měla pravdu; to víno bylo skvělé. I když ho pila takhle rychle, dokázala to rozeznat. Ale neměla z toho žádné potěšení. Ani z té drobné opičky, která jí už začala uvolňovat svaly.

Cítila, že než se zase všechno dá do pořádku, bude to trvat ještě hodně dlouho.

Když se probudila, slunce už zářilo vysoko na nebi a bodalo ji do očí. Hned jí došlo, že to včera odhadla správně. Cítila se jako naprostá troska. Měla pořádnou kocovinu a z celého dne a noci strávené na pohovce ji bolelo celé tělo – sakra, vždyť tu vlastně strávila taky půlku předchozí noci! A ta hluboká, nezacelená rána z toho, že tu Connor není, ji tížila na prsou a hrozila, že ji rozdrtí.

Tohle nedopustím.

Ne, dneska se dá zase dohromady. A začne sprchou.

Vstala, upustila deku na zem a přesunula se do koupelny. Otočila oba kohoutky naplno, a než se voda dostatečně ohřála, snažila se nedívat do zrcadla s cínovým rámem. Když se místnost začala plnit párou, stoupla si pod sprchu.

Voda byla překvapivě příjemná. Na kůži cítila její teplo. Strčila hlavu pod sprchu a bolest začala pomalu ustupovat.

A pak se spustil vodopád slz.

Přesunula obličej přímo pod proud vody a nechala ji, ať je všechny odplaví. Vůbec si nechtěla připustit, že nějaké slzy někdy existovaly. Nebyla ten typ holky, která brečí kvůli chlapovi. Která se zamiluje a pak ho nechá, aby ji do prdele opustil!

Nebyla jako její matka.

Ruce jí zabloudily na břicho a v krku se jí objevila žlučovitá příchuť strachu, který neměl žádné rozumové opodstatnění: věděla, že nemůže být těhotná. Jednak praktikovali bezpečný sex, jednak brala už od sedmnácti prášky. Spustila ruce podél těla a připadala si jako blázen. Jenže Evie si nechala zlomit srdce i potom, co se narodily Mischa a Raine. Nechávala si ho lámat opakovaně, pokaždé, když ho nějakému muži otevřela a on jí ho nakonec vždycky pošlapal.

Stejně jako její otec. Stejně jako Rainin táta. A teď se to přes veškerou její snahu dělo i jí.

Slzy proudily dál a pálily ji pod zavřenými víčky. Pálily ji vzteky. A strachem – strachem z toho, co z ní zbylo. Odkopnutá ženská.

Connor.

I za pevně sevřenými víčky viděla jeho tvář. Byla by skoro krásná, kdyby v sobě neměla onen zvláštní osten: hranatá brada, výrazná dolní čelist a pod okem jizva. Ovšem taky plná ústa, tmavé dlouhé řasy a zářící zelenozlaté oči.

Přísahala by, že v nich viděla nějaký cit. Jenže jak ji mohl jen tak opustit, aniž by řekl byť jen jediné slovo? Aniž by jí aspoň řekl, že je po všem?

„Čert tě vem, Connore,“ zamumlala.

Napřímila se, potřásla hlavou a zatvrdila se. Odhrnula si vlhké vlasy z obličeje.

Tohle nedopustí. Nebude takhle slabá. Nepovede takový život už ani o vteřinu déle. Žádné další slzy kvůli chlapům!

Byl nebezpečný. To věděla od začátku. Ale neposlechla vlastní instinkty. Myslela si, že to všechno zvládne. Jenže si celou dobu pořád jenom lhala.

Byl příliš nebezpečný, aby s ním zůstávala v jednom městě. Už ho nemůže vídat, ne dřív, než se dá trochu dohromady. I když právě teď měla pocit, že zrovna tohle se jí nikdy nemůže povést.

Přes notebook si zamluvila letenku. Úžasné, jak rychle si člověk může opatřit letenku a rychle někam zmizet. O několik minut později už házela všechny svoje věci do kufru a pečlivě uklízela a balila všechno svoje tetovací nádobíčko, které nechala celou noc vybalené. To od ní bylo pěkně nezodpovědné. Jenže přesně za tohle mohl on. Popletl jí hlavu, takže nedokázala střízlivě uvažovat. A proto pro ni představoval takové nebezpečí. Když jí takhle plete hlavu, mohla by ztratit úplně všechno. Podnikání, úspěch, všechno, na čem celý život pracovala a co jí dalo tolik práce vybudovat. Všechno, co pro ni mělo nějakou cenu. Věci v jejím životě, díky nimž se cítila v bezpečí.

Zavolala si taxi. Teprve pak poslala Dylan zprávu, v které jí vysvětlila, že jede okamžitě na letiště, a slíbila, že do svatby bude zpátky. Cítila se příšerně, že tu takhle Dylan nechává jen několik týdnů před jejím velkým dnem, když je toho ještě tolik potřeba zařídit. Věděla, že Dylan to pochopí, ale nedokázala se přinutit k tomu, aby jí to řekla do telefonu. Nedokázala se přimět k tomu, aby nahlas vyslovila, čím si právě prochází.

Musí pryč ze Seattlu. Musí se dostat tak daleko od Connora, jak to jen bude možné.

Connor.

Do hrudi ji píchaly hroty emocí, všechno se slilo v jednu velkou kouli bolesti, která ji tížila jako jakýsi obrovský balvan: láska, vztek, strach a strašný, srdcervoucí smutek. Láska.

Láska…

Kurva!

Nadávala těm prokletým slzám, které se jí valily z očí. Taxík si razil cestu na letiště. Slunce zapadalo a šedá obloha se na okamžik rozsvítila stříbřitým zábleskem. Opouštěla Seattle a nechávala v něm Connora Gallowaye. Začalo pršet.

Ale pravda byla, že on opustil ji. Opustil ji, aniž by jí nechal byť jen zprávu, zavolal, nebo se rozloučil. Opustil ji a nic po sobě nezanechal.

Zaťala čelist a pro jistotu i obě ruce v pěst a do dlaní se jí zaryly krátké, rudě namalované nehty, aby odehnala bolest, která ji drtila jako kámen. Polykala slzy a pálilo ji v hrdle.

Vůbec netušila, jak tohle všechno přežije. Skoro se jí chtělo zavolat Evie a zeptat se jí, jak to dokázala vždycky přežít ona. Ale z vlastní životní zkušenosti věděla, že Evie měla jedinou protizbraň – stáhnout se do svého světa. Vždycky si na sebe vzala nějaké pěkné šaty, našla si nějakou bubenickou sešlost nebo festival, kde se mohla družit se všemi těmi uměleckými týpky a muzikanty, kteří ji od pradávna přitahovali – domněle duchovně založené bytosti, což byl tak leda špatný vtip – a hledala zapomnění v náručí nového muže.

Mischa ale žádného jiného muže nechtěla. A moc dobře si uvědomovala, že tohle by její situaci nijak nevyřešilo.

Musí prostě jen najít způsob, jak se s tím vším vypořádat. Přežít svůj první milostný románek, který jí zlomil srdce.

Přísahala si, že to taky bude poslední.

Čtrnáct

Connorovi se na čele tvořily krůpěje potu. Tlačil činku nahoru a zatínal přitom čelist. Zkusil ještě jedno opakování, ale měl co dělat, a tak se zasténáním hodil činku zpátky do stojanů. V benčpresu dokázal uzvednout sto osmdesát kilo, ale poslední čtyři dny strávil takřka celé v posilovně a cvičil, až ho z toho bolelo celé tělo. Cvičil, až byl pokaždé tak utahaný, že šel potom rovnou domů a po krátké horké sprše padnul jako podťatý do postele a hned usnul. Měl zkrátka a dobře dost. Věděl, že svému tělu dal co proto, možná až moc.

Posadil se, utřel si obličej do ručníku a ztěžka oddechoval. Dělalo se mu trochu špatně od žaludku.

Nedokázal stát ve sprše tak dlouho, aby voda ze svalů odplavila všechnu bolest. Vždycky tam totiž začal přemýšlet o ní. Sakra práce, vždyť na ni myslí všude. A právě z toho důvodu se do posilovny prakticky nastěhoval. Bylo to totiž jediné místo, kam mohl jít – a nic mu ji tam nepřipomínalo.

Jenže když tam byl, stejně nemyslel na nikoho jiného než na ni, ne?

Dnes večer už víc cvičení fakt nezvládne. Tělo mu říkalo dost. Bude muset domů.

Popadl láhev s vodou, pomalu upíjel a čekal, až nevolnost přejde. Pak vstal a zamířil do podzemního parkoviště. Po horku, které panovalo v posilovně, znamenala seattleská zima na potem zmáčené kůži šok. Connor se otřásl chladem.

Stává se z něj pěkná bábovka. Ale bylo v tom víc než jen to, že si dal v posilovně moc do těla. Chlad mu pronikal až do morku kostí. Nikdy v životě se necítil tak slabý, jako tak velký zbabělec. Rozhodně ne od chvíle, kdy se jeho pěst naposledy potkala se zdí. Bláznivý nápad. Ale tehdy byl ještě dost mladý, takže si to dokázal nějak odůvodnit.

Nasedl do svého hummera a nastartoval. Upřel pohled na nepřístupně vyhlížející šedou betonovou zeď před přední kapotou. Nepomohlo to. Pokaždé, když nastoupil do svého auta, zjevila se mu v mysli ona. Jak tiše a elegantně zaplula na sedadlo spolujezdce, jako kdyby ji samotná velikost jeho vozidla poslala do podprostoru. Možná že to tak skutečně bylo. U ostatních žen se mu to už párkrát stalo.

Jenže on teď nechtěl myslet na jiné ženské. Nechtěl na ně myslet od okamžiku, kdy poprvé spatřil Mischu.

Nevyslovuj její jméno, sakra! Nedělej to!

Jeho mobil zavibroval a on tiše zaklel. Pak přijal příchozí hovor stisknutím zeleného tlačítka. Úplně zapomněl, že od chvíle, kdy se před čtyřmi dny vyplížil jako nějaký zloděj z Dylanina bytu a nechal tam Mischu samotnou, neprohodil s nikým ani slůvko. Pitomé čtyři dny a půlden k tomu, tedy kdyby se to někomu chtělo počítat, což se jemu evidentně chtělo.

„Kdo je tam?“ zavrčel.

„Ježíši, Connore. Někdo se ti vykálel na hlavu, nebo co?“

„Aleku, ahoj.“

„Čau. Mám se vůbec ptát, jak ti je?“

Connor se poškrábal na zátylku. Neměl v úmyslu se s kýmkoliv bavit, ale jednou to Alekovi zvedl, tak mu přece bude muset něco říct, ne? „Nijak zvlášť, abych pravdu řekl. Což se mi v poslední době nijak často nestalo.“

„Co se děje? Zkouším se ti dovolat už od pondělka. Nechci, aby to vyznělo jako nějaké kázání, ale nezníš dobře, brácho.“

„Je to všechno na hovno.“

„Chceš mi o tom říct víc?“ zeptal se Alec.

„Ne, vlastně spíš ne.“

„Nech mě hádat. Má to co do činění s tím, že Mischa se v neděli večer vrátila do San Franciska?“

„Cože? Ona už odletěla?“

„Vůbec to s Dylan neprobírala. Předpokládám, že s tebou taky ne.“

„To předpokládáš správně.“ Connor nedokázal v hlase potlačit další zavrčení.

„A,“ pokračoval Alec, „taky předpokládám, že tohle je ten důvod, proč máš pocit, že všechno je na hovno.“

„Hovno je slabé slovo.“

Alec byl chvilku zticha. „Vím, Connore, že si teď nezačneme jeden druhému vylévat srdce, ale sakra práce, řekni mi, co se vlastně stalo. A než mi odpovíš, že bys to radši nechal být, to je jasné. Tak do toho, kamaráde.“

Alec měl pravdu. Vůbec se mu o tom nechtělo mluvit. Nechtělo se mu mluvit vůbec o ničem. O tom, jak zanedbává práci. Jak trucuje jako štěně, které někdo nakopnul. Nechtělo se mu mluvit ani o tom debilním počasí! Ale nedokázal snést pocit, že každou chvilku vybuchne jako natlakovaný papiňák.

„Nechal jsem ji.“ Žaludek se mu stáhl do klubíčka a volnou rukou křečovitě sevřel věnec volantu. „A vůbec jsem to neprovedl správně. Nic jsem jí o tom neřekl. Ani jsem se neujistil, jestli je v pohodě. Neudělal jsem vůbec nic z toho, na co nás připravovali. Na co mě připravovali. Úplně jsem to posral, jsem nezodpovědný necita, já vím.“

„Odešel jsi poté, co jste si spolu užili trochu BDSM,“ doplnil ho Alec. A znělo to jako konstatování skutečnosti, ne jako otázka.

„Jo.“ Mohl by se tím ještě chvíli mučit, ale už byl příšerně unavený.

Na druhém konci telefonní linky opět zavládlo ticho. „O tom si promluvíme později. Co jinak? A nechtěj, abych to z tebe musel páčit. Ven s tím.“

„Několikrát mi volala. Nezvedl jsem to. A nezavolal jsem jí zpátky.“

„Protože?“

„Protože na to kurva nemám, Aleku! Nedokážu to. Nedokážu s ní mluvit. Nedokážu se s ní znovu vidět!“

„Děláš z toho obrovskou aféru, Connore. Dřív bys tu holku prostě poslal domů, ať to byl kdokoliv. Tečka. Už jsi mi říkal, že s Mischou to bylo jiné. Tak co se stalo, že se najednou chováš jako úplný blázen?“

„Vím to. No…“ Odmlčel se a přejel si hřbetem ruky po čele. „Nedokážu uvěřit tomu, že to říkám nahlas, ale já tu holku miluju. A mám pocit, že ona mě taky miluje.“

„Zbláznil ses, Connore?“

„Asi jo. No jo, řekl bych, že jo.“

„Proč bys ji do prdele opouštěl, kdybys ji miloval? Pohádali jste se?“

„Ne, nepohádali. Já nevím. Ne, to není pravda. Vím. Takhle je jí líp. Mám k tomu své důvody, Aleku.“

„A uvažoval jsi někdy o tom, že ty tvoje důvody taky můžou stát pěkně za hovno? Jako ty moje, když jsem si nemyslel, že bych mohl být s Dylan?“

„Já nevím…“ Ale mysl mu pracovala na plné obrátky. Co když má Alec pravdu?

„Přemýšlej o tom. Nic jiného neříkám.“

„Vždyť přemýšlím.“

„Dobře. Dej vědět, jak se věci mají.“

„Jo. Rozkaz.“

Oba rychle zavěsili. Tohle se mu na Alekovi opravdu líbilo – že věděl, kdy je konverzace u konce. A Connor měl jiné věci na práci. Právě teď.

Vytočil Mischino číslo, a když čekal, až to zvedne, mysl mu uháněla jako o závod. Ksakru, co jí vlastně vůbec řekne? Ale po několika zazvoněních spadl hovor do hlasové schránky.

„Ahoj, Mischo, to jsem já, Connor. Podívej, vím, že ti dlužím obrovskou omluvu. Dopřej mi ji, prosím. Zavolej.“

Zavěsil a cítil se jako blbec. Tohle říct rozhodně nechtěl. Mělo zaznít něco úplně jiného. Tohle se tomu ani neblížilo. Ale nemohl to přece vyprávět její hlasové schránce. Musí si promluvit přímo s ní.

Kurva.

Vytočil motor do vysokých otáček, vyrazil prudce z podzemního parkoviště a zamířil domů. Jestli mu to nechce vzít, bude muset najít jiný způsob.

***

Mischa mrkla na jméno volajícího na displeji.

Pak to zvedla. „Ahoj, Greysone.“

„Mischo, co se děje? Měl jsem pocit, že jsme si na čtvrtou domluvili videokonferenci s právníkem.“

„Ale ne! Promiň, Greyi. Já na to úplně zapomněla. Byla jsem dnes celý den ve studiu a…promiň,“ zopakovala. „Prostě jsem na to zapomněla.“

„Všechno v pořádku?“

„Ano, samozřejmě.“ Posadila se na příliš tvrdou, rudým sametem potaženou polstrovanou židli, která stála v obývacím pokoji jejího viktoriánského bytu. „No. Vlastně ne tak úplně.“

„Neříkej mi, že sis to s naším společným podnikáním rozmyslela takhle pozdě, Mischo.“

„Cože? Samozřejmě že ne. To si fakt myslíš, že bych byla něčeho takového schopná?“

„Ne. Tak co, řekneš mi, co se vlastně děje? Má to co do činění s tím, že ses vrátila ze Seattlu předčasně a bez vysvětlení jsi zrušila to osobní setkání s právníkem? Protože já tě už trochu znám. Kdyby šlo o nějakou událost v rodině nebo se něco dělo s Třinácti růžemi, tak bys mi to řekla a neposílala bys mi místo toho nějakou neurčitou zprávu, v které se píše, že musíš tu schůzku zrušit a místo toho si s ním promluvit jen na dálku ze San Franciska.“

„Greyi, já jsem jen… prostě jsem musela odjet. Musela jsem se dát trochu dohromady.“

„Jde o toho Connora, že ano?“

Povzdechla si a odhrnula na stranu pramen vlasů, který jí spadl do čela. „Jo.“

„Mám ho nechat zmlátit?“

Lehce se pousmála; bylo to vůbec poprvé, co za posledních pět dní, tedy od chvíle, kdy se vrátila zpátky do San Franciska, dokázala na tváři vyloudit alespoň náznak úsměvu. „Ne, to nebude potřeba.“

„Dobře. Ale kdybys změnila v budoucnu názor, dej vědět. Vždycky můžu použít tu hotovost, kterou jsem si dal stranou na Kérku z 1. avenue.“

Úsměv trochu bolel, ale nedokázala si pomoct. „Díky, Greyi. Jsi opravdový kamarád.“

Teď už zněl střízlivěji. „To jsem a ty to dobře víš.“

„Vím.“

„Takže… takovýhle hovor o citech je pro nás tak trochu novinka, něco úplně jiného, než když si stěžujeme na rodinu nebo práci. Ale pokud mě budeš potřebovat, jsem tady.“

„Moc to oceňuju. Fakt.“

„Ale neřekneš mi, co se mezi tebou a Connorem přihodilo, co?“

Zavrtěla hlavou, i když věděla, že ji nemůže vidět. „Teď opravdu nemůžu. Mám strašný vztek. A… ranilo mě to. Prostě o tom ještě nemůžu mluvit.“

Už jen to, že to dokázala přiznat takhle nahlas, jí do prsou zabodlo obrovský nůž, takže se musela pomalu, důkladně nadechnout.

„No, jsem tady,“ zopakoval Greyson.

„Děkuju. A taky díky za to, že to ze mě nepáčíš.“

„Pro tebe všechno.“

Když si dohodli nový termín videokonference s právníkem a zavěsili, vstala a přešla k oknu. Měla byt v klidné ulici ve čtvrti North Beach, v jednom z dlouhé řady viktoriánských domů, které se honosily úžasnými ornamenty na fasádě i v interiérech. Zrovna zapadalo slunce a jeho poslední paprsky nasvěcovaly filigránské motivy na fasádách domů ležících na protější straně ulice bledým zimním světlem.

Tuhle část dne poslední dobou přímo nenáviděla. Od chvíle, kdy se vrátila ze Seattlu. Noci byly nekonečné, a i když se jí západ slunce vždycky hodně líbil, teď ji nečekalo nic jiného než jen dlouhá, úmorná temná noc.

Snažila se něčím zabavit, zůstávat ve studiu až do zavírací doby, ale dnes měla posledního zákazníka objednaného na třetí hodinu odpoledne. Snažila se najít si jinou práci, ale nakonec přece jen musela pryč – na to, aby přišla na jiné myšlenky, to nestačilo a ona věděla, že tím své zaměstnance dohání přímo k šílenství. Když tetovala, byly to jediné chvíle, kdy byla opravdu schopná ponořit se natolik do práce, že ta stará známá bolest, která jí neustále bzučela v hlavě, alespoň na chvíli polevila.

V koutku duše si předtím říkala, že když se vrátí k sobě domů, bude zase všechno v nejlepším pořádku. Jenže nebylo. Tohle bylo těch nejdelších pět dnů v jejím životě.

Čert vem Connora.

Tělo měla v jednom ohni. Ne ovšem touhou, ale vztekem. Jak jí to jen mohl udělat? A jak ona to vůbec mohla dopustit?

Musím zpomalit.

Zhluboka se nadechla a pak ještě jednou. Opřela dlaň o chladivou okenní tabuli. Jenže když polevil záchvat vzteku, zůstala v ní jen bolest, která byla natolik intenzivní, že skoro nemohla dýchat.

Ze rtů jí unikl krátký sten a ona si rychle zakryla ústa rukou, jako by se ho snažila zadržet uvnitř. Snažila se udržet bolest pod kontrolou. Jenže právě to byl ten problém. Connor ji otevřel a ona teď nad svými emocemi neměla žádnou kontrolu. Její záchranná síť, jediná věc, která ji v minulosti držela při životě, byla pryč. Po celé ty roky, když se musela chovat jako dospělá, i když byla ještě dítě. Právě sebekontrola ji doprovázela celý život, pomohla jí v samotném utváření vlastního života.

Potřásla hlavou a snažila se odehnat pryč strach i zmatek v hlavě. Samozřejmě to nezafungovalo. Ale musela udělat alespoň něco. Třeba by jí pomohla dlouhá horká sprcha. Třeba by dokázala alespoň trochu uvolnit to napětí, které cítila v kostech. Ty jako by byly z oceli, tak tvrdé byly. Zušlechtily je všechny ty dny, kdy silou vůle musela zadržovat slzy.

Otočila se od okna a úzkou chodbou zamířila do ložnice. Obvykle to bylo její útočiště, jemuž dominovala postel s bíle lakovaným ocelovým rámem, na níž se do výše vršily polštáře a kterou pokrýval levandulově modrý přehoz, a parádní prádelník, který našla v jednom starožitnictví v Sausalitu, jež leželo na druhém konci Golden Gate Bridge. Místnost byla vytapetovaná černobílými tapetami s plastickým květinovým vzorem, které si sama navrhla a nechala vyrobit na zakázku. Jenže to, co kdysi bývalo její oblíbenou místností, byl teď jen prázdný pokoj. Všechny noci od příjezdu ze Seattlu strávila na sametem potažené pohovce v obývacím pokoji. Což nedávalo žádný smysl. V její vlastní posteli s ní on nikdy nebyl, jenže ona ani tak nesnesla pocit, že by v ní měla spát sama.

S povzdechem odkopla do kouta svoje kožešinou lemované trepky, shodila tepláky i mikinu s kapucí a do koupelny si v ruce odnesla svou růžovou saténovou košilku. Tam otočila oběma kohoutky a nechala odtéct studenou vodu, což v těchhle starých domech vždycky trvalo celou věčnost.

Podívala se na svůj odraz v oválném zrcadle, které viselo nad umyvadlem. Byla bledá jako stěna. To byla vždycky, ale její světlá kůže teď chytila zvláštní popelavě šedý odstín. Měla obrovské oči. Jako strašidlo. Tak se taky ostatně cítila, tak by snad neměla být tak překvapená. Jenže ona překvapená byla. Šokovala ji skutečnost, že se jí bolest tak nesmazatelně vryla do tváře. Proto na sebe v posledních dnech plácala tolik make-upu a dívala se přitom jen do kapesního zrcátka, v kterém byla vždycky vidět jen část obličeje: jedno oko, rty, obočí. Naštěstí byla schopná si bez problémů upravit účes, aniž by se přitom musela dívat do zrcadla. Protože v tomhle stavu na ni byl dost hrozný pohled.

Obrátila se. Bude se muset nějakou dobu vyhýbat zrcadlům. Ale ve skutečnosti ji trápilo spíš to, že se bude muset vrátit do Seattlu na Dylaninu a Alekovu svatbu; bude už za dva týdny. V téhle chvíli se jí ta myšlenka zdála nemožná. Svíral se jí při ní žaludek a v žilách jí zběsile kolovala krev.

Natáhla ruku do starého sprchového koutu vyloženého černobílými obkládačkami a zkontrolovala teplotu vody. Než vstoupila dovnitř, ještě ji trochu upravila, ale pak už se oddala proudu horké vody.

Ano, přesně tohle potřebovala. Horkou sprchu, aby se trochu uvolnila. A po ní možná ještě pár skleniček vína. Musí se prostě trochu uklidnit. Protože Seattlu se rozhodně nevyhne. Ani Connorovi se nevyhne. Bude prostě muset najít způsob, jak se s tím vyrovnat.

Aby to čert spral.

***

Connor vystoupil z taxíku na adrese, kterou mu dali Alec s Dylan poté, co je kombinací výhrůžek a žadonění donutil ke slibu, že Mische neřeknou o tom, že je tady. Chtěl to s ní všechno vypořádat osobně. Zvláštní bylo, že mu tu adresu Mischa nikdy nedala sama. Nebo možná ne. Takhle to mezi nimi nechodilo. Žádné domlouvání konkrétních plánů do budoucna kromě toho, co by si tak dali k večeři nebo co se chystá příští víkend. Rozhodně nic dál než svatba Aleka a Dylan.

Stál před dlouhou řadou starých domů ve viktoriánském a tudorovském stylu, které v téhle čtvrti někdo už dávno asi rozdělil na jednotlivé byty. North Beach byla původně čtvrť italských imigrantů. Věděl, že se tady nachází spousta dobrých restaurací. A taky tu sídlilo docela dost tetovacích studií. Connora vlastně nepřekvapovalo, že Mischa bydlí právě tady.

Její byt se nacházel ve světle růžovém domě ve viktoriánském stylu. Špalety oken a dveří byly vyvedeny v bílé a šedivé barvě. Pěkné místo, řekl si, i když slunce už skoro zapadlo. Na vrcholu strmého schodiště byly troje těžké dubové dveře, jejichž úzké zápraží lemovaly z obou stran truhlíky na květiny. Ještě jednou pro jistotu zkontroloval adresu a zjistil, že její dveře jsou ty úplně nalevo.

Než zazvonil, trochu povolil ramena. Slyšel, jak se kdesi v hloubi bytu rozezněl zvonek, a čekal, až Mischa zareaguje. A čekal. Pozorně poslouchal, jestli něco uslyší, což by mu prozradilo, že je uvnitř, jenže vůbec netušil, v jakém patře vlastně bydlí a jestli by vůbec měl šanci rozpoznat, odkud ten zvuk přichází. Kolem něj zněl ruch velkoměsta, stejně jako u něj doma v Seattlu: zvuky projíždějících aut, hlasy lidí, kteří šli dole po ulici, hlasité odfukování autobusu v jedné z postranních ulic.

Netrpělivě zazvonil znovu, ale pořád nic.

Nadechl se vlhkého sanfranciského vzduchu, který mu tak připomínal Seattle. Z jakéhosi neznámého důvodu ho ta známá vůně trochu uklidnila. Asi by se měl trochu zklidnit. Stejně mu nezbývá nic jiného než počkat, až se vrátí z práce, nebo kde to k čertu je. Položil tašku na zápraží a uvelebil se na posledním schodu. Pozoroval cvrkot, který panoval na ulici. Vrčení aut a shon velkoměstského života ho ukolébávaly.

„Promiňte, mladý muži, ale budete mě muset nechat projít. A řekněte mi, kdo vlastně jste. Vůbec vás neznám.“

Ze své výšky shlédl dolů na ženu, které muselo být nejméně devadesát. Byla drobounká a vrásčitou tvář jí zdobily tmavé oči zmatnělé věkem. Výsledný dojem dotvářel řídký chumáč bílých vlasů. Sice ji vůbec neznal, ale dobré mravy mu v přítomnosti dámy velely vstát a představit se. Postavil se tedy a s drobnou úklonou, které nedokázal odolat, jež ovšem pod přísným zrakem staré dámy vypadala trochu divně, pronesl: „Jmenuju se Connor Galloway, paní.“

Pořád ho beze slova pozorovala ze svého stanoviště na úpatí schodiště. „Hmm. A co pohledáváte na schodech mého domu?“

„Čekám, až se Mischa vrátí domů.“

„Ale ona je doma.“

„Nechci se s vámi hádat, paní, ale už jsem zkoušel zvonit.“

„Tak to se možná neobtěžovala otevřít.“

„I mně to tak připadalo,“ připustil.

„Každopádně má rozsvíceno. Obyčejně si na to dává pozor, takže bych hádala, že je doma. Ustupte.“

Ta maličká, avšak přísně vyhlížející ženuška vyběhla po schodech rychleji, než by býval předpokládal. Prošla kolem něj, pozvedla ručku s klouby naběhlými stářím a zaklepala na Mischiny dveře. Stál za ní a v hrudi mu bilo srdce jako o závod.

K jeho překvapení se dveře otevřely. Stála v nich Mischa v růžovém hedvábném županu. I s vlhkými vlasy, které jí smáčely ramena, vypadala jako nějaká filmová hvězda ze čtyřicátých let.

„Paní Tucciová, já…“ Pak zahlédla Connora a ústa se jí zkroutila do němého o.

„Přišla jsem si pro činži. Máte zpoždění.“

„Moc se omlouvám, paní Tucciová. Vždyť víte, že se nikdy neopozdím, ale teď jsem byla pryč. Přinesu vám šek, hned jak se obleču.“

„Jen jsem se chtěla ujistit, že je všechno v pořádku. Však vím, že byste se nikdy neopozdila s placením. A čeká tu na vás jeden gentleman.“

Mischin pohled znovu zabloudil Connorovým směrem a její hlas najednou jako by zploštěl. „Ano, to vidím. Moc vám děkuji.“

Ta dobrá žena – evidentně Mischina domácí – se s popotáhnutím nosu otočila na podpatku a odstrčila Connorovu ruku, kterou natáhl ve snaze jí pomoci ze schodů dolů.

Když zmizela, zůstal, kde byl. Z Mischina výrazu bylo více než zřejmé, že vůbec nemá radost, že ho zase vidí. Ne že by očekával, že radost mít bude. Rozhodně ne hned, to každopádně. Sakra práce, jak to, že nemůže najít hlas?

Pokusil se odkašlat si. „Mischo –“

Přerušila ho a bezbarvým tónem řekla: „Rozhodně bych oponovala názoru, že jsi gentleman, ale nerada odporuju paní Tucciové.“

„Máš pravdu.“

Přitáhla si pásek těsněji kolem těla, ale Connor si nedokázal nevšimnout, že světlý odstín hedvábného županu propůjčuje její kůži snad ještě mléčnější barvu. „Což ovšem ničemu nepomůže.“

Vystoupal po schodech nahoru, až stál na malém, úzkém zápraží. Odtud dobře viděl, že Mischa má pod modrýma očima kruhy a že má ve tváři ostražitý, unavený výraz. Jako vždy byla krásná, ale vypadala vyčerpaně. Cítil se jako naprostý idiot. „Pusť mě dál, Mischo. Měli bychom si promluvit.“

„Opravdu? Promluvit jsme si měli už před několika dny. Možná v ten den, kdy jsi mě nechal samotnou spát na pohovce. Nebo možná den poté. Měli jsme si promluvit, když jsem ti volala. Anebo přinejmenším když jsi zavolal ty mně. Akorát že k tomu jaksi nedošlo, že?“

„Ale já ti zkoušel volat,“ protestoval. „Ale tys to nezvedala.“

„Příliš málo a příliš pozdě, Connore.“

„Já vím. Ale teď jsem tady.“

„A to na mě jako má udělat dojem a já na tebe mám být najednou milá? Padnout ti k nohám, jako jsem to udělala už tolikrát? Jako to přede mnou udělaly desítky žen, to jsem si jistá.“

Z jejích modrých očí čišely chlad a tvrdost, které tam nikdy předtím neviděl.

„Mischo, chápu, že se na mě zlobíš.“

„Nejsi tady jediný, kdo se umí naštvat, Connore, ať jsi z Irska, nebo ne.“

To ho na moment uzemnilo. Zhoupnul se dozadu na patách a cítil, jak se mu vzteky rozšířilo chřípí. Promluvil tichým hlasem a znělo to jako zavrčení: „Nikdy jsem ti neukázal, jak se umím vytočit. Ani jednou.“

„Ježíši, nebuď citlivka, Connore. Jsem jenom pořádně naštvaná.“

„Kurva práce. To sakra vím. Já…“ Odmlčel se a podrbal se na hlavě. „Ty za nic nemůžeš. To já se choval jako úplný debil. Moje jednání bylo neomluvitelné. A přijel jsem až sem, abych se ti omluvil. Prosím tě, pusť mě dovnitř. Pojďme si o tom promluvit.“

„A proč, Connore? Protože neumíš prohrávat?“

„Tohle přece nikdy nebyl žádný boj. Vůbec tomu nerozumím. Proti komu bych jako měl bojovat?“

„Možná proti sobě samotnému. Já fakt nevím, Connore. Vím jen, že už je to za mnou.“

„Za tebou?“ zopakoval.

„Takové ty společenské tanečky ohledně toho, jak bychom k sobě neměli chovat žádné city – já i ty, který jsi nad takové věci příliš povznesen. Nebo ne? Zlý dominant. Zlá tatérka. No, fakt je, že my dva jsme tvrdí. Respektive, na začátku jsme byli tvrdí. A já osobně plánuju návrat do bodu A. Kde se nebudu muset starat o všechny tyhle… sračky. Kde mě nebude nikdo ovládat a pak se na mě nevykašle.“

„Mischo, prosím… Podívej, všechno, co jsi teď řekla, je pravda, to nebudu popírat. Nejsem tady, abych se s tebou hádal.“

„Tak proč jsi vlastně přijel, Connore?“

Její hlas zněl najednou unaveně. Ale ne poraženecky.

I on byl unavený. Přímo vyčerpaný. I když očekával, že bude naštvaná, netušil, že bude ve svém přesvědčení tak pevná. Tak rozhodnutá ho poslat zase pryč.

„Nemyslela jsem, že bys pro mě měl nějakou povzbudivou odpověď,“ pronesla tiše a začala zavírat dveře.

„Mischo, počkej!“

Vyrazil kupředu, ale před dveřmi se najednou zastavil a nechal je doklapnout. Sakra, co to vlastně chtěl udělat? Vrazit nohu do dveří? To by se fakt zachoval jako naprostý idiot?

Ani nedostal příležitost říct jí, proč vůbec přijel. Proto, že ji miluje.

Ale i kdyby tu šanci dostal, nebyl si jistý, jestli by mu uvěřila. Nebo jestli by to pro ni v současné situaci vůbec něco znamenalo.

Mischa udělala krok ode dveří, pak ještě jeden. Skoro jako kdyby na druhé straně dveří cítila žár vycházející z jeho obrovského těla. Sevřela ruce v pěsti a do dlaní se jí zaryly nehty, až to zabolelo. Jenže ona potřebovala znovu nabýt ztracenou půdu pod nohama.

V uších jí tepala krev a trochu se jí točila hlava.

Sakra, co se to vlastně přihodilo?

Na svém zápraží najde Connora. Co si to tu ten chlap snaží dokázat? To chce udělat nějakou správnou věc, kterou by jako odčinil svoje pitomé jednání? No, na tohle mu tedy ona neskočí.

Opatrně vykročila ke dveřím a podívala se kukátkem ven. Stál na úpatí schodiště zády k ní a zíral do ulice. Kdyby neměl tak obrovskou postavu, asi by ho v kukátku ani neviděla. Ale on byl opravdu neuvěřitelně mohutný.

Pozorovala ho malinkou dírkou. Sešel dolů na ulici a zamával na taxík.

Pak propukla v pláč.

Tentokrát to nebyly žádné slzičky, ale obrovské, zničující vzlyky, které ji bodaly do žeber. Obtočila paže kolem sebe, jako kdyby je chtěla zadržet. Jako kdyby se chtěla takto udržet, aby se nerozpadla na tisíc kousků.

Proč jezdil až sem, do San Franciska, než se stačila dát dohromady? Když ho znovu spatřila, bylo to na ni moc. Netoužila po ničem jiném než mu padnout do náručí, a vůbec nezáleželo na tom, jak moc na něj byla naštvaná.

Ale co jí provedl, bylo neomluvitelné. A i kdyby nebylo… no, ona se do toho znovu nepustí. Nemůže. Žádný muž nestál za to, aby kvůli němu riskovala všechno, co v životě má, aby kvůli němu cítila tuhle strašlivou prázdnotu, takovou bolest.

Jen malá část jejího já jí pořád tvrdila, že ano, že on za to stojí.

Uvědomila si, že si utáhla pásek kolem těla tak těsně, že se jí skoro přerušil krevní oběh dolní části těla. Uvolnila ho. Protáhla si prsty a chvilku zhluboka dýchala a rázovala po obývacím pokoji.

Jak to jen mohla dopustit? Jak jen mohla dopustit, aby jí na něm tolik záleželo?

Uvědomovala si, že se k němu zachovala strašně; aspoň ho mohla pustit dál a dopřát mu čas, aby se vyjádřil. Uvědomovala si, že byla netrpělivá, že kdyby mu dopřála byť jen pár minut, třeba by jí řekl… něco, co by byla ráda slyšela. Po čem tak zoufale toužila. A proto ho musela poslat pryč.

Vjela si oběma rukama do mokrých vlasů a zřítila se na svou velkou sametem potaženou židli. Bože, měla co dělat, aby strávila tu představu, že on stojí na jejím zápraží a ona ho pouští dovnitř. Ba co víc, kdyby dopustila, aby došlo k ještě něčemu dalšímu, s mužem, o kterého tolik stála. Kterého milovala, proboha! Bylo to příliš riskantní. A pořád ještě byla hodně naštvaná, dost na to, aby v sobě cítila jakési zadostiučinění. Pravda je taková, že on opustil ji, vykradl se ven, když ona spala. Bylo jí jedno, jaký mezi sebou mají vztah, ale nepotřebovala, aby se s ní zacházelo jako s levnou holkou na jednu noc. To si tedy zasloužila víc. Sakra práce, samozřejmě, že si zasloužila víc!

Cítila se o něco líp. Vstala ze židle a odešla do koupelny, kde si začala rozčesávat vlasy.

Zachoval se k ní nepěkně. Což bylo ještě horší, než kdyby to byl jen tak nějaký chlap, s kterým spí. Jenže po tom všem, co jí napovídal o tom, jak se chová dobrý dominant, všechny ty kraviny o tom, co všechno znamená zodpovědnost… Použil tuhle strategii, protože se mu líbilo mít nad ní jakousi nadvládu, ale když došlo na jeho zodpovědnost, podívejte se, jak se zachoval.

Kartáč se zachytil v zauzlovaných vlasech a Mischa s ním zuřivě škubla.

„Au!“

Při pohledu do zrcadla zavrtěla hlavou.

Přece si kvůli tomu chlapovi nezničí vlasy! Nenechá si kvůli němu zničit nic: ani vlasy, ani práci, ani vlastní život!

No, tak miluje Connora Gallowaye. No a co? Za čas se přes to přenese. Má dost jiných věcí, kterými se zabaví. Svoje tetovací studio. Nový podnik v Seattlu. Dylaninu svatbu.

Kurva práce!

Dylanina svatba. Tam určitě bude i Connor.

No, tak prostě najde nějaký způsob, jak se s tím vyrovnat. A svatba je až za dva týdny. Což jí poskytuje dost času na to, aby zvládla svoje rozbouřené emoce. Dá si pozor na to, aby to, co se mezi ní a Connorem stalo – nebo nestalo –, nijak neovlivnilo svatbu její nejlepší kamarádky. I když je fakt, že když ho tam zase uvidí, asi jí to zlomí srdce. Stejně jako jí to setkání s ním zlomilo srdce i dneska, takže teď se válelo na podlaze rozbité na tisíc blbých kousků!

Znovu se jí po tvářích koulely ty proklaté slzy. Vzdala to. Upustila kartáč na podlahu, oběma rukama se opřela o pult a nechala slzy kanout.

Tohle už nikdy v životě nedopustí. Už nikdy nebude riskovat takovou bolest. Už nikdy se do nikoho nezamiluje!

Ne. Protože jediný muž, kterého bude navždycky milovat, se jmenuje Connor Galloway.

***

Vzbudilo ji zvonění telefonu. Toho dne to nebylo poprvé, ale tentokrát se rozhodla zjistit, kdo ji to takhle brzo ruší.

Na displeji spatřila Dylanino jméno.

Mischa si protřela ospalé oči. Ze všeho toho pláče měla víčka drsná jako smirkový papír. Nebo jako kdyby si je nechala potetovat. Stejný typ ostrého, neutuchajícího podráždění, bodavé, drsné bolesti.

Telefon přestal zvonit a ona ho odložila na noční stolek a znovu zabořila tvář do polštářů. Opět se ozvalo vyzvánění.

S malým povzdechem ho zvedla: „Haló?“

„Mischo, jsi v pořádku?“

„Cože? Jasně. V pohodě.“

„To bych neřekla.“

„Copak, Dylan, ty teď umíš číst myšlenky? Zrovna se mi nechtělo brát telefon.“ Odmlčela se a zajela rukou do vlasů. Znovu byly pěkně rozcuchané, což nikdy předtím nedopustila, ale poslední dobou se jí to stávalo až příliš často. „Bože, promiň. Já… omlouvám se. Nechci znít jako kráva.“

„To je v pohodě. Prostě mi pověz, co se stalo.“

„Víš, že tu byl Connor?“

„Ano, ale Alec se mu od té doby nemůže dovolat a já se zas nemohla dovolat tobě. Zkoušela jsem volat do studia a Billy mi říkal, že o tobě od pátku neslyšel – zněl dost ustaraně, i když se to snažil docela úspěšně skrývat. A ty když nejdeš do práce… To znamená, že něco je buď moc dobře, nebo moc špatně.“

„No, dobré to zrovna není,“ přiznala. Nemělo smysl chodit kolem horké kaše. Dylan by všechny výmluvy, které by si vymyslela, hodně rychle prohlédla.

„Taky jsem měla ten pocit. Co pro tebe můžu udělat?“

„Nic.“ Odmlčela se, pak si povzdechla. Dala si pozor, aby se vzdech nezměnil ve vzlyk. „Já… já to prostě musím jen překonat.“

„Ale no tak, kočko.“

„Ne. Je to v pohodě. Budu v pohodě. Zvládnu to.“

„Kde jsi byla poslední dva dny?“ tiše se zeptala Dylan.

„Tady. V posteli.“

„Celé dva dny?“

„No…“ Podívala se na hodiny. Devět večer. Aniž by si toho všimla, uběhla celá sobota a skoro celá neděle. A ona jen ležela v posteli a plakala, hnusila se sama sobě, chodila po bytě, vracela se do postele a znovu plakala. A někdy mezi tím vším ještě spala. Hodně spala. Utíkání před problémem vede jedna nula.

„Mischo?“

„Promiň. Poslouchám tě. Spala jsem. A abych byla upřímná, hodně jsem se litovala. Ale přísahám, že už to mám za sebou. Hotovo a teď se zas dám dohromady a budu mít všechno pěkně pod kontrolou. Přijedu a pomůžu ti se svatbou, slibuju. Nezklamu tě.“

„To spíš ty mi děláš starosti. Nebude ti vadit, že ho tam uvidíš? Protože jestli ano, nemusíš jezdit. Pomůžou mi Kara s Lucií a, no, bez tebe to nebude ono, kočko, ale kdyby to pro tebe mělo být moc složité… To bych ti nikdy neudělala.“

„Dylan, já bych tvou svatbu nezmeškala za nic na světě. Nikdy! Prosím tě, o tohle se vůbec nestrachuj. Neměj o mě obavy. Já to zvládnu. Přísahala jsem, že nedopustím, aby mi Connor jakkoliv změnil život, a tohle je jeho součástí. Velmi důležitou součástí.“

„Takhle jsem tě nikdy nezažila.“

„Ani já ne. A teď víme, proč jsem nikdy nechtěla dopustit, aby se mi něco takového přihodilo. Ale Dylan, já nedovolím, aby mě to vysálo. Prostě ne. Budu v pohodě. Přijedu do Seattlu několik dnů před tvou svatbou a dáme to všechno do pořádku. Budeš mít tu nejlepší svatbu na světě. A budeš tak šťastná…“

Za víčky jí už zase rašily ty pitomé slzy a žalem se jí sevřelo hrdlo.

„Ale no tak, Mischo.“

„Ne. Ne. To je v pohodě. Mám z tebe radost, to je celé.“

Byla opravdu mizerná lhářka. A věděla to. Věděla to i Dylan. Ale Dylan měla dostatek taktu, aby to nijak nekomentovala.

„Tak dobře, kočko. Ale víš, že jsem tady pro tebe, kdybys mě potřebovala, svatba nesvatba. To, že se vdávám, ještě neznamená, že jsem nějaká pokojová květinka. Pokud o tom chceš mluvit – a moc dobře chápu, že zrovna teď se ti o tom mluvit nechce –, jsem tady. Dobře?“

Popotáhla. „Dobře. Děkuju. A taky děkuju za pochopení.“

„Ty se nelituješ. To o tobě vím až moc dobře. Už se tě nemůžu dočkat, kočko.“

„Já tebe taky ne. Všechno bude nádherné. Všechno bude dokonalé!“

Postará se, aby Dylanina svatba neměla chybu. Její smutky nad nějakým chlapem – nad chlapem! – ji přece nezkazí. Vždyť nakonec nikdo neumírá. Tak proč se chová, jako kdyby ano?

Odhodila přikrývky a vylezla z postele. Postavila se a chvilku počkala, až se jí přestane točit hlava. Pokud se má dát dohromady, nejdřív musí něco sníst, než dočista omdlí.

Ano, je na čase, aby žila svůj vlastní život. Tu bolest bude pořád cítit v hrudi jako nějaké závaží, ale zvládne to. S chlapem i bez chlapa. S láskou i bez lásky.

Bez lásky.

Bez Connora.

Kurva práce.

Patnáct

Mischa stála před širokými okny Dylanina bytu v Belltownu. Na ten výhled si už docela zvykla: nad hlavou šedé nebe, pod sebou barevné kavárny, obchody a galerie, všude kolem pestrá městská architektura, kterou si oblíbila stejně jako svůj viktoriánský dům v San Francisku. Byla polovina listopadu a tady v Seattlu samozřejmě pršelo, ale jí to nevadilo. Vždycky se jí líbil zvuk deště dopadajícího na chodníky a teď se to i hodilo k její náladě. Uvědomovala si, že se chová trochu teatrálně, ale přesně takhle se prostě cítila. I když do Dylaniny svatby chtěla dostat svoje emoce pod totální kontrolu, pořád se cítila dost rozhozená, stejně jako ten den, kdy odsud odjela k sobě domů, do San Franciska. Teď dokonce možná ještě o trochu víc, když byla zase ve stejném městě jako on.

Položila konečky prstů na okenní parapet a ucítila chlad, který do místnosti pronikal zvenčí. Uvědomila si, že když je naštvaná, často se chodí uklidnit k oknu. Dělala to tak vždycky, ještě když byla dítě. Kdykoliv se cítila… v pasti. Jenže teď byla tak maximálně v pasti své vlastní zoufalé existence.

Chybí mi.

Jenže taky na něj byla pořád pekelně naštvaná. A se vztekem se uměla vypořádat daleko líp. Vlastně si ho hýčkala, to aby zvládla dnešní večer, kdy se s ním má potkat na svatbě.

„Mischo, mohla bys prosím jít sem a pomoct mi se šperky?“ zavolala Dylan z ložnice. „Pořád se nemůžu rozhodnout, které si mám vzít.“

„Jasně.“

Zašla za Dylan, která měla před sebou na posteli rozloženou hromadu šperků.

Mischa se rozesmála. „To jsi zatím nedokázala udělat ani užší výběr?“

„Vždycky když už mám pocit, že se mi to povedlo, zjistím, že tu stejně mám před sebou snad všechny šperky, které jsem kdy vlastnila. Myslíš, že to znamená, že se ze mě stává šílená nevěsta?“

„Kočičko, kdyby se z tebe někdy mělo stát něco takového, už bys nás všechny před několika měsíci zabila a sežrala. Minimálně tedy mě, když jsem se na tebe vykašlala.“

„Ty ses na mě nevykašlala. Mám pocit, že tohle jsme už probraly dostatečně. Nechtěj po mně, abych se s tebou o vlastním svatebním dnu musela hádat.“ Dylan pozvedla k Mische zrak a její šedé oči se zalily slzami. „Panebože, já se budu vdávat!“

Během vteřiny seděla Mischa vedle své kamarádky.

„To mi chceš říct, že jsi z toho dostala strach?“

„Ne. Samozřejmě že ne. Jen jsem strašně šťastná. Skoro nedokážu uvěřit, že se to doopravdy stane.“

Mischa se na ni usmála a stiskla jí ruku.

Dylan popotáhla: „Chceš vědět tajemství?“

„Já vždycky.“

„Pokaždé, když pomyslím na slova ‚můj manžel‘, musím se smát jako blázen.“

Mischa se znovu musela zasmát. „Na to si určitě rychle zvykneš. Jenom se prosím takhle nesměj během obřadu.“

Dylan zasténala.

Mischa ji vzala kolem ramen a otočila ji směrem k posteli. „Čas něco si vybrat.“

„Tak jo.“

„Myslím, že by to mělo být něco jednoduchého. Svatební šaty mají dokonalý střih a jsou nádherné, takže by měly zůstat ve středu pozornosti. Co třeba tyhle diamantové pecičky a náramek? Náhrdelník bych nechala stranou.“

„Jako obvykle máš samozřejmě pravdu. Jestli někdy necháš tetování – což bys rozhodně neměla –, byla by z tebe skvělá stylistka. Nebo komorná.“

Ozval se zvonek a Mischa šla k bzučáku, aby návštěvu pustila dovnitř. Byly to Kara a Lucie. Přišly společně s vysokou, nápadně krásnou ženou s výraznými lícními kostmi a dlouhými rovnými černými vlasy.

„Mischo, tohle je Veronica,“ představila jí Kara svou přítelkyni, o níž Mischa věděla, že bude Dylan líčit.

Veronica se usmála, odložila svůj kufřík se šminkami, což byl ve skutečnosti pořádný kovový stříbrný kufr, hodně podobný tomu, v němž Mischa vždycky převážela svoje

sexuální pomůcky. Ty si ovšem tentokrát nevzala. Už týdny svůj kufr ani neotevřela.

„Ráda tě poznávám,“ usmála se Veronica a v ústech jí zasvítila řada bezchybných bílých zubů. Ta holka vypadala jako modelka.

„Já tebe taky. A jsem si jistá, že Dylan tě taky ráda uvidí – začíná z toho všeho tak trochu vyšilovat. Myslím, že se bude cítit líp, až se něco začne dít.“

„Kde si to mám rozložit? Co třeba tady, na baru?“ navrhla Veronica.

Mischa musela ztěžka polknout při vzpomínce na to, že právě tady tetovala Connora. Teď na to nebyl ten správný čas. Dnes byl Dylanin svatební den a ona učinila sama sobě slavnostní slib, že Connor – ani její vlastní neschopnost ovládat své city k němu – ho nezkazí.

Veronica začala pracovat na Dylanině make-upu, Lucie mezitím pro nevěstu uvařila čaj a Kara prošla seznam dodavatelů a kontaktů a vyřídila pár hovorů na poslední chvíli, aby se utvrdila v tom, že všichni jsou tam, kde mají být. Mischa byla ráda, že dostala na starosti Dylanin účes. Potřebovala se rozptýlit, jak to jen šlo.

O dvě hodiny později byla Dylan připravená. V hedvábných šatech slonovinové barvy jako ze čtyřicátých let, které proti její světlé kůži zářily jako sklenice šampaňského, a s malou vlečkou vypadala přímo božsky. Mischa, Kara i Lucie už na sobě měly družičkovské šaty, které byly všechny ušité v různých retro stylech, ale spojovala je růžová barva a délka do půlky lýtek.

„Jsi nervózní?“ optala se Lucie.

„Jsem připravená,“ opáčila Dylan a z jejího širokého úsměvu i pohledu šedých očí na ně zasvítilo štěstí.

To Mischa si vroucně přála, aby teď měla po ruce prášky na uklidnění. Ale nakonec to překousla a pomohla Dylan do falešného kožíšku krémové barvy, který měla nevěsta na cestu limuzínou do Muzea asijského umění, kde se celá svatba konala.

V limuzíně, která projížděla deštěm zmáčenými ulicemi, všechny ženy živě konverzovaly a Mischa se ze všech sil snažila v těchto chvílích, které byly pro její nejlepší kamarádku tak důležité, být duchem přítomná. Ale nemohla si pomoct: jistá část jejího já, nad níž neměla žádnou kontrolu, se začínala děsit představy, že zase uvidí Connora. A taky její žaludek: vzrušením se celý svíral. Než dojely do muzea, nad nímž zrovna za stříbrnými mraky zapadalo slunce, bil jí v žilách pulz jako o závod a Mischa se cítila, jako kdyby vypila víc než jen tu jednu skleničku šampaňského, kterou si během jízdy daly na počest nevěsty.

Automobil zastavil před vchodem muzea, kde se Dylan poprvé potkala s Alekem. Déšť už naštěstí ustal, takže mohly všechny bez obav vystoupit a v podpatcích opatrně přehopkat přes křivé desky dlážděného chodníku, který vedl k velkolepému portálu muzea postaveného ve stylu art deco.

Nebylo ani moc času na to, aby se mohly obdivovat architektonické výzdobě uvnitř nebo aby nahlédly do zahrady, kde se měl odehrát svatební obřad a posléze recepce. Místní svatební koordinátorka Betsy, veselá brunetka stejně drobné postavy jako Lucie, nacpala Dylan a Mischu do výtahu a odvezla je dolů, zatímco Kara a Lucie se šly podívat do zahrady, kolik hostů už dorazilo a zdali je všechno připraveno.

„Jak se cítíš?“ zeptala se Mischa Dylan, když je zavřeli do sálu, který vypadal jako zasedačka.

Dylan jí stiskla ruku. „Jsem celá u vytržení. Prostě to už chci mít za sebou, být vdaná za Aleka. A… taky mě trochu šokuje, jak moc se umím chovat jak nevěsta.“ Mischa položila na velký stůl tašku, v které schovávala Dylaniny boty, tubu s make-upem, tužidlo na vlasy, balenou vodu a všechny další nezbytnosti, které je potřeba mít při svatebním dni při ruce. „Vždyť se taky dnes vdáváš, drahoušku. Řekla bych, že na to máš nárok. Chceš se posadit?“

„Ne, nechci si pomačkat šaty. A stejně jsem na sezení moc nervózní. Jak se cítíš ty, Mischo?“ Dylanino rezavé obočí se stáhlo k sobě.

„Jsem v pohodě.“

Dylan k ní přistoupila blíž. „Opravdu?“

Mischa zamrkala a donutila se k úsměvu, který vypadal alespoň trochu přirozeně. „Jsem v pořádku, opravdu. Mám z tebe obrovskou radost, Dylan. Z tebe i Aleka. Budete spolu šťastní.“

Nikdy by Dylan nepřidělávala žádné starosti, tím spíš dnes. Nikdy by jí neřekla, že se cítí, jako kdyby jí každou chvilkou mělo srdce vyskočit z hrudi. A styděla se přiznat i sama sobě, jak moc ji rozptyluje samotné vědomí, že tu je i on, ve stejné budově.

Nech toho. Uklidni se!

V místnosti se najednou zjevila Kara. „Řekla bych, že už všichni dorazili. Lucie ještě kontroluje catering. Dylan, je čas.“

„Bože, možná jsme si opravdu měli včera večer dát celou tu svatbu na zkoušku,“ zajíkla se Dylan a vytáhla z Mischiny tašky malé příruční zrcátko, aby si zkontrolovala rtěnku.

„Vždyť nepořádáme žádné tradiční procesí,“ chlácholila ji Kara.

„Chlapi už čekají vepředu. Musíme jen projít uličkou, až nám Betsy řekne. Jednoduché. V každém případě je moc dobře, že jsi se včera večer viděla s rodinou. Ale ne, drahoušku, neplakej. Zničíš si make-up.“

„Co se děje, Dylan?“ Mischa rychle vylovila z kabelky papírový kapesníček a opatrně jím kamarádce otřela oči.

„Kéž by tady mohl být s námi Quinn,“ tiše pronesla Dylan. Mluvila o svém mladším bratrovi, který před několika lety zahynul při dopravní nehodě.

Mischa ji vzala za ruku a pevně ji držela. Sama v tom nacházela jakousi útěchu. „Měl by z tebe velikou radost. Soustřeď se jen na to dobré, dobře?“

Dylan popotáhla. „To snad zvládnu.“ Usmála se. „Řekla bych, že k nevěstě se slzy docela hodí.“

„Taky jsem slyšela,“ souhlasila Kara. „Aspoň se mám na co těšit.“

„Karo?“ Dylan se k ní otočila s očima překvapením dokořán a hned ji chytila za levou ruku. „Panebože! Nezmínila ses ani slůvkem a my jsme toho měly tolik na práci, že jsme si toho samy nevšimly. To je skvělá zpráva!“

Kara zářila štěstím a dovolila Dylan a Mische, aby si prohlédly zásnubní prsten se smaragdem. „Nechtěla jsem ti ukrást pozornost.“

„Kdy se to stalo?“ chtěla vědět Dylan.

„Včera večer. Svatební horečka je asi nakažlivá.“

Dylan ji objala a pak to samé udělala i Mischa.

„Gratuluju,“ řekla Kaře a pustila ji. „Našla sis skvělého chlapa. Mám z tebe obrovskou radost.“

A opravdu měla. Měla radost z Dylan i z Kary. A sama sebe se ptala, jestli taky někdy najde opravdové štěstí. Vždycky měla za to, že dokáže být šťastná i bez muže. Řídit si svůj život tak, jak se jí bude chtít. Ale teď, když se všechno najednou tak změnilo… nebo je ta svatební horečka možná opravdu nakažlivá. Najednou se chová nějak přecitlivěle.

„Dobře,“ prohlásila Betsy, „je čas, dámy.“

Dylan poslepu našla Mischinu ruku a držela se jí jako klíště po celou cestu výtahem nahoru.

„Tak teď už jdeme opravdu na to.“

„Jo,“ přitakala Mischa s úsměvem. „Všechno bude super.“

Když se dveře výtahu otevřely, Lucie už čekala za nimi. Společně s Mischou a Karou pak začaly Dylan obletovat jako pilné včelky: narovnávaly jí šaty, uhlazovaly vlasy a kontrolovaly, jestli jsou všechny orchideje, které měla vetknuté ve vlasech, na svém místě.

Pak začala hrát hudba, zazněly úvodní tóny Květinového duetu z Delibesovy opery Lakmé.

„Vy půjdete první, Mischo,“ šeptala Betsy, „pak Kara, pak Lucie. Všechny se seřadíte napravo od oddávajícího, přičemž Mischa bude stát Dylan nejblíže. Dylan, vy půjdete hned, jak vaše přítelkyně zaujmou svá místa vepředu.“

Mischa přikývla a postavila se na úpatí malého schodiště, které vedlo nahoru do zahrady.

„A… tak prosím,“ vyzvala ji Betsy.

Mischa vyrazila po schodech a skoro si přála, aby měla v ruce kytici, která by zakryla, jak se jí nervozitou klepou ruce. Nejprve uviděla nějaké malé exponáty ze sbírky jihovýchodoasijského umění, které byly umístěny na vysokých policích po obou stranách patia, v němž se zahrada nacházela; šlo o nádherné, složitě vyřezávané kousky ze dřeva a pískovce. Jak stoupala po schodech výš a výš, postupně se objevovaly řady židlí, na nichž byli usazeni svatební hosté. Byli k ní otočeni zády. A když dospěla k poslednímu schodu, spatřila Aleka i jeho svědka Danta. Oba stáli na druhém konci nádherného prostoru obloženého břidlicí, jehož strop tvořila skleněná klenba jako ze skleníku.

A vedle Danta stál Connor.

Když ho uviděla, vyrazilo jí to dech. V tmavém obleku, košili slonovinové barvy a kravatě mu to strašně slušelo. Vypadal tak sofistikovaně. A on ji pozoroval od chvíle, kdy se její noha dotkla posledního schodu, ještě dříve, než si jí všiml kdokoliv jiný. Pozoroval ji stejně jako vždycky. Důkladně. Přemýšlivě.

Měla pocit, jako by jí srdce mělo každou chvilkou vyskočit z hrudi. A chtělo se jí otočit se na podpatku a utéct někam pryč. Ale ještě víc toužila po tom, aby Dylanin slavnostní den proběhl tak, jak má: bez chybiček. A tak místo útěku vykročila a šla uličkou nevyhnutelně přímo k němu.

Prostě jen pravidelně dýchej.

Matně si uvědomovala, že ji sledují oči všech svatebních hostí, jak zaujímá svoje místo vepředu, a nezapomněla poslat Alekovi krátký povzbudivý úsměv. Pak sledovala Karu a Lucii, jak se k ní blíží uličkou a zaujímají místa vedle ní. A konečně se všechny hlavy otočily a dívaly se, jak se uličkou blíží Dylan, a Mischu nakrátko opustily všechny chmury, když na tváři své nejlepší kamarádky spatřila výraz absolutního štěstí. Její bezchybná pokožka přímo zářila. V té chvíli ji Dylanina krása i štěstí, stejně jako Alekův vzrušený výraz skoro přemohly a oblažily ji příjemným teplem.

Celý obřad začal projevem oddávajícího, což byl starý Alekův kamarád, který přečetl úryvky z díla perského básníka Rúmího, které rozprávěly o neutuchajících poutech lásky. Mischa mrkla Connorovým směrem a zjistila, že ji upřeně pozoruje. Snažila se odvrátit zrak jinam, ale jeho oči doslova žhnuly a elektrizovaly ji. Přísahala by, že v nich spatřila bolest. Zmatek. Vztek. Tedy úplně ty samé pocity, které sužovaly i ji.

Přesunula rovnováhu z jedné nohy na druhou a obřad pokračoval dál. Když začal oddávající mluvit o tom, jak je opravdová láska nedokonalá, podařilo se jí konečně odtrhnout od něj zrak. Místo toho se podívala mezi hosty a zaměřila se na Dylaninu babičku, která seděla v přední řadě a celou dobu hojně prolévala do vyšívaného kapesníku slzy štěstí.

Dylan si vyměnila s Alekem prstýnky a oba pak odříkali své svatební sliby. A za nimi viděla, jak se do ní zavrtává Connorův upřený pohled zelených očí.

Proč se sakra nedívá někam jinam? Proč ji nenechá být aspoň během obřadu, když se tu všichni mají soustředit na svatbu jejich přátel? Místo toho ji pořádně znervózňoval. Celá se chvěla touhou po něm. Sakra práce! Nedokázala se toho puzení zbavit ani přes všechen vztek, který v ní plál.

Nemysli na to. Nedívej se na něj. Buď tady pro Dylan.

S určitými obtížemi se jí povedlo obrátit zrak ke šťastnému páru, který zrovna dokončil své svatební sliby. Pak se oba novomanželé políbili a oddávající je prohlásil za manžele. Hosté krátce zajásali a Mischa se k nim připojila. Alec vlepil Dylan dlouhý, vášnivý polibek a zaklonil ji dozadu.

Pak se napřímil a na tváři mu hrál rošťácký úsměv. Zamumlal: „Sakrafix,“ popadl Dylan, zvedl ji do náruče a vydal se uličkou pryč. Všichni se smáli a Mischa šla za nimi. Jenže se k ní cestou připojil Connor. Vzal ji za rámě a společně procházeli mezi řadami židlí. Nemohla s tím vůbec nic dělat.

„Rád tě zase vidím,“ pronesl tiše.

Otočila se a podívala se na něj. Zjistila, že se usmívá a kyne bradou ostatním hostům. Snažila se dělat to samé.

„Opravdu?“ zeptala se.

„To já jsem přišel za tebou, Mischo, pamatuješ?“

Nevěděla, co na to říct.

„Musíme si promluvit,“ oznámil jí na půl úst, když dospěli až k portálu v zadní části celého prostoru.

Vedl ji po schodech dolů, ale to už se mu vytrhla. Znovu se otočila, aby si ho pořádně prohlédla, a ze všech sil se snažila zůstat v klidu, ačkoliv pulz jí v žilách tepal jako o život z toho, jak cítila žár vycházející z jeho obrovského těla, které se teď nacházelo jen kousíček od ní. Hrdlo měla tak sevřené, že sotva dokázala vydat hlásku. A tohle všechno se ze všech sil snažila před ním skrýt, ale nedařilo se jí to.

„Tohle je jejich svatba!“ zasyčela na něj potichu a zabodla zrak do míst, kde zrovna Dante procházel uličkou s Karou na jedné ruce a Lucií na druhé. Pak zase pohlédla na Connora. Přešla ke dveřím a on ji následoval. „Na tohle tu není správný čas ani místo.“

„Ne, správný čas i místo nastaly v San Francisku, když jsem za tebou přijel,“ řekl klidně, ale Mischa rozeznala v tichém tónu jeho hlasu potlačované emoce. „A já sakra dobře vím, že když tě odsud nechám dnes večer odejít, další šanci mi už nedáš. A to nemám v úmyslu dopustit.“

V jeho hlase opět zazněl onen rozkazovačný tón, kterému vždycky tak ráda podlehla, a teď na ni měl stejný účinek. Tiše se proklela.

„A co kdybych ti slíbila, že si promluvíme zítra?“

Nepatrně zavrtěl hlavou. „To mi nestačí. Nechci tady dělat žádné scény, ale určitě si můžeme někde najít nějaký tichý koutek, kde bychom si mohli v klidu promluvit, než bude večer u konce.“

„Ty nebereš ne jako odpověď, viď?“

Znovu zavrtěl hlavou a stále jí upřeně zíral přímo do očí. Bože, skoro už zapomněla, jak nádherně zelené má oči, jak v nich zlatavé šupinky září tak, jako kdyby v nich plál jakýsi neviditelný, vnitřní oheň.

Nech toho!

„Tak dobře,“ kapitulovala nakonec. „Najdeme nějaký způsob, jak si do konce večera promluvit.“

„Ano, najdeme.“

Odfrkla si podrážděním nad jeho neústupností i neutuchající rozkazovačností, ale zároveň také nad tím, jak její elektrizované tělo reagovalo na jeho přítomnost.

Připojili se k nim Kara, Dante a Lucie, pak i další hosté. Místností procházeli číšníci s tácy plnými sklenic se šampaňským, takže se všichni mohli bavit, zatímco zaměstnanci cateringové společnosti stěhovali do zahrady jídelní stoly a připravovali celý prostor k večeři a následné zábavě.

„Měli by to mít připravené během dvaceti minut,“ sdělila jim Lucie. „Alec a Dylan si teď dopřávají trochu soukromí v jednom z postranních výklenků.“

„Tak to jsem si jistý, že budou potřebovat víc než jen pár minut,“ zasmál se Dante.

Kara obrátila oči v sloup. „Ty už zase myslíš na prasečinky,“ vytkla svému snoubenci.

„A právě to se ti na mně líbí,“ odpověděl a oči se mu přitom zablýskaly.

Kara se zakřenila. „Naštěstí pro tebe máš pravdu.“

„Tak to mám kliku,“ odvětil, vzal ji za ruku a vlepil na hřbet krátký polibek.

Mische se při tom pohledu sevřel žaludek, protože jí to připomnělo Connorovy rty na její vlastní ruce. A bylo jí dost nepříjemné na to myslet, když tu teď stál jen tak vedle ní a jí jeho polibky začínaly dost chybět. On sám jí začínal dost chybět.

Z nějakého záhadného důvodu se jí zamlžily oči a ona se musela omluvit a odejít na záchod.

Tam si oči osušila a v zrcadle zkontrolovala, jestli se jí nerozmazal make-up – a nedokázala při tom odolat a zavrtěla sama nad sebou hlavou. Musí být naprostý blázen, když si dovolí byť jen na jedinou chvilku pomyslet, že by z toho dnešního rozhovoru s Connorem mohlo cosi vzejít. Není to ten typ chlapa, který by od ní doopravdy něco chtěl. A ona od něj taky nic nečekala. Přinejmenším se jí vůbec nechtělo něco od něj očekávat. Strašlivou pravdou ovšem bylo, že ve skutečnosti o něj stála. Věděla to už dlouho. Už tehdy, když odjela ze Seattlu – pryč od něj. Pocítila to znovu v hloubi duše, jakmile ho dnes večer zase uviděla. Ale jak se má

přenést přes skutečnost, že ji právě tahle touha zároveň strašlivě děsí? Jak se má přenést přes tu jistotu, že milovat ho znamená konec všeho, na čem celý život tak tvrdě pracovala? Konec její práce, její nezávislosti. Pocitu bezpečí.

Na jisté úrovni si uvědomovala, že se cítí v bezpečí jen proto, že si kolem sebe vystavěla vysokou ochrannou zeď, kterou nikdo nedokázal prorazit. Jenže Connor dokázal najít skulinku v jejím brnění. A ona si teď nebyla jistá, jestli se jí povede ji ještě někdy zacelit.

Pak tu taky bylo to, že si vlastně vůbec nebyla jistá, jestli po ní bude chtít víc než jen pouhou omluvu za to, že na něj byla tak příkrá. Možná že už má všeho dost. Možná že prostě jen pocítil potřebu jí to všechno sdělit.

V očích ji znovu začaly pálit slzy, ale tentokrát se určitě nerozpláče.

Položila si ruku na hruď, kde cítila své zběsile bijící srdce. Musí se trochu uklidnit, být tu zase jen pro Dylan. Je dost silná na to, aby se na tenhle večer dokázala dát dohromady, sakra! Na Connorovi nesejde.

Zhluboka se nadechla, narovnala si šaty a zamířila zpět mezi svatební hosty, kteří se volně družili a popíjeli šampaňské. Přišla k ní Dylan a představila ji své babičce, která jak teď Mischa viděla docela zřetelně, byla jakousi starší verzí Dylan. Pak ji Dylan zanechala v péči nějakých svých přátel, včetně Veroniky, té úžasné vizážistky, se kterou se seznámila už v Dylanině bytě, pak jí Kara představila dvě ženy, které si matně pamatovala ze své návštěvy v Chrámu rozkoše. Což ji přivedlo zpět ke Connorovi.

Rozhlédla se kolem sebe a spatřila ho, jak se baví se skupinou hostů. Vzhlédl a zachytil její pohled a na chviličku, která byla o malinko delší, než měla být, se jejich pohledy propletly. Během okamžiku měla celé tělo v jednom ohni. Odvrátila zrak jako první a rychle usrkla ze sklenice šampaňského, kterou sebrala procházejícímu číšníkovi z tácu.

Konečně nastal čas, aby se všichni odebrali zpátky do zahrady, kde personál mezitím připravil nádherné kulaté stoly se slonovinovými ubrusy. Ve středu každého stolu byla baňatá skleněná váza, jejíž dno zdobily hladké kamínky, a v ní kytice miniaturních světle zelených a krémově bílých kal, mezi nimiž se proplétaly stonky drobných zelenobílých orchidejí. Jídelní servisy byly z jednoduchého skla a v kontrastu s nimi vynikla nádhera starobylých dekoračních předmětů rozmístěných na policích na stěnách snad ještě lépe.

DJ, kterého nebylo skoro vidět, protože se skrýval v jednom z postranních výklenků, hrál směsici lehkého jazzu a elegantní, uklidňující hudby vhodné k jídlu. Všichni hosté zaujali svá místa. Mischa se vydala ke stolu, který byl rezervován pro blízké přátele novomanželů, a s úlevou zjistila, že sedí hned vedle Dylan, zatímco Connora usadili mezi Lucii a Karu.

Soustředila se na Dylan a švitořila s ní o tom, jaká je krásná nevěsta, jak skvěle se povedl svatební obřad, avšak po celou dobu po očku pozorovala Connora. Bolestivě si uvědomovala jeho přítomnost. Párkrát se jejich pohledy protnuly, ale z jeho výrazu se nedalo nic vyčíst. V zelených očích plál oheň, to ano, ale co to mělo znamenat? Vztek? Vášeň? Která z těchto dvou emocí ji děsila víc?

Podávala se večeře, ale Mischa se na lososa, který před ní přistál, sotva dokázala soustředit. Těch pár soust, která dokázala polknout, spláchla několika doušky šampaňského. Pokud si má později opravdu promluvit s Connorem, musí mít čistou hlavu, dávala si tedy pozor, kolik toho vypije.

Dante se postavil a dezertní lžičkou rozezněl skleničku, která stála před ním. Nastal čas na přípitky. Jeho příspěvek byl napůl vtipný a napůl sentimentální. Mischa se pokusila soustředit na to, co říká, ale k jejímu rozčarování měla všechny projevy jakoby zahalené do mlhy. Večeře skončila a Dylan s Alekem se přesunuli na malé taneční pódium, umístěné v rohu zahrady, aby si spolu poprvé zatančili jako manželé. Mische unikl ze rtů drobný povzdech závisti nad tím, jak strašně romantické bylo, když Alec vedl svou nevěstu přes celý parket, i to, jak se na sebe při tanci zamilovaně dívali. Nikdy by si bývala nemyslela, že by v očích dvou lidí mohla zahlédnout tolik lásky. Hrozilo, že její vlastní oči se znovu zalijí slzami.

Na tanečním parketu se k nim brzy připojili Kara s Dantem a Luciin spolubydlící Tyler vzal drobnou blondýnku za ruku a také si ji tam odvedl. Mischa neměla čas přemýšlet, co bude dál, protože najednou se vedle ní zjevila obrovitá postava Connora Gallowaye.

„Mischo.“

Nesnášela se za to, jak celé její tělo zareagovalo na jméno, které splynulo z jeho rtů, v jednom dlouhém, nádherném zachvění.

Začala vrtět hlavou. „Connore…“

„Čeká se to od nás,“ namítl. „Je to součástí svatebního večírku.“

Povzdechla si, ale vstala a nechala se odvést na taneční parket, kde jí obtočil ruku kolem pasu a přitáhl si ji blíž k tělu.

„Snaž se trochu uvolnit a vypadat přirozeně, dobře?“ naléhal.

Měl pravdu. Uvolnila trochu svaly a malinko se do něj opřela.

„Tohle je mnohem lepší,“ pochválil ji a jeho hlas zněl mnohem příjemněji než za celý předchozí průběh večera. „Vůbec to není špatné, že ne?“

„Možná ne,“ odsekla. Stále se mu nechtěla poddat. Pohybovali se na parketu a Mischu překvapovala ladnost, s níž ji vedl. „Nevěděla jsem, že umíš tančit.“

„Evidentně toho o mně nevíš ještě hodně,“ odvětil s těžkým přízvukem, který byl pro něj tak typický. „Třeba to, že umím být dost tvrdohlavý.“

„To jsem, myslím, už zažila.“

„To jsi viděla asi tak půlku toho, čeho jsem schopen, miláčku.“

Trochu se od něj odtáhla a zadívala se do jeho pohledného obličeje. Měl naprosto vážný výraz, trochu tvrdý a ostrý.

Mluvila tlumeným hlasem a držela co možná nejbezbarvější výraz, protože si uvědomovala přítomnost ostatních svatebních hostů kolem nich. „Connore, opravdu nevím, co má všechno tohle machistické chování znamenat. Dost se to liší od tvé obvyklé dominance, které rozumím. Jenže tomu, co se děje teď, nerozumím vůbec. Všechno to, co se mezi námi stalo, jsi až doteď bral na lehkou váhu. Nebo až do chvíle, kdy ses najednou zjevil v San Francisku před dveřmi mého bytu.“

„To je možná pravda,“ odpověděl nevrle.

„Budu teď částečně žít v Seattlu,“ pokračovala, protože zjistila, že už nedokáže zastavit. „V tvém městě. Budu se stýkat s tvými přáteli, kteří jsou náhodou i moji přátelé. Nikdy jsi neřekl ani slovo o tom, co se s námi bude dít po svatbě Dylan s Alekem. Jako kdyby budoucnost v našem případě vůbec neexistovala.“

„To ani ty.“

„Bože, chlapi někdy dokážou být tak natvrdlí!“ vybuchla a pak se rozhlédla kolem, jestli je někdo náhodou neposlouchá.

„Neházej mě do jednoho pytle s ostatními, Mischo. Nejsem tvůj otec, ani otec Raine, ani žádný z těch chlapů, kteří s tebou zacházeli tak, jak s tebou zacházeli.“

„Nikdy jsem žádnému chlapovi nedovolila, aby se mnou zacházel špatně.“

„Možná proto, že pro tebe nikdo nikdy nic neznamenal. Nikoho jsi k sobě nepustila moc blízko. Nikdy se neotevíráš různým možnostem, ať už jsou dobré, nebo třeba špatné.“

„A to mi říkáš zrovna ty!“

Nedokázala uvěřit tomu, že se o takových věcech baví během tance. Skoro nedokázala uvěřit, že takový rozhovor vůbec mezi sebou vedou.

„To je pravda. Byla to pravda i v případě Ginny.“ Odmlčel se. Přestali tančit. Shlížel na ni ze své výšky a ve tváři měl tak vstřícný výraz, jaký u něj ještě nikdy neviděla. Měla pocit, že se jí rozskočí srdce. Pak pokračoval zastřeným hlasem: „Chci to změnit. Sakra, Mischo, to ty jsi to změnila. Tohle se ti snažím celou tu dobu říct. Podívej, nemohli bychom jít někam, kde bude větší klid?“

Přikývla, šokovaná tou náhlou změnou v jeho chování, tím, co právě řekl. Nedokázala mu odporovat. Ani myslet s chladnou hlavou.

Bezmyšlenkovitě mu dovolila, aby ji odvedl z tanečního parketu přes celou zahradu až dozadu ke schodišti u vchodu, které teď zelo prázdnotou. Vyvedl ji nahoru po dalších schodech nalevo, až vešli do spoře osvětleného sálu, v němž se za sklem skvěly japonské dřevoryty z období Meidži. Ve středu místnosti stála dlouhá úzká lavice, na niž se usadili.

„Nuže?“ zeptal se se zdviženým obočím. Seděl dost blízko vedle ní, takže dobře cítila jeho vůni: temnou a zemitou a plnou deště. Přesně takhle voněla jeho kůže. Mischa zavřela oči a nechala ten vjem smísit se svou bolestí. Pak je znovu otevřela a pohlédla na něj.

„Ani ty k sobě nikoho nepouštíš, Connore. Sám jsi to říkal. Nepustil jsi k sobě dokonce ani ženu, se kterou ses oženil. Jak bych v tobě mohla něco změnit?“

„Aha, jenže tady je ten háček. No, nějak ses mi dostala pod kůži. Přiznávám, že jsem s tím na počátku dost bojoval. Skoro stejně zuřivě jako teď ty. Ale ty jsi to dokázala, Mischo.“ Vzal ji za ruku, a když se chtěla odtáhnout, sevřel ji o to pevněji. „Přímo mně pod kůži. Přímo do mého srdce.“

Zavrtěla hlavou a znovu jí vyhrkly slzy, tak náhle, že nevěděla, jak by je zastavila. „Nech toho, Connore.“ Teprve potom dokázala ruku osvobodit. Dotek jeho prstů příliš bolel.

„Proč? Protože je nepříjemné to poslouchat? Věř mi, ani já se necítím zrovna nejpříjemněji. Ale říct ti to musím.“

Znovu zavrtěla hlavou. „Ne proto, že by to snad bylo příliš těžké poslouchat, ale proto, že je těžké tomu uvěřit.“

„Nejsem žádný lhář.“ Promluvil tichým, nebezpečně znějícím hlasem.

„Já si ale nemyslím, že bys byl lhář. Ale je docela obtížné… ti uvěřit.“

„Ach, vy malověrní,“ prohodil tiše.

Slupkou bolesti a napětí pronikl na povrch nepatrný úsměv, který jí roztáhl rty do úzké linky. „Ano.“

„A co kdybychom prostě poslali opatrnost k vodě a riskli to spolu, Mischo? Co kdybychom to spolu zkusili? Protože nevím jak ty, ale já jsem do tebe naprostý blázen.

A nemyslím, že by to mohlo být ještě o něco horší.“

Srdce se jí málem rozskočilo. To nemohla dovolit. Co kdyby jí puklo a rozletělo se na tisíc kousků?

„A když to spolu zkusíme a nebude nám to fungovat?“ vyslovila jednu ze svých nejhorších obav, hrdlo stažené emocemi.

„No tak si aspoň budeme moct říct, že jsme to zkusili. Co si myslíš, že se stane, když nám to spolu nepůjde?“

„To nevím. Něco… hrozného. Já jen vím, co jsem už v životě zažila.“

„To myslíš svou matku? Protože z toho, co jsi mi o sobě řekla, si myslím, že jsi stokrát silnější než ona. Už jsi toho v životě dosáhla tolik. A nevidím důvod, proč bych ti v tom měl já – nebo kdokoliv jiný – bránit, proč by ses musela všeho, čeho jsi v životě dosáhla, hned vzdávat.“

„Prostě to tak cítím. Vím, že jsem silnější, než kdy byla Evie. Ale stejně tak jsem si jistá, že je v tom někde skrytý nějaký fatální háček. Že tam někde číhá smrtelné nebezpečí. A upřímně řečeno, Connore, že bych se chtěla pustit do vztahu s někým, kdo je… No, ty se kontroluješ úplně stejně jako já. Jsi stejně uzavřený. Jsem si jistá, že k tomu máš svoje důvody, taky jsi mi některé prozradil. Ale neprozradil jsi toho dost. A v mém světě vždycky odcházejí muži. Můj otec, otec Raine, každý muž, do kterého se moje matka zamilovala – a to jich bylo rozhodně víc než pár. Jediný důvod, proč mě ještě nikdy nikdo neopustil, je, že jsem se proti tomu

aktivně bránila. Nikdy jsem se s nikým nezapletla natolik, že by k tomu vůbec mohlo dojít. A jak vůbec víš, že to se mnou vydržíš?“

„A jak ty víš, že to s tebou nevydržím?“

Natáhl se k ní, ale ona varovně zavrtěla hlavou na znamení nesouhlasu.

„Jak to víš ty, Connore?“

Zamrkal, jako kdyby mu chvilku trvalo, než pochopil, nač se ho vlastně ptá. Při čekání na odpověď zadržela dech.

Na nepatrnou chviličku sklopil dlouhé tmavé řasy a vypustil ze rtů dlouhý povzdech. Pak znovu vzhlédl a zaostřil na ni. „Přiznávám, že s tímhle jsem vždycky bojoval. Ale dovol mi, abych ti pověděl pár věcí. Zabere to jen pár minut. Budeš mě poslouchat?“

Přikývla a útroby se jí svíraly nervozitou.

„Nikdy jsem ti neřekl, proč jsem se vlastně rozvedl, že ne? O tom lidem nevyprávím moc často. Ví to Alec. Nikdo jiný asi ne. A možná že když ti to teď řeknu, všechno to jen zhorší, ale musím ti to říct, abychom se dostali dál. Takže… Byl to nápad Ginny, myslím tedy ten rozvod.“ Odmlčel se a zhluboka se nadechl. Znovu to znělo jako povzdech. Pak se podrbal na tváři. „Neviním ji za to. Opustila mě z velké části kvůli mé nátuře. Kterou jsem zdědil po svém pitomém otci. Ani jeho ale úplně neviním. Protože jak jsme jednou dospělí, tak máme na výběr, ne? A já si zvolil, že se té své nátuře podvolím, dokud Ginny neodešla. Nikdy jsem ji neuhodil. Ale párkrát to slušně odnesla zeď.“

Znovu zmlknul a pozoroval její reakci.

„Já tě nikdy neviděla, že bys ztratil sebekontrolu, Connore. Takhle ne. Evidentně se umíš velmi dobře ovládat.“

Proč jí tohle všechno říká? Přece o tom spolu mluvit nemuseli.

„Dalo mi docela práci, dokázat to potlačit,“ přiznal. „Vždycky jsem měl za to, že moje nátura je součástí mé osobnosti, stejně jako geny mého otce. Jeho tmavé vlasy. Jeho výška. Vždycky jsem si na to dával sakra pozor, plulo to kdesi v pozadí mého uvažování. Teď ti to všechno říkám proto, abys porozuměla tomu, co pro mě znamená sebekontrola. A ta potřeba má svoje kořeny daleko hlouběji než v BDSM.“

„Myslíš si, že to nevím?“ zaútočila, vstala a jala se rázovat po naleštěné podlaze. „Ty si myslíš, že tě to drží pohromadě, ale zároveň tě to drží zpátky. A i když mám podobné problémy se sebekontrolou, stejně mě pořád štve, že ty se nikdy nenecháš unést. Že se neumíš otevřít. Někdy je dost děsivé byť jen uvažovat o tom, že bychom spolu měli nějaký vážný vztah, když jsme oba tak… poznamenaní.“

Connor tiše odpověděl: „Já vím. Opravdu. Prosím tě, posaď se, Mischo.“

Podívala se na něj s úmyslem mu odporovat, ale nakonec se vrátila zpátky na lavičku a posadila se s rukama založenýma na prsou vedle něj.

„Snažím se ti tu říct, že jsem se změnil. V jisté chvíli došlo ve vztahu mezi mnou a tebou k jakémusi posunu. Nebo možná to, jak jsem tě začal vnímat, změnilo můj náhled na všechno. Ale jednoho dne mě to prostě zasáhlo jako nějaká strašlivá rána do žaludku. Vždycky jsem se tak cítil. Poznamenaný. A celý svůj život jsem si uspořádal kolem války, o níž jsem si myslel, že je nevyhnutelná. A nikdy to taky nepominulo. Pořád mám svoje výlevy, to je pravda. Ale nevzalo mi to to nejlepší, co mám, jako se to stalo tátovi. A nakonec jsem si uvědomil, že mám v sobě něco ze svého otce, ale zároveň že já nejsem on. A uvědomil jsem si to díky tobě.“

„Mně? Tomu nerozumím.“

„Díky všemu, co jsi mi pověděla o své matce. Tak moc se bojíš, že skončíš jako ona – jako naprostá troska. Jenže v tvém případě to vůbec nepřichází v úvahu. Myslím, že to tak vnímají úplně všichni kromě tebe. A tak jsem se zamyslel nad sebou. Protože není ani trochu možné, že bych já skončil jako můj otec. Pití a násilí – tyhle věci jsem vždycky radikálně odmítal. Ty rány pěstí do zdi – to bylo jen mládí a nezkušenost. Idiotství. To už si nějakou dobu uvědomuju. Ale ta neustálá potřeba sebekontroly, té se člověk jen tak snadno nezbaví. Asi je to už nějaký zvyk. Prostě jsem se tak naprogramoval.“ Přejel si rukou po vlasech a trochu si je rozcuchal. Mische se chtělo natáhnout ruku a znovu mu je uhladit. „Bože, tolik jsem toho nenamluvil za celý svůj život.“

„Možná už bylo na čase, abys začal,“ řekla měkce.

„Jo. To jo. Dost se o to snažím, Mischo.“ V jeho zelených očích toho bylo tolik. Emoce. Možná strach. Naděje.

„Promiň. Já vím.“ Nadechla se a dopřála si kratičkou chviličku, aby to všechno vstřebala. Pořád měla spoustu otázek. „Connore, pověz mi ještě o Ginny. Byli jste svoji, prošli jste si rozvodem. Ale nikdy jsi neříkal nic o tom, co jsi při tom cítil, co se přihodilo vedle toho, že jsi byl pořád naštvaný a občas jsi mlátil pěstí do zdi jako blbec, stejně jako to dělají v tomhle věku i ostatní muži.“

„Ne…“ Zlehka potřásl hlavou. „Podívej, za tohle se upřímně řečeno trochu stydím. Ale řeknu ti to. Nikdy jsem ji nemiloval. Což je pěkně hnusný, když se to týká holky, kterou si člověk vezme.“

„Proč sis ji tedy bral?“

„Byla to hodná holka – a hezká. Přišla do Dublinu strávit jeden semestr na univerzitě. Tam jsme se potkali. Zamilovala se do mě, bůh ví proč. Chápej, v Irsku se lidi berou docela mladí, takže to prostě tehdy vypadalo jako správná věc, zvlášť když na to ona tolik tlačila. Myslel jsem si, že se láska k ní dostaví později. Jenže brzy po svatbě zavládla realita všedního dne a my jsme prostě byli jen dva lidi, kteří se moc nehodili k tomu, aby spolu žili. Takže i když to nakonec byla ona, kdo se rozhodl odejít, stejně by to tak dopadlo. Byli jsme spolu skoro dva roky a na konci toho všeho byl vlastně rozchod úlevou. Což ze mě dělá ještě většího blbce. Ale snažím se přes to přenést, už si to dál nevyčítat. Říkám si, že ve dvaceti děláme všichni blbé chyby. Jen bych si přál, abych za to nemusel tolik platit. Přísahal jsem, že tohle žádné další ženě už neudělám. Takže od té doby jsem nikoho nastálo neměl, tedy kromě příležitostných partnerek pro BDSM.“

„Ale teď…?“ Nedokázala si pomoct, musela se zeptat.

„Teď jsi tu ty. A já se nedokážu od tebe odpoutat. Nedokážu ignorovat to, co jsem díky tobě ve svém ubohém životě poprvé pocítil.“

Led v jejích žilách se začal pomalu rozpouštět. Začala chápat, co se jí Connor snaží celou dobu říct. Tvrdil, že o sobě leccos nového zjistil. To ona taky. Začínala věřit sama sobě. A možná, kdyby to tedy dokázala, by mohla začít věřit i jemu.

„Connore, já s tebou chci být. Chci zkusit…“

„Ale?“

„Ale…“ Hlavou jí vířily tisíce možností. „Pokud to uděláme… pokud se pustíme do nějakého vztahu… Tak mi nebudeš moct pořád jen poroučet. Jen aby bylo mezi námi jasno.“

„To by mě ani nenapadlo.“ Odmlčel se a podíval se jí přímo do očí. Jeho zelenozlaté oči se blýskaly. „Tak dobře, budu o tom uvažovat. Ale ty mi to stejně nedovolíš. Protože ty jsi osobnost, Mischo. Což je jedna z věcí, které se mi na tobě líbí.“

Najednou to zoufale potřebovala slyšet – že ji chce. Že jeho touha po ní se blíží tomu, co ona k němu cítí takřka od samého počátku. Touhu, která ji od něj odháněla. Ale ona už teď nedokáže dál utíkat. A vůbec si už nebyla jistá, jestli to ještě je potřeba.

„Povídej dál, Connore.“

Přisunul se blíž a prsty se dotkl jejích vlasů. Její tělo zalilo teplo. „Líbí se mi tvoje blond vlasy, jak jsou hebké. Jak je udržuješ v dokonalém stavu. A taky tvoje rty. Rudá barva tvojí rtěnky i to, jak jsou rudé samy o sobě.“ Přejel jí prsty po dolním rtu, až se z toho zachvěla. „Líbí se mi ta kérka, kterou jsi mi vytvořila na zádech, to, že kreativita je nedílnou součástí tvé osobnosti, že dokážeš stejnou věc ocenit i u mě – ocenit, jak je to důležité. Líbí se mi tvoje

motivace a drajv. Líbí se mi, že v sobě máš touhu dobýt celý svět. Líbí se mi tvoje vášeň. Oheň, který v sobě máš.“

Odmlčel se a ona si nemohla pomoct: po tvářích se jí začaly koulet slzy. Jak to, že jí muž – a hlavně tenhle chlap! – umí říkat tak krásná slůvka!

„Potřebuju to,“ pokračoval. „Potřebuju ženskou, která je dostatečně silná na to, aby se mi postavila, když to bude nezbytné. Někoho, kdo se nebude bát to udělat. Protože i když všechny moje předchozí partnerky byly submisivní – a nebudu předstírat, že po tomhle nijak netoužím –, já ve skutečnosti potřebuju ženskou, která se mi bude umět podrobit v ložnici nebo v klubu, ale která bude, když bude po všem, stejně silná jako já. Rovnocenná. Protože těžko můžeš mít vztah, v kterém si nejsou oba rovni. Tuhle chybu jsem dělal celá léta. Ale ty se mi v každém ohledu rovnat můžeš. O tom jsem nikdy ani na vteřinu nezapochyboval.“

Tenhle chlap byl tak úžasný! V příšeří zavřené galerie ho viděla naprosto jasně. Každou dokonalou linii a plochu jeho tváře. Jizvu pod okem. Čisté emoce v jeho výrazu. Děsilo ji to. On ji děsil. Snažila se s tím ze všech sil bojovat, ale obavy tu pořád byly. „Tohle je fakt bláznivé, Connore.“

„Jo. Asi jo. Oba si musíme vyřešit ty sračky, které v sobě máme. Ale nevidím důvod, proč bychom to nemohli dělat spolu. Chce se ti, Mischo? Řekni mi to dřív, než nadobro ztratím odvahu.“

„Connore, já chci. Opravdu. Pořád se to všechno snažím pochopit a je to… je toho na mě trochu moc najednou, když se snažím uvěřit tomu, že nám to může fungovat. Jednak bydlíme daleko od sebe –“

„Půlku času budeš přece tady. Sama jsi to říkala. To zvládneme.“

„A pak je tu taky ta tvoje tvrdohlavost.“ Connor stáhl obočí a ona pokračovala. „A taky moje, já vím.“

„Tvrdohlavost může pomoct v těžkých časech. To víš stejně dobře jako já.“

„Ale Connore…“ Musela se odmlčet. Srdce se jí v hrudi třepotalo jako vyplašený ptáček, pulz měla mělký a nepravidelný. Ale zeptat se prostě musela. „A co dalšího nám pomůže udržet všechno pohromadě? Udržet pohromadě náš vztah?“

Vzal jí obličej do dlaní a donutil ji pohlédnout mu přímo do očí. „Láska, miláčku. To se ti tu snažím celou tu dobu říct. A taky bych uspěl, kdybys ses konečně přestala snažit najít kdejaký důvod k tomu, proč tomu tak nemá být. Láska.“

Šestnáct

„Connore? Co to říkáš?“

Ze své výšky shlédl do jejích modrých očí zalitých slzami. Vyděsil ji? To neměl v úmyslu. Chtěl ji jen ujistit, že v tom jede taky. Chtěl jí jen říct, co musel, než vybuchne jako přetopený kotel.

Palcem jí setřel z tváře slzu a naklonil se k ní, aby jí na rudé rty vtiskl něžný polibek.

Pak se odtáhl. Pohlédl jí do očí. Chtěl, aby se mu podívala do tváře, aby mu uvěřila. „Říkám ti, že tě miluju.“ Její blankytně modré oči na něj zůstaly zírat, a tak pokračoval: „V tomhle jsem ztratil sebekontrolu. Když ti to takhle říkám, když to cítím, je to jedna z nejděsivějších věcí, které jsem kdy udělal. Ale říct ti to musím. Miluju tě.“

Unikl jí sotva slyšitelný vzlyk. Zabořila tvář do dlaní.

„Mischo?“

Co to mělo znamenat? Otevřel jí svoje srdce. A myslel si, že ona to cítí stejně. Takže se mýlil?

Znovu vzal její obličej do dlaní a donutil ji, aby se na něj podívala.

„Mischo, co se děje?“

„Jen že… já tě taky miluju.“

Pak se rozesmála a on si říkal, že ze vší té radosti a úlevy asi dostane infarkt.

Přitáhl si ji k sobě, aby jí vlepil pusu, a když tiskl své rty k jejím, pořád ještě cítil slanou chuť jejích slz. Nic mu však nikdy nechutnalo tak sladce jako jeho Mischa.

Jeho.

Konečně.

Pak se odtáhl. „Sakra, ženská. Víš vůbec, cos mi před chvílí málem způsobila? Skoro mě z toho trefilo!“

Usmála se skrze slzy. „Jsem si jistá, že mi dopřeješ příležitost ti to bohatě vynahradit.“

„To máš pravdu.“

„Pořád jsi šéf, co, Connore? I teď?“

„Vždycky, lásko.“

„Tak na tom asi budeme muset trochu zapracovat.“

„Bude to dlouhodobý proces.“

„Ovšem mezitím bys mohl trochu zapracovat na líbání, ne?“ škádlila ho.

Obtočil kolem ní svoje dlouhé paže a přitáhl si ji těsně k sobě. Líbila se mu vůně květin v jejích vlasech i jemné hedvábí jejích šatů. Ale ještě víc se mu zamlouvalo tělo, které se skrývalo pod nimi. Vášnivě ji políbil, jazykem rozevřel její rty a vnikl do jejích sladkých úst. Pomalu mu už rostla erekce, nedokázal si pomoct. Chtěl ji. Víc než kdykoliv předtím. Částečně za to mohla její plná ňadra, která se k němu tiskla, částečně dotek křivek jejího něžně modelovaného těla, které mu spočívalo v náručí, částečně lačnost jejích nenasytných úst. Ale největší měrou se na jeho stavu podílela skutečnost, že cítil potřebu být k ní blíž, než veřejnost, nebo jednoduše sama přítomnost šatů vůbec dovolovaly.

Odtáhl se od ní a zapředl jí do ucha: „Nemůžu se dočkat, až tě dostanu někam, kde si tě budu moct pořádně podat.“

Políbila ho na krk, vtiskla mu tam celou sérii žhavých polibků, které ho rozžhavily doběla.

„Ani já se nemůžu dočkat,“ zašeptala mu do kůže. „Ale tohle je svatba našich přátel. Spíš bychom se měli vrátit zpátky, než se nám povede vyvést něco neomluvitelně hloupého.“

Znovu zabručel. „Nesnáším, když máš pravdu.“

„Vynasnažím se ti to vynahradit později.“

Usmívala se na něj, nádherná ústa celá olíbaná. Ten pohled ho potěšil. Sakra, to vlastně ona ho těšila, v každém ohledu.

Pohladil ji po tváři. Nedokázal si pomoct; musel se jí dotknout.

„Miluju tě, Mischo.“

„A já miluju tebe.“

Cítila, jako by jí každou vteřinou mělo puknout srdce, ale v tom nejlepším slova smyslu. Byl to úžasný, nádherný pocit, moct mu říct, co k němu cítí. Slyšet to samé od něj. Věřit tomu, věřit v to. Skvělé, jak pouhé vědomí toho, že ji Connor miluje, i to, že mu ona může říct to samé, odválo pryč většinu obav a pochybností.

Pomohl jí zpátky na nohy, znovu ji políbil, tentokrát ovšem něžněji. Pak se odtáhl a usmál se na ni.

„Tohle je ta nejlepší svatba, na které jsem kdy byl,“ svěřil se jí.

„Počkej, až ochutnáš svatební dort!“ škádlila ho.

„Ale! Co jsem ochutnal, bylo daleko sladší.“

Postavila se na špičky a políbila ho na ústa. „Líbí se mi, když jsi hubatý.“

Sáhl jí rukou na zadek a zmáčkl ho. „Na to si radši rychle zvykni.“

„Bude mi to možná chvilku trvat, ale zkusím to.“

Vzal ji oběma rukama za ramena a trochu se k ní sehnul, aby jí viděl do očí. „Já to ale myslel vážně. Být tebou, radši si na to rychle zvyknu. A pořád nedokážu uvěřit tomu, že ti říkám takové věci. Ale přesně takhle to bude.“

„No tak dobře. Ano, pane.“

Usmál se. „Ty jsi ale mrška!“

Přikývla. „No, tak tohle taky bude přesně takhle i v budoucnu.“

Zavrtěl hlavou. „Tak jdem zpátky na tu svatbu.“

Zasmála se, vzala ho za ruku a společně zamířili ke světlu, hudbě a výbuchům smíchu.

Jak je vůbec možné, že tenhle páreček optimistů tvoří oni dva? Jenže láska je divná věc, uvědomila si. Síla daleko mocnější než jejich obavy, ty pokřivené obrázky, které si jeden o druhém utvořili. Láska je oba změnila. Proměnila je v lepší lidi, než jakými byli předtím. Cítila její sílu, jak zaplavuje celé její tělo, to vše jen z toho, jak držela Connora za ruku. Když si uvědomila, že ji miluje. Když objevila tu podivnou jistotu, že je to sice zvláštní, ale nějak jim to bude asi fungovat.

Když se vrhli na taneční parket, smála se na celé kolo a ve vzduchu byla cítit ztělesněná radost. Při tanci pozorovali Aleka s Dylan, jak mají hlavy u sebe a jsou spolu sami i v tom obrovském množství lidí kolem nich. Viděla Karu s Dantem, kteří tančili v těsném objetí se zavřenýma očima, jako kdyby svět kolem nich přestal najednou existovat. Možná to tak opravdu cítili. A Mischa poprvé v životě chápala, co to znamená. Jaké to je.

„Connore.“

„Copak je, miláčku?“

„Pořád mám strach.“

„Samozřejmě, to já taky. A jsem dost chlap na to, abych si to dokázal přiznat.“

„Ale neznamená to, že ti zase někam uteču.“

Jeho ruce se ovinuly kolem jejího pasu tak těsně, až zalapala po dechu. „To ti nedovolím.“

Položila si hlavu na jeho širokou hruď a užívala si jeho mužné vůně. „Nikdy mi to nedovol, Connore.“

Neřekl už nic, jen ji dál pevně svíral a pohupoval se do rytmu hudby. Přesně tohle teď potřebovala. Jeho. Byla tak ráda, že na to konečně přišla.

***

Ze svatby odjeli společně, poté co vyprovodili nevěstu s ženichem na svatební cestu, což bylo jedině dobře. Mischa se ještě necítila připravená na to, aby celou věc vysvětlovala Dylan. Teď si prostě chtěla Connora trochu užít, mít ho jen pro sebe.

Po cestě taxíkem do jeho bytu se spustil déšť a kapky proměnily velkoměsto v akvarel, jemuž dominovalo měsíční světlo a zlaté světlo ulic; vše mělo kovový odstín. Mlčeli, drželi se za ruce a občas po sobě koukli. Ani jeden si netroufal říct či udělat víc, dokud nebudou konečně o samotě.

Když dorazili do jeho bytu, byla tam úplná tma, kterou protínalo jen světlo pouličních lamp, jež sem dopadalo skrze rolety z rýžového papíru. Connor za nimi zavřel dveře. Od chvíle, kdy jí pomáhal z taxíku, ji pořád držel kolem pasu a ani na vteřinu ji nepustil.

„Connore? Kdy mě už konečně políbíš?“ vyzvala ho.

„Asi tak za dvě vteřiny, holčičko. Chtěl jsem počkat, až tě budu mít jen sám pro sebe.“

„A proč?“

„Protože v okamžiku, kdy tě políbím, začne odhalení jednoho velkého tajemství.“

„Hm, to se mi dost zamlouvá.“

Začal ji svlékat a ona zavzdychala vzrušením. Počínal si daleko opatrněji než obvykle, přesto však v každém jeho pohybu, v každém jeho nádechu cítila potlačovanou vášeň, dokonce ještě dřív, než se jí poprvé dotknul. Vzrušovalo ji pomyšlení, jak moc je roztoužený jen z toho, že jí svléká šaty, i po všech těch věcech, které už spolu v minulosti prováděli. A vzrušovalo ji i to, jak ji opatrně svlékal. Vzrušovalo ji prosté vědomí, jak moc se musí držet zpátky. Že se musí takhle kontrolovat.

„No tak, Connore,“ žadonila. Potřebovala pod svýma rukama cítit jeho tělo.

Trochu poodstoupil a ona si jej prohlížela v měsíčním svitu a tlumeném světle dopadajícím z ulice. Dívala se, jak si svléká sako, vázanku, pak košili. Pod nimi byly už jen jeho obrovské svaly na ramenou a hrudníku. Stejně jako vždycky se jí chtělo i dnes přejet konečky prstů po konturách jeho tetování, pocítit pod nimi inkoust vpravený do kůže, především ten, který tam zanechala ona sama.

Poznačila si ho…

Ano.

Nečekala na to, až začne on určovat tempo a udělá první krok, ačkoliv normálně se držela určených rolí dominanta a subinky. Natáhla ruku a konečky prstů přejela po jeho bicepsu. Vzala do dlaně jeho ruku a otočila ji hřbetem dolů. Na vnitřní straně předloktí si přečetla heslo vyvedené v irštině: „Do sevřené pěsti se nic nedostane.“ Věděla, že je to slib, který dal sobě samému, totiž že z něj bude lepší člověk, než si myslel, že by mohl být. To už ale dávno byl.

Přesunula prsty na jeho hruď a pomalu na ní načrtla dlouhou čáru směrem dolů, přímo přes pevně sevřené břišní svaly. Potěšilo ji zachvění, které projelo jeho tělem. Pohlédla mu přímo do obličeje a rozepnula mu poklopec kalhot. Sáhla dovnitř a vzala jeho tuhnoucí penis do ruky. Líbilo se jí, jak jemně zasténal, když sevřela prsty kolem jeho tlustého ptáka.

„Tohle bude moje smrt, holčičko.“

„Ještě ne…“

Usmála se na něj a klesla na kolena. Když zamručel vzrušením, svůj úsměv ještě rozšířila. Pak mu stáhla kalhoty a vzala ho do úst. Nejprve jen špičku; opatrně kroužila jazykem po celém obvodu jeho žaludu. Rukama ho chytila za zadní stranu stehen a strčila si ho celého do úst. Connor celý ztuhnul. Tvrdě ho sála a vrážela si ho hluboko do krku. Zabořil prsty do jejích vlasů. Už nedokázala dále odolávat té stránce svého já, která mu chtěla sloužit. Líbilo se jí, jak se jí dřevěná podlaha vrývá do kůže na kolenou. I vědomí, že ačkoliv ona slouží jemu, všechna moc je její. Byla to opojná myšlenka, stejně opojná jako sladká chuť jeho penisu v jejích ústech.

„Jestli toho hned nenecháš, tak se udělám,“ varoval ji Connor skrze zaťaté zuby.

Vrazila si ho ještě hlouběji a pomáhala si při tom oběma rukama, kterýma tlačila jeho hýždě proti sobě.

Zasmál se a chraplavým hlasem zavrněl: „Ale ne, to teda ne.“

Než si stačila rozmyslet, co tím vlastně chce říct, už klečel před ní. Zvedl ji do výše, roztáhl jí nohy a obtočil si je kolem pasu. Uvědomovala si, že takhle cítí, jak moc je vzrušená, protože její mokré pohlaví se rozevíralo přímo proti jeho břichu.

Posunul si ji a napíchl si ji na svého ptáka jediným mocným přírazem.

„Connore!“

Začali se pohybovat ve společném rytmu. Zasypával jí krk, klíční kosti a ramena sprškou lehkých polibků. Jejich vzpínající se boky se vlnily nejprve v pomalém, plavném rytmu jako voda. Zaplavila ji rozkoš, šířila se jí žilami jako lesní požár, stejně divoký jako jeho emoce, které už nemohl – a ani nechtěl – dále kontrolovat.

„Connore… já tě miluju,“ zasténala.

„Taky tě miluju, holčičko.“

Na chvilku přestal, vzal její obličej do dlaní a zadíval se jí přímo do očí. „Opravdu. Nikdy jsem nevěřil, že bych to mohl myslet takhle vážně.“

Usmála se na něj a zaplavil ji pocit intenzivního štěstí. Byl jako teplá duchna, cosi, co nikdy v životě nezažila. Vyšla mu vstříc a objala ho kolem krku. Chvilku takto nehybně v tichosti zůstali s propletenými těly a jeden druhého jen tak cítili. Venku zahřmělo a ten dunivý zvuk se přenesl i do jejich těl.

Po chvilce si přitáhl její ruku ke rtům a začal ji líbat. Byly to malé, prchavé polibky, které jí však v těle opět zažehly oheň vášně. Líbala ho na svalnaté rameno a znovu se začali hýbat ve společném rytmu, jeho penis se do ní tlačil, nejprve jemně, pak ovšem tvrději, až nastolil neúprosný rytmus. Narůstala v ní něžná touha, která se ovšem brzy změnila v pravěkou potřebu, která je na začátku svedla dohromady. Tuhle potřebu si jejich těla pamatovala a jedno od druhého vyžadovala.

Jejich boky do sebe neustále narážely a těla se jim brzy zalila potem, ale oni nepolevovali. Oba lapali po dechu, drtili pánví jeden druhého. Kupředu je hnala tělesná potřeba stejně jako emoce.

Pomalu v ní narůstala nepotlačitelná rozkoš. Její nehty se začaly zarývat do jeho týla, jeho prsty svíraly její boky. Do sladkého hrdla se jí zakously jeho silné zuby. Ale byli to přece oni dva a bolest je jen dále poháněla a povznášela.

Znovu do ní vstoupil, znovu a znovu a ještě jednou. Vypadalo to, jako kdyby měla zůstat na tom úzkém ostrohu napořád, jako kdyby ho musela pořádně prozkoumat, než jí konečně bude dovoleno dosáhnout orgasmu. Jeho první vlna se už blížila a ona se musela kousnout do rtu, aby ho oddálila. Ale bylo toho na ni příliš: jeho nádherný pták se dobýval stále hlouběji, ona drtila svůj pahorek o jeho podbřišek. Vůně jeho těla, jeho kůže pod jejíma rukama. Vyvrcholení přišlo jako letní bouřka. Jako burácení hromu, které roztřáslo celé její tělo. Cítila, jak ho její pohlaví svírá v sobě a vtahuje ho stále hlouběji. Třásla se v jeho náručí a prožívala další a další poryvy orgasmu. Točila se jí hlava. Byla naprosto bez vlády nad sebou. Ale na tom už dávno nezáleželo…

„Mischo, já už budu.“

„Ano,“ zamumlala.

„Nemám kondom. Počkej.“

Vytáhl ho z ní, ale dál ji objímal. Jeho pták tlačil přímo na vchod do jejího pohlaví. Pak se pohnul v bocích a ona pochopila a vyšla mu vstříc.

„Mischo… ach…“

Jeho boky vyrazily kupředu a jeho horkost ji celou popálila. Při orgasmu ji zuřivě líbal, svíral jí obličej v dlaních a jazykem se dobýval dovnitř.

Pak jeho sevření povolilo, ale jeho polibky neustávaly. Jejich společná touha byla tak sladká a příjemná. Držela je na jedné vlně.

Oba byli zmáčení potem i tělesnými šťávami. Ani na tom však nezáleželo, jen na tom, že jsou konečně spolu. Že ji líbá a líbá.

Konečně se odtáhl.

„Co kdybychom se umyli a šli do postele?“ navrhl tichým hlasem a mazlil se přitom s jejím ouškem.

„Hmm… jen když mi slíbíš, že až tam budeme, budeš mě ještě chvíli líbat.“

„To by snad šlo. Tak pojď.“

Vstal, vzal ji do náruče a přenesl ji přes celý byt až do koupelny.

„Tady mě už můžeš pustit,“ smála se, když se jednou rukou pokoušel pustit teplou vodu ve sprše.

„Dočkej času,“ prohlásil.

Čekali, až začne téct teplá voda, a on ji začal znovu líbat. Jejich rty se dotýkaly a jazyky se měkce propletly. Přestal jen na nezbytně krátkou dobu, aby se oba mohli přesunout do sprchy, kde ji v proudu teplé vody konečně pustil. Znovu se sklonil a začal ji líbat. Obtočil jí paže kolem pasu a ona ho na oplátku objala kolem krku.

Odtrhl se a znovu jí řekl: „Miluju tě, holčičko.“

„A já tebe, Connore.“

„Pojď, já tě umyju.“

Celou ji namydlil a důkladně ji opláchl. Pak se umyl sám. A i když spolu byli ve sprše už hodněkrát, teď to bylo daleko intimnější než kdy předtím.

„Connore… když jsem se přiznala, že tě miluju a ty jsi mi řekl totéž, nevěděla jsem, že to díky tomu bude o tolik jiné.“

Přikývl. „To my jsme jiní. Dovolili jsme si to. To z nás dělá jiné lidi.“

„Ano, přesně tak.“

Vystoupili ze sprchového koutu a on ji pečlivě osušil. Pak osušil i sebe a společně šli ruku v ruce do postele, kde pomalu usnula v jeho náručí. Spala hlubokým, bezesným spánkem, tím nejklidnějším, který kdy v životě zažila.

***

Bylo ráno a do pokoje pronikalo skrze papírové rolety zimní slunce. Světlo v pokoji vypadalo jako ranní opar. Mischino tělo ho hřálo pod dekou a on napůl necítil paži, kterou měl celou noc provlečenou pod ní, ale nechtěl se pohnout.

Connor se na chviličku zamyslel nad tím, co se dělo v noci. Na hrudi cítil pnutí, jako by mu měla každou chvíli prasknout. Trvalo několik minut, než mu došlo, že takhle vypadá štěstí.

Volnou rukou se podrbal na tváři a při tom se ozval jeho prázdný žaludek.

Taky měl hlad jako vlk.

Otočil se a polibkem ji probudil. Když se její modré oči otevřely, zazubil se na ni.

„Čas vstávat, miláčku,“ oznámil jí.

„Hmm… tak jo, jsem vzhůru.“

Znovu ji políbil a pak se zavrtal do přikrývek a vzal do zubů její bradavku.

„Hele!“ Přidržela si jeho hlavu na prsou a smála se.

Vynořil se zpod šedé pokrývky. „Udělám nám snídani.“

„Aha, takže to mám i s pokojovou službou. Super.“

„Mrško jedna hubatá!“

Otočil ji na břicho a plácl ji přes plný zadeček, takže se znovu rozesmála. Pak vstal, vklouzl do modrých bavlněných kalhot od pyžama a zamířil do kuchyně.

Tam udělal míchaná vajíčka, toasty a čaj. Zjistil, že si při tom mimoděk pohvizduje, což už neudělal celé roky. Nechal toho, potřásl hlavou, pak ale do prázdné kuchyně prohlásil: „No a co, kurva fix!“ a znovu si začal pískat.

Do ložnice s sebou vzal talíř a dva hrnky s čajem. S potěšením zjistil, že Mischa sedí na posteli, modré oči jí září jako sluníčko a nad přikrývkou vykukují její nádherná ňadra. Posadil se vedle ní a oba je krmil vidličkou. Mezitím usrkávali čaj.

„Tak co máš za plány, Mischo? Myslím se Seattlem.“

Nechtěl ji do ničeho tlačit, ale musel to zjistit.

„No, mluvila jsem s Billym ze Třinácti růží a říkal, že to tam v podstatě zvládne sám. Čas od času se tam stejně budu muset vypravit udělat nějakou tu kérku, ale oba jsme se společně s Greysonem domluvili, že to nové studio bude pro mě prioritou, než se pořádně zavede.“

„Což znamená…?“

„Což znamená, že přinejmenším prvního půl roku budu naprostou většinu času tady. Dylan mě nechá u sebe v bytě, než si najdu vlastní.“

„Tak bydli u mě.“

Ta slova z něj vylétla dřív, než si uvědomil, co vlastně říká. Ale hned jak to pronesl, věděl, že řekl správnou věc.

„Connore, jsi si jistý?“ Odložila svůj hrnek na noční stolek. „Jsme spolu jen chvilku.“

„Jo, jsem si jistý. Ty snad o něčem pochybuješ?“

Usmála se na něj. „Ne, o nás dvou ne. Možná trochu o sobě. V těchhle vztahových věcech nejsem moc dobrá. Nemám v nich žádnou praxi. A obecně nerada něco dělám, když to neumím dokonale, takže na začátku z toho budu trochu nervózní. Možná trochu naštvaná.“

Odložil talíř vedle sebe na postel, vzal její obličej do dlaní a pohlédl jí přímo do očí. Očí modrých jako nebe nad Dun Laoghaire. „Nepotřebuju, abys byla dokonalá. Potřebuju, abys byla svá. Oba jsme celý život žili trochu jako outsideři. Zvykli jsme si na to. A je to součást našeho svazku, nemyslíš?“

„Ano.“

„Jsem si jistý, že ve mně sem tam bouchnou saze. Což tě možná bude trochu štvát. Dokážeš s tím žít?“

„Aspoň mi to pomůže, když se budu chtít bičovat za to, že mi to moc nejde.“

„Takže…“ Vrhl na ni významný pohled s jedním vysoko zdviženým obočím. „Budeš o tom aspoň přemýšlet?“

Obtočila mu ruce kolem krku a pevně ho sevřela v náručí.

„Mám to brát jako souhlas?“

„Jo, rozhodně o tom budu přemýšlet.“

„Ty jsi ale tvrdohlavá holka. Možná ti budu muset dát tak na zadek, až si konečně uvědomíš, kde jsi sešla ze správné cesty.“

Trochu povolila sevření, aby si ho mohla lépe prohlédnout. Oči jí jiskřily. Nádhera. „Tak to asi budu muset zůstat trochu tvrdohlavá, dokud nesplníš, co jsi právě slíbil.“

Z druhé místnosti bylo slyšet, jak mu zvoní mobil. Zamumlal: „Sakra práce. Tohle musím vzít. Čekám pracovní hovor.“ Vstal a po cestě zavolal přes rameno: „Ale k tomu výprasku se dostaneme – a taky k tomu, jak dlouho dokážeš dodržovat to svoje předsevzetí ohledně té tvrdohlavosti. Bude prostě po mém, miláčku.“

Mischa se sama pro sebe usmála a sledovala, jak odchází z místnosti a na zádech se mu při chůzi vlní svaly. Nad jeho krásou se jí až skoro chtělo zavzdychat. A celý je jen její!

Nebo ne?

O lásce už mluvili. I o tom, jak chtějí žít spolu. Ale o závazcích z toho vyplývajících zatím ani slovo. Patřily k tomu taky? Možná ne, dokud si to pořádně nevyjasní. Prohlásil, že bude jeho. To chtěla. Chtěla mu to ukázat.

Odhodila přikrývky a nahá přešla přes celou místnost až k jeho prádelníku – a zjistila, že Connor nahradil původní kresbu jinou. Byla na ní ona.

Překvapením jí spadla čelist. Kdy to tam pověsil? Jak to, že si toho nevšimla už dřív?

Kresba byla nádherně vyvedena uhlovou tužkou na tlusté čtvrtce, s krémově bílou paspartou a černým rámem – ležela na ní nahá na pohovce, jedno koleno pokrčené, hlavu zvednutou do výše, pohled soustředěný a plný smyslnosti. Ačkoliv stála v pokoji úplně sama a nikdy si svoje tělo nijak zvlášť neuvědomovala, zjistila, že se červená. Ten obraz byl jako kompliment – že ji namaloval, že se vůbec obtěžoval tu kresbu nechat zarámovat a pověsil si ji v ložnici, a ne na stěnu v chodbě, kde byla ostatní jeho díla.

Ucítila, jak se jí na prsou najednou rozlévá teplo. Později se ho na to bude muset přeptat. Ale teď má něco mnohem důležitějšího na práci.

Otevřela horní zásuvku jeho prádelníku, kde jak věděla, skladoval svoje hračky, včetně obojku z černé kůže, jediné věci, které se vždycky tak ostýchala. Byl to až příliš zřejmý symbol vlastnictví a ti, kteří ho nosili, vypadali na její vkus až příliš submisivně. Jenže v té chvíli věděla, že si ho na sebe chce vzít kvůli němu, že si ho chce sama dát kolem krku. Toužila po tom, aby cítila, že je jeho, chtěla to cítit až do morku kostí. A chápala, že toho dosáhne jen takto.

Odhrnula si vlasy z tváře, poklekla na kobereček po straně postele čelem ke dveřím a znehybněla. Z obývacího pokoje slyšela jen tichý zvuk jeho hlasu. Neměla v úmyslu poslouchat, co říkají, ale líbilo se jí, když mluvil o své práci a v jeho hlasu zazníval čistě obchodní tón. Sebevědomý tón. Naprosto kompetentní.

Sexy.

Celé její tělo vibrovalo touhou – fyzickou žádostí, která spočívala nejen v tom, že toužila po jeho doteku, ale i v daleko silnější potřebě mu patřit. Pořád v ní ještě dozníval šok z toho, že tak bezvýhradně touží po té podivné věci, kterou nikdy žádnému jinému muži nedovolila.

Ve chvíli, kdy se vrátil zpátky do ložnice, se už celá chvěla. Connor ji našel s napřaženýma rukama, v nichž svírala kožený obojek. Na podlahu položila přímo před sebe koženou pásku přes oči, další předmět, který byl mezi nimi tabu, a kožená pouta.

Stáhnul obočí. „Mischo?“

„Connore…“ Musela se odmlčet a nadechnout se. Tohle bylo tak důležité! Pak tiše pokračovala: „Musím ti říct… Teď už to chápu. Už vím, co znamená odevzdat se ti. S jiným mužem se mi to nikdy nepovedlo, protože jsem k němu necítila to, co k tobě. A k tobě jsem to cítila od samého začátku, i když tehdy jsem to ještě nepoznala; bylo to jen v podvědomí. Ale i tehdy jsem se ti nedokázala odevzdat, dokud jsem ti plně nedůvěřovala, dokud jsem nezačala důvěřovat sama sobě. Ale je v tom ještě něco hlubšího. Nemohla jsem se spolehnout na důvěru, dokud jsem nezjistila, že tě miluju.“

Přistoupil k ní blíž a sklonil se nad ní. „Mischo…“ Jemně ji pohladil po tváři a pak přejel prsty po obojku, který stále třímala v natažených rukách. „Opravdu to chceš?“

Přikývla. „Naprosto. Tohle je můj dárek. Nejen odevzdání, ale i láska, Connore. Dávám ti úplně všechno.“

„A zároveň se ničeho nevzdáváš, to ti můžu slíbit.“

„Já vím.“

Pohladil ji po tváři, pak po vlasech. „Ty mě opravdu miluješ, holčičko.“

„Dokaž mi to, Connore.“

Jiní lidé by možná svoje city vyjádřili jinak, jenže tihle dva nebyli jiní lidé. A pro ně bylo tohle vyjádření přesně to pravé ořechové. Connor si vzal obojek z jejích rukou.

„Miláčku, zůstaň klečet a sehni trochu hlavu,“ přikázal jí laskavě. Tichým hlasem, ale přesto v něm zaznívala ona rozkazovačnost, kterou tak milovala; teď ji však zjemňovaly emoce.

Udělala, jak jí řekl, a tělem jí projel šíp očekávání. Pak ucítila, jak jí utahuje kožený obojek kolem krku a zapíná přezku. Chvilku na ní spočinul rukama. Mischa se chvěla a snažila se vstřebat pocit být někým vlastněna. Nepodobalo se to ničemu, co kdy v životě zažila. Už nikdy se nechtěla cítit jinak.

„Connore,“ zašeptala a pozvedla k němu zrak. Oči měl temné touhou, avšak rozsvěcovala je láska. „Teď jsem tvoje. Konečně.“

„Ano. Moje, Mischo. Ale chápeš, co ten obojek pro nás oba znamená – že i já patřím tobě. Nemůže to znamenat nic jiného.“

Srdce jí poskočilo a ona se na něj usmála. „Přesně tohle potřebuju. Tohle a cítit tě. Prosím, Connore.“

Naklonil se k ní a něžně ji položil na koberec. Jeho vlna ji příjemně škrábala do nahých zad. Její tělo žhnulo touhou, žádostí a láskou, které se v ní mísily jako jakýsi tekutý žár.

Zvedl jí ruce nad hlavu a připoutal je k sobě pouty. Mischa se kochala pocitem, že ji Connor má zcela ve své moci, že je mu odevzdána na milost a nemilost. Kochala se tím, jak tu před ním leží celá natažená. Pocitem bezpečí v jeho dotecích, v jeho příkazech, v jeho obojku kolem krku. Cítila se opečovávaná, drahocenná. Connorův pohled se na ní popásal s neskrývaným, ryzím potěšením, které z jeho mechově zelených očí, které zastírala touha po ní, přímo prýštilo.

„Teď,“ řekl.

Zavřela oči a on jí přetáhl přes hlavu koženou pásku. Mischa nasála kořeněnou vůni kůže a pak dlouze vydechla. Jedinkrát se trochu zachvěla strachem, ale ve chvíli, kdy jí položil svou obrovskou dlaň přímo na srdce a nepatrně přitlačil, se upokojila jistotou, jak moc je u něj v bezpečí.

„Jsi v pořádku, lásko?“

„Ano.“

Byla to pravda. Poslední střípek strachu byl pryč a ona se mu poprvé oddala, cele a úplně.

Políbil ji, jen lehce přejel svými rty po jejích a ona se usmála. Následoval dlouhý, smyslný průzkum jejího těla; zdálo se, že jeho ruce a ústa jsou všude. Líbal ji na ramenou, ňadrech i bříšku. Laskal její stehna, hladil linii její spodní čelisti, bříšky prstů obkreslil kontury jejích rtů, až se z toho všeho chvěla touhou, jež jí projížděla tělem jako výboj elektrického proudu.

A tak to bylo donekonečna, nebo se to aspoň tak zdálo. A i když se touha změnila v bolestnou rozkoš, která přímo volala po tom, aby byla utišena, nebylo v ní ani špetky touhy po tom, aby tempo určoval kdokoliv jiný než on.

Tak trochu vzdáleně si uvědomovala, že jede na endorfinech. Že její mozek je jimi zaplaven, že je jen jakousi rozmazanou paletou emocí. Celé její já jako by bylo jen jeden dlouhý trhaný nádech a neuvěřitelně citlivá kůže. Toužila po něm tak strašně, že se to skoro nedalo vydržet, avšak přes to všechno chtěla tuhle touhu odevzdat přímo jemu.

Konečně jeho prsty vklouzly do jejího roztouženého pohlaví a Mischu zaplavila horká, jakoby tekutá rozkoš. Vzdychla.

„Hmm, takhle se mi líbíš. Když jsi ztracená v rozkoši. A taková jsi ještě nikdy nebyla, miláčku. Nemáš ani potuchy, co to se mnou dělá. Ani já neměl představu o tom, co by to všechno mohlo se mnou udělat…“

Slyšela, jak se dlouze nadechl, a věděla, že se tak snaží zklidnit. Dělalo jí radost, že to Connor potřebuje. A skoro nadskočila, když najednou ucítila, jak ji štípl do vnitřní strany stehna.

„Au!“

„Dobré, ne?“

„To ano…“

Věděl, jak na to; jak ji dovést na samou okraj propasti rozkoše a pak všechno ještě znásobit tou pravou dávkou bolesti.

Znovu ji štípl a ona se začala svíjet; sténala a v těle se jí začala mísit bolest se slastí.

„Teď se soustřeď, Mischo,“ přikázal jí a jednou rukou si ji přidržel za bok, aby jí dal najevo, že má znehybnět. „Ani se nehni, kvůli mně. Prostě to rozdýcháš, ano?“ Nadechla se a donutila se ležet bez hnutí a hlesu. Connor ji začal štípat do vnitřní strany stehen, zatímco prsty druhé ruky opět vnikl do jejího pohlaví.

Srdce jí bilo jako o závod a pohlaví se začalo nebezpečně svírat.

„Ještě ne. Ještě se nesmíš udělat.“

V jeho hlasu zaznívalo tolik autority, že kdyby jí výslovně nezakázal orgasmus, Mischa by se možná udělala jen z tónu, který na ni použil.

Pumpoval v ní jemně prsty a rozkoš se přesouvala stále hlouběji. Současně vsunul ruku pod ni a štípl ji do jemné kůže na zadečku, silněji a silněji, znovu a znovu do toho samého místa. Rozbolelo to tak rychle, až se jí z toho začala točit hlava. Musela se kousnout do rtu, aby nevykřikla nahlas. Tou úžasnou bolestí. Nesnesitelnou rozkoší.

„Zvládneš to, lásko. Nadechni se.“

Udělala, jak jí přikázal, a zadržela nadcházející orgasmus. Kvůli němu.

„Hm, jsi dobrá. Opravdu dobrá, krásko moje.“ Přestal ji štípat a ona ucítila, jak jí položil dlaň na stehno. „Teď chci, aby ses uvolnila. Vím, že to zní jako neproveditelný úkol, ale není. Do toho, Mischo.“

Snažila se, ale v žilách jí kolovalo opium touhy.

„Nevím jak,“ zašeptala. „Musím se udělat. Je toho na mě příliš.“

„Ale ne, tohle je celé jen o kontrole, miláčku. Kontroluješ to tak, že tomu necháš volný průběh. Chápeš, co tím chci říct? Zvládneš to.“

Dávalo jí to všechno jakýsi zvláštní smysl. Znovu se zhluboka nadechla a přesvědčila svoje tělo, aby se postupně uvolnilo, i když celou tu dobu do ní pronikaly jeho prsty v nepatrných pohybech, které ji nicméně vynášely do nových, bodavých výšin.

„Hmm, tak vidíš. Perfektní.“

Po celém těle cítila neuvěřitelný žár. Cítila se jako hadrová panenka. Ležela a nechala ho, ať na ní pracuje; uvnitř narůstala touha, která jí dávala křídla a zároveň zaplavovala celé její tělo jako povodeň.

„Je na čase, lásko. Udělej se,“ povolil konečně.

Poslechla ho a v jejích útrobách vybuchla časovaná nálož rozkoše, zaplavila její končetiny a povodeň se změnila v hluboké burácení hromu, které jí vyplnilo celou mysl.

„Ach… ach…“

Nedokázala přestat sténat ani ovládnout dlouhé záchvěvy, které lomcovaly jejím tělem. Ten pocit jako by neměl hranic, celé její tělo se do něj ponořilo. A Connor tam byl s ní, jeho prsty v jejím pohlaví, druhou rukou ji zvedal k sobě do náručí. A její orgasmus nepolevoval, její pohlaví se stále rytmicky svíralo. Rozkoš byla zdánlivě nekonečná.

Konečně z ní vyklouzla jeho ruka a on jí odstranil pásku z očí. Pak ji přikryl cípem přikrývky z postele. Položila mu hlavu na prsa a nechala se tišit pravidelným tlukotem jeho srdce. Dlouho tak spolu seděli na podlaze a Mischa po chvilce uslyšela, že venku se znovu rozpršelo. V jeho klíně se cítila v teple a bezpečí.

„Connore. Miluj se se mnou.“

Tahle slova ještě nikdy žádnému muži neřekla.

S ním bylo tolik věcí poprvé…

Sesunuli se společně na podlahu a on zakryl její tělo svým. Vzepjal se nad ní a jeho zelené oči plály touhou. Byly rozevřené dokořán díky zázraku lásky. Cítila to v každém jeho pohledu, v každém doteku. Když do ní vstoupil, cítila ho hluboko v sobě. Ve svém srdci.

Tohle nikdy nehledala. A přesto to nějakým záhadným způsobem našla. A teď, když poznala Connora, poznala lásku, nedokázala si představit, jak mohla tak dlouho žít

s myšlenkou, že tohle nikdy nepozná.

Objala ho svými útlými pažemi, pak i nohama a přitáhla si ho blíž, zatímco v jejím těle opět narůstala touha.

„Nikdy mě nepouštěj, Connore,“ zašeptala do kůže na jeho krku.

„Proč bych dělal něco tak bláznivého? Jsi pro mě všechno, lásko moje. Jsi moje. Moje.“

Jeho.

Po ničem jiném nikdy netoužila. Bylo to víc, než si kdy myslela, že by bylo možné dosáhnout.

Poprvé ve svém životě poznala krásu toho, někomu patřit.