Kristin Cast

Škola noci 08. Probuzená

1. kapitola

Neferet

Znepokojující pocit podráždění probudil Neferet. Předtím, než skutečně opustila neurčité místo mezi snem a realitou, natáhla své elegantní, dlouhé prsty a ucítila Kronose. Rameno, kterého se dotkla, bylo svalnaté. Jeho kůže byla hladká a silná a potěšující pod konečky prstů, jako pohlazení peřím. Pohl se a dychtivě se na ní otočil.

“Moje bohyně?” jeho hlas byl zastřený spánkem a přicházející touhou. Rozzlobil ji. Všichni ji rozzlobili, protože tu nebyl on.

“Nechej mně…Kronosi.” Umlkla, aby si vzpomněla na jeho absurdní, přehnaně ambiciózní jméno.

“Bohyně, udělal jsem něco, co se vám nelíbilo?”

Neferet se na něj podívala. Mladý Erebův bojovník ležící v posteli vedle ní, jeho krásná tvář byla otevřená, jeho výraz ochotný, jeho oči, stejné jako akvamarín stávkující v šeru její ložnice při svíčkách, jako byly před dnem, když sledovala přípravy na zámeckém nádvoří.

Tehdy v ní vzbudil touhu a s jedním jejím vyzývavým pohledem ochotně přišel k ní a marně, ale s nadšením se jí pokusil dokázat, že on byl Bůh více, než jen jménem.

Problém byl v tom, že Neferet spala s nesmrtelným, a tak příliš důvěrně věděla, kolik v tom podvodníkovi Kronosovi skutečně bylo.

“Dýcháš,” odpověděla Neferet a střetla se s jeho modrýma očima znuděným pohledem.

“Dýchám, bohyně?” jeho obočí, zdobené tetováním, které jej mělo reprezentovat a doplňovat, ale Neferet se zdálo, že má radši ohromné ohňostroje na čtvrtého července, se zmateně stáhlo.

“Ptal ses, jestli jsi udělal něco, co se mi nelíbilo a já ti odpovídám: ty dýcháš. A v příliš těsné blízkosti na mně. To se mi nelíbí. Je čas odchodu z mojí postele.” Vzdychla si a rozhozením prstů ho propustila.

“Běž. Teď.”

Skoro se rozesmála nad jeho neskrývaným pohledem zranění a šoku. Vážně si mladík myslel, že by on dokázal nahradil jejího božského manžela? Drzost myšlenky posílila její hněv.

V rohu Neferetiny ložnice, se stíny ve stínech chvěli v očekávání. Přestože je ona neuznávala, cítila jejich nedočkavost. Potěšilo ji to.

“Kronosi, ty si byl rozptýlení a na krátký čas si mi dal jistou míru potěšení.” Neferet se ho znovu dotkla, tentokrát ne tak jemně a její nehty zanechali dvojici vyvýšených škrábanců na jeho silném předloktí.

Mladý bojovník neuhnul ani se neodtáhnul. Namísto toho se zachvěl pod jejíma rukama a jeho dech se prohloubil. Neferet se usmála. Ona věděla, že tentokrát potřebovala cítit bolest, v okamžiku, se jejich oči střetli.

“Rád bych Vám dal více radosti, když to dovolíte,” řekl.

Neferet se usmála. Její jazyk pomalu zmizel, olizoval její rty, když sledovala, jak jí on pozoruje.

“Kéž bych mohl ukázat, jak moc toužím, aby sem se Vám mohl znovu klanět.” Poslední slovo řekl jako pohlazení a, mylně, po ní Kronos sáhl.

Jako kdyby měl právo se jí dotýkat.

Jako kdyby bylo její přání podřídit se jeho potřebám a touhám. Jedna malá ozvěna z Neferetiny dávné minulosti, doby, o níž si myslela, že je pohřbena s její lidskostí, prosakovala z pohřbených vzpomínek.

Cítila dotek jejího otce a dokonce i zápach jeho žluklého, alkoholem nasáklého dechu, když jí dětství narušilo současnost. Nefaretina reakce byla okamžitá. Stejně snadno jako dýchání, zvedla svou ruku z bojovníkovi, a držela ji dlaní vzhůru, k nejbližšímu stínu číhající na okraji jejího pokoje.

Temnota reagovala na její dotek ještě rychleji než Kronos. Cítila jeho smrtelný hlad a vychutnávala si ten pocit, zejména proto, že zahnal rostoucí vzpomínky. S nenuceným pohybem rozptýlila temnotu na Kronose a řekla: “Pokud je bolest to, co si přeješ, pak zkus můj ledový oheň.”

Temnota, kterou Neferet hodila na Kronose pronikla jeho mladou, hladkou pletí dychtivě, řezala pásky jizev na předloktí, které mu nedávno udělala

Zasténal, ale tentokrát více ze strachu, než z vášně.

“Teď udělej, co já řeknu. Nech mě. A pamatuj si, mladý bojovníku, bohyně rozhodne, kdy, kde a jak se jí dotkneš. Neporuš to znovu.”

Po uchopení své krvácející ruky se Kronos Neferet hluboce uklonil. “Ano moje bohyně.”

Která bohyně? Buď konkrétní bojovníku! Nemám chuť být volána nejasnými tituly. “

Jeho odpověď byla okamžitá. “Inkarnace Nyx. To je váš titul, moje bohyně.”

Její přísný pohled změkl. Neferetina tvář se uvolnila do masky krásy a tepla. “Velmi dobře, Kronosi.

Velmi dobře. Vidíš, jak jednoduché je mě poprosit?”

Chycen v jejím smaragdovém pohledu, Kronos přikývl, pak si dal pravé zápěstí na srdce a řekl: “Ano, moje bohyně, moje Nyx,” a uctivě vycouval z jejího pokoje.

Neferet se opět usmála. Bylo důležité, že ona vlastně není inkarnace Nyx. Pravda byla, že Neferet neměla zájem o obsazení role vtělení bohyně. “To by znamenalo, že jsem menší než bohyně,”

promluvila k stínům shromážděným kolem ní. Důležitá byla moc, a pokud jí titul Nyxiný inkarnace pomáhal v získávání moci, a to zejména s Erebeovými bojovníky, pak to byl titul, kterým mohla být volána. “Ale já toužím mít více, mnohem více, než stát ve stínu bohyně.”

Brzy bude připravena přijmout další její krok a Neferet věděla, že někteří Erebeovy synové mohou být zmanipulováni na stání vedle ní.

Ale málo z nich skutečně ovlivňuje boj s jejich psychickou silou, ale mnoho z nich zlomí morálku bojovníků volbou bratr proti bratrovi. Muži, pomyslela si pohrdavě, tak snadno se dají oklamat maskou krásy a titulem a tak snadno se dají využít v můj prospěch.

Ta myšlenka ji potěšila, ale nebyla dost rozptylové, aby Neferet z nervozity neopustila svou postel. Zabalila se čirým hedvábným rouchem a odešla z pokoje ven na chodbu. Před ní danou vědomou myšlenkou na její činnosti zamířila ke schodišti, které ji zavedly do útrob zámku.

Stíny ve stínech se zahnali po Neferet, tmavé magnety přitáhl její rostoucí neklid. Věděla, že se pohybovali s ní. Věděla, že jsou nebezpečné a že se živí jejím neklidem, jejím hněvem, její neklidnou myslí. Ale kupodivu našla určitou míru pohodlí v jejich přítomnosti.

Ve svém sestupu se zastavila jen jednou. Proč jdu za ním znovu? Proč jsem mu dnes večer povolila napadnout své myšlenky? Neferet zavrtěla hlavou, jakoby se uvolnily tiché slova a promluvili na úzkém, prázdném schodišti, adresované Temnotou, která se pozorně vznášela kolem ní. “Já jdu, protože to je, co chci udělat. Kalona je můj manžel. On byl donucen mi sloužit. Je naprosto přirozené, že na něj myslím.”

Se samolibým úsměvem Neferet pokračovala dolů po točitém schodišti, snadno potlačující pravdu: to, že Kalona byl donucen, protože ona ho chytila a službu pro ni vykonával přinucen.

Dostala se do vězení, vyřezaného před staletími ze skalnaté země, která tvořila ostrov Capri v nejspodnější úrovni hradu a pohybovala se v tichosti pod hořícími pochodněmi. Erebeův syn postaven mimo zamřížované místnosti nedokázal skrýt dávku jeho překvapení.

Neferetin úsměv se rozšířil. Jeho šokovaný pohled s nádechem strachu, jí řekl, že je stále lepší a lepší v zhmotnění se ne z ničeho, ale ze stínů a noci. To odlehčilo její náladu, ale ne dost na přidání jemnosti úsměvu pro zmírnění krutých okrajů rozkazu v jejím hlase.

“Odejdi. Přeji si být sama se svým manželem.”

Erebeův syn zaváhal jen na okamžik, ale krátká pauza stačila na to, aby Neferet vyrobila duševní poznámku o tom, zda nebude v nejbližších dnech tento konkrétní bojovník povolán zpět do Benátek.

Snad pro nouzi týkající se některého jeho blízkého…

” Kněžko, nechám vám soukromí. Ale věřte tomu, že jsem se zvukem vašeho hlasu a budu reagovat na vaše volání, pokud mě budete potřebovat.” Bez zhlédnutí do jejích očí, bojovník položil svou pěst na srdce a uklonil se, byť příliš lehce, aby jí to vyhovovalo.

Neferet ho pozorovala, jak ustupoval po úzké chodbě.

“Ano,” zašeptala do stínů. “Mohu cítit, že se stane něco naprosto nešťastného s jeho manželkou.

Vyhladila čistý hedvábný zábal, obrátila se k zavřeným dřevěným dveřím. Neferet se zhluboka nadechla vlhkého vězeňského vzduchu. Odhodila své silné prameny kaštanových vlasů z obličeje, odhalila svou krásu, jakoby ji připravila k boji.

Neferet mávla rukou na dveře a otevřela si je. Vešla do pokoje.

Kalona ležel přímo na zemi. Chtěla mu udělat lůžko, ale rozvaha jí nadiktovala činy. Opravdu to nebylo tak, že by ho ona udržovala uvězněného. Ona byla prostě moudrá. Musel pro ni dokončit úkol, to bylo pro něj nejlepší. Pokud jeho tělo použije mnoho z jeho nesmrtelné síly, bylo by to pro Kalonu rozptýlení, nešťastné rozptýlení. Zvlášť, když přísahal, že bude její meč v onom světě a zbaví se nepříjemné Zoey Redbirdové, vytvořené v této době, v této realitě.

Neferet přistoupila k jeho tělu. Její manžel ležel na zádech, nahý, zakrytý jen jeho Onyxovými křídly, jako clonou. Půvabně klesla na kolena a pak se opřela, naproti němu, o tučnou kožešinu, zvolila si místo vedle něho pro její pohodlí.

Neferet si povzdechla. Dotkla se části Kalonova obličeje.

Jeho tělo bylo chladné jako vždy, ale bez života. Ukazoval, že vůbec nereaguje na její přítomnost.

“Co ti trvá tak dlouho, lásko? Nemohl by si to otravné děcko zničit rychleji?”

Neferet ho znovu pohladila, tentokrát její ruka sjela z křivky jeho krku, dolů po hrudi, zastavila na zářezech, které definovaly šňůrovité svaly na jeho břiše a pase.

“Pamatuj na svou přísahu a naplň ji tak, abych mohla otevřít náruč a mou postel pro tebe znovu. Krví a Temnotou si přísahal, že zabráníš Zoey Redbirdové, aby se vrátila do svého těla, tedy zničil ji tak, jako bych mohla být pravidlem tohoto magického moderního světa. “Neferet opět pohladila štíhlý pas padlého nesmrtelníka s tajným úsměvem, jen pro sebe. “Och, a samozřejmě musíš být po mém boku, když jsem pravidlo.”

Neviditelné pro bláznivé Erebovi syny, kteří měli být vyzvědači Nejvyšší rady, černé, jak pavoučí vlákna, které držely Kalonu znovu chyceného v zemi se zachvěly a posunuly se, mrazivými chapadly opět pohladili Neferetinu ruku. Roztržitý okamžik jejich přitažlivého chladu, Neferet otevřela dlaň pro Temnotu a pro úplný dluh se jí ovinuli kolem zápěstí, někdy se tak trochu zařezávaly do jejího těla, ne dost na to, aby jí způsobily nesnesitelnou bolest, jen tolik, aby dočasně uspokojili svou nekonečnou touhu po krvi.

Vzpomeň si na tvou soudní přísahu …

Slova padaly kolem ní jako když zimní vítr obnaží větve stromů Neferet se zamračila. Ona nepotřebuje připomínku. Samozřejmě, že si byla vědoma své přísahy.

Výměnou za to, že Temnota plní její příkazy, drží Kalonovo tělo a nutí jeho duši v onom světě, ona souhlasila, že obětuje život nevinného, kterého nemohla nakazit, Temnotou.

Přísaha zůstává. Obchod zůstává, i kdyby Kalona selhal, Tsi Sgili Opět se zašeptala slova kolem ní.

“Kalona nezklame!” Neferet zakřičela, zcela rozzuřená, že dokonce i Temnota se ji odvážila trestat. “A on musí, jeho ducha mám svázaného na tak dlouho, jak bude nesmrtelný, takže i při selhání to bude pro mě vítězství. Ale on nezklame.” Opakovala slova, pomalu a zřetelně, znovu získávání kontrolu nad její stále nestabilní náladou.

Temnota olízala její dlaň. Bolest, přestože byla malá, ji potěšila a ona hleděla na chapadla láskyplně, jakoby to byly jen nadšené koťata soupeřící o její pozornost.

“Mazlíčci, buďte trpěliví. Jeho úkol není dokončen. Můj Kalona je ale stále schránkou. Mohu jen předpokládat, že Zoey chřadne v onom světě, ne zcela žijící, ale bohužel, ještě ne mrtvá.

Vlákna, které držela její zápěstí, se zachvěla a na okamžik měla Neferet dojem, že zaslechla náznak uštěpačného smíchu ozývající se v dálce.

Neměla ale čas zvážit důsledky toho zvuku, ať už byl skutečný nebo jen rozšiřující se světem Temnoty a moci, která konzumuje stále více a více z toho, co kdysi znali jako realitu, protože tehdy Kalonovým chyceným tělem křečovitě trhlo a on se zhluboka, lapajíc po dechu nadechl.

Její pohled přešel okamžitě na jeho tvář, a tak byla svědkem hrůzy, když se jeho oči otevíraly a byly nic než jen prázdné, krvavé jamky.

“Kalono! Lásko moje!” Neferet byla na kolenou, sklonila se nad něj, její ruce se zachvěly při jeho tváři.

Temnota, která hladila její zápěstí, pulsovala náhlými nárazy síly, která ji přiměla, aby ustoupila před tím, než vystřelila z jejího těla a připojila se k nepřebernému množství lepkavých úponků, které se, jako síť, vznášeli a pulzovali proti kamennému stropu vězení.

Než Neferet mohla dát příkaz k zavolání úponky na ni, pro vysvětlení tohoto bizarního chování, oslepující záblesk světla, takového jasného a zářícího, že si musela ochránit oči, explodovalo ze stropu.

Síť Temnoty ho zachytila, rozkrajovala světlo s nehumánní ostrostí a chytala ho.

Kalona otevřel ústa v neslyšitelném výkřiku.

“Co je to? Chci vědět, co se děje!” křičela Neferet.

Tvůj manžel se vrací, Tsi Sgili.

Neferet se dívala, jak se svět uvězněného světla vytrhl ze vzduchu a se strašným zasyčením se Temnota ponořila Kalonovu duši přes oční důlky zpět do jeho těla.

Okřídlený nesmrtelník se svíjel v bolestech. Jeho ruce se zvedly, pokryly jeho tvář a lapal po dechu, trhanými nádechy.

“Kalono! Manželi můj!” Jakoby to dělala, když byla mladá léčitelka, Neferet se pohybovala automaticky.

Stiskla své dlaně na Kalonových rukou, rychle a efektivně koncentrovaná řekla, “Uklidněte ho…

odstraňte jeho bolest… udělejte jeho utrpením červený západ slunce na obzoru, odcházející po chvilkovém hnáni přes čekající noční oblohu.”

Chvění katastrofického Kalonova těla se začalo téměř okamžitě snižovat. Okřídlený nesmrtelník se zhluboka nadechl. Přestože se mu ruce třásly, chytil Neferet pevně, dávajíc je pryč z jeho tváře. Pak otevřel oči. Byly hluboké jantarové barvy whisky, jasné a nepřerušované. Znovu to byl kompletně on.

“Znovu ses ke mně vrátil!” Na okamžik byla Neferet tak naplněna úlevou, že se vzbudil a je při vědomí, že se brzy rozplakala. “Tvá mise je dokončena.” Neferet otřela pryč chapadla, které se tvrdohlavě držela na Kalonově těle, zamračila se na ně, protože se zdálo, že taky chtějí ukázat svou kontrolu nad jejím milencem.

“Vezmi mě ze země.” Jeho hlas byl drsný od neužívání, ale jeho slova byly jasné. “Do nebe. Musím vidět na oblohu.”

“Ano, samozřejmě, lásko.” Neferet zamávala na dveře a znovu je otevřela. “Bojovníku! Můj manžel se probouzí. Pomozte mu na střechu hradu!”

Erebův syn, který ji v poslední době tak obtěžoval, poslechl její rozkaz bez otázky, ale Neferet viděla v jeho pohledu šok z Kalonova náhlého oživení.

Počkej, až budeš vědět všechno. Neferet ho probodla dokonalým úšklebkem. Velmi brzy budeš ty i ostatní bojovníci přijímat příkazy jen ode mne, nebo zahynete. Ta myšlenka ji potěšila, když následovala dva muže pryč z útrob staré pevnosti Capri, výš a výš až se nakonec vyšli z dlouhých kamenných schodů na střechu.

Bylo po půlnoci. Měsíc visel směrem k obzoru, žlutý a těžký, i když ještě ne úplný.

“Pomozte mu na lavičku a pak nás nechte,” nařídila Neferet, ukázala na ozdobně vyřezávanou mramorovou lavičku, která spočívala v blízkosti okraje střechy hradu, poskytuje opravdu nádherný výhled na lesknoucí se Středozemní moře. Ale Neferet neměla zájem o krásu, která ji obklopovala.

Bojovníkovi zamávala na odchod, propouštějící ho ze své mysli, i když věděla, že půjde oznámit Nejvyšší radě, že se duše jejího manžela vrátila do svého těla.

Teď to nevadilo. Může to řešit později.

Jen na dvou věcech jí právě záleželo: Kalona se vrátil k ní a Zoey Redbirdová je mrtvá.

Kapitola druha

Neferet

“Mluv se mnou. Řekni mi všechno pomalu a zřetelně. Chci si vychutnat každé slovo.” Neferet šla ke Kalonovi, klekla si před něj, pohladila měkká, tmavá křídla, která byla volně rozvinutá kolem nesmrtelníka, zatímco on seděl na lavičce, tvář měl zvednutou k noční obloze, bronzové tělo se koupalo ve zlaté záři měsíce. Snažila se přestat chvět kvůli očekávanému dotyku od něj, na návrat jeho chladné vášně, jeho zmrzlého tepla.

“Co bych ti řekl?” Nechtěl se setkat s jejíma očima. Místo toho otevřel tvář obloze, jakoby mohl být v nebi nad nimi.

Jeho otázka ji zarazila. Její touha polevila a její ruka přestala hladit křídlo.

“Chci, abys mi řekl detaily o našem vítězství, abych si s tebou o tom mohla vychutnat rozhovor.” Říkala pomalu, myslela si, že by možná jeho mozek mohl být ještě trochu zmatený z nedávného přesunu jeho duše.

“Naše vítězství?” řekl.

Neferetine zelené oči se zúžily. “Přesně tak. Ty jsi můj manžel. Tvé vítězství je moje, jako když je moje tvoje.”

“Tvá laskavost je téměř božská. Vrátila ses k bohyni během mé nepřítomnosti?”

Neferet ho zblízka studovala. Stále se na ni nedíval; jeho hlas byl téměř bezvýrazný. Byl drzý? Pokrčila rameny na jeho otázku, ale pokračovala v dívání se na něj zblízka. “Co se stalo v onom světě? Jak Zoey zemřela?”

Věděla, co řekne v okamžiku, kdy jeho jantarové oči konečně našli její, i když si dětinsky zakryla uši a začala třást hlavou sem a tam, tam a zpět, řekl slova, která byla jako meč zabíjející její duši.

“Zoey Redbirdová není mrtvá.”

Neferet stála a přinutila své ruce, aby odkryli uši. Kráčela několik kroků od Kalony, dívala se na nekončící průzračné safírové moře ponořené do noci. Pomalu vydechla, opatrně a snažila se ovládat své vřící emoce. Když konečně věděla, že nebude v hněvu ječet na oblohu, promluvila.

“Proč? Proč jsi nedokončil svoji roli?”

“Byla to tvá úloha Neferet. Nikdy nebyla moje. Donutila jsi mě k návratu do říše, z níž jsem byl vyhnán.

Co se stalo, bylo předvídatelné: Zoeyininy přátelé se shromáždili kolem ní. S jejich pomocí si uzdravila svou roztříštěnou duši a znovu našla sebe. “

“Proč jsi nezastavil to, co se dělo?” Její hlas byl chladný. Neměla tolik, aby se na něj podívala.

“Nyx.”

Neferet slyšela jméno vypuštěny z jeho rtů, jako kdyby říkal přání, jemně, tiše, uctivě. Bodla ji žárlivost.

“Co s bohyní?” skoro vyplivla otázku.

“Ona zasáhla.”

“Ona co?” Neferet se prudce otočila. Nedůvěra zabarvená strachem stvořená z jejích slov, bez dechu, nedůvěřivě. “Myslíš si, že mám vážně uvěřit, že Nyx se do toho opravdu zamíchala, kvůli smrtelníkově volbě?”

“Ne,” řekl Kalona znovu znějící unaveně. “Ona se do toho nezapletla; ona zasáhla, ale až poté, co se Zoey vyléčila sama. Nyx ji za to požehnala. Toto požehnání bylo z části záchrana její a jejího bojovníka.”

“Zoey žije.” Neferetin hlas byl monotónní, studený, bez života.

“Ano, ona žije.”

“Pak mi dlužíš podrobení své nesmrtelné duše.” Odcházela od něj, směrem k východu na střeše.

“Kam jdeš? Co se bude dít dál?”

Znechucena tím, co vnímala jako slabost v jeho hlase, se k němu Neferet obrátila. Vyrovnala se, vysoká a hrdá, a natáhla ruce, aby mohla lepkavá vlákna, která pulzovala kolem ní pohladit její pokožku volně, mazlivě.

“Co se bude dít dál? To je úplně jednoduché. Postarám se, aby Zoey přišla zpět do Oklahomy. Tam, se svými vlastními pravidly, dokončím roli, při níž si ty selhal.”

Za její vzdalující zády se nesmrtelník zeptal: “A co já?”

Neferet se zastavila a ohlédla se přes rameno. “Vrať se do Tulsy, také, ale sám. Potřebuji tě, ale nemůžeš být se mnou veřejně. Nepamatuješ si, lásko, že si teď vrah? Smrt Heatha Lucka byla tvoje práce.”

“Naše práce,” řekl.

Hedvábné se usmála. “Ne podle Nejvyšší rady.” Podívala se mu do očí. “To je to, co se bude dít dál.

Potřebuji, aby si svou sílu získal rychle. Do zítřejšího setmění budu muset nahlásit Nejvyšší radě, že se tvá duše vrátila do svého těla, a že si se přiznal, že si zabil lidského chlapce, protože sis myslel, že jeho nenávist byla pro mě hrozba. Řeknu jim, že si věřil, že si mě chránil, že jsem byla milosrdná v trestu.

Pouze jsem tě sto krát zbičovala a pak si byl z mé strany vykázán na jedno století.”

Kaloňů se snažil posadit. Neferet potěšil záblesk hněvu v jeho očích.

“Očekáváš, že na století budeš zbavena mého dotyku?”

“Samozřejmě, že ne. Milostivé ti povolím vrátit se ke mně, když se zahojí tvé zranění. Do té doby budu mít tvůj dotyk stále; ale bude to prostě mimo zvědavé očí veřejnosti.”

Zvedl obočí. Pomyslela si, jak arogantně se dívá, dokonce i oslabený a poražen.

“Na jak dlouho si myslíš, že mě můžeš schovat ve stínech a předstírat, že se léčím z neexistujících zranění?”

“Myslím si, že mi budeš chybět dokud se tvé zranění zahojí.“Rychlým a přesným pohybem, si Neferet přitiskla zápěstí ke rtům o trochu hlouběji, okamžitě kreslicí kruh krve. Pak se svou zvednutou rukou začala dělat krouživé pohyby, prosévané vzduch, zatímco lepkavé vlákna Temnoty nenasytně plazili kolem jejího zápěstí, pili krev jako pijavice. Zaskřípala zuby, nucena zůstat neústupná, i když ostrost chapadel bodala znovu a znovu. Když se zdálo, že jsou dost nafouknuté, Neferet řekla tiše, s láskou k nim. “Vzali jste si svůj dluh. Nyní musíte provést moje rozkazy.” Podívala se z pulzujících vláken Temnoty na nesmrtelného milence.

“Zbičujte ho hluboko. Stokrát.” Neferet hodila Temnotu na Kaloni.

Oslabený nesmrtelník měl čas jen na rozvinutí svých křídel a začal skákat k okraji hradní střechy.

Vlákna ho jako břitvy chytili v půli kroku.Omotaly se kolem jeho křídel na citlivé místo, kde se setkávali s jeho páteří. Místo poskakování po střeše byl chycen, přitlačen proti starobylému kamennému zábradlí, dokud Temnota začala pomalu, klidně, řezat brázdy do jeho nahých zad.

Neferet sledovala pouze jak jeho hrdá, pěkná hlava ochabla v porážce a jak se jeho tělo křečovitě pohnulo při každém sečném úderu.

“Nezohyzděte ho natrvalo. Mám v plánu se opět těšit z jeho pokožky,” řekla dříve, než se obrátila zády ke Kalonovi a rozhodně odešla od krví nasáklé střechy.

“Zdá se, že musím udělat všechno sama, a tady je tolik práce … tak mnoho na dělání,” zašeptala Temnotě, která jí poletovala kolem hlavy.

Ze stínů ve stínech si Neferet myslela, že zachytila obrys obrovského býka jak ji pozoruje se souhlasem a potěšením.

Neferet se zasmála.

Kapitola třetí

Zoey

Strašně dlouhou dobu jsem myslela na to, jak úžasný je Sgiachin trůnní sál. Ona je stará upíří královna, Velký sběrač hlav, úžasně silná a obklopená svými vlastními osobními bojovníky známými jako strážci. Sakra, nikdy by si nemyslela, že bude přijata Nejvyšši upiři radou, a ani že vyhraje a že bude pobyvat na hradě Sgiach, ktery nebyl škaredy a byl spiš středověkou verzi hradu, kam běžně lidi jezdi na vylety. Sgiachin hrad byl sice pevnost, ale byl to, jak se řika zde v skotskou, luxusni zamek. Přísahám, že pohled z některého z množství oken na moře, ale především z jejího trůnního sálu, je tak neuvěřitelný, že to vypadá, jako by to mělo být v HD

televizoru, a ne přede mnou, v reálném životě.

“Je tu krásně.” Dobře, vyprávění sama se sebou, zvláště tak brzy po tom, co jsem byla, no, trochu blázen v onom světě, by nemusel být tak dobrý nápad. Povzdechla jsem si a pokrčila jsem rameny.

“To je jedno. Nala zde není, Stark je většinou odtuď pryč, Afrodita dělá věci s Dariem, které jsem si raději nechtěla představit, a Sgiach vždy dělala něco magického nebo někomu kopala do zadku na tréninku jako superhrdina se Seorasomem, takže mluvit k sobě se jeví jako jediná možnost. “

“Byla jsem si jednoduše zkontrolovat svůj e-mail, nic magického a ani nakopávání zadku.”

Myslím, že jsem měla vyskočit. Pomyslela jsem si, že se mi zdálo, že se královna stvořila ze vzduchu vedle mě, ale hádala jsem, že jsem byla celým bytím šokovaná a bláznivá z Onoho světa, který mi dal celkem vysokou strašidelnou toleranci. Plus, cítila jsem zvláštní pouto s touto upírskou královnou. Ano, byla hrůzostrašně inspirující a měla šílenou sílu a tak, ale v prvních týdnech, když jsme se se Starkem vrátili zpět, byla neodmyslitelnou osobou při mém boku. Když si Afrodita s Dariusem hráli na nechutnou líbající se dvojci a šli ruku v ruce na pláž, a zatímco Stark spal a spal a spal, jsme já a Sgiach strávily nějaký čas spolu. Někdy říká, někdy ne. Ona byla, o čem jsem se rozhodla před několika dny, nejlepší žena, upírka nebo ne, co jsem kdy potkala.

“Děláte si legraci, že? Vy jste starověká bojovnická královna, která žije v hradě na ostrově, na který se nikdo nemůže dostat bez toho, abyste jej pustila a vy si kontrolujete e-mail? Mně to zní jako magie.”

Sgiach se zasmála. “Vědu často cítíme více tajemnou než magickou, nebo jsem si to aspoň vždycky myslela. Což mi připomíná, přemýšlela jsem, jak je zvláštní, že denní světlo ovlivňuje tvého hlídače s takovou vysilující silou.”

“Ne jen Starka. Myslím, že to s ním v poslední době bylo horší, protože, no, protože ho to bolí.”

Zastavila jsem se, zakopla jsem o slova a nechtěla jsem si přiznat, jak těžké bylo vidět mého bojovníka a hlídače tak jasně zmateného.” Tohle pro něj opravdu není normální. Obvykle může během dne zůstat při vědomí, i když nemůže stát pod přímým slunečním světlem. Všichni červení upíři a mláďata jsou v tom stejné. Dělá jim to slunce.”

“No, mladá královno, může to být výraznou nevýhodou, že váš strážce není schopen chránit vás za denního světla.”

Pokrčila jsem rameny, i když mi z jejích slov naskočila na zádech husí kůže z toho, co mohlo být předtuchou. “Ano, no, nedávno jsem se naučila postarat se sama o sebe. Myslím, že zvládnu několik hodin denně na vlastní pěst,” řekla jsem z ostrostí, která překvapila i mě.

Sgiachin zeleno-jantarový pohled mě chytil. “Nedovolte, aby to pro vás bylo těžké.”

“To?”

“Temnota a boj proti ní.”

“Což musím tak tvrdě bojovat?” Vzpomněla jsem si na napíchnutí Kalony ke stěně arény v onom světě jeho vlastní kopím a sevřel se mi žaludek.

Zavrtěla hlavou a slábnoucí denní světlo se zachytilo v jejích stříbrných vlasech, takže se leskly jako skořice a zlato spojené dohromady.

“Ne, musíte být silná. Musíte být chytrá. Musíte poznat samu sebe a věřit jen těm, kteří jsou toho hodni.

Pokud povolíte boj proti Temnotě pro vaše posílení, ztratíte perspektivu.”

Ohlédla jsem a dívala se na šedo-modrou vodu, která obklopovala ostrov Skye. Slunce zapadalo na moři, což odráželo jemné růžové a korálové barvy přes tmavnoucí oblohu. Bylo to krásné a uklidňující a vypadalo to úplně normálně. Při stání zde bylo těžké si představit, že tam venku po celém světě visí zlo, Temnota a smrt.

Ale Temnota, což byla odsud pryč, byla pravděpodobně násobena trilionem. Kaloňů mě nezabil, a to muselo vážně, ale opravdu vážně naštvat Neferet.

Jen pomyšlení na to, co to znamená, že se budu muset vypořádat s ní a Kalonou a všemi hroznými býčími bojovníky, které šly spolu s nimi, jsem se opět cítila neuvěřitelně vyčerpaná.

Odvrátila jsem se od okna k druhému ramenu a obličejem k Sgiach. “Co když už nechci bojovat? Co když chci zůstat tady, alespoň na chvíli? Stark není sám sebou. Potřebuje odpočinek a být lepším. Už jsem poslala zprávu Nejvyšší radě o Kalonovi. Vědí, že zavraždil Heatha a pak přišel za mnou, a že Neferet byla do toho zapojena a je spojena s Temnotou. Nejvyšší řada Neferet zvládne. Sakra, dospělí musí zvládnout ji a její ohavný špatný nepořádek v hlavě, kterým se mě snaží dostat ze svého života. “

Sgiach nic neříkala, tak jsem se zhluboka nadechla a pokračovala v tlachání. “Jsem dítě.

Sedmnáctiletá. Sotva. V geometrii jsem na hovno. Moje španělština je hrozná. Nemůžu ještě ani hlasovat. Boj proti zlu není moje odpovědnost, absolvuji střední školu a to, doufejme, udělá změnu. Má duše je v troskách, a můj frajer je mrtví. Nezasloužím si přestávku? Jen jednu malou? “

Absolutně mě překvapilo, když se Sgiach usmála a řekla: “Ano, Zoey, věřím vám.”

“Myslíte, že tu mohu zůstat?”

“Na tak dlouho, jak budete chtít. Vím, jaké to je, když je kolem příliš těsně cítit naléhání světa. Sem, jak jste řekla, má svět povoleno vstoupit jen na můj povel, a já hlavně přikazuji, aby zůstali daleko.”

“A co boj proti Temnotě a zlu a kdoví čemu ještě?”

“Budu tady, až se vrátíte.”

“Wow. Vážně?”

“Vážně. Zůstaňte zde na mém ostrově, dokud si vaše duše opravdu neodpočine a nebude obnovena, a vaše svědomí vám řekne, že je čas vrátit se do vašeho světa a vašeho života.”

“Ignorovala jsem malé bodnutí, které jsem cítila při slově svědomí.” Stark může zůstat také, viďte? “

“Samozřejmě. Královna musí mít vždy svého strážce po boku.”

“Když už o tom mluvíme,” řekla jsem rychle, ráda, že jsme změnili téma z otázky o svědomí a bojování proti zlu, “jak dlouho je Seoras vaším strážcem?”

Královniny oči změkly a její úsměv se stal sladším, teplejším a ještě krásnějším. “Seoras se mi zavázal jako strážce před více než pěti sty lety.”

“Do prdele! Pětseti lety? Kolik vám je let??”

Sgiach se zasmála. “Po určitém okamžiku, si nemyslíte, že je věk irevelantní?”

“A není slušné ptát se dívky na věk.”

I kdyby nic neřekl, věděla bych, že Seoras přišel do místnosti.Sgiachina tvář se změnila, když byl kolem. Bylo to jako kdyby jste přepnuli vypínač a zapnuli v ní něco měkkého a teplého. A když se na ni on díval, jen na chvíli, nevypadal tak drsný a bojem zjizvený, a že by ti rád nakopal zadek pokud by s tebou mluvil.

Královna se zasmála a pohladila ruku svého strážce s intimitou, která mi dala naději, že Stark a já bychom mohli najít kousek z toho, co mají ti dva. A kdyby mě volal dívkou po pětseti letech, bylo by to také celkem v pohodě.

Heath mě nazýval dívkou. No, více méně dívkou. Nebo i jen Z, navždy jen jeho Z.

Ale Heath byl mrtvý a pryč a nikdy mě už nebude nijak volat.

“Čeká na vás, mladá královno.”

Šokovaná jsem se podívala na Seorasa. “Heath?”

Bojovníků pohled byl moudrý a chápavý, jeho hlas jemný. “Ano, váš Heath na vás zřejmě čeká někde v budoucnosti, ale já mluvím o vašem strážci.”

“Stark! Oh, dobře, vzbudil se.” Vím, že můj hlas zněl vinně.Nechtěla jsem myslet na Heatha, ale bylo to těžké. Byl součástí mého života od mých devíti let, a mrtvý jen pár týdnů. V duchu jsem se otřásla, rychle jsem se Sgiach uklonila a zamířila jsem ke dveřím.

“On není ve vašem pokoji,” řekl Seoras. “Chlapec je v háji. Ptal se, jestli byste se tam nemohli setkat.”

“On je venku?” Zastavila jsem se překvapeně. Vzhledem k tomu, že se Stark vrátil z Onoho světa, byl příliš slabý a nedělal více věcí než že jedl, spal a hrál počítačové hry se Seorasom, který byl vlastně super divný pozorovatel, bylo to jako spojení střední školy Statečné srdce a zavolané povinnosti.

“Ano, holčička dělala zbytečný rozruch kolem svého make-apu, ale nyní je konečně znovu pravý hlídač.”

Položila jsem si pěst k boku a přimhouřila jsem oči na starého bojovníka. “Skoro zemřel. Krájely jste ho na kusy. Byl v Onom světě. Dejte mu malou pauzu …”

“Ano, ale on vlastně zemřel, že ano?”

Protočila jsem oči. “Říkal jste, že je v háji?”

“Ano.”

“Dobře.”

Jak jsem spěchala ke dveřím, následoval mě Sgiachin hlas.“Vezměte si tu krásnou šálu, který jste si koupila v obci. Je chladný večer.”

Pomyslela jsem si, jakou divnou věc mi Sgiach řekla. Myslím, že no dobře, na Skye byla zima (a obvykle vlhko), ale mláďata a upíři nepociťují změny počasí jako lidé. Ale no co už. Když vám bojovná královna řekne, že máte něco udělat, obvykle je nejlepší udělat to.Takže jsem se vrátila do obrovské místnosti, kterou jsem sdílela se Starkem a popadla jsem šálu přehozený přes konec postele s nebesy.

Byla z krémového kašmíru, s pásem tkaného zlata, a pomyslela jsem si, že možná vypadala hezčí visící na červeném závěsu, než kolem mého krku.

Na sekundu jsem se zastavila při pohledu na postel, o kterou jsem se v posledních týdnech dělila se Starkem. Přikrývala jsem ho, držela jsem ho za ruku, a položila jsem si hlavu na jeho rameno, když jsem sledovala jak spal. Ale to bylo všechno.Nezkoušel mě trápit tou věcí s ním.

Blbost! On je strašně zraněný!

V duchu jsem se přikrčila, když jsem počítala, kolikrát Stark kvůli mně trpěl: šíp ho téměř zabil, protože vzal výstřel, který byl určen mně; musel se dát nakrájet a pak zničit sebe samého, aby v onom světě mohl přijít za mnou; byl smrtelně zraněn Kalonou, protože věřil, že to byl jediný způsob jak najít to, co bylo ve mně roztříštěné.

Ale já jsem ho také zachránila, připomněla jsem si. Stark měl pravdu, sledovat Kalonovu brutalitu na něm mě muselo dát zase dohromady, a díky tomu Nyx přinutila Kalonu vdechnout kousek nesmrtelnosti do těla Starka, vrátit mu jeho život a zaplatit tím dluh za zabití Heatha.

Prošla jsem přes nádherně zdobený hrad, kývala jsem na bojovníky, kteří se mi uctivě uklonili, a přemýšlela jsem o Starkovi, automaticky zvýšila svou rychlost. O čem přemýšlí, když se venku prochází poté, co zažil?

Sakra, já nevím, co si myslí. Byl jiný, od té doby co jsme se vrátili.

No, samozřejmě, že byl jiný, říkala jsem si vážně, cítíc se mizerně a neloajálně. Můj bojovník si udělal cestu do Onoho světa, zemřel, byl vzkříšen a pak vtržen zpět do těla, které bylo slabé a zraněné.

Ale do té doby. Než jsme se vrátili do skutečného světa, se něco mezi námi stalo. Něco, co nás změnilo. Nebo jsem si alespoň myslela, že ano. Byli jsme si super blízcí v onom světě. Jeho pití ode mě byl neuvěřitelný zážitek. Bylo to víc než sex. Jasné, bylo to dobré. Opravdu, opravdu dobré. Mělo ho to uzdravit, posílit ho a jaksi, upevnit to, co bylo ve mně ještě rozbité, takže se moje tetování vrátila.

A tato nová blízkost se Starkem dělala ztracení Heatha snesitelnějším.

Tak proč jsem se cítila tak depresivně? Co se mnou bylo špatně?

Sakra. Já nevím.

Máma by věděla. Myslela jsem na mámu a nečekaně jsem pocítila strašnou samotu. Jasné, pokazila to a v podstatě dala nového manžela nade mě, ale byla stále mojí mámou. Chybí mi, přiznal malý hlásek uvnitř mé hlavy. Pak jsem zavrtěla hlavou. Ne. Stále jsem měla “mámu”. Ale babička byla pro mě více.

“Babička je to, co mi chybí.” A pak, samozřejmě, jsem se cítila provinile, protože od té doby, co jsem byla zpět, jsem jí nezavolala.Dobře, zaručeně jsem věděla, že babička cítila, jak se moje duše vrátila, že jsem v bezpečí. Vždy byla super intuitivní a to zejména u mně. Ale měla jsem jí zavolat.

Cítíc se uvnitř opravdu zklamaná a smutná, jsem si kousala svůj ret a omotala jsem si kašmírovou šálu kolem krku, držíc se konce, dokud jsem se nevydala přes most, který vypadal jako vodní příkop a studený vítr bičoval kolem mě. Bojovníci byli osvětleni pochodněmi a já jsem zdravila lidi, kteří se mi klaněli. Snažila jsem se nepodívat na strašidelné nabodnuté lebky orámované pochodněmi. Vážně.

Lebky. Stejně jako reální mrtví lidé. No, byly staré a scvrklé a do značné míry bezmasé, ale přesto, nechutné.

Držíc své oči odvrácené, jsem sledovala vyvýšený chodník přes bažinatou oblast, která obklopovala zemi po straně hradu. Když jsem se dostala na úzkou cestu, zabočila jsem doleva. Posvátný háj začínal jen kousek od hradu, takže se zdálo, že se natahoval do nekonečné dálky na druhé straně cesty. Nevěděla jsem, kde byl, protože jsem si vzpomněla na přenos, jako mrtvou, na mé cestě ke Sgiach. Věděla jsem, kde byl proto, že v posledních týdnech, zatímco se Stark zotavoval, jsem cítila jak mě háj přitahuje. Když jsem nebyla s královnou nebo Afroditou, nebo jsem nekontrolovala Starka, byla jsem v něm na dlouhých procházkách.

Připomnělo mi to Onen svět ve skutečnosti mě tato vzpomínka potěšila, ale někdy jsem byla z toho vyděšená.

I když jsem navštěvovala posvátný háj, nebo jak by ho nazval Seoras, Croabh, bylo to vždy jen během denních hodin. Nikdy ne po západu slunce. Nikdy v noci.

Prošla jsem po cestě. Cestu lemovaly pochodně. Vrhali blikající stíny k okraji háje, půjčující si dostatek světla, takže jsem mohla rozeznat náznak mechového, magického světa za hranicí nestárnoucích stromů. Vypadalo to jinak bez světla tvořícího baldachýny větví. Už to nebylo známé, a cítila jsem pichlavý pocit přes mou pokožku, jak byly mé smysly v super pohotovosti.

Moje oči stále zkoumali stíny v háji. Byly černější, než by měly být? Bylo tam uvnitř něco špatného, co by tam číhalo? Zachvěla jsem se, a tehdy jsem dál v ulici zachytila na okraji něco z mé představy.Srdce mi poskakovalo v hrudi, dokud jsem se dívala před sebe, napůl očekávajíc křídla a chlad, zlo a šílenství …

Místo toho, co jsem viděla, mi srdce začalo poskakovat z jiných důvodů.

Byl tam Stark, stál před dvěma stromy, které byly zkroucené společně do jednoho. Prolínavé větve byly zdobeny pruhy látek svázaných dohromady, některé zářivě barevné, jiné opotřebované, vybledlé a potrhané. Byla to pozemská verze visícího stromu, který stál před Nyxiným hájem v onom světě, ale jen proto, že byl v “reálném” světě ještě neznamenalo, že byl o něco méně okázalý.

Zvlášť, když chlapec, který stál před ním a díval se na jeho větve, měl na sobě kostkované oblečení MacUalisov v barvách země, v tradičním stylu bojovníka, kompletně s dýkou, sporranem a všemi možnými druhy sexy kovů ozdobujících koženou výstroj (jak by řekl Damien ).

Dívala jsem na něj, jakoby jsem ho neviděla několik let. Stark vypadal silně a zdravě a zcela zúčastněně. Byla jsem rozptýlená tím, co si skotský kluci oblékali, nebo neoblékali, pod své kilty, když se obrátil ke mně.

Jeho úsměv se mu rozzářil v očích. “Já prakticky slyším, co si myslíš.”

Mou tvář okamžitě zalilo teplo, zvlášť když měl Stark schopnost vnímat moje emoce. “Ty údajně neposloucháš pokud nejsem v nebezpečí.”

Jeho úsměv se proměnil na nafoukaný a jeho oči šibalsky zářily.“Tak nemysli nahlas. Ale máš pravdu.

Neměl jsem poslouchat, protože to, co jsem od tebe dostal byl pravý opak toho, co bych nazval nebezpečím.”

“Chytrák,” řekla jsem, ale nemohla jsem si pomoci, abych mu neopětovala úsměv.

“Ano, to jsem já, ale já jsem tvůj chytrák.”

Stark ke mně natáhl ruku, když jsem k němu přišla, a propletli jsme si prsty. Jeho dotek byl teplý, jeho ruka silná a stabilní. Takto blízko při něm, jsem mohla vidět, že měl ještě kruhy pod očima, ale nebyl už tak smrtelně bledý, jako býval. “Znovu si sám sebou!”

“Hej, chvíli mi to trvalo; můj spánek začal být divný, ne tak klidný, jak by měl být, ale je jako vypínač, který se ve mně zapnul a konečně jsem se dobil.”

“To jsem ráda. Měla jsem o tebe takový strach.” Když jsem to řekla, uvědomila jsem si, jaké to bylo pravdivé a vyhrkla jsem: “Taky jsi mi chyběl.”

Stiskl mi ruku a zatáhl mě k němu blíž. Celá jeho arogantní posměšnost se vypařila. “Já vím. Cítila ses vzdálená a vystrašená. Co je to s tebou?”

Chtěla jsem mu začít říkat, že se mýlí, že jsem mu dávala jen nějaký prostor, ale slova, které se vytvořily a vyklouzli z mých úst byly upřímnější. “Kvůli mně jsi byl zraněn.”

“Ne kvůli tobě, Z. Byl jsem zraněn, protože to je to, co Temnota dělá, snaží se zničit ty, kteří bojují za Světlo.”

“Hej, no, já bych si přála, aby si na nějakou dobu Temnota vybrala někoho jiného, a tebe nechala odpočinout.”

Narazil do mě ramenem. “Věděl jsem, co dostanu, když jsem ti přísahal. Tehdy jsem byl v pohodě, a jsem v pohodě i teď a budu v pohodě i nadále na padesát let od teď. A, Z, opravdu to nezní moc mužně a strážcovské, když říkáš , že Temnota si “vybírá” mě. “

“Podívej, jsem vážná. Chceš vědět, co to se mnou je, dobře, byla jsem vyděšená, že by si tentokrát mohl být strašně zraněn.” Zaváhala jsem, bojovala jsem s nečekanými slzami, když jsem konečně pochopila. “Tak špatně, že by ti už nemohlo být dobře. A pak by jsi mě také opustil.”

Heathova přítomnost byla mezi námi tak hmatatelná, až jsem čekala, že uvidím jak kráčí z háje a říká Ahoj, Z. Neplač.Strašně soplíš, když pláčeš. A samozřejmě to děláš ještě těžší, pro mé nervy.

“Poslouchej mě, Zoey. Já jsem tvůj hlídač. Ty jsi moje královna; to je víc než Velekněžka, takže naše pouto je ještě silnější než běžná bojovnická přísaha.”

Zamrkala jsem. “To je dobře, protože je to jako špatná věc, která se mě snaží odtrhnout od každého koho mám ráda.”

“Nikdy mě nic od tebe nevezme, Z. Přísahám, moje přísaha na to.“Usmál se, a měl ve svých očích takovou důvěru a lásku, že se mi dech zasekl v hrdle. “Nikdy se mě nezbavíš, mo Bann ri.”

“Dobře,” řekla jsem tiše, opírajíc si hlavu o jeho rameno, když mě vtáhl dovnitř půlkruhu z jeho rukou.

“Jsem unavená z celé odjezdové záležitosti.”

Políbil mě na čelo a zamumlal proti mé pokožce. “Hej, já také.”

“Vlastně si myslím, že je pravda, že jsem unavená. Také se potřebuji dobít.” Podívala jsem se na něj.

“Bylo by v pořádku, kdybych tu s tebou zůstala? Já prostě nechci odejít a vrátit se k… k…” zaváhala jsem, nevěda, jak dát to, co jsem cítila do slov.

“K všemu, dobru a zlu. Vím, co máš na mysli,” řekl můj strážce.“Se Sgiach je to v pohodě?”

“Řekla, že můžeme zůstat tak dlouho, jak mi to mé svědomí povolí,” řekla jsem, usmívajíc se trochu trpce. “A teď mi to mé svědomí určitě povoluje.”

“To zní dobře. Nespěcháme vrátit se k celé Neferetině dramatu, který na nás čeká.”

“Takže na chvíli zůstaneme?”

Stark mě objal. “Zůstaneme, dokud neřekneš, že odejdeme.”

Zavřela jsem oči a odpočívala jsem v Starkovou náručí, cítíc jak ze mě opadá veškerá tíha. Když se mě zeptal: “Hej, chtěla by si se mnou něco udělat?”, Byla moje reakce okamžitá a jednoduchá: “Jasně, cokoliv.”

Cítila jsem jeho smích. “Tato odpověď mě nutí přehodnotit to, na co jsem se tě ptal.”

“Ne tento druh čehokoli.” Trochu jsem ho postrčila, i když jsem pocítila vlny úlevy, že se Stark znovu choval jako Stark.

“Ne?” Jeho pohled přešel z mých očí na mé rty a najednou vypadal méně arogantní a více hladový, a ten pohled mi roztřásl žaludek.

Pak se sklonil a políbil mě, tvrdě a dlouho, až mi úplně vyrazil dech.“Jsi si jistá, že si nemyslela tento druh čehokoli?” zeptal se, jeho hlas byl nižší a drsnější než obvykle.

“Ne. Ano.”

Ušklíbl se. “Které z těch dvou?”

“Nevím. Nedokážu myslet, když mě takto líbáš,” řekla jsem mu upřímně.

“Pak budu muset dělat více z tohoto druhu líbání,” řekl.

“Dobře,” řekla jsem, cítíc se na omdlení a podivně váhavě.

“Dobře,” zopakoval. “Ale později. Právě teď ti ukážu, jak silný strážce jsem a přidržím se původní otázky, kterou jsem se tě chtěl zeptat.” Sáhl do koženého vaku, který byl utáhnutý přes jeho tělo a vytáhl dlouhý, úzký pás MacUaliského plédu, zvednuv ho tak, aby se snadno vznášel ve větru. “Zoey Redbirdová, přeješ si, aby tvoje přání a sny do budoucnosti byly svázány se mnou zavěšení stromě?”

Váhala jsem jen sekundu, jen na tak dlouho, abych pocítila ostrou bolest, kterou byla nepřítomností Heatha, nepřítomností budoucího paprsku, který už nikdy nebude, a pak jsem zamrkala očima plných slz a odpověděla jsem svému strážci.

“Ano Starku, přeji si, aby byly moje přání a sny do budoucnosti spojené s tebou.”

Kapitola 4

Zoey

“Co musím udělat s mou kašmírovou šálou?”

“Vytrhnout z ní pás,” řekl Stark.

“Jsi si jistý?”

“Jasně, mám instrukce přímo od Seroase. Toto a mnoho vychytralých poznámek o mém vzdělání, které mi bohužel chybí, něco o nevědomosti mého zadku z mého ucha nebo lokte, a také něco o mně, že jsem cica, a nevím co to sakra znamená. “

“Cica? Jako babské jméno?”

“To si nemyslím …”

Stark a já jsme zakroutili hlavou v úplné shodě nad Seroasem a jeho podivností.

“Každopádně,” pokračoval Stark, “řekl, že kusy látky musí být z něčeho, co je moje a něčeho, co je tvé, a musí to mít pro nás nějaký význam.” Usmál se a zatáhl za mou třpytivou, drahou, krásnou novou šálu. “Toto se ti líbí strašně moc, ne?”

“Hej, dost na to, abych to nechtěla roztrhnout.”

Stark se zasmál, vytáhl dýku z pochvy na pásu, a podal mi ji. “Dobře, pak mezi námi svaž s mým plédem silný uzel.”

“Hej, tento pléd tě nestál osmdesát eur, což je více než sto dolarů. Myslím,” zamumlala jsem, když jsem sahala na dýku.

Místo toho, aby mě nechal vzít si od něj dýku, Stark zaváhal. Jeho oči našli moje. “Máš pravdu. Nestálo mě to peníze. Stálo mě to krev.”

Moje ramena klesly. “Promiň. Neposlouchej mě, jak kňučím o penězích a šátku. Ach, sakra! Začínám mluvit jako Afrodita.”

Stark převrátil dýku naopak tak, aby tlačila proti hrudi na jeho srdce.“Pokud se změníš na Afroditu, probodnu sám sebe.”

“Pokud se změním na Afroditu, bodni mě první.” Sáhla jsem po dýce, a tentokrát mi ji dal.

“Dohodnuto.” Ušklíbl se.

“Dohodnuto,” řekla jsem, pak jsem propíchla lemování okraje mé nové šály a jedním rychlým trhnutím jsem z ní vytrhla dlouhý, štíhlý pas.“Co teď?”

“Vyber si větev. Seoras řekl, že mám držet můj kus a ty máš držet svůj. Potom je spojíme dohromady a budeme si přát, aby se pro nás svázali dohromady.”

“Vážně? To je super romantické.”

“Hej, vím.” Natáhl ruku a jedním prstem pohladil mou tvář. “To mě nutí si přát, abych to udělal jen pro tebe.

Podívala jsem se mu do očí a řekla jsem přesně to, co jsem si myslela. “Jsi nejlepší strážce na světě.”

Stark zavrtěl hlavou, jeho výraz byl napjatý. “Nejsem. Neříkej to.”

Tak jako to udělal mně, pohladila jsem ho prstem po obličeji. “Pro mě, Starku. Pro mě si nejlepší strážce na světě.”

Trochu se uvolnil. “Pro tebe to zkusím.”

Podívala jsem se z jeho očí na starý strom. “Tady.” Ukázala jsem na nízkou vidlicovou větev, vytvořenou z listů a větviček, takže to vypadalo jako dokonalé srdce. “Toto je naše místo.”

Společně jsme šli ke stromu. Poté, stejně jako to instruoval Sgiachin strážce, jsme Stark a já svázali MacUaliský pléd barvy země a můj třpytivý kus smetany dohromady. Naše prsty se otřely a jak jsme ovinuli poslední část uzlu, naše oči se setkali.

“Moje přání pro nás je, aby byla naše budoucnost silná, stejně jako tento uzel,” řekl Stark.

“Mým přáním je, aby naše budoucnost byla společná, stejně jako tento uzel,” řekla jsem.

Uzavřeli jsme naše přání polibkem, který mi vzal dech. Skláněla jsem se k Starkovi, abych ho znovu políbila, když mě vzal za ruku a řekl:

“Dovolila bys mi, abych ti něco ukázal?”

“Fajn, jistě,” řekla jsem přemýšlejíc, že právě teď bych Starka nechala ukázat mi cokoliv.

Začal mě vést do háje, ale pocítil moje váhání, protože mi stiskl ruku a usmál se na mě. “Hej, není tady nic, co by ti mohlo ublížit, a pokud, ochráním tě. Slibuji. “

“Vím. Promiň.” Spolkla jsem podivnou malou bouli strachu, která se mi vytvořila v hrdle, stiskla jsem mu ruku, a kráčeli jsme do háje.

“Jsi zpět, Zoey. Vážně zpět. A jsi v bezpečí.”

“Nepřipomíná ti to také Onen svět?” říkala jsem potichu a Stark se musel sehnout, aby mě slyšel.

“Ano, ale v dobrém.”

“Mně také, většinu času. Cítím tu věci, které mě nutí myslet na Nyx a její říši.”

“Myslím, že to má něco společného s tím, jak staré je toto místo, a jak rozdílné je od světa. Fajn, tady je to,” řekl.

“Seoras mi o tomto místě řekl a přemýšlel jsem o tom těsně předtím, než jsi přišla. Toto je to, co jsem ti chtěl ukázat.” Stark ukázal dopředu vpravo od nás a já jsem radostí zalapala po dechu. Jeden ze stromů zářil. Zevnitř skalnatých linek v silné kůře, se lesklo měkké modré světlo, jakoby měl strom svítící žíly.

“To je úžasné! Co to je?”

“Jsem si jistý, že je na to vědecké vysvětlení, pravděpodobně něco o fosforu rostlin a tak, ale spíše jsem uvěřil, že je to magie, skotská magie,” řekl Stark.

Podívala jsem se na něj, usmála se a zatáhla jsem ho za pléd. “Také se mi líbí říkat tomu magie. A když už mluvíme o skotských věcech, vážně se mi líbíš v tom oblečení.”

Podíval se na sebe. “Hej, divné, že to, co jsou v podstatě šaty vyrobené z vlny, může vypadat tak mužně.”

Zasmála jsem se. “Ráda bych slyšela tebe, jak se ptáš Seorase a zbytku bojovníků, zda nosí vlněné šaty.”

“Sakra, ne. Právě jsem přišel z Onoho světa, ale to neznamená, že mám přání zemřít.” Pak se zdálo, že přehodnotil to, co jsem právě řekla, a dodal: “líbím se ti v tom?”

Zkřížila jsem si ruce a opsala jsem kolem něj kruh, tvářící se vážně, chvíli mě pozoroval. Barvy MacUaliského přehozu mi vždy připomínaly zem, dost podivně, Oklahomská červená špinavá zem je specifická. Tato výrazná rezavě hnědá byla smíchána se světlejší, jen změněnou listím a jako šedočerná kůra. Byl oblečený na starý způsob, stejně jako ho to Seoras naučil, ručně poskládaný do všech metrů materiálu a pak do toho zabalený a zabezpečený s pásy a hezkými starými brožemi (mimo to jsem si nemyslela, že Válečnický kluci to nazývají brož). Měl další kus kostkovaného plédu, který si mohl natáhnout přes ramena, což byla dobrá věc, protože kromě kožených řemenů typu křížem krážem, které na sobě nosil, měl tričko bez rukávů, které odhalilo mnoho holé kůže.

Odkašlal si. Jeho poloviční úsměv vypadal trochu chlapecky a trochu nervózně. “Takže? Přešel jsem přes vaši kontrolu, královno moje?”

“Absolutně.” Ušklíbla jsem se. “S velkým A-plus.”

Líbilo se mi, že i když byl velký, tvrdý hlídač, vypadal, že se mu ulevilo. “To rád slyším. Podívej se jak pohodlná je veškerá tato vlna.” Vzal mě za ruku a vedl mě blíže k zářícímu stromu, a sedl si, natahujíc svůj pléd na mech. “Posaď se, Zoey.”

“Nepřemýšlej, co udělám,” řekla jsem a zatočila se vedle něj. Stark mě vzal do náruče a převrátil okraj kiltu nade mě, takže jsem byla ohřátá, skrytá v tom, co jsem vnímala jako krásného bojovníka a kostkovaný pléd.

Leželi jsme tam tak, až se to zdálo jako dlouhá doba. Nemluvili jsme. Namísto toho jsme se ponořili do krásného a příjemného ticha. Cítila jsem, že je správné být ve Starkově náručí. Bezpečné. A když se jeho ruce začaly pohybovat, sledujíc vzor mých tetování, nejprve po tváři a pak dolů mým krkem, bylo to také správně.

“Jsem rád, že jsme se vrátili,” řekl potichu Stark.

“To kvůli tobě,” zašeptala jsem. “Kvůli tomu, čím si, jak jsem se cítila v onom světě.”

Usmál se a políbil mě na čelo. “Chtěla si říct, vystrašená a zblázněná?”

“Ne,” řekla jsem, dotýkajíc se jeho tváře. “Ty jsi stvořil pocit, že jsem znovu naživu.”

Jeho rty přešli z mého čela na moje ústa. Políbil mě hluboce a pak, proti mým rtům řekl: “To se dobře poslouchá, protože celá ta věc s Heathem, a téměř ztracených částí tebe, mě naučila něco ze skutečnosti, z níž jsem předtím věděl jen málo. Nemůžu bez tebe žít, Zoey. Možná budu jen tvůj strážce, a budeš mít dalšího manžela nebo partnera, ale koho dalšího budeš mít ještě ve svém životě, nezmění nic na tom, kdo jsem pro tebe. Nikdy se nenaštvu, nebudu znovu sobecký a neopustím tě.

Bez ohledu na to. Budu se dohadovat s ostatními chlapci, a to nás nezmění. Přísahám. ” Povzdechl si a pak si přitiskl čelo proti mému.

“Děkuji,” řekla jsem. “I když to zní dobře, že by si mě dal pryč ostatním klukům.”

Opřel se, zamračil se na mě a řekl: “To je obyčejná blbost, Z.”

“No, ty jsi řekl, že budeš v pohodě, pokud bych byla s-”

“Ne!” trochu se mnou potřásl. “Neřekl jsem, že budu v pohodě, pokud budeš s jinými kluky. Řekl jsem, že bych nenechal rozdělit to, co máme.”

“Co máme?”

“Každý druhého. Navždy.”

“To mi stačí Starku.” Ovinula jsem své ruce kolem jeho ramen.“Chtěl bys něco se mnou udělat?”

“Jasně, cokoliv,” zopakoval moji odpověď, což udělalo, že jsme se oba usmáli.

“Polib mě tak, jak si to udělal předtím, tak, abych nemohla přemýšlet.”

“To zvládnu,” řekl.

Stárkův polibek začal pomalu a sladce, ale tak to nezůstalo nadlouho. Jak se jeho polibek prohloubil, jeho ruce začaly zkoumat moje tělo. Když našel spodní okraj mého trička zaváhal, a to byla ta malá chvilka váhání, při níž jsem se rozhodla. Chtěla jsem Starka. Chtěla jsem od něj všechno. Odtáhla jsem se od něj, takže jsem se mu mohla podívat do očí. Oba jsme těžce dýchali a on se automaticky ke mně naklonil, jako by nemohl vydržet bez tlačení proti mému tělu.

“Počkej.” Položila jsem dlaň na jeho hruď.

“Promiň.” Jeho hlas zněl stroze. “Nechtěl jsem jít na to příliš rychle.”

“Ne, to není ono. Ty si na to nešel příliš rychle. Jen jsem chtěla … no …” zaváhala jsem, snažíc se v mysli pracovat přes mlhu touhy, kterou jsem pro něj cítila. “Ach, sakra. Ukážu ti, co chci.” Než jsem mohla být bázlivá a v rozpacích, vstala jsem. Stark se na mě díval s výrazem, který byl zvědavost smíchaná s vzrušením, ale když jsem si svlékla tričko, stáhla a vystoupila z džínsů, zvědavost zmizela a jeho oči jakoby ztmavly od vzrušení. Lehla jsem si zpátky v bezpečí do jeho rukou, milujíc pocit drsnosti jeho plédu proti hebkosti mé nahé pokožky.

“Ty jsi tak krásná,” řekl Stark sledujíc vzor mého tetování, které jsem měla omotané kolem pasu. Jeho dotek mě roztřásl. “Bojíš se?” zeptal se a táhl mě blíž.

“Netřesu se proto, že se bojím,” zašeptala jsem proti jeho rtům mezi polibky. “Třesu se kvůli tomu, jak moc tě chci.”

“Jsi si jistá?”

“Úplně jistá. Miluji tě, Starku.”

“Taky tě miluju, Zoey.”

Stark mě vzal do náruče a s jeho rukama a ústy mi zakryl výhled na svět, takže jsem přemýšlela jen o něm, chtíc být jen s ním. Jeho dotek vyhnal ošklivé vzpomínky na Lorena a chybu, kterou jsem udělala, dával do mlhy minulosti. Zároveň Stark uklidňoval zranění ve mně, zanechané ztrátou Heatha.

Heath mi chyběl vždy, ale on byl člověk, a s láskou se Starkem, jsem pochopila, že bych se s Heathem nakonec musela rozloučit.

Stark byl moje budoucnost, můj bojovník, můj strážce, moje láska.

Když Stark rozbalil MacUaliský pléd z celého těla a lehl si nahý vedle mě, sklonil se, a pak jsem cítila jeho jazyk nejprve proti tepu na krku, a pak krátký, tázavý dotek zubů.

“Ano,” odpověděla jsem, překvapená dychtivostí, neznámého zvuku mého hlasu. Posunula jsem své tělo tak, aby byly Starkovy rty na mém krku jistější, zatímco já jsem políbila pevný, hladký výstup, kde se setkalo jeho rameno s bicepse,. S vlastní otázkou beze slov, jsem nechala zuby poškrábat jeho pokožku.

“Och, bohyně, ano! Prosím, Zoey. Prosím.”

Nemohla jsem už déle čekat. Zařízla jsem mu zuby do pokožky ve stejném okamžiku, kdy on trochu jemně do krku zařízl své, a s teplem sladké chuti jeho krve bylo moje tělo naplněno společnými pocity.

Pouto mezi námi bylo jako oheň, hořelo a spotřebovávalo, téměř bolestně ve své intenzitě. Téměř nesnesitelně v potěšení. Drželi jsme se navzájem, ústy přitisknut proti pokožce, tělo proti tělu. Vše, co jsem cítila, byl Stark. Vše, co jsem slyšela, byl tlukot našich najednou bijících srdcí. Nemohla jsem říct, kde jsem končila a on začínal. Nemohla jsem říct, které potěšení bylo moje, a které jeho.

Později, když jsem ležela v jeho náručí, s nohama protkanými dohromady, naše těla stále kluzké pak, poslala jsem tichou modlitbu k mé bohyni: Nyx, děkuji ti, že jsi mi dala Starka. Děkuji, že si ho nechala, aby mě miloval.

Kapitola 5

Steave Rae

“Nejsi sama sebou. Víš o tom?”

Steavy Rae se podívala na Kramishu. “Všechno co dělám je, že tu jen sedím, střežící své vlastní záležitosti.” Odmlčela se, zbývající na rozdíl od někoho skloněná. “Jak to, že nejsem sama sebou?”

“Vybrala sis nejtmavší, nejstrašidelnější kout, který tu je. Sfoukla si svíčky tak, aby byl ještě tmavší. A sedíš tady, trápící tak hlasitě, že téměř mohu slyšet tvé myšlenky.”

“Ty nemůžeš slyšet moje myšlenky.”

Ostrost v hlase Steave Rae způsobila, že se Kramishiny oči rozšířily.

“Samozřejmě, že nemůžu. Není třeba, abys byla kvůli nim podrážděná. Řekla jsem téměř. Nejsem Sookie Stackhousová. Navíc, i kdybych byla, neposlouchala bych tvé myšlenky. Bylo by to nezdvořilé a moje máma mě vychovala lépe než klobouk.” Kramisha si sedla vedle Steave Rae na malou dřevěnou lavici.

“Když už o tom mluvíme, jsem jediná, kdo si myslí, že vlkodlak je více sexy než Bill a Eric dohromady?”

“Kramisho, nepleť sem třetí řadu Pravé krve. Ještě jsem neviděla své DVD druhé řady.”

“No, řekla jsem to jen proto, aby ses připravila na jistou čtyřnohou horečku.”

“Vážně. Neopovažuj se mi říct ještě něco jiného.”

“Fajn-fajn, ale při celé vlko-monstrum-sexy-chlapské věci, je něco co mi musíš o tomto říct.”

“Tato lavice je vyrobena ze dřeva. Dřevo se rovná zem. Což znamená, že pravděpodobně mohu přijít na způsob, jak právem zbít žijící bytost, pokud by mi pokazila Pravou krev.”

“Mohla by sis dát pohov? Už toho mám opravdu po krk. Mám něco jiného, co musíme prodiskutovat, než půjdeme na to, co vím, že bude jedno velké nudné zasedání rady.”

“Je to součástí toho, co musíme dělat. Já jsem Velekněžka. Ty jsi laureátka poezie. Musíme jít na zasedání rady.” SteaveRae vypustila dlouhý závan vzduchu a cítila, jak jí ramena klesly. “Sakra, budu ráda, když se Zoey zítra vrátí.”

“Dobře, dobře, chápu. Co nechápu je to, co ti tak obrátilo hlavu vzhůru nohama, až vypadáš, jakoby si se obrátila naruby.”

“Můj přítel přišel o svou pekelnou mysl a zmizel z povrchu zemského. Moje nejlepší kamarádka málem zemřela v Onom světě. Červené mláďata, ty ostatní, pořád někde jinde něco dělají, Bubba ví co, a jsem si jistá, že to znamená jezení lidí. A k tomu všemu bych měla být Velekněžka, i když si nejsem ani jistá, co všechno to znamená. Myslím, že je toho dost na to, aby to popletlo něčí hlavu. “

“Hej, to tedy je. Ale ne dost, abych měla všechny divné blbé básně se stejným podivným tématem.

Jsou o tobě a zvířatech, a já chci vědět proč.”

“Kramisho, já nevím, o čem mluvíš.”

Steave Rae začala vstávat, ale Kramisha sáhla do velké tašky a vytáhla kus papíru fialové barvy, který byl našikmo přepsán jejím tučným písmem. S těžkým povzdechem, si Steave Rae sedla a natáhla svou ruku.

“Dobře. Ať vidím.”

“Obě jsem je napsala na tento papír. Starou i novou. Něco mi řeklo, že by si mohla potřebovat osvěžit paměť.”

Steave Rae nic neřekla. Její oči přešly na první báseň na papíře. Dala si na čas, když jí četla. Ne proto, že by si potřebovala osvěžit paměť. Nepotřebovala to. Každý řádek byl vypálen do její mysli.

Kroky Rudé jsou ve Světle,

má svázané ruce pro svou část

v apokalyptickém boji.

Temnota se skrývá v různých formách.

Dívej se mimo tvar, barvu, lži

a emocionální bouři.

Spojenectví s ním; zaplatíš svým srdcem,

ačkoli důvěra nemůže poskytnout,

pokud je Temnota tvou součástí.

Dívej se duší a ne svýma očima,

protože tančíš se šelmami.

Musíš proniknout přes jejich převlek.

Steave Rae si řekla, že nebude plakat, ale její srdce bylo potlačené a zlomené. Báseň měla pravdu.

Dívala se na Rephaima svou duší, ne očima. Ona rozdělila Temnotu, věřila a přijala ho, a kvůli tomu, že ona sama je spojena se zvířetem, věnovala se mu svým srdcem. Stále platila svým srdcem.

Neochotně se Steave Rae podívala na druhou báseň na stránce, novou. Připomínala si, že nemá reagovat, nenechávajíc svou tvář něco prozradit, začala číst: Zvěř může být krásná,

Sny se stávají přáním,

Realita se mění rozumem.

Věř své pravdě,

Muž … monstrum … tajemství … magie.

Poslouchej svým srdcem.

Dívej se bez pohrdání,

Láska se neztratí.

Důvěřuj jeho pravdě.

Jeho slib je důkazem,

Zkouškou je čas.

Víra osvobozuje,

Pokud je odvaha ke změně.

Steave Rae měla sucho v puse.

“Promiň, nemohu ti pomoci. Netuším, co to znamená.” Zkusila vrátit kus papíru zpět Kramishe, ale básnické ruce se jí zkřížili na hrudi.

“Nejsi dobrý lhář, Steave Rae.”

“Není moudré oslovovat svou Velekněžka lhářkou.” Zde došlo k tvrdé ostrosti v hlase Steave Rae, což způsobilo, že Kramisha zavrtěla hlavou.

“Co se s tebou děje? Zabýváš se něčím, co se zevnitř prozáří z tebe ven. Pokud si sama sebou, mluvíš se mnou. Snažíš se něco vymyslet.”

“Nemůžu přijít na ty poetické věci! Je to metafora, symbolika a podivné, matoucí předpovědi.”

“To je prokletá lež,” řekla Kramisha. “My jsme už na tu věc přišli. Zoey přišla. Ty a já, nebo alespoň natolik, aby Zoey přišla ke slovům v onom světě. A pomohlo to. Stark řekl, že ano.” Kramisha ukázala na první báseň. “Něco z tohoto se stalo skutečností. Potkala si zvířata. Ti býci. Od té doby si jiná. Teď jsem dostala další ze zvířecích básní. Vím, že je pro tebe. A vím, že víš víc, než říkáš.”

“Podívej se, zůstaň stát mimo dosah mých záležitostí, Kramisho.” Steave Rae vstala, vyšla z výklenku, a když nakráčela přímo do Draka Lankforda zakřičela zpět na Kramishu: “Skončila jsem s mluvením o té zvířecí věci!”

“Hej, PRR, co se děje?” Drakova silná ruka podepřela Steave Rae, když zakopla kvůli jejich srážce.

“Řekla jsi zvířecí věc?”

“Řekla.” Kramisha ukázala na notesovou stránku v ruce Steave Rae. “Přišli ke mně dvě básně, jedna v den, kdy se Steave Rae setkala s býky, a druhá jen před malou chvílí. Nechce o nich přemýšlet.”

“Neřekla jsem, že nemám v úmyslu o nich přemýšlet. Chci se jen postarat o své záležitosti sama, bez každého prokletého člověka slídícího kolem ve vesmíru.”

“Myslíš si, že jsem každý prokletý člověk?” zeptal se Drak.

Steave Rae se přinutila podívat se mu do očí. “Ne, samozřejmě, že ne.”

“A souhlasíš se mnou, že Kramishiné básně jsou důležité.”

“No, jo.”

“Pak je prostě nemůžeš ignorovat.” Drak položil ruku na rameno Steave Rae “Vím, jaké to je chtít, aby byl tvůj život soukromý, ale vstoupila si do pozice, kde jsou důležitější věci než soukromí.”

“Já vím, ale mohu si to vyřešit sama.”

“S býky si to nevyřešila sama,” řekla Kramisha. “Stále se to s nimi děje.”

“Jsou pryč, ne? Takže jsem se s nimi v pohodě vypořádala.”

“Vzpomínám si na tebe po boji s býkem. Byla jsi vážně zraněna. Kdyby si pochopila Kramishino varování, nemusela být cena tak vysoká. A pak je tu fakt, že se objevil krakoun, a mohl by to být i to zvíře Rephaim. To monstrum je stále někde tam venku, a je nebezpečný pro nás všechny. Takže musíte pochopit, mladá kněžko,že některá varování pro vás nemohou být držena v tajnosti, protože se to dotýká životů druhých. “

Staeve Rae se dívala do Drakových očí. Jeho slova byla silná. Jeho tón laskavý. Ale bylo to podezření a hněv, které viděla v jeho výrazu, nebo to byl jen smutek, který ho stíní od smrti jeho manželky?

Zatímco ona váhala, Drak pokračoval: “Zvíře zabilo Anastázii. Nemůžeme dopustit, aby další nevinní byli poznamenáni těmito tvory temnoty, jestli tomu můžeme zabránit. Víš, že mluvím pravdu, Steave Rae.”

“J-já vím,” zakoktala jsem se, snažíc si uspořádat slova. Rephaim zabil Anastázii v noc, kdy ho Darius sestřelil z oblohy. Nikdo na to nikdy nezapomněl, nikdy nezapomenu, hlavně teď, když se věci změnily.

Jsou to už týdny a já jsem ho neviděla. Vůbec. Naše pouto tam stále je. Cítím ho, ale nic od něj necítím.

A tento nedostatek citu rozhodl za Steave Rae. “Tak dobře, máš pravdu. Potřebuji s tím pomoci.”

Možná to je tak, jak to mělo být, pomyslela si, když podala Drakovi básně. Možná, že Drak objeví moje tajemství, a pak bude všechno zničeno: Rephaim, naše pouto, a mé srdce. Ale aspoň bude po všem.

Když Drak četl báseň, Steave Rae sledovala, jak jeho výraz potemňuje. Když se konečně podíval ze stránky a do jejích očí, nebylo pochyb, že byl znepokojen.

“Druhý býk, kterého si vykouzlila, byl černý, porazil zlého býka, jaký typ spojení máš s ním?”

Steave Rae se snažila nedat najevo, jak se jí ulevilo, že Drak byl zaměřen na býka, a nezpovídal ji o Rephaimovi.

“Nevím, jestli se to skutečně dá nazývat spojením, ale myslela jsem si, že byl krásný. Byl černý, ale nebyla kolem něj Temnota. Byl neuvěřitelný, stejně jako noční obloha, nebo zem.”

“Země …” Na Drakovi se zdálo, že přemýšlí nahlas. “Pokud ti býk připomíná tvůj živel, možná je to dost pro vás dva, abyste zůstali spojeni.”

“Ale my víme, že je dobrý,” řekla Kramisha. “Není o něm žádné tajemství. Básně nemohou mluvit o něm.”

“Takže?” Steave Rae nemohla skrýt své podráždění. Kramisha byla jako prokletý pes s kostí. Prostě to nenechá být.

“Takže, báseň, speciálě ta poslední, je o důvěře v pravdu. Už víme, že je dobrý. Můžeš věřit černému býkovi. Nač potřebuješ báseň, aby ti o tom řekla?”

“Kramisho, snažím se ti říct, že nevím.”

“Jednoduše si nemyslím, že mluví o černém býkovi,” řekla Kramisha.

“O čem jiném by mohly mluvit? Nevím o žádných dalších zvířatech.” Steave Rae řekla slova rychle, jakoby rychlost mohla vzít s sebou lež.

“Říkala si, že Dallas má neobvyklé nové spříznění, a že vypadal, že se zbláznil. Je to tak?” zeptal se Drak.

“Ano, v podstatě,” řekla Steave Rae.

“Zmínka o zvířeti může být symbolický Dallas. Báseň může znamenat, že musíš věřit, že je v něm stále lidskost,” řekl Drak.

“Nevím o tom,” řekla Steave Rae. “Byl jeden výbušný zmatek a super blázen, když jsem ho viděla naposledy. Myslím, že říkal, několik vážně divokých věcí, o tom, že viděl krakouna.”

“Zasedací Rada zvolala schůzku!” Lenobiin hlas proudil po chodbě z otevřených dveří do místnosti Rady.

“Nebude ti vadit, když si to vezmu?” Drak zvedl kus papíru, když se vydali chodbou. “Zkopíruji si to, a pak ti to vrátím, ale rád bych měl možnost studovat a posoudit báseň důkladněji.”

“Ano, to je v pořádku,” řekla Steave Rae.

“No, jsem ráda, že si váš mozek vybral pracovat na tomto, Draku,” řekla Kramisha.

“Já také,” Steave Rae se snažila, aby to znělo, jako kdyby říkala pravdu.

Drak se odmlčel. “Nebudu to probírat se všemi, jen s těmi upíry, kterým věřím, že nám pomohou pochopit smysl básně. Chápu tvé přání soukromí.”

“Řeknu o tom Zoey, jakmile se zítra vrátí,” řekla Steave Rae.

Drak se zamračil. “Myslím, že bychom měli probrat báseň se Zoey, ale bohužel, se zítra v noci nevrátí zpět do Školy noci.”

“Co? Proč ne?”

“Stark zřejmě není dost připraven na cestu, takže Sgiach jim dala povolení k pobytu na ostrově Skye na neurčito.”

“Toto vám řekla Zoey?” Steave Rae nemohla uvěřit, že její nejlepší kámoška mluvila s Drakem, a ne s ní. Co si Zoey myslela?

“Ne, ona a Stark mluvili s Jackem.”

“Ach, oslavný rituál.” Steave Rae chápavě přikývla. Zoey nemohla od ní nic obdržet. Jack byl zcela zabrán do rituálu, že sám si vzal na starost hudbu, jídlo a výzdobu, nejdříve jí zavolal s celým seznamem otázek jako: Jaká je tvoje oblíbená barva? A Doritos nebo Ruffles?

“Ten teplý kluk je vážně posedlý. Vsadím se, že ztratil svůj hloupý rozum, když zjistil, že Zoey zítra nepřijde domů.”

“Vlastně, on využívá čas navíc na cvičení písně, kterou chce zpívat a zdobí,” řekl Drak.

“Bohyně, pomoz nám,” řekla Kramisha. “Pokud se pokusí všude zavěsit duhy a jednorožce a udělá pro nás všechny oblečení péřového hroznýše, znovu … Jednoduše chci říct: sakra, ne! “

“Origami mečů,” řekl Drak.

“Promiňte?” Steave Rae si nebyla jistá, jestli ho slyšela správně.

Drak se zasmál. “Jack šel do Field House a půjčil si skotský meč, aby mohl mít skutečný vzor k práci.

Na počest Starka, půjde zavěsit origami mečů na rybářské vlasce. Řekl, že se to bude podobat písni.”

“Ach, samozřejmě, bude se to vzpírat gravitaci.” Steave Rae nemohla přemoci hihňání. Asi si vzala Jacka k srdci. Byl prostě příliš roztomilý pro slova.

“Doufám, že je nedělá na růžovo. To by nebylo dobré.”

Dorazili ke dveřím do místnosti Rady a před tím, než vstoupili do již plné místnosti, Steave Rae slyšela Draka říci: “Ne růžové. Fialové. Viděl jsem ho nést balík fialového papíru.”

Steave Rae se ještě usmívala, když Lenobia svolala zasedání Rady za zahájené. Ve dnech, které následovaly, si vzpomněla na její úsměv a přání, aby mohla držet obrázek Jacka dělajícího fialové meče z papíru a zpívat Defying Gravity, věčně se dívajíc z té lepší stránky života, věčně příjemný, věčně šťastný, a co je nejdůležitější, věčně v bezpečí.

Jack

“Běnko, co je ti ty moje krasko? Proč se dnes chovaš tak divně?” Jack vytahl hromadu fialovych origami papirů a snažil se je z psiho zadku dostat na dřevěnou stoličku, ktera mu sloužila jako odkladaci stolek a stojan na meč. Velky pes se rozzlobil. Bouchl ocasem o zem a posunul se bliže k Jackovi. Povzdechl si a věnoval ji laskyplny, ale podražděny pohled. Nemusiš byt vazana ke mně. To je vpořadku. Ja jsem jen na ozdobu.

“Dnes je na tobě vice než zavisla.” řekl Damien, ktery seděl se skřiženyma nohama na travě vedle Jacka.

Jack přestal pracovat na skladani papirů do tvaru meče a pohladil Běnku po jeji měkke hlavě. “Mysliš, že citi, že S-T-A-R-K ještě neni na 100 % vpořadku? Myslite si, že vi, že se zitra nevrati?”

“No možna, je mimořadně inteligentni, la emyslim, že se vice boji o tebe, když tě vidi jak tam lezeš, než o Starkovu unavu a opožděni.”

Jackovi se klepaly prsty při pohledu na osm a půl metrovy žebřik, ktery byl připraveny.

“No, neni nic kvůli čemu bych se o Běnku nebo o tebe nebal. Ten žebřik je naprosto bezpečny¨. Ma dokonce zvlaštni drženi, odjištěna zapadka, ktera ho děla naprosto bezpečnym.”

“Ja nevim je to hrozně vysoko.”řekl Damien a podival se na nejvyšši přičky žebřiku.

“No neni to tak špatne. Plus to neni jako stoupani na vrchol, nebo alespoň ne moc. Tento strom ma teď měkke a visici větve. Vite od te doby co ho někdo nahoře praskl.” Jack posledni větu zašeptal.

Damien si odkašlal a dal velkemu dubu, na kterem seděli, varovny pohled.

“Dobře,nenaštvěte se, ale ja s vami opravdu potřebuji mluvit a vyběru konkretniho mista k Zoeyinu oslavnemu ritualu.”

Jack zvadl ruku, dlani, v univerzalnim signalu k zastaveni. “Ja už vim, že lide budou mit problemy s timto mistem. Pravě jsem došel k nazoru, že me důvody pro to jsou lepši, než důvody proti tomu.”

“Zlato, ty maš vždy ty nejlepši umysly.” Damien chytil Jackovu ruku a držel ji v těch svych. “Ale myslim, že tentokrat budeme muset zvažit, že byste mohli byt jedini, kdo uvidi něco pozitivniho na tomto mistě. Profesorka Nolanova a Loren Blake byli zabiti zde. Kalona tady utekl ze země, roztrhl ji a roztřištil strom. Toto misto necitim jako slavnostni.”

Jackova volna ruka se vztahovala na Damiena. “Toto je misto sily že?”

“Spravně.” řekl Damien

“A sila neni negativni nebo pozitivni v nevyužite podobě. Jen trvat na těchto vlastnostech, když převezmeme vnějši sily a ovlivnit to. Spravně?”

Damien se odmlčel, uvažoval a pak neochotně přikyvl. “Ano, předpokladam, že maš znovu pravdu.”

“No mam pocit, že sila v tomto mistě, ten roztřištěny strom a prostor zde u vychodni zdi - byla zneužita. Je třeba šance, aby se znovu použila pro dobro a světlo. Chci tomuto mastu dat šanci; Ja musim. Něco ve mně řika, že musim byt tady, Zoeyin oslavny ritual připravit pro jeji navrat a to dokonce i když ona a Stark přijedou později.”

Damien si povzdechl. “Viš, že budu vždy věřit tvym pocitům.”

“Takže mě v tom budeš podporovat? I když si každy řika, že tvůj přitel je blazen?”

Damien se na něj usmal. “Každy neřika, že jsi super blazen. Řikaji, že tva horlivost je třeba k dekocari a organizaci tveho zkaženeho ůsudku.”

Jack se zasmal. “Vsadim se, že neřekli horlivost a zkažene.”

“Jejich slova byla synonyma, jen horši.”

“To je můj Damien-slovni odbornik!”

“A to je můj Jack-optimista!” Damien se naklonil k Jackovi a nežně ho polibil na rty. “Tady udělejte co musite. Ja vim, že Zoey bude vděčna, až se konečně dostane domů.” Zastavil, smutně se usmal do věrnych Jackovych oči a dodal: “Milačku, chapeš, že Zoey se pravděpodobně nevrati za chvili? Vim, co ti řekl Stark, a ja jsem nemluvil ao A do Z, ale Afrodita řika, že Zoey neni sama sebou, že ve skutečnosti nezůstava na Skye kvůli Starkovi. Zůstane tam proto, že je odpojen od okolniho světa.”

“Ja tomu prostě nevěřim, Damiene,” řekl Jack pevně

“Ja tomu nechci věřit, ale faktem je, že Zoey se nevrati s Afroditou a Dariem a nikdy nemluvi o tom kdy se vrati. Pak je tu cela ta věc s Heathem. Zoey se vrati do Tulsy a bude muset čelit tomu, že Heath tu neni a už nikdy nebude. “

“Je to strašne, že?” řekl Jack

Jejich oči se setkaly v dokonalem porozeměni. “Ztrata někoho, koho milujete je hrozna.

Zoey se musela změnit,”

“To samozřejmě ano, ale je stale naši Z. Mam silny pocit, že ona bude doma dřiv než si myslite,” řekl Jack.

Damien si povzdechl. “Doufam, že maš pravdu.”

“Hele, parto, dokonce jste přiznaly, že mam pravdu. Uvidime se se Zoey brzo. Vim to,”

“Dobře, dobře. Budu ti věřit, ptorože mam rad svůj pozitivni přistup.”

“Jack se usmal a dal mu rychlou pusu. “Děkuji vam!”

“No ať už se Z. Vrati za tyden nebo za měsic, pořad si nejsem jisty, že je to na 100 %

dobry napad, aby visel papir ve tvaru meče venku na stromě, když nevite, kdy budou tyto dekorace potřeba. Co když bude zitra pršet?”

“Oh, nechci je všechny zavěsit až nahoru, to by bylo hloupe. Jen jsem dělal na par zkoušku pro jistotu, jestli jsem je udělal tak dokonale, že budou dobře viset.”

“Tak proč tady maš skotsky meč? Vypada strašně ostry a no, je vystavěně opřeny o stůl, a tak. Už je konec.”

Jackův pohled nasledoval Damieono je konec tam, kde byl dlouhy střibrny meč, rukojeť dole na zemi, čepel nadherně se lesknouci v zařicim mihotavem plynovem osvětleni, ktere sviti ve škole noci.

“No, Drak mi dal přisne instrukce, ktere jsem poslouchal i když jsem se zorptyloval tim, jak smutně se na mě dival. Vite, nemyslim si, že děla dobře.” Jack řekl posledni čast věty tlumenym hlasem, jakoby nechtěl, aby ho Hraběnka slyšela.

Damien si povzdechl a propletl si ruku s Jackem. “Take si nemyslim, že děla velmi obře.”

“Ano, on mi řikal věci o nezapichavani špičatych časti meče do země, protože by se ztupil nebo tak něco. Myslel jsem na to, jake ma kruhy pod očima.” řekl Jack.

“Milačku ja si nemyslim, že moc spi.” řekl smutně Damien.

“Neměl jsem fo otravovat s půjčenim meče, ale ja chtěl použit skutečny přiklad pro vytvořeni origami a ne jen obrazek.”

“Nemyslim si, že jsi Draka obtěžoval. Anastasiina smrt je něco, s čim se musi Drak vypořadat. Je mi lito, že to takhle řikam, aleneexistuje nic co můžeme neb onemůžeme udělat, abychom to změnili. A vůbec, měl jsi vyborny napad. Tvoje origami vypada velmi realisticky.”

Jack se radosti zavrtěl. “Oooh, opravdu si to mysliš?”

Damien ho objal a přitiskl si ho k sobě. “to viš, že ano. Jsi nadany maliř Jacku.”

Jack se k němu přitulil. “Děkuji. Jsi ten nejlepši přitel.”

Damien se zasmal “To neni těžke byt s tebou. Hej, budete potřebovat pomoct se skladacimi meči?”

Byl to Jack, kdo se opět zasmal “Ne v současne době nejsi dobry ve skladani, takže si myslim, že origami neni jednim z tvym mnoha talentů. Ale mohl bych tě využit na něco jineho.” Jack se podival na Hraběnku, pak se sklonil bliže k Damienovi a zašeptal mu: “Šel by si s ni na prochazku. Nechce mě nechat napokoji a stale mi zasahuje do prace.”

“Dobře, žadny problem. Chystal jsem se jit běhat. Viš co se řika? Baculaty gay neni šťastny gay. Můžu s ni uběhnout několik koleček. Bude tak vyčerpana, že na tobě nebude zavisla.”

“To je tak roztomile, že běhaš.”

“Neřikej, když jsem potom horky a zpoceny.”řekl Damien, vstal a ulovil Hraběnčino voditko z tmave zimni travy.

“Hele, někdy tě mam rad horkeh oa zpoceneho,“usmal se na něj Jack.

“Tak snad se potom nebudu sprchovat,”řekl Damien.

“Možna, že je to opravdu dobry napad,”řekl Jack.

“Nebo možna by si měl jit do sprchy se mnou.”

Jackův usměv se rozšiřil. “Tak to je snad vic než opravdu dobry napad.”

“Kolačku,”řekl Damien a hluboce ho polibil.

“Lingvisto,”řekl Jack než hi polibil.

Hraběnka se mezi nimi rozzlobeně zavrtěla, kyvla a začala oba olizovat.

“Oh, hodna holka. Taky tě mame radi.”řekl Jack a polibil Hraběnku na jěji hebky čumak.

“Pojď, půjdeme si dat nějake cvičeni ať zůstaneme štihli a atraktivni pro Jacka,“prohlasil Damien a tahl velkeho psa na voditku za sebou, ale s jasnou vahavosti.

“To je v pořadku. Brzy se vraťte,”řekl Jack.

“Jo, uvidime Jacka brzy Běnko.”

“Ahoj,“volal na ně Jack. “Miluju vas oba!”

Damien se otočil, zvedl Hraběnce packu, zamaval s ni na Jacka a řekl : “Milujeme tě taky!”

Pak běžel pryč, Hraběnka vzrušeně štěkala a Damien předstiral, že ji pronasleduje.

Jack sledoval jak jdou. “Jsou ti nejlepši vůbec,”řekl tiše.

Meč, ktery udělal jako posledni, byl posledni z pěti, ktere udělal. Jeden pro každy z živlů pomyslel si Jack. Pověsim těchto 5 na zkoušku.

Jak uřizl vlasec a dodělal posledni z pěti mečů, Jackovi oči pokračovaly vzhůru a hledaly spravne misto, na ktere by zavěsil ozdoby. Ale nemusel hledat dlouho. Strom vypadal jakoby mu ukazoval, kam to bude nejlepši. Silny kmen byl rozdělen teměř na dva, což větve po stranach masivniho stareho dubu naklanělo těsně nad zemi ,kde předtim Kalona utekl. Na nejnižši větev nemohl jeho dvace stop dlouhy žebřik dosahnout a tak dal nyni osm stop dlouhy žebřik vice než dost vysoko.

“Tam nahoře, až tam by měl byt prvni z nich, tak dotoho.“Jack se dival rovnou z mista, kde seděl u stolu na jednu z hlavnich větvi stromu, ktera visela přimo nad nim, jako ochranne rameno. “Je to idealni, protože tobude viset přimo nad mistem, kde jsem udělal všechny meče.“Jack si přitahl žebřik bliže ke stolu a držel prvni z pěti papirovych mečů na dlouhem vlasci, ktery byl spojen s rukojeti. “Ach oopsie, skoro jsem zapomněl. Musim si to vyzkoušt,”řekl si sam sobě, zastavil ranu ovladacich prvků Něco se uvnitř mě změnilo.

Něco je jinak.

Přestal jsem hrát podle pravidel.

To je hra někoho jiného………

Rachelinym hlasem začala piseň, silně a jasně. Jack se jednou nohou zastavil na spodni přičce žebřiku a když Kurt převzal texty, upival s nim. Jeho sladky tenor zněl notu po notě.

Příliš pozdě na druhý odhad.

Příliš pozdě na to jít spát……..

Jack se přesunul nahoru po žebřiku. Jak on a Kurtis zpivali a pžedstiral, že šplha nahoru po schodech do haly městskeho koncertniho radia, kde the Glee vystoupil letos na jaře na svem turne.

Je na čase věřit svým instinktům

Zavírám oči: a přišel pád.

Vylezl na posledni přičku žebřiku, zastavil se a začal prvni refren s Kurtem a Rachel, zatimco se natahl a natahl rybařskou navnadu přesholou zimni větev.

Bruokal si spolu s Rachel dalši řadky, čekani na Kurta je dalši čast, když jeho pohled zachytil rozpůleny kmen stromu. Jack zalapal po dechu. Byl si jisty, že pravě tam viděl obraz dokonale ženy. Obraz byl temny a nejasny, ale jako Kurt zpiva o ztratě lasky, kterou usoudil, že by prohral, tak se žena stavala jasnějši, větši a vyraznějši.

“Nyx,“zašeptal omračeny Jack.

Jako kdyby zvedla zavoj byla najednou žena uplně vidět. Zvedla hlavu a usmala se na Jacka, jak nadherně krasna, i když zla.

“Ano maly Jacku. Můžeš mě oslovovat Nyx.”

“Neferet, co tady dělaš?“otazka z něj vzplanula než o tom stačil popřemyšlet.

“Vlastně v těto chvili jsem tady kvůli tobě.”

“M-mě?”

“Ano, jak vidiš, potřebuji tvou pomoc. Vim, jak moc chceš pomoci druhym. To je důvod, proč jsem přišla Jacku. Nehtěl by jsi udělat něco pro mě? Můžu ti slibit, že ti ukažu tvoji chvili.”

“Ukazat? Moji chvili?“jack nesnašel, když jeho hlas zněl skřiplavě.

“Chci řict, že pokud udělaš něco pro mě, udělam ja něco pro tebe. Byla jsem pryč ze Školy noci přiliš dlouho. Možna jsem ztratila kontakt s tim co dělaji jejich bijici srdce. Ty mi můžeš pomoci, veď mě, ukaž mi to. Na oplatku se ti odměnim. Přemyšlej o svych snech, co by jsi chtěl dělat se svym dlouhym životem po změně. Mohu proměnit tvě sny ve skkutečnost. Jack se usmal a zširoka rozhodil rukama. “Ale ja už svůj se žiji. Jsem tady na tomto krasnem mistě se svymi přateli, kteři se stali moji rodinou. Co vic by si kdo mohl přat?”

Neferetin vyraz ztvrdl. Jeji hlas byl jako kamen. “Co vic by sis mohl přat? Co třeba vlada nad timto krasnym mistem? Krasa netrva. Přitele a rodina upadnou. Sila je to jedine, co je zde donekonečna.”

Jack odpověděl razně “Ne, laska je tu navždy.”

Neferetin smich se změnil ve vysměch. “Nebuď jako ditě, ja ti nabizim mnohem vic než je laska. Jack se podival na Neferet, opravdu se na ni podival. Zmanila se a jeho srdce vědělo proč. Přijala Temnotu. Naprosto, uplně, totalně. Pochopil to bez toho, aniž by to opravdu věděl. Neni tam žadne světlo nebo mě v ni opustilo. Hlas v jeho mysli byl jemny a milujici a dal mu odvahu,aby i přes zřejme sucho v krku byl schopen se Neferet podivat do jejich jasně smaragdovych oči. “Nechci byt zly nebo něco takoveho, Neferet, ale nestojim o vaši nabidku. Nemohu vam pomoci. Vy a ja, no, nejsme na stejne straně.“začal lezt po žebřiku dolů.

“Zůstaň, kde si!”

Nevěděl jak, ale Neferetina slova to jeho tělu přikazala. Citil, jakoby byl najednou pevně obaleny, zmrazeny na jednom mistě, kde byla neviditelna klec ledu.

“Ty drzy kluku! Opravdu si mysliš, že je možne mi vzdorovat?”

Polib mě na rozloučenou

Jsem defying gravity

“Ano,”řekl, jako Kurt, jehož hlas zněl kolem něj, “protože ja jsem na straně Nyx ne na vaši. Tak mě nechte jit Nerefet. Opravdu vam nechci pomoct.

“Tady jsi špatně, ty neuprosne neviňatko. Je prokazano, že pravě ty mi můžeš pomoci velmi mnoho.” Neferet zvedla ruce tak, že prosevala vzduch kolem ni. “Jak jsem slibila, tady je.” Jack neměl tušeni, na koho Neferet mluvila, ale z těch slov mu naskakovala husi kůže. Bezmocně sledoval jak ji opošti stin stromu. Zdalo se, že se vinul pryč od něj směrem k chodniku, ktery vedl do hlavni budovy Školy noci. S podivnym oddělenym sledovanym si Jack uvědomil, že jeji pohyb byl vice plazi než lidsky. Na okamžik si myslel, že odchazi, že bude v bezpeči. Ale když došla k chodniku, podivala se zpět na něj a zavrtěla hlavou, tiše se smala. “Udělal jsi to pro mě až přiliš snadne, chlapče, a s čestnym odmitnutim moji nabidky.” Hodila pohyb ruky na meč. Jackovi oči se rozšiřily a on si byl jisty, že viděl něco jako černy oblak kolem rukojeti. Meč se otočil tolikrat, dokud nebyl namiřen přimo na něj. “Tady je vaše obeť. On je ten, ktereho jsem nebyla schopna pošpinit. Vem si ho a můj dluh tvemu panoci byl zplacen, ale počkej až hodiny odbiji dvanact. Do te doby ho drž.” Bez dalšich slov Neferet sjela pohledem z jeho tvaře do budovy. Zdalo se,že dlouhou dobu před půlnoci přišel, před školou začalo zvonit, i když Jack zavřel svou mysl studenymi, neviditelnymi řetězci, ktere ho svazaly. Byl rad, že si umistil Defying Gravity na smyčku. To, že to slyšel ho potěšilo, protože Kurt a Rachel zpivali o překonani strachu. Když hodiny začaly odbijet, Jack věděl co se stane. Věděl, že to nemůže zastavit, věděl, že jeho osud nemůže byt změněn. Misto toho, aby nesmyslně bojoval, litoval na posledni chvili zbytečnych slz, zavřel oči, zhluboka se nadechl, a pak, radostně se připojil k Rachel a Kurtovi v refrenu:

Jdu raději koupit

Defying gravity

na rozloučenou mě polib

jsem Defying gravity

myslám, že se budu snažit

Defying gravity

nemůžeš mě zastavit

Jackův sladky tenor zněl skrz větve roztřištěneho dubu, když se Neferetino dlouhotrvajici kouzlo, ktere čekalo, se vymrštilo na vrchol žebřiku. Spadl hrozně, strašlivě, ale jako čepel, ktera mu probodla krk, jako by se ho dotkla Temnota před bolesti a smrti, tak jeho duch explodoval z jeho těla.

Otevřel oči a zjistil, že stoji na překrasne louce u upati stromu, ktery vypadal přesně jako ten, ktery Kalona rotřištil, jen tento strom byl cely zeleny a vedle něj stala žena oblečena ve střibrně zařicich šatech. Byla tak krasna, že si Jack myslel, že by na ni mohl koukat donekonečna.

Poznal ji okamžitě. Vždy ji poznal.

“Dobry den Nyx,”řekl tiše

Bohyně se usmala. “Dobry den Jacku.”

“Ja jsem mrtvy, ne?”

Nyxin uskěm nezavahal. “Ty jsi můj krasny, milujici chlapec.”

Jack na chvili zavahal a pak řekl: “To nevypada tak špatně, jako ta věc se smrti.”

“Zjistiš, že neni.”

“Budeš mi chybět Damiene.”

“Budeš se s nim moci znovu setkat. Některe duše najdou jeden druheho znovua znovu.

Tvoje vůle, maš me slovo.”

“Udělal jsem tam vše vpořadku?”

“Byl jsi perfektni, můj synu.” Pak Nyx, bohyně noci, rozevřela naruč a sevřela Jacka, a jeji dotyk uvolnil i posledni zbytky bolesti, smutku a ztraty z jeho srdce, kvůli opuštěne lasce, jen a navždy kvůli lasce. A Jack věděl, že je dokonale šťastny.

Rephaim

Chvili před tim, než se před nim objevil jeho otec, se vzduch kolem něj se změnil. Věděl, že když se tohle stalo, tak se otec vratil z jineho světa. Jak by to taky nemohl vědět, že?

Byl se Stevie Rae. Citil, že je Zoey opět v pořadku, stejně jako jeho otec.

Stevie Rae….bylo to nejmeně čtrnact dni od chvile co byl v jeji přitomnosti, co s ni mluvil, co se ji dotkl, a zdalo se, že jejich společně straveny čas bude navěky. I kdyby žil dalšich sto let, nikdy by nezapomněl, co se mezi nimi odehralo předtim, než se otec vratil do teto oblasti. Ten odraz lidskeho chlapce ve fontaně byl jeho. Nedavalo to racionalni smysl, ale byla to pravda. Už se dotkl Stevie Rae a představoval si jen tlukot srdce v době, kdy byl s ni.

Mohl by ji milovat.

Mohl by ji chranit.

Mohl by si vybrat světlo nad tmou. Ale to, co by mohlo byt, nebyla realita, nemohl to mit.

Narodil se z nenavisti a touhy, bolesti a tmy. Byl monstrum. Nebyl člověk. Ne nesmrtelny.

Ne zviře. Monstrum. Monstra nemaji sny. Monstra netouži po ničem jinem, než po krvi a ničeni. Monstra nevěděla, nemohla vědět, co je to laska nebo štěsti, protože s touto schopnosti nebyly vytvořeny. Jak je tedy možne, že mu chybi? Proč citi v duši hroznou prazdnotu, když nebyl s ni? Proč bez ni citi, jako by žil jen častečně? A proč touži byt lepši, silnějši, moudřejši a dobry, opravdu jen pro ni dobry.

Zblaznil se? Rephaim přechazel sem a tam po střeše opuštěneho Gilcreaskeho muzea.

Bylo po půlnoci, a proto bylo muzeum klidne, Ale vzhledem k tomu, že ledova bouře ustala, začalo byt toto misto stale nabitějši a nabitějši lidmi v dennich hodinach.

Budu muset odejit a najit si jine mist. Bezpečnějši misto. Měl bych opustit Tulsu a udělat si pevnost někde v přirodě teto obrovske země. Věděl, že by to bylo moudre a racionalni, kdyby to udělal, ale něco mu řikalo, že zde musi zůstat. Řikal si, že prostě jen doufa, že se jeho otec vrati k sobě, tak by se take vratil do Tulsy a že tu na něj prostě jen čeka, až se vrati, aby mu mohl sloužit. Ale v hloubi duše znal pravdu. Nechtěl opustit toto misto protože Stevie Rae byla tady, a i když si nemohl dovolit, aby ho navštivila, pořad byli blizko, na dosah, kdyby se jen opovažil. Když byl uprostřed sveho sebeobviňovani, vzduch kolem něj se změnil na těžky, silny a s nesmrtelnou moci, kterou Rephaim viděl na vlastni oči. Něco se k němu tahlo, jakoby sila, ktera se vznašela v noci, se k němu připojila a použila ho jako kotvu, aby se k němu dostala bliže. Rephaim se zapřel, fyzicky i duševně se soustředil na nesmrtelnou magii a ochotně přijimal spojeni, ne opečovavani, protože to bylo bolestive a vyčerpavajici, až ho naplnily dusive vlny klaustrofobie. Nočni obloha nad nim se ztmavila. Ničivy vitr mlatil do Rephaima. Ale krakoun trval na svem. Když se Kalona, nadherně okřidleny a nesmrtelny otec a padly bojovnik Nyx, snesl z nebe a přistal před nim, Rephaim automaticky poklekl skladajic tim svou oddanost.

“Byl jsem překvapeny, když jsem citil, že si zde zůstal,” řekl Kalona, aniž by mu dal povoleni vstat. “Proč si za mnou nepřiletěl do Italie?” Se stale skloněnou hlavou Rephaim odpověděl: “Byl jsem smrtelně zraněn. Teprve nedavno jsem se zotavil. Myslel jsem, že by bylo moudre na vas počkat.”

“Zraněn? Ano, vzpominam si. Vystřel a padal si z nebe. Můžeš se zvednout Rephaime.”

“Děkuji vam, otče,” Rephaim se zvedl a stat tvaři v tvař svemu otci. Byl rad, že ho emoce nezradily tak snadno. Kalona vypadal, jako kdyby byl nemocny. Jeho bronzova pleť měla nažloutly odstin. Jeho neobvykle jantarove oči měly ve stinu tmavě kruhy. Dokonce vypadal hubeny.

“Jste v pořadku, otče?”

“Samozřejmě, že jsem v pořadku, vždyť jsem nesmrtelny,” odsekl. Pak si povzdechl a přejel si rukou po unavene tvaři. “Držela mě uvnitř země. Už jsem byl zraněny, ale chyceny tak, že moje zotaveni po takovem vydani bylo nemožne, a protože bylo pomale.”

“Tak to Neferet vas chytila?” Rephaim opatrně držel svůj ton neutralni.

“To ano, ale ja jsem nemohl byt tak snadno uvězněny, protože Zoey Redbirdova napadla meho ducha,” řekl hořce.

“Přesto jste zpět ” řekl Rephaim.

“To ona!” zařval Kalona tyčici se nad svym synem a tim mu způsobil, že Rephaim před nim ustupoval. Ale stejně tak rychle, jak jeho vztek explodoval, tak selhal a znovu byl unaveny. Zhluboka vyfoukl, nadechl se a rozumnějšim hlasem opakoval: “Ano, Zoey žije, i když věřim, že ji navždy změni zkušenost z Onoho světa.” Kalona se zahleděl do noci.

“Každy, kdo travi čas v Nyxině světě je tim ovlivněn.”

“Takže Nyx vam umožnila vstoupit na Onen svět?” Rephaim nemohl tuto otazku zastavit.

Připravil se na pokarani, ale když Kalona promluvil, jeho hlas byl sebepozorujici, teměř jemny. “Ona. A ja jsem ji viděl. Na chvili. Kratce. Bylo to kvůli bohynině zasahu, že zatraceny Stark ještě chodi a dycha na zemi.”

“Stark šel pro Zoey na Onen svět a žije?”

“Žije, i když by neměl,” když Kalona mluvil, mimoděk si třel skvrnu na prsou, na srdci.

“Myslim, že zasah těch byků ma co dočiněni s jeho přežitim.”

“Černy a bily byk? Temnota a Světlo?” Rephaimův ochutnal žluči strachu na zadni straně krku, když si vzpomněl a kluzce děsiveho bileho byka, nekonečne zlo v jeho očich a tu rozžhavenou bolest, kterou mu způsobil. “Co je ti?” Kalona probodl vnimavym pohledem sveho syna. “proč takhle vypadaš?”

“Objevili se tady v Tulse, vice než před tydnem.”

“Co je sem přivedlo?” Rephaim zavahal a tlukot v jeho srdci byl bolestny. Co mohl přiznat?

Co by řekl?

“Rephaime mluv!”

“Byla to červena upiři velekněžka. Vyvolala přitomnost byků. Byl to bily byk, ktery ji dal radu, jak pomoci Starkovi na Onen svět.”

“Jak to viš?” Kalonův hlas byl jako smrt.

“Byl jsem svědkem časti vyvolani. Byl jsem zraněny tak špatně, že jsem nevěřil, že budu ještě někdy žit, že budu letat. Když se bily byk objevil, tak mě posilil a přitahl si mě k sobě. To bylo misto, kde jsem sledoval Červenou.”

“Ty jsi byl vylečeny a nechytil jsi ji? Nezastavil si se, předtim, než se mohla vratit do Školy noci a pomoci Starkovi?”

“Nemohl jsem ji zastavit. Černy byk se objevil, zahnal Temnotu a chranil Červenou, řekl upřimně. “Od te doby jsem zde. Čekal jsem na vas.” Kalona ziral na sveho syna. Rephaim se pevně setkal s jeho pohledem. Kalona pomalu přikyvl. “Je dobře, že jsi tu na mě počkal. Je tady toho hodně nedodělano. Zdejši Škola noci bude brzy patřit Tsi Sgili.”

“Neferet se take vratila? Vysoka rada ji nezadržela?” Kalona se zasmal. “Vysoka rada se sklada z naivnich hlupaků. Tsi Sgili mě obvinila z nedavnych udalosti, potrestala mě veřejnym bičovanim a pak mě od sebe odehnala. Rada byla spokojena.”

Šokovany Rephaim zavrtěl hlavou. Hlas jeho otce byl teměř vtipny, ale jeho pohled byl temny a jeho tělo velmi oslabene a zraněne.

“Otče ja to nechapu. Uvazany? Mate povoleno Neferet na -” S rychlosti nesmrtelneho se Kalonova ruka objevila na Rephaimově krku. Obrovsky krakoun se odlepil od země, jakoby byl lehči než jedine jeho štihle, černe pirko. “Nedělej tu chybu, že věřiš, že proto, že jsem zraněny jsem take slaby.”

“Ja bych to neudělal,” Rephaimův hlas byl o něco vice dusivě syčivy. Jejich tvaře byly těsně u sebe. Kalonovo jantarove oči rozzlobeně žhnuly.

“Otče,” Rephaim zalapal po dechu. “Myslel jsem otb ez uražky.” Kalona ho pustil a Rephaim se zhroutil u jeho nohou. Nesmtelny zvedl hlavu a nastavil naruč, jakoby chtěl vzit nebe k sobě. “Pořad mě vězni!” vykřikl. Rephaim načerpak vzduch a podrbal se na krku. Pak pronilkla skrz otcova slova zmatek v jeho mysli a podival se na něj. Obličej nesmrtelneho byl zkrouceny, jakoby byl v křeči. A jeho oči byly starši. Rephaim pomalu vstal a opatrně se k němu přibližil. “Co udělala?” Kalonovy paže klesly k bokům, ale jeho tvař zůstala natočena k nebi. “Dal jsem ji svůj slib, že zničim Zoey Redbirdovou, rodici se velekněžku. Porušil jsem slib. Rephaimova krev byla chladna. “Za nesplněni přisahy nasleduje trest.” Neformoval to jako otazku, ale Kalona přikyvl. “Ano”

“Co je to, co dlužite Neferet?”

“Ona drži vladu nad mym duchem tak dlouho, jak jsem nesmrtelny.”

“U všech bohů a bohyň, pak jsme tedy oba prohrali.” Rephaim nemohl tato slova zastavit.

Kalona se k němu obratil a on viděl, že šibalsky lesk v očich nahradil vztek. “Neferet byla nesmrtelna meně než dech tohoto času. Byl jsem tak na nespočetně dlouho let. Pokud existuje jedna lekce, kterou jsem se v průběhu sveho života naučil, tak je to ta, že nic neni nerozbitne. Nic. Srdce neni nejsilnějši, duše neni nejčistši stejně jako ma přisaha.”

“Vite, jak zlomit jeji nadvladu nad vami?”

“Ne. Ale vim, že když jsem ji dal to, co si přeje většina, bude zmatena, když zjistim, jak se vymanit z jeji přisahy.”

“Otče, řekl. “Vždy existuji důsledky pro zlomeni přisahy. Nešlo by se jednoduše zavazat někomu jinemu, abyste tuto přisahu zlomil?”

“Ja si nemyslim, že proto bych rad zaplatil za Neferetinu nadvladu.” Chladny ton Kalonova hlasu způsobil, že Rephaimovi začalo vysychat v krku. Věděl, že když se jeho otec dostane do situace jako je takto, tak jedina věc, kterou by mohl udělat, je dohodnou se s nim, pomoci mu najit to, co hleda, teď, když je bouře tiše a tupě na Kalonově straně. Byl zvykly na to, že Kalona ma nestale emoce. Na co ale nebyl zvykly, byl pocit rozmrzelosti, ktery měl z něj. Rephaimova si všiml, že Kalona studuje jeho pohled. Krakoun si odkašlal a řekl, co věděl, že jeho otec chce a očekava slyšet. “Co je to, po čem Neferet nejvice touži a jak ji to můžeme dat?” Kalonův vyraz se trochu uvolnil. “Tsi Sgili nejvice touži po nadvladě nad lidmi. Dame ji to tim, že ji pomůžeme ji začit valku mezi lidmi a upiry. Ona si mysli, že použije valku jako omluvu za zničeni Vysoke rady. Pryč s nimi. Upiři společnost nebude v pořadku a Neferet, ktera se bude obhajovat v titulu vtělena Nyx, bude vladnout.”

“Ale upiři jsou přiliš racionalni a civilizovani na valku s lidmi. Myslim, že by odstoupili předtim, než by začali vůbec bojovat.

To plati pro většinu upirů, ale zapominaš na nove druhy, ktere Tsi Sgili vytvořila. Zda se, že nemaji stejne schopnosti.

“Červena mlaďata,” řekl Rephaim.

“Oh, ale jsi si jisty, že jsou všichni mlaďata? Slyšel jsem, že dalši z chlapců se změnil. A pak je tu nova Červena velekněžka. Nejsem si jisty, že je oddana světlu stejně jako jeji kamaradka Zoey.” Rephaim se citil, jakoby se mu pravě obři pěst bližila k srdci. “Červena vyvolala černeho byka, projev světla. Nemyslim si, že ona by mohla byt odkloněna od bohyniny cesty.”

“Řikal jsi, že vykouzlila i byka Temnoty, ne?”

“Z toho co jsem zpozoroval tak nevyvolala Temnotu umyslně.” Kalona se zasmal. “Neferet mi řekla, že Stevie Rae byla docela jina, když byl prvně vzkřišena. Červena si libovala v Temnotě!”

“A pak se změnila jako Stark. Nyni jsou věrni Nyx.”

“Ne, Stark se zavazal Zoey Redbirdove. Nevěřim, že Červena by něco takoveho udělala.”

Rephaim opatrně mlčel. “Čim vic jsem o tom přemyšlel, tim vic se mi libi napad, že se Neferet dostane k moci. Požijeme-li někoho z jejich blizkych. Ano, to se mi moc libi. Moc.”

Rephaim se snažil vytřidit ve sve mysli přes směs paniky, strachu a chaosu a snažil se vyvolat reakci, ktera by mohla odvratit Kalonu z jeho snahy o Stevie Rae, když se vzduch kolem nich zavlnil a změnil. Stiny ve stinech se začaly kratce, ale nadšeně třast. Jeho tazave oči se přesunuly z Temnoty, třepetajici se na střeše, na jeho otce. Kalona přikyvl a ponuře se usmal. “Tsi Sgili zaplatila svůj dluh Temnotě, když obětovala život nevinneho, ktery nemohl byt zkaženy.” Rephaimova krev mu bušila v ušich a na okamžik se divoce a neuvěřitelně bal o Stevie Rae. A pak si uvědomil, že ona nemohla byt ten, koho Neferet obětovala, protože ona byla poskvrněna Temnotou. Na chvili se přestal o ni obavat. “Kdo je ten, koho Neferet obětovala?” Rephaimův hlas byl tak rozrušeny ulevou, že ta slova řikal bez přemyšleni. “Co by se tim pro tebe změnilo, kdyby si to zjistil?” Rephaimova mysl se znovu vratila do reality. “Jsem jen zvědavy.”

“Citim, že si se změnil, můj synu.” Rephaimse pevně setkal s jeho pohledem. “Byl jsem blizko smrti, otče. Byla to trpka zkušenost. Musite si uvědomit, že jsem sdilel opatřeni na sve nesmrtelnosti. Zbytek mě je lidsky, a proto jsem smrtelnik.” Kalona kratce přikyvl na potvrzeni. “Ja jsem zapomněl, že je v tobě i oslabene lidstvo.”

“Umrtnost, nikoli lidskost. Nejsem člověk,” řekl hořce. Kalona si ho prohližel. “Jak se ti podařilo přežit tve rany?” Rephaim se odvratil od sveho otce a odpověděl tak pravdivě, jak jen to šlo. “Nejsem si uplně jisty, jak nebo proč jsem přežil.” Nikdy nepochopim, proč mě Stevie Rae zachranila, pomyslel si tiše. “Hodně z teto doby pro mě neni důležite.”

“Jak neni důležite? Proto jsi zřejmě přežil, abys mi sloužil.”

“Ano otče,” řekl automaticky. Pak pokryl beznaděj v jeho hlase a dodal: “A musim vam řici, jako vaš sluha, že tady nemůžeme zůstat.”

Kalona zvedl tazavě oboči. “Co to řikaš?”

“Toto misto,” rukou přehnal kolem, aby poukazal na vše kolem nich. “V současnosti je tu přiliš mnoho lidi, protože led je pryč. Nemůžeme tu zůstat.” Rephaim se zhluboka nadechl a pokračoval. “Možna by bylo nejmoudřejši pro tebe i pro mě odejit na nějaky čas z Tulsy.”

“Samozřejmě, že nemůžeme Tulsu opustit. Už jsem ti vysvětlil, že musim odvest Tsi Sgili, abych se od ni mohl osvobodit. To jde nejlepe provest zde pomoci Červene a jejich mlaďat. Ale ty jsi spravně poznamenal, že toto misto pro nas neni vhodne.”

“Pak tedy neopustime město, dokud se nam nepodaři najit lepši misto?”

“Proč stale trvaš na tom, že odejdeme oryč odsud, když je naprosto jasne, že tu musime zůstat?”

Rephaim se zhluboka nadechl a řekl jen: “toto město mě unavuje.”

“Tak využij rezervy sily, ktere maš v sobě ode mne jako dědictvi z me krve!” Kalona přikazal, jasně rozzlobeny. “My zůstaneme v Tulse tak dlouho, jak dlouho budu potřebovat na dosaženi meho cile. Neferet se již zabyva tim, kde bych měl zůstat. Žada, aby mě měla blizko, ale vi, že nesmim byt vidět. Alespoň prozatim.” Kalona zastavil, ale důkladna grimasa jasneho hněvu nad nim jen dokazovala, jak moc nema rad, když ho Neferet tolik ovlada. “Dnes v noci se budeme pohybovat, aby Neferet ziskala budovu. Brzy začne lovit červena mlaďata, a jejich velekněžku.” Kalonův pohled se přesunul na jeho křidlo. “Jsi schopen znovu letat, že?”

“Jsem, otče.”

“Tak dost zbytečnych řeči. Pojďme vzletnout, ať začneme stoupat směrem k naši budoucnosti a naši svobodě.” Roztahl sva obrovska křidla a seskočil ze střechy opuštěneho Gilcreaskeho muzea. Rephaim vahal. Snažil se myslet na dychani a pochopit, co se chysta udělat. Z rohu střechy blikal obrazek a maly blonďaty duch, ktery ho pronasledoval od te chvile, co sem přišel polamany a krvacejici.

“Nemůžeš nechat tveho otce, aby ji ubližil, že ne?”

“Tak naposledy. Odejdi, zjeveni,” řekl Rephaim, když roztahl sva křidla a chystal se nasledovat sveho otce.

“Musiš pomoci Stevie Rae.”

Rephaim na ni vyjel. “Proč musim? Jsem monstrum. Nemůže pro mě nic znamenat.”

Ditě se usmalo. “Přiliš pozdě, když už nic neznamena. Navic je tu dalši důvod, proč by si ji měl pomoci.”

“Proč?” zeptal se Rephaim unaveně.

“Vzhledem k tomu, že nejsi cely monstrum. Jsi z časti kluk a to znamena, že jednoho dne zemřeš. Když zemřeš, je tu je jedna věc, kterou si smiš vzit navěky.”

“A co je to?”

Jeji usměv byl zařivy. “Laska, hlupačku! Můžeš si vzit sebou lasku. Tak vidiš, musiš ji zachranit nebo budeš litovat na věky věků.”

Rephaim se dival na divku. “Děkuji,” řekl tiše před tim, než se zahalil do tmy.

Stevie Rae

“Myslim, že si potřebuje dat Zoey pauzu. Po tom, co už

zažila si zaslouži dovolenou, “řekla Stevie Rae.

“Jestli je to vše tak dobra,” řekl Erik.

“Co to ma znamenat?”

“Řikam jen, že se k tomu nehodlam vracet. Vůbec. “

“To je prostě blbost.”

“Mluvila jsi s ni?” Zeptal se Erik.

“Ne, ty snad ano?” Opačila.

“Ne!”

“Vlastně, Eriku ještě že jsi s tim začal,” řekla Lenobia. “Nikdo s Zoey nemluvil. Jack řekl, že se ještě nevraci. Mluvil s Aphroditou.

Ona a Darius skutečně brzy přijedou. Zoey je nedostupna, nebo přijima hovory. “

“Zoey je unavena. Stark je stale mimo. Neni to to, co Jack hlasil? “řekla Stevie Rae.

“Ano,” řekl Drak Lankford. “Ale pravda je, že jsme se Zoey nemluvili od jejiho navratu z Onoho světa. “

“Tak jo, važně, proč je to takovy problem? Chovaš se, jako by byla Z

nějaky špatny ditě, a ne Velekněžka. “

“No, na jednu stranu se nas to tyka, protože ona ma tolik

energie. S velkou moci přichazi odpovědnost. To snad vite, že, “řekla Lenobia. “A pak je tu otazka Neferet a Kalona.”

“Teď musim promluvit,” řekla profesorka Penthasilea. “Nejsem jedina z vas, kdo ziskal od vysoke Rady nejnovějši zpravu.

Neexistuje žadna Neferet a Kalona. Neferet se rozešla se svym chotěm, jakmile se jeho duch vratil zpět do těla a on se probral k vědomi.

Neferet ho veřejně zbičovala, a pak vyhnal z jeji přizně a ze společnosti upirů na jedno stoleti. Neferet mu to uložila jako trest za trestny čin usmrceni lidskeho chlapce. Vysoka rada rozhodla, že to byl Kalona, a ne Neferet, kdo je zodpovědny za tento zločin. “

“Ano, to vime, ale-” Lenobia začala.

“To se vam to všem povida!” Stevie Rae je přerušila, a najednou měla pocit jako by ji měla každou chvili vybuchnout hlava.

“Vypada to, že neni v

na seznamu e-mailů,” řekla Kramisha, a byla vyděšena jako Stevie Rae.

Hodiny venku začaly odbijet půlnoc, Neferet vystoupila tajnymi dveřmi, ktere sloužily velekněžce jako vstup do Tulsa komory rady. Přešla k mohutnemu valcovemu stolu. Jeji hlas byl jako bič, a plnym důvěry a veleni.

“Vidim, že jsem se vratila pravě včas. Někdo mi vysvětlete proč maji mlaďata umožňen přistup do naši rady! “

“Kramisha je vice než jen mladě. Je to basnik a věštkyně. Přidejte k tomu skutečnost, že jsem velekněžka, a že jsem ji pozvala, to všechno ji dava pravo byt na tomto zasedani. “

Stevie Rae se obavaji z veřejne konfrontace s Neferet, ale neuvěřitelně se ji ulevilo, že měla hlas stabilni, ikdyž ze sebe nemohla dostat ani čast slova. “A proč nejsi ve vězeni za vraždu Heatha? “

“Vězeni?” Neferetin smich byl kruty. “Co je to za drzost! Jsem vysoka kněžka, tento titul jsem ziskala, a nepřidělila si ho sama. “

“A přesto se nemůžete vyhnout otazce viny na vraždě člověka, “řekl Drak. “I ja jsem neobdržel žadne sděleni upirske vysoke rady. Chtěl bych, abys vysvětlila svou přitomnost.

A proč nejsi zodpovědna za chovani sveho chotě. “

Stevie Rae očekavala, že Neferet vybuchne, když ji Drak takto vyslychal, ale misto toho jeji vyraz změkl a jeji zelene oči byly plne soucitu.

Neferetin hlas byl teply a plny pochopeni, když odpověděla mistru meče. “Dovedu si představit, že Vysoka rada nekomunikovala přimo s vami, protože si jsou vědomi, že stale truchlite zhluboka ztratou sve přitelkyně. “

Drak zbledl, a jeho modre oči ztvrdly. “Nechtěl jsem prohrat a přijit tak o Anastasia. Zavraždil ji tvor, ktery byl stvořen tvym chotěm,a ktery jednal pod jeho vedenim. “

“Chapu, že tvoje bolest může nakazit tvůj usudek, ale musiš pochopit, že Refaim a ostatni krkouni neměli nikomu ubližit. Naopak, měli přikazano všechny tady chranit. Když Zoey a jeji přatele zapalili školu noci a

ukradly naše koně, vzali to jako utok. Prostě reagovali. “

Stevie Rae a Lenobia společně na sebe rychle pohledly, a Stevie Rae na ni pokynula ať drži jazyk za zuby, že s tim měla Lenobia něco společneho.Že se zučastnila Zoeyna “utěku”.

“Zabili moji přitelkyni,” řekl Drak, a přitahl pozornost všech na sebe.

“A ja toho budu navždy litovat,” řekla Neferet. “Anastasia byla moje dobra kamaradka. “

“Honila jsil Zoey a Dariuse a zbytek jejich skupiny,” řekla Stevie Rae. “Ohrožovala jste nas. Nařidila jste Starkovi, aby Zoey zastřelil. Jak se vymluvite z tohoto? “

Neferetiny krasne tvaře schliply. Opřela se o stůl a tiše vzlykala. “Ja vim … .. Ja vim. Byla jsem slaba. Poslechla jsem okřidleneho nesmrtelnehov me mysli. Řekl, že Zoey musi byt zničena, a protože jsem věřila, že je to vtěleny Erebus, poslechla jsem ho. “

“Ach, to je jen kec,” řekla Stevie Rae.

Neferetiny smaragdove oči ji probodly. “Nikdy se vam nestalo, že jste někomu věřili a pak přišli na to, že je to monstrum v převleku? “

Stevie Rae citila jak ji nateka mozku do tvaře. Odpověděla jedinym způsobem, kterym věděla, že je pravda. “V mem životě se přišery nepřevlekaji. “

“Neodpověděla jsi mi na otazku, mlada kněžko.”

Stevie Rae zvedla bradu. “Odpovim na vaši otazku. Ne, nikdy jsem nevěřila někomu, koho jsem neznala a nevěřila mu už od počatku.

A pokud mluvite o Dallasovi, věděla jsem, že by mohl mit problemy, ale nečekala jsem, že se zase obrati ke tmě. “

Neferetin usměv byl mazany. “Ano, slyšela jsem o Dallasovi. Tak smutne … .. tak smutne. “

“Neferet, ještě musite vysvětlit rozhodnuti Vysoke rady.

Jako šermiřsky mistr a vůdce synů Erebovych, kteři jsou v tomto domě, mam narok byt informovan o všem, co by mohlo ohrozit bezpečnost naši školy, ať už jsem ve smutku, nebo

ne, “řekl Drak odhodlaně.

“Mate pravdu, mistře meče. Je to opravdu velmi jednoduche. Když se nesmrtelna duše vratila do sveho těla, přiznal se mi, že zabil toho lidskeho chlapce, protože si myslel, že Heath pro mě představuje hrozbu.

“Neferet zavrtěla hlavou a dival se smutně a kajicně. “Chudaka nějak přesvědčil, že jsem zavinila umrti profesorky Nolanove a Loren Blake. Kalona věřil, že mě před Heathem chrani. “zavrtěla hlavou. “Na tomto světě už nebyl opravdu dlouho. On opravdu nepochopil, že

člověk pro mě nepředstavuje žadnou hrozbu. Jeho prace jako bojovnika vysoke kněžky ho zcela pohltila a proto nedokazel racionalně přemyšlet.Proto vysoka rada i ja jsme byli milosrdni při vyběru trestu. Jak někteři z vas už vi, byl Kalona zbičovan sto udery a nasledně vykazan z upirske společnosti a ode mne na jedno cele stoleti. “

Pak se dlouze odmlčela a ticho přerušila až Penthasilea, ktera řekla: “Zda se, že cely tento debakl je jedno tragicke nedorozuměni za druhym, ale jistě všichni plati dost na to, co se stalo v minulosti. Co je teď důležite, je, že škola a my se znovu dostaneme do normalu. “

“Sklanim se před vaši moudrosti a zkušenosti, profesorko Penthasilea”

Řekla Neferet a s uctou naklonila hlavu. Pak se obratila k Drakovi.

“Samozřejmě, že to bede těžke pro mnohe z nas, ale vy jste zaplatil nejvyšši cenu, mistře meče. Mohl byste mi odpustit moje chyby, jak osobni, tak profesionalni. Dokažete připadně vest školu noci do nove ery, jako by Phoenix povstal z popela našeho trapeni? “

Stevie Rae chtěla začit křičet na Draka, že to je jen Neferetin kec, že to, co se stalo ve škole noci nebyl tragicky omyl, ale že to bylo tragicke zneužiti pravomoci Neferet a Kalony.

Ale zarazila se když viděla, jak Drak sklonit hlavu a naprosto zdrcenym a poraženym hlasem řekl: “Chtěl bych, abychom šli všichni dal, protože pokud to neudělame, obavam se, že nepřežiji ztratu sve přitelkyně. “

Lenobia vypadala, že chce něco řici, ale když začal Drak zlomeně vzlykat, mlčela a přešla na jeho stranu, aby ho utěšila.

To mě neuvěřitelně naštvalo, pohledla jsem na Kramishu, ktera se divala na Neferet s neskryvanym “co to kurva zase mele” pohledem. Dobře, tak Stenie Ray si opravila usudek o tom co si mysli Kramisha o Neferet. Napřimila ramena a připravila se na konfrontaci, ktera musela nutně přijit, po tom co přivolala byky.

V tu chvili ale z krz okno prošel divny hluk, okno do salu rady bylo otevřene aby svěži nočni vzduch mohl dovnitř. Jednalo se o strašně, truchlivy zvuk, a to způsobovalo Stevie Rae na paži husi kůži.

“Co je to?” řekla Stevie Rae a otočila hlavu, tak jako všichni, k otevřenemu oknu.

“Nikdy jsem neslyšela nic podobneho,” řekla Kramisha. “A z toho mi naskakuje husi kůže.

“

“Je to zviře. A to v bolestech. “okamžitě ze sebe vyhrkl Drak, znovu měl vyraz jako bojovnik se zlomenym srdcem pro partnerku. Vstal a přešel k oknu.

“Kočka?” řekla zoufala Penthasilea.

“Nevidim tam. Jde to z vychodni časti arealu, “

Drak se otočil od okna a miřil ke dveřim.

“Ach, bohyně! Myslim, že znam ten zvuk.” Tragicky a zlomeny hlas Neferet na sebe obratil svou pozornost. “Je to

vyti psa, a jediny pes na teto půdě je Starkův

Labrador, Hraběnka. Stalo se něco Starkovi? “

Stevie Rae sledovala Neferet jak si stiskněte jednu štihlou ruku na krku, jako by držela na uzdě tlukot sveho srdce, že mohlo něco stat Starkovi.

Stevie Rae chtěla praštit. Neferet by mohla ziskat cenu za nejlepši tragicky falešny vykon.

To už stačilo. Nechtěla, aby ji zase prošlo nějaky svinstvo.

Jenže Stevie Rae neměla šanci postavit se Neferet. V okamžiku, kdy Drak otevřel dveře na chodbu zaplavil sal děs z chodby. Mlaďata se řitila směrem k salu Rady. Většina z nich plakala a křičela, ale předevšim bylo slyšet to přišerne vyti, jeden zřetelny nařek žalu.

V tom smutku, Stevie Rae poznala ten hlas.

“Ale ne,” řekla a spěchala chodbou. “To je Damien.”

Stevie Rae předběhla i Draka, ktery se zrovna chystal otevřit hlavni dveře u školy a v tom vrazila do Drew Partain s takovou silou, že oba spadli na zem. “Ježiš, Drew! Davej bacha! “

“Jack je mrtvy!” Drew křičel a snažil se ji pomoct na nohy. “Je tam u toho rozbityho stromu na vychodni zdi. Je to špatny. Opravdu špatny. Pospěš si, Damien tě potřebuje! “

Stevie Rae pocitila naval nevolnosti, když zpracovavala co Drew řekl. A pak odrazila Drew a ostatni upiři mlaďata a spěchala přes školni areal.

Když se Stevie Rae dostal ke stromu, měla hrozny pocit deja vu. Krev. Bylo tam tolik krve všude! Viděla střelu a Starka a svoje krvacejici tělo a utikajici život na tomto mistě.

Jenže tentokrat to nebyla ona. Tentokrat to byl mily laskavy Jack.A opravdu mrtvy, a to bylo tak desetkrat horši. Ještě k tomu se nikdo ani nepohnul jen všichni zirali, nikdo ani nepromluvil. Neslyšela žadny jiny zvuk, kromě vyti Hraběnky a Damienův nařek. Chlapec a pes krčici se vedle Jacka, ktery ležel tvaři k zemi, na krvi nasakle travě, s dlouhym mečem

zapichlym do zadni časti krku. Ten ho probodl s takovou silou, že teměř oddělil hlavu od těla.

“Ach, bohyně! Co se tady stalo? “Byla to Neferet. Rozběhla se k Jackovi, a jemně se dotkla jeho těla. “Mladě je mrtve,” řekla važně.

Damien vzhledl. Stevie Rae viděl jeho oči. Byli naplněne

bolesti a hrůzou a možna i šilenstvim.

A dival se na Neferet. Byl uplně bledy a jeho tvař byla bezbarva.

“Měli byste ho nechat samotneho,” řekla Stevie Rae a stoupla si mezi Neferet a Jack s Damienem.

“Jsem vysoka kněžka! To je moje misto pro řešeni teto tragedie.

Vim co je nejlepši pro Damiena tak odstup a nech to vyřešit dospěle, ” řekla Neferet. Jeji ton byl rozumny, ale Stevie Rae se podivala do jejich smaragdovych oči a viděla něco, z čeho ji naskočila husi kůže.

Stevie Rae citila jak ji každy pozoruje. Věděla, že v něčem ma Neferet pravdu, nebyla vysoka

kněžka dost dlouho na to, aby věděla, jak se vypořadat s něčim tak hroznym jako je to, co se stalo dnes večer. Kruci, nebyla tu žadna jeji mlaďata tak nemohla vystupovat jako vysoka kněžka. Měla pravo mluvit jako “Damienova kněžka “?

Stevie Rae tam stala tiše a zapasila s vlastni nejistotou. Neferet si ji nevšimala a přikrčila se vedle Damiena, přičemž rukou ho donutila, aby se na ni podival. “Damiene, vim, že maš šok z toho co se stalo Jackovi, ale musiš nad sebou ziskat kontrolu, řekni co se stalo.

“

Damien zamrkal slepě na Neferet, a Stevie Rae viděla jasně na co se zaměřil. Popadl svou ruku z jeji.

Zavrtěl hlavou sem a tam, tam a zpatky, začal vzlykat,

“Ne! Ne! Ne! “

To bylo ono. Stevie Rae měl dost. Bylo ji jedno, jestli cely vesmir věři těm kecům Neferet.

Nenecham ji terorizovat Damiena.

“Co se stalo? Vy se ptate, co se stalo? Stejně jako je jen nahoda, že je Jack zavražděn ve stejnou dobu, kdy se objeviš zpatky tady ve škole? “Stevie se vratila na stranu Damiena, vzala ho za ruku.

“Můžete trikem lečit slepy. Můžete dokonce diskutovat o dobrotě lidi, ale my vam nevěřime, že jste na straně Damiena a Zoey a “odmlčela se, když uslyšela dva velmi podobne vzdechy hrůzy jak přiběhla dvojčata. “-A Shaunee a Erin a Stark a ja vime, že nejsi dobra. Tak proč nam nevysvětliš ty, co se tady stalo? “

Neferet zavrtěla hlavou a dival se smutně a tragicky. “Citim s tebou, ale nerozumim ti, Stevie Rae. Byvala jsi tak sladke, milujici mladě. Nevim, co se to s tebou stalo. “

Stevie Rae citila jak přes ni přešel vztek. Jeji tělo se chvělo silou. “Viš lepe než kdokoliv jiny na teto zemi, co se mi stalo! “

Nemohla si pomoct. Hněv byl přiliš silny. Stevie Rae

se dala do pohybu směrem k Neferet. V te chvili nechtěl nic tak moc, jako chytit oběma rukama krk upirky a stisknout dokud by přestala dycha, tak aby už nepředstavovala pro nikoho hrozbu.

Damien, ale uvolnil sevřeni jeji ruky a zlomenym šepotem řekl.

“Ona to neudělala. Viděl jsem to a ona to neudělala. “

Stevie Rae zavahal, podival se na Damiena. “Co jsi to řikal, milačku? “

“Byl jsem tak tam. U těch domovnich dveři. Hraběnka mě nechtěla nechat běhat. Pořad mě tahala zpatky sem. Nakonec jsem to vzdal. “Damienův hlas byl drsny a mluvil v ostrych

vybuchach slov. “Měl jsem strach. Tak jsem se dival. Viděl jsem to. “

Začal znovu vzlykat.

“Viděl jsem, jak Jack pada z horni časti žebřiku dolů na meč.

Nikdo kolem něj nebyl. Vůbec nikdo. “

Stevie Rae se obratila k Damienovi a přitahla si ho do naruče. Ještě ucitila dva pary paži jak je obklopily dvojčata, ktery se připojily k jejich kruhu, drželi se pevně.

“Neferet byla s nami v sale Rady, když došlo k teto strašlive nehodě, “řekl slavnostně Drak, dotkl se jemně Jackovych vlasů. “Nenese zodpovědnost za tuto smrt.”

Stevie Rae se nemohla divat na Jackovo rozbite tělo, a tak sledovaůa Neferet když Drak promluvil. Jen spatřila samoliby zablesk

vitězstvi, ktere prošly přes jeji tvař, rychle byl ale nahrazen smutkem a obavami.

Zabila ho. Nevim jak, a ja to nemohu dokazat, ale ona ho zabila. Zoey by ji take nevěřila.

Pomohla by mi zjistit jak to.

Zoey

takže Stark a ja jsme to udělali. “Necitim nic jineho,” řekla jsem na nejbližši strom.

“Myslim, že s vyjimkou pocitů bližšich Starkovi a trochu citim bolest v mistech, ktere nestoji za řeč.” Šla jsem k potůčku, ktery vesele bublal přes Grove, a podivala se dolů.

Slunce vychazelo, ale byl neobvykle jasny, i když chladny den na ostrově. Obloha stale držela mnoho, že svych dramatickych koralů a zlateho světla, ktere jsem mohla vidět v mem odrazu. Studovala jsem sama sebe. Divala jsem se jako, no, ja. “No dobře, tak technicky bych to udělala znovu předtim, ale to by byla uplně jina věc.” povzdechla jsem si. Loren Blake byl velky omyl. James Stark by uplně jiny a s jeho přisahou jsme k sobě byli vazani. “Neměla bych dnes vypadat jinak, když jsem ve skutečnem vztahu?”

zamžourala jsem na svůj odraz. Nevypadam starši? Moudřejši? Zkušenějši? Vlastně ne.

Přimhouřenyma očima jsem udělala kratkozraky pohled. “A Afrodita by mi zřejmě řekla, že mi to take děla vrasky.” Prošel mnou maly zachvěv bolesti, když jsem si vzpomněla na včerejši rozloučeni s Dariem a Afroditou. Že byla podle předpokladů sarkasticka a vice než trochu nemravna, protože s ni nepojede zpět do Tulsy, ale naše objeti bylo pevne a efektivni a ja jsem věděla, že se mi po ni bude styskat. Už mi chyběla. Styskalo se mi po Stevie Rae, Jackovi, Damienovi a po dvojčatech taky. “A po Nale,” řekla jsem svemu odrazu. Ale chybi mi jich dost na to, abych se vratila do skutečneho světa? Dost na to, abych čelila všemu od obnoveni Školy noci a možna bojovala s Temnotou a Neferet?

“Ne ne, to ne.” Určitě je toho ještě vice. Citila jsem, jak někteři, po kterych se mi styskalo, přemyšleji o klidu ostrova Sgiach.

“Je to tady magicke. Pokud bych mohla poslat pro svou kočku, přisaham, že bych tu zůstala navždy.” Sgiachin smich byl měkky a hudebni. “Proč mame tendenci si myslet, že nam psi mazličci chybi vice, než lide?” Smala se, když se ke mně připojila u potoka.

“Myslim, že ano, protože s nimi nemůžeme skypovat. Chci řict, vim, že můžu jit zpět na zahradu a promluvit si, ale snažil jsem se dělat počitačove věci s Nalou. Prostě vypada zmateně a dokonce i vice nespokojeně, než obvykle, což je zatraceně divny.”

“Jestli kočky pochopi technologii a budou mit……… palce, ovladly by svět,” řekla kralovna.

Zasmala jsem se. “Buď rada, že tě Nala neslyši, cti pravidla sveho světa.”

“Maš pravdu, Mab věři, že cti take jeji svět.” Mab je Sgiachin obři, dlouhosrsty, kocour v černobilem smokingu, ktereho jsem sotva zahledla. Myslim, že je mu něco kolem 1000 let a většinou zůstal jen častečně při vědomi a sotva se pohyboval na konci kralovniny postele. Stark a ja jsme začali volat jejiho Mrtveho kocoura, ale ne v ramci Sgiachina poslouchani.

“Do světa myslite vaši ložnici?”

“Přesně tak,” řekla Sgiach. Obě jsme se zasmaly a pak kralovna přešla k velkemu obrostlemu balvanu nedaleko potoka. Elegantně si sedla a poklepala na misto o velikosti židle vedle ni. Připojila jsem se k ni a nejasně přemyšlela, zda by můj pohyb byl někdy tak elegantni a kralovsky, jako ten jeji, ale pochybuji o tom.

“Mohla bych poslat pro tvou Nalu. Můj upiři znamy leta jako zviřeci společnik. Bylo by jen otazkou, ukazat jeji očkovaci průkaz a dostat ji na Sky.”

“Pani, važně?”

“Važně. Samozřejmě se tim zavaže, že tu zůstane několik měsiců. Kočky necestuji rady, a přesunuti z jednoho časoveho pasma do druheho a pak zase zpět pro ně opravdu neni dobre.” Podivala jsem se Sgiach do oči a řekla přesně to, co jsem si myslela. “Čim dele zůstanu zde, tim vic jsem si jista, že nebudu chtit odejit, ale ja vim, že je to nezodpovědne schovavat se před skutečnym světem. Mam na mysli,” spěchala jsem, když jsem viděla, s jakym zajmem roste jeji pohled. “Neni to jako, Skye neni skutečny a to všechno. A vim, že jsem provedla spoustu špatnych věci v posledni době, tak je snad v pořadku, abych si dala pauzu. Ale ja jsem stale ve škole. Myslim, že musim jit zpatky.

Časem.”

“Chceš pocitit, že škola přišla k tobě?”

“Co tim myslite?”

“Když jsi přišla do meho života, začala jsem přemyšlet o světě nebo spiš o tom, jak jsem se od něj odpojila., mam internet. Ano, mam satelitni TV. Ale nemam nove nasledniky.

Nemam studenty valečniky, a ani mlade stražce. Ale přinejmenšim jsi přišla ty a Stark.

Zjistila jsem, že jsem promrhala energii a zapojeni mladych lidi.” Sgiach se ode mne odvratila a koukala dale do haje. “Vaš přichod sem probudil něco, co bylo na tomto ostrově mrtve. Citim nadchazejici změnu ve světě, větši, než vliv moderni vědy a techniky.

Mohu to ignorovat a nechat můj ostrov znovu usnout, možna by se zcela oddělil od světa a jeho problemů, možna by byl i ztracen do hlubin času, jako Avalon a Amazonky. Nebo na to mohu otevřit sama sebe a čelit vyzvam, jenž to může přinest.” Kralovna se znovu setkala s mym pohledem. “Vybrala jsem si probudit můj ostrov. Je na čase aby Skyeska Škola noci přijala novou krev.”

“Budete sundavat ochranne kouzlo?”

Jeji usměv byl ironicky, “Ne, tak dlouho, jak budu žit, a doufejme, že tak dlouho, dokud moje nastupkyně a nakonec jeji nastupkyně bude žit, bude Skye i nadale oddělen od moderniho světa. Ale myslim, že bych měla trenovat bojovniky. Jeden čas Skye trenoval nejlepši a nejnadanějši syny Erebovi.”

“Ale pak jste se rozešla s upiři Vysokou radou, že?”

“Spravně. Možna bych mohla začit pomalu, napravit to zlomene, zvlaště když mam mladou upiři velekněžku za jednu ze svych učastniků.”

Citila jsem strhujici vzrušeni. “Ja? Myslite mě?”

“Ano, opravdu. Ty a tvůj ochrance mate s timto ostrovem zvlaštni spojeni. Rada bych viděla, jak toho připojeni pochopi.”

“Wow. Jsem važně moc poctěna. Važně moc děkuji.” Moje mysl vrněla. Pokud by se Skye stal aktivni Školou noci, měla bych se pro každy den kde skryt. To by bylo vice, než kdybych byla převedena na jinou školu. Přemyšlela jsem o Damienovi a zbytku party a badala, jestli by take přišli na Skye. “Měla byste zde misto pro mlaďata, ktera nejsou bojovnici ve vycviku?” zeptala jsem se.

“Mohli bychom diskutovat o tom, že” Sgiach se odmlčela a jako by přišla na rozhodnuti a dodala: “Viš, je to tak, že tento ostrov je bohaty na magicke tradice, ktere zahrnuji vice, než jen školeni bojovniků a našich stražců?”

“Ne. Myslim, že ano. Stejně jako je zřejme, že jste magicka a jste v podstatě tento ostrov.”

“Byla jsem zde tak dlouho, že mnozi mě vidi jako ostrov, ale ja vice chranim jeho magii, než vlastnim.”

“Co tim myslite?”

“Přesvědč se sama, mlada kralovno. Maš nadani pro všech 5 živlů. Natahni ruku a uvidiš, co by tě ostrov mohl naučit.”

Když ve mně zavahala nejistota, Sgiach mě přemluvila. “Zkus prvni živel, vzduch. Stači ho zavolat a pozorovat.”

“Dobře no, tady je.” Postavila jsem se a popošla par metrů od Sgiach na mechovou plochu, ktera byla porost kamene. Třikrat jsem se zhluboka nadechla a vžila se do znameho pocitu, že stojim ve středu kruhu. Instinktivně jsem otočila svůj obličej k vychodu a zvolala: “Vzduchu, prosim pojď ke mně.” Byla jsem zvykla, že živel zareagoval.

Byla jsem zvykla na ten vanek kolem mě, ktery byl dychtivy jako male štěně, ale všechny moje zkušenosti s mou nadpřirozenosti mě nepřipravily na to, co se bude dit dal. Vzduch nejen odpověděl, ale pohltil mě. Mocně kolem mě viřil, byl podivně hmatatelny, což bylo opravdu šilene, protože vzduch neni konkretni. Je všude neviditelny. A pak jsem zalapala po dechu, protože jsem si uvědomila, že vzduch se stal hmatatelnym. Zavaněl kolem mě ve středu bouřliveho větru, ktery se objevil na mou prosbu, byla forma krasně bytosti.

Byla jasna, etericka a trochu průhledna. Když jsem se na ni divala, změnila formu, někdy vypadala jako krasna žena a jindy jako motyl a pak se změnila a vypadala spiše jako podzimni listi unašene vlastnim větrem.

“Co je to?” zeptala jsem se sama sebe tichym hlasem. Zvedla jsem ruku a sledovala, jak se listy měni na zařive, barevne kolibřiky, kteři se usadili na me natažene dlani.

“Skřitkove vzduchu. Byli všude s tebou, ale nesnaši moderni svět. Raději maji stare haje a způsoby. A tento ostrov ma oboji.” Sgiach se usmala a otevřela vlastni ruku pro skřitka, ktery se podobal drobne ženě s křidly važky a tančil mezi prsty tam a ven. “Je dobre vidět, jak k tobě přichazeji. Existuji jen zřidka, takže je jich mnoho z nich na jednom mistě, i zde v haji. Zkus jiny element.” Tentokrat mě nemusela přemlouvat dlouho.

Obratila jsem se na jih a zvolala: “Ohni, pojď ke mně!” Stejně jako brilantni ohňostroje, skřitci vybuchli všude kolem mě, lechtali me tělo regulovanymi teplymi prameny a donutili mne se smat. “Připominaji mi prskavky čtvrteho července.” Sgiachin usměv mi odpověděl.

“Malokdy jsem viděla plamenne skřitky. Jsem mnohem bliže k vodě a vzduchu, plamen se na mne teměř nikdy neprojevuje.”

“Styďte se!“vynadala jsem jim. “Hoši Sgiach vas nevidi, je jednou z těch dobrych.” Skřitci kolem mě se začali okamžitě blaznivě třepetat. Citila jsem z nich uzkost.

“Ach, ne! Řekni jim, že mě škadli. Plamen je strašně nestaly a citlivy. Nechci jim způsobit nehodu,” řekla Sgiach.

“Hele kluci, promiňte. Dělala jsem si srandu. Všechno je v pohodě. Opravdu.” Vydechla jsem ulevou, když plamen skřitků začal meně blikat a chvět se. Podivala jsem se na Sgiach. “Myslite, že je bezpečně volat ostatni živly?”

“Samozřejmě. Jen si dej dobry pozor na to, co řikaš. Vaše spojeni je velmi silne a bohate na starou magii a libi se jim tento haj.”

“Jasně.” třikrat jsem se nadechla na očištěni a byla jsem si jista, že jsem sama sebou. Pak jsem se otočila po směru hodinovych ručiček tvaři k zapadu. “Vodo, prosim, pojď ke mně.”

A ocitla jsem se v omyti prvku. Chladni a hladci skřitci kartačovali mou kůži, třpytici se voda se měnila. Dovaděly okolo tak, že mi připominaly mořske panny a delfiny, meduzy a mořšti konici. “To je važně super cool!”

“Vodni skřitkove jsou na Skye obzvlaště silni,” řekla Sgiach a mazlila se s křehkym stvořenim ve tvaru hvězdice, ktere plavalo kolem ni. Obratila jsem se na sever. “Země, prosim pojď ke mně.” Haj ožil. Stromy zařily radosti a v jejich pokroucenych, starověkych kmenech jsem objevila bytosti, ktere mi připominali věci, co by měly byt v Rivendel with Tolkien´s elves a nebo možna dokonce v Avatarově 3-D džungli. Vtahla jsem svou pozornost do středu kruhu a svou silou přivolavala posledni živel. “Duchu, Přijď ke mně taky.”

Tentokrat Sgiach zalapala po dechu. “Nikdy jsem neviděla 5 skupin skřitků takhle spolu. Je to nadherne.”

“O můj bože. Je to neuvěřitelne!” Vzduch kolem mě, živy s bytostmi babiho leta. Byla jsem tak naplněna radosti, že každy pohled na to mi připomněl Nyx a dokonalost jejiho usměvu.

“Chceš zažit vic?” zeptala se mě Sgiach.

“Samozřejmě,” odpověděla jsem bez vahani.

“Tak pojď sem. Podej mi ruku.” Obklopene starověkymi skřitky, kteři ztělesňovali prvky, jsem se přibližila ke Sgiach a podala ji ruku. Zvala mou pravou ruku do sve leve a pootočila s ni dlani nahoru. “Věřiš mi?”

“Ano, věřim vam,” řekla jsem.

“Dobře, bude to bolet jen chvili.” S oslnivě rychlym pohybem sekla jejimi tvrdymi a ostrymi nehty svym ukazovačkem po masite podložce me dlaně. Neuhnula jsem. Ani jsem se nepohnula. Ale zhluboka jsem se nadechla. Ačkoliv měla pravdu, bolelo to jen chvili.

Sgiach otočila mou dlaň a krev začala kapat z me ruky, ale předtim ,než se mohla dotknout země porostle mechem pod nami, chytila šarlatově červenou kapku.Držela ji ve sve dlani a pak ji nechala spadnout do louže a řečeno mymi slovy, ktera jsem spiše citila než slyšela, ale nerozuměla jsem jim, že hodila krev a rozptylila ji kolem nas ve tvaru kruhu.

A pak se stalo něco opravdu užasneho. Každy skřitek se dotkl kapky moji krve a na okamžik ožil. Už to nebyly etericke elementy, praminky a cesty vzduchu, ohně, vody, země a ducha. To, čeho se ma krev dotkla, se stalo realne, žijici. Ptaci, vily i lesni nymfy dychali, tančili a slavili. Jejich smich s radosti maloval na tmave obloze s radosti a magii.

“Je to starobyla magie. Dotkla ses věci, ktere tu spi navěky. Nikdo dalši je takhle blaznivě neprobudil. Nikdo jiny nema takove schopnosti.” Sgiach mluvila pomalu a pak pomalu a majestatně přede mnou sklonila hlavu na znak pocty. Naprosto uchvacena ze zazraku pěti elementů jsem vzala kralovninu ruku a všimla jsem si, že moje krev přestala tect v okamžiku, kdy ji vrhla kolem nas. “Mohu se o to podělit s ostatnimi mlaďaty? Pokud byste jim dovolila přijit, mohla bych učit nove generace, jak se vžit do stare magie?”

Usmala se na mě přes slzy, ktere jsem doufala, že jsou ze štěsti.

“Ano Zoey, protože pokud nepřekonaš propast mezi starym a modernim světem, nevim, kdo může. Ale teď využij teto přiležitosti. Krevni realita brzy zmizi. Tancuj s nimi, mlada kralovno. Dej jim vědět, že je tu naděje, že dnešni svět zcela nezapomněl na minulost.”

Jeji slova na mě působila jako osten a po čase se zvukem zvonů, a trubky a činel, ktere jsem najednou slyšela, jsem začala tančit s tvory, ktere se zpevnily z moji krve. Při pohledu zpět na to jsem si uvědomila, že bych měla věnovat vice pozornosti k prudkemu profilu rohů, ktere jsem zahledla, když jsem se otačela ruku v ruce se skřitky. Měla jsem si všimnout barvy byči kůže a lesk v očich. Měla jsem zminit o jeho přitomnosti Sgiach.

Mnohemu by bylo možne předejit nebo to alespoň předpokladat. Měla jsem se lepe podivat. Ale ten večer jsem tancovala v nevinnosti a novosti starověke odhalene magie a nedbala jsem na nasledky, ktere byly hrozivějši, než můj pocit unavy a vyčerpani, potřeby velke večeře a dobrych osm hodin spanku.

“Měla jste pravdu. Netrvalo to dlouho,”řekla jsem a s těžkym oddychovanim jsem se svalila na mechovy balvan vedle Sgiach. “Nemůžeme udělat něco, aby tu zůstali dele?

Vypadaji tak šťastně z reality.”

“Skřitkove jsou neuplatitelne bytosti. Jen dluži věrnost svemu prvku nebo tomu, kdo mu vladne.”

Překvapeně jsem zamrkala. “Chcete řict, že jsou ke mně loajalni?”

“Věřim, že jsou, ale nemůžu to řici s jistotou, protože pro určity prvek nemam pravdivou afinitu. Když jsem spojena s vodou a vzduchem, jakožto ochrance tohoto ostrova.”

“Hm. Takže, zavolam je k sobě, i když opustim Skye?”

Sgiach se usmala. “A proč bys to chtěla dělat?” Smala jsem se s ni, a v tu chvili nechapala, proč bych na celem světě někdy chtěla opustit tento magicky, mysticky ostrov.

“Ano, když jsem nasledovala zvuk ptačiho štěbetani, věděla jsem, že vy dva přijdete.”

Sgiach se na mě hřejivě usmala. Seoras se k nam v haji připojil a nasledoval Sgiach po jejim boku. Jen na chvili se dotkla jeho silneho předlokti, ale v jejich doteku bylo tolik životů plnych lasky, důvěry a intimity. “Dobry den, můj valečniku. Přinesl jsi pro ni luk a šipy?”

Seorasovy rty se zkroutily. “Ano, samozřejmě jsem to udělal.” Stary bojovnik se ke mně otočil a ja jsem mohla vidět, jak v ruce drži složitě vyřezavany luk z tmaveho dřeva.

Vyhovujici koženy toulec plny červenych opeřenych šipů si přehodil přes rameno.

“Dobře,” usmala se na něj s uznanim a pak obratila svůj pohled na mě. “Zoey, mnoho jsi se dnes naučila. Tvůj ochrance potřebuje lekci ve viře a magii a take v bohyninych darech.” Sgiach si vzala luk a šipy od Seorase a podala mi je. “Vezmi je pro Starka. Byl bez nich přiliš dlouho.”

“Opravdu si myslite, že je to dobry napad?” Zeptala jsem se Sgiach a podivala se letmo na luk a šipy. “Myslim, že tvůj Stark nebude kompletni, pokud nepřijme dary od bohyně.”

“Měl dvousečny meč na Onom světě. Mohla by to byt jeho zbraň taky tady?”

Sgiach se na mě podivala, stin magie, se ji stale odražel v obou očich. Povzdechla jsem si a neochotně natahla ruku na luk, toulec a šipy. “S timto je to opravdu nepohodlne,” řekla jsem.

“Ale mělo by byt,” řekl Seoras.

“To by člověk neřekl, že jste viděla všechno, co je spojeno s touto věci,” řekla jsem.

“Pokud ano, tak miss cannae je jeho značka, jako yur meanim´, pak ano, vim to stejně dobře, jako vim, že nese vinu za smrt sveho mentora,” řekl Seoras.

“Řekla vam o tom vše.”

“Ano.”

“A stale si myslite, že je dobry napad vratit mu jeho luk?”

“Seoras to myslel tak, že vi z vlastnich zkušenosti, co se stane se stražcem, když odmitne dar od bohyně.”

“A co se stane?”

“Totež, co se stane, když se velekněžka snaži odvratit od bohyniny cesty, ktera byla připravena.”

“Jako Neferet,“zašeptala jsem.

“Ano,” řekl. “Stejně jako padla velekněžka, ktera poskvrnila tvoji Školu noci a způsobila smrt tveho chotě.”

“I když se vši pravdivosti byste měli vědět, že neni nutna tak hroziva volba mezi dobrem a zlem, když ochrance nebo valečnik ignoruje dary od bohyně anebo sejde z jeji cesty.

Někdy to prostě znamena nenaplněny život, jako člověk, ktery je možno, aby se proměnil v upira,” vysvětlila Sgiach.

“Ale když je to bojovnik, jehož dary jsou silne anebo ten, kdo čeli Temnotě nebo se dotkl boje proti zlu, tak bojovnik snadno zmizi do neznama,” uvedl Seoras.

“A Stark je oboji,” řekla jsem.

“Je to tam, i nadale mi věř Zoey, že pro tveho ochrance je lepši jit cestou, ktera mu byla zvolena, než se pližit kolem a možna se chytit do stinu,” řekla Sgiach.

“Chapu vas, ale přemluvit ho, aby znovu použival svůj luk, bude těžke.”

“Oh, dobře. Můžeš vyzvat starou magii, zatimco jsi na našem ostrově, nebo ne?”

Podivala jsem se ze Seaorase na Sgiach. Měli pravdu, citila jsem to ve svych střevech.

Stark se nemohl skryt před Nyxinym darem, ktery mu dal vice, než jsem mohla popřit svoje spojeni s pěti živly. “Dobře, přesvědčim ho. Kde vlastně je?”

“Chlapec je neklidny,” řekl Seoras. “Viděl jsem ho prochazet se na pobřežni časti hradu.”

Me srdce bilo. Pravě jsme se rozhodli, den předtim, že zůstaneme zde na Skye na dobu neurčitou. A potom, co se pravě stalo se Sgiach jsem na odchod nemohla ani pomyslet.

“Ale zdal se v pohodě s pobytem,”řekla jsem sve myšlenky nahlas. “Co je s nim špatně, kde je, ale kdo to je,” řekla Seoras.

“Co?” řekla jsem oslnivě.

“Zoey, co Seoras myslel tim, že stražce najde svůj klid mnohem lepe, když je znovu valečnik,” řekla Sgiach.

“A cely bojovnik využiva všechny sve dary,” řekl Seoras s konečnou platnosti.

“Jdi za nim a pomoz mu se tim znovu stat,” řekla Sgiach.

“Jak?” zeptala jsem se.

“Ale ditě, použij svůj mozek bohyně.” Jemnym stiskem a hřejivym pohledem mě kralovna a jeji valečnik poslali z haje. Povzdechla jsem si, poškrabala svoji mentalni hlavu a vydala se k pobřeži přemyšlet, co to sakra bylo za druh slova.

Kapitola D E S ÁT Á

Zoey

Rozptylovala jsem se myšlenkami o Starkovi, šla jsem dolů po kluzkem kamennem schodišti, ktere se točilo kolem zakladů hradu, končilo na skalnatem břehu, na kterem je budova postavena kolmo vzhůru tak, aby srazy byly zcela impozantni.

Slunce se začinalo probouzet, což nebe pomalu rozsvěcovalo, ale byla jsem rada, že jsou tady řadky pochodni, ktera vyčnivaly z kamenneho zakladu hradu.

Stark byl sam. Zady ke mně a ja jsem se na něj divala, když jsem k němu přichazela po cestě kolem břehu. V jedne ruce držel velky koženy štit a v druhe dlouhy skotsky meč.

Cvičil vypady a sestavy, jako by stal před nebezpečnym, ale neviditelnym nepřitelem.

Přišla jsem k němu tiše, přičemž jsem ho sledovala.

Nebyl najednou vyšši? A svalnatějši?

Byl zpoceny a ztěžka dychal a vypadal silně a velmi, velmi mužně a taky nebezpečně, jako starověky bojovnik v kiltu. Vzpomněla jsem si, jak jsem citila jeho tělo, te noci, a jak jsme spali zcela přitisknuti k sobě a žaludek se mi sevřel vzrušenim.

Citila jsem z něj pocit bezpeči, a jeho lasku.

Mohla bych tu s nim zůstat, mimo zbytek světa, a to navždy.

Chlad přešel přes me myšlenky a ja se zachvěla. V ten moment Stark spustil paže a otočil se. Viděla jsem v jeho očich obavy, ale jak mě uviděl, zmizely, když jsem se na něj usmala a zamavala mu. Pak se na mě zaměřil, schovala jsem za sebe, co jsem měla ve druhe ruce a on rozevřel naruč, aby mě objal a polibil mě.

“Hele, vypadal jsi užasně, když jsi dělal ty věci s mečem,” řekla jsem.

“Řika se tomu cvičeni. A ja jsem neměl vypadat užasně, ja jsem měl Z. vypadat hrozivě. “

“Ach, jo jo. Jsem prakticky vyděšena k smrti. “Udělala jsem sve nejlepši falešne představeni, jižni krasavice s přizvukem a zmačkla si hřbetem ruky čelo, jako bych chtěla omdlit.

“Mate opravdu moc dobry přizvuk, madam,” řekl važně dobrym jižanskym přizvukem. Pak mě vzal za ruku a přiložil si ji proti sve hrudi přimo na srdce, a přibližil se ještě bliž ke mně. “Pokud chcete, slečno Zoey, mohl bych vas to zkusit naučit. “

Dobře, ja vim, je to hloupost, ale jeho jižansky přizvuk, mě doslova podlomil kolena. Citila jsem, jak to ve mně vře chtičem po něm, a najednou jsem věděla, jak začit s tim lukem.

“Hele, ja jsem beznadějna na akcenty, ale je tu něco, co bys mě mohl naučit. “

“Ano, děvenko, je toho spousta co bych tě mohl naučit, co mysliš zrovna v tuto chvili, “

pošilhaval a zněl uplně stejně jako Seoras.

Praštila jsem ho. “Buď hodny. Mluvim važně. “A zvedla jsem luk.

“Vždycky jsem si myslela, že je lukostřelba hrozně sexy, ale ja opravdu nevim, jak na to.

Mohl bys mě učit? Prosim? “

Stark ustoupil o krok ode mne, a ostražitě se podival na luk.

“Zoey, viš, že už nechci nikdy střilet.”

“Ne. Co bys už neměl dělat, je snažit se miřit na to, co je žive. No, teda pokud to žije a ma to zůstat naživu. Ale nežadam, abys něco zastřelil. Žadam tě, abys mě naučil, jak to zastřelit sama. “

“Proč se to najednou chceš naučit?”

“No, to dava smysl. Když budeme bydlet tady, ne? “

“Jasně.”

“A valečnici tady byli vyškoleni timto způsobem, mnoho let.

Je to tak? “

“Zase v pořadku.”

Usmala jsem se na něj a snažila se odlehčit situaci. “Moc se mi libi, když přiznaš, že mam pravdu. Znovu. Mimochodem, jsi bojovnik. My jsme zde. Chtěla bych se naučit nějaky bojovy dovednosti. A toto je pro mě zatraceně těžke. “ukazala jsem na skotsky meč.

“Navic, to je až přiliš.” Zvedla jsem elegantně vypadajici luk.

“Nezaleži na tom, jak hezke to je, musiš mit na paměti, že je to zbraň. To může zabit, zvlašť když mam vystřelit. “

“I požar se snaži zabit,” řekla jsem.

“Někdy dochazi k chybam,” řekl a podival se na strašidelne vzpominky do minulosti.

Položila jsem mu ruku na rameno. “Jsi teď starši. Chytřejši. Už neudělaš stejne chyby znova.” Jen se na mě dival, aniž by promluvil, tak jsem zvedla luk a popošla k němu.

“Dobře, ukaž mi, jak to funguje. “

“Nemame cil.”

“Jasně, že mame.” Praštila jsem do koženeho štitu, ktery položil na zem, když jsem k němu přišla. “Postav ho mezi par balvanů na plaži. Pokusim se trefit nebo spiše dostat se co nejbliže, samozřejmě. “

“No, samozřejmě,” řekl.

Pohledl na mě nešťastně a poodstoupil, šel par kroků od nas kolem nějake skaly, dokud nenašel stabilni misto mezi dvěma kameny, pak se vratil ke mně. Neochotně, vzal luk a toulec se sadou šipek.

“Takže, tak se drži.” Ukazal uchopeni luku. “A šipka jde tudy.” Položil ji přes stranu přidě, hrotem dolů a pryč od nas. “Ten zařez sem. To umožni šipce snadny let, tak to udělej, černa čast se otoči proti červene timto způsobem.” Když Stark mluvil, začal se uvolňovat.

Jeho ruce věděly automaticky jak držet luk a šip. Bylo jasny, že to co mi ukazuje, by udělal se zavřenyma očima a to rychle a dobře. “Postav nohy pevně na šiřku ramen od sebe, asi takto. “Předvedl mi nazorně a odhalil tak sve užasne nohy, což byl jeden z mnoha důvodů, proč se mi libilo, že začal nosit kilt.

“A pak zvedneš luk. Šip držiš mezi prvnimi dvěma prsty, a tim natahuješ rovně dozadu tětivu.” Vysvětloval a zaraz dělal to, co řikal. “Podivej se dolů na šip, abys viděla přes něj cil. Až budeš připravena a uvolněna. Buď opatrna na předek leve ruky, když šip pustiš moc zbrkle, mlaskne to a ty budeš mit ošklivou modřinu. “Podaval mi luk. “Jen do toho. Zkus si to. “

“Ukaž mi to,” řekla jsem prostě.

“Zoey, nemyslim si, že bych měl.”

“Starku, cil je koženy štit. Neni to nic živyho. Nežije to a neni s nim nic životně spojeny.

Stači namiřit na střed štitu a ukazat mi, jak se to děla. “Zavahal. Položila jsem ruku na jeho hrudnik a naklonila se dopředu. Setkali jsme se v polovině. Naš polibek byl sladky, ale citila jsem napěti v jeho těle. “Teď,” řekla jsem tiše a stale se dotykala jeho hrudi.

“Snaž se věřit sobě, stejně jako ja věřim tobě. Jsi můj bojovnik, můj ochrance. Musiš použivat luk, protože je to dar naši bohyně. Vim, že ho budeš použivat moudře. Vim to proto, že jsi dobry. Bojoval jsi s tim a teď jsi dobry, vyhral jsi. “

“Ale ja nejsem dobry, Z,” řekl a podival se zcela frustrovaně na mě. “Viděl jsem svoji špatnou čast. Pravě tam, na onom světě. “

“Ale porazil jsi ho,” řekla jsem.

“Navždy? To si nemyslim. Nemyslim si, že je to možne. “

“Hele, nikdo neni jen dobry. Ani ja ne. Myslim, že kdybych studovala geometrii, vypadala bych jinak. “

Usmal se, zatajil na chvili dech, pak se ale vratilo napěti zpět do jeho tvaře.

“Jasně že je to vtip, ale pro mě je to jine. Myslim, že je to jinak pro všechny červena mlaďata a dokonce i pro Stevie Rae. Pote, co nas měla Tma, je tu vždy patrny stin na duši. “

“Ne,” řekla jsem pevně. “Ani stin. Jen jiny druh zkušenosti. Ty a zbytek červenych mlaďat jste zažili něco, co se nemělo stat. To neznamena, že jste současti stinu, jen s tim teď mate zkušenosti. To by mohlo byt užitečne, pokud budete použivat zvlaštni znalosti v boji za dobro. “

“Někdy mam strach, že by to mohlo byt vic,” řekl pomalu, dival se mi do oči, jako by hledal skrytou pravdu.

“Co tim mysliš?”

“Tma je teritorialni, přivlastňovaci. Jakmile je kus v tobě nechce se tě pustit. “

“Tma nema jinou možnost, pokud si vyberete cestu bohyně. Tma nemůže porazit světlo. “

“Ale nejsem si jisty, jestli může světlo někdy opravdu porazit tmu.

Je tu rovnovaha, Z. “

“Což neznamena, že nemůžete volit strany. A jestli jste si vybrali.

Věřte si sami. Věřim ti. Uplně, “opakovala jsem.

Stark se mi stale dival do oči, jako by se chytal zachranneho lana.

“Pokud ve mě vidiš dobro, tak je to dobre, pokud si mysliš, že je ve mně, nemohu si nevěřit, protože věřim tobě, Zoey. A ja tě miluju. “

“Ja tebe taky, ochrance,” řekla jsem.

Polibil mě a pak, v pohybu, ktery byl rychly a elegantni a smrtici, Stark odtahl luk a nechal letět šip. A to s konečnou platnosti do absolutniho středu terče.

“Pani,” řekla jsem. “Bylo to užasne. Jsi skvěly. “

Dlouze se nadechl a tim zrušil napěti, ktere bylo tak zřejme, jeho těle se zdalo byt unešene. Stark se usmal tim svym roztomilym a domyšlivym usměvem. “Střed terče, Z.

Trefil jsem ho a nikdo nezemřel.”

“Samozřejmě, že ano, hlupačku. Nemůžeš přece minout. “

“Jo, to je pravda. A to je pravě cil. “

“Budeš mě učit, nebo ne? A tentokrat to nedělej tak zatraceně rychle. Zpomal. Ukaž mi to.

“

“Jo, jo, jistě. Dobře, tedy. “Zamiřil a střelil pomaleji, abych mohla sledovat jeho pohyby.

A druhou střelou rozpůlil tu prvni na polovinu.

“Ach, woops. Zapomněl jsem na to, že jsem mival velkou spotřebu šipů. “

“Tak, teď jsem na řadě ja. Vsadim se, že ja tento problem mit nebudu. “

Snažila jsem se udělat to, co udělal Stark, ale skončilo to tim, že můj šip mohly sledovat jen ryby a mořske dno.

“No, jo. Je to těžši než to vypada, “řekla jsem.

“Tady. Ukažu ti to. Maš pravdu, je to těžši. “Přišel za mě, natahl me ruce a přitiskl se mi k zadku.

“Přemyšlej o sobě jako o starověke kralovně bojovniků. Stůj silně a hrdě. Ramena zpatky!

Hlavu vzhůru! “

Udělala jsem, co řekl, a uvnitř jeho objeti jsem se citila transformovana do někoho silneho a majestatniho. Jeho ruce mě držely a tahly tětivu luku.

“Zůstaň stabilni a zaměř svou pozornost,” zašeptal. Společně jsme spatřili cil, a jak jsem se uvolnila, vypustila jsem šip. Nohy zarazily zpětny naraz, ktery přešel přes cele moje tělo a tak jsem se podivala na šip, ktery trčel ze středu terče, přesně tam, kde ty dva před tim.

Otočila jsem se a usmala se na sveho učitele. “Citiš tu magie? Je to zvlaštni. Musiš ji použit, Starku. Musiš. “

“Styskalo se mi po tom,” promluvil tiše, takže jsem musela napinat sluch. “Měl jsem z toho opravdu dobry pocit, že jsem spojen se svym lukem.”

“Je to proto, že to spojeni ti dala Nyx. Dala nam naše dary. “

“Možna bych mohl tady začit znovu. Toto misto je pro to vhodne. Nějak mam pocit, že sem patřim. “

“Citim to taky. A zda se, jako by to bylo navždy, protože už dlouho jsem se necitila takto bezpečně a šťastně. “Vstoupila jsem do jeho naruče. “Sgiach mi řekl, že začnou znovu učit bojovniky a take dalši nadana mlaďata. “Usmala jsem se na Starka. “Viš, jako mlaďata se specialnimi dary. “

“Aha, ty mysliš jako spřizněni s živly?”

“Jo, to je přesně to, co mam na mysli.” Objala jsem ho a mluvila do jeho hrudniku. “Chci tu zůstat. Opravdu. “

Stark mě pohladil po vlasech a polibil na temeno hlavy. “Vim, že ano, Z. a ja zůstanu s tebou. Budu vždycky s tebou. “

“Možna, že se tady můžeme zbavit temnoty, Neferet a Kalony, “řekla jsem.

Stark mě pevně držel. “Doufam, Z. opravdu v to doufam.”

“Mysliš, že by to mohlo stačit, jen jeden kus na světě bezpečny, bez temnoty? Je to cesta bohyně, zůstat tady? “

“No, ja nejsem žadny odbornik, ale dava mi to smysl. Je důležite, abychom zůstali věrni Nyx. Nevidim v tom, co dělame žadny problem. “

“Chapu, proč Sgiach nemůže opustit toto misto,” řekla jsem.

“Ja taky, Z.”

Stark mě pak dlouho držel a ja citila jak se moje pohmožděny, potlučeny mista uvnitř začinaji ohřivat a pomalu jsem se začala lečit.

Stark

Se Zoey v naruči se citil zatraceně dobře. Když si Stark vzpomněl na to, jak ji malem ztratil, stale ho to děsilo natolik, že se mu stahl žaludek. Nestalo se to. Dostal jsem se k ni do onoho světa a postaral se o to, aby se zase ke mně vratila. Je v bezpeči a ja budu vždycky držet straž nad tim, aby to tak zůstalo.

“Hele, mysliš strašně zřetelně,” řekla Zoey. Stočena u něj ve velke posteli, kterou sdileli.

Přitulila se mu ke krku a polibila ho na tvař.

” Je prakticky slyšet otačeni kola ve tve hlavě. “

“Ja jsem ten, kdo ma mit super psychicke schopnosti.” Řekl s legračnim tonem, ale zaroveň Stark slabě tlačit na okraji jeji psychiky, aby se ujistili, že se opravdu citi bezpečně a šťastně.

“Chceš něco vědět?” Zeptala se vahavym tonem.

Stark se opřel o loket a usmal se na ni.

“Dělaš si legraci, Z? Chci vědět všechno. “

“Nech toho, myslim to važně.”

“Ja taky!” podivala se na něj a Stark ji polibil na čelo.

“Dobře, dobře. Jsem važny. Co je to? “

“Ja, ehm, opravdu jsem rada, když se mě dotykaš.”

Stark povytahl oboči nahoru a musel bojovat s obřim usměvem.

“No, to je dobře.” Dival se, jak ji růžovi tvaře a neubranil se malemu usměvu. “Opravdu dobře.”

Zoey se kousla do rtu. “Libim se ti?”

Stark se neubranil smichu. “Dělaš si srandu, že jo?”

“Ne. Smrtelně važně. Chci řict, jak to mam vědět? Nejsem tak zkušena jako ty. “

Jeji tvaře planuly a on si myslel, že vypada hrozně rozrušeně a tak se přestal smat, aby ji neuvaděl do rozpaků. To bylo to posledni, co by chtěl udělat, aby se citila divně kvůli tomu co se mezi nimi děje.

“Zoey.” Pozvedl jeji zrudlou tvař. “Byt s tebou je naprosto užasne. A Zoey, myliš se. Ja nejsem v lasce zkušenějši než ty. “

Když začal mluvit, přitiskl ji prst na rty. “No, dovol mi řici toto. Jo, ja jsem měl sex předtim. Ale nikdy jsem nebyl zamilovany. Nikdy, doteď. Ty jsi moje prvni, a taky budeš moje posledni. “

Usmala se na něj s takovou laskou a virou, že si myslel, že mu srdce porazi hruď. To bilo jen pro Zoey, vždy a pouze jen pro ni.

“Chceš se se mnou znovu milovat?” Zašeptala.

Jako svou odpověď ji Stark přitahl ještě bliž k sobě a začal ji pomalu a dlouze libat. Jeho posledni myšlenka předtim, než se všechno stalo bylo, že nikdy nebyl v životě tak šťastny …

Kalona

Citil jak se Neferet bliži a tak se obrnil, školil svůj vyraz a zahaloval nenavist, citil jeji pečlivě uhlazene chovani.

Kalona bude čekat, dokud nepřijde jeho čas. Je zde ještě jedna věc, nesmrtelny pochopil, musel byt moc trpělivy.

“Neferet přichazi,” řekl Refaim. Jeho syn stal před velkymi skleněnymi dveřmi, ktere vedly na velky balkon, ktery byl převladajicim rysem Penthouse, budovy, kterou koupila TSI Sgili. Penthouse znamenal velke bohatstvi a to Neferet požadovala. A take soukromi a střešni přistup, ktery zase vyžadoval on.

“Otiskli jste se?”

Refaimova otazka přivedla Kalonovy myšlenky zase zpět.

“Otisk? Neferet a ja? Co je to za zvlaštni otazku a na to se mě neptej. “

Refaim se obratil od panoramatickeho vyhledu na centrum města Tulsa a podival se na sveho otec. “Proto můžete citit, že přichazi. Domnivam se, že jste ji dal ochutnat sve krve a tim jste se otiskli. “

“Nepila mou nesmrtelnou krev.”

Dveře vytahu se otevřely a Kalona se obratil ve stejnou chvili, kdy Neferet vešla po leskle mramorove podlaze. Přichazela elegantně, jakoby klouzala a ti, kteři jsou meně informovani, by věřili, že je to tim, že je upir. Kalona věděl, že je to jinak. On pochopil, proč se jeji pohyb změnil, posunul, vyvinul, stejně jako se změnila, posunula, a nakonec i vyvinula ona, do byti mnohem vice než je jen upir.

“Ma kralovno,” řekl a uklonil se s uctou k ni.

Neferetin usměv byl nebezpečně krasny. Ovinula jednu ruku kolem jeho ramen a vyvinula větši tlak, než bylo nutne. Kalona se poslušně ohnul tak, aby mohla přitisknout rty na jeho. Nechal svou mysl vyprazdnit. Jeho tělo odpovědělo, prohloubila jejich polibek, nechal ji, aby mu sklouzla jazykem do ust.

Stejně nahle, jak začala, Neferet skončila jejich objeti. Ohledla se přes rameno a řekla: “Refaime, myslela jsem, že jsi mrtvy. “

“Zraněny, ne mrtvy. Uzdravil jsem se a očekaval navrat sveho otce, ” řekl Refaim.

Kalona si myslel, že i když jsou slova jeho syna spravna a s respektem, bylo tam něco v jeho tonu, co nedokazal rozeznat. Vždy bylo obtižne čist z Refaimovy zviřeci vizaže, měl tendence maskovat jakekoli lidske emoce, ktere měl. Pokud vůbec nějake emoce měl, ktere by se počitaly jako lidske.

“Dozvěděla jsem se, že jsi měl možnost spatřit mlaďata ve škole noci v Tulse. “

“Tma volala. Odpověděl jsem ji. Bylo tak nějake bezvyznamne mladě, “řekl Refaim.

“Nebylo to jen mladě, byla tam Stevie Rae. Viděl jsi ji. “

“Jak jsem již řekl, lide jsou pro mě bezvyznamni.”

“Přesto, byla chyba, aby někdo věděl, že jsi tady a ja chyby netoleruji, “řekla Neferet.

Kalona viděl, jak jeji oči začinaji přechazet v načervenale zbarveni. Zuřivost v něm narostla. Že byl v otroctvi Neferet bylo dost špatne, ale že je jeho oblibeny syn karan, bylo nesnesitelne.

“Abych řekl pravdu, moje kralovno, mohlo by to fungovat v naš prospěch, že si jsou vědomi

toho, že tu Refaim zůstal. Ja jsem měl byt vyhoštěn z tve přizně, takže tady nemohu byt viděn. Pokud ale mistni škola noci uslyši pověsti o okřidlene bytosti, budou předpokladat, že je to krakoun a nenapadne je, že jsem to ja. “

Neferet zvyšila klenute jantarove oboči. “Dobra moje okřidlena lasko, zejmena proto, že vy dva budete mit za ukol přinest ke mně zatoulana červena mlaďata. “

“Jak poroučite, ma kralovno,” řekl Kalona jemně.

“Chci, aby se vratila Zoey do Tulsy.” Neferet nahle změnila tema hovoru. “Ti blazni ve škole noci odmitaji opustit Skye. Nemam ji na dosah, a ja ji tady moc chci. “

“Smrt nevinnych by měla způsobit, že se vrati,” řekl Refaim.

Neferetiny zelene oči se zužily. “A jak viš o te smrti? “

“Citili jsme to,” řekl Kalona. “Tma si v tom libuje.”

Neferet usměv byl divoky. “Jak mile, že jste to citili. Smrt toho chlapce mě potěšila. I když mam strach, že to může mit na Zoey opačny učinek. Misto toho, aby přispěchala zpatky pomoci svym slabym ukňouranym přatelům, mohla by se rozhodnout zůstat ukryta na tom ostrově. “

“Možna bys měla ubližit někomu kdo je Zoey bliž. Červena je jako jeji sestra, “řekl Kalona.

“To je pravda, a Afrodita se k ni dostala taky blizko, “řekla Neferet, klepala si na bradu, zvažujic dalši možnosti.

Zvlaštni hluk jeho syna vytrhl Kalonu z přemyšleni. “Chtěl bys něco dodat, můj synu?”

“Zoey se skryva na ostrově Skye. Věři, že se k ni nemůžete dostat, je to pravda? “zeptal se Refaim.

“Nemůžeme,” řekla Neferet, podražděna, takže jeji hlas byl tvrdy a studeny. “Nikdo nemůže porušit hranice kralovny Sgiach.”

“Mysliš tak jako neměl nikdo porušit hranice řiše Nyx? “řekl Refaim.

Neferet do něj zabodla sve smaragdove oči. “Mysliš, odvažit se tam jen duši? “

“Udělej si to sam, Refaime,” řekl Kalona.

“Otče, už jsi porušil zdanlivě nemožne hranice, do Niktiny řiše na onom světě, i pote, co tě sama bohyně vyhostila.

Použij svoje spojeni se Zoey. Dostaň se k ni přes jeji sny. Nech ji pochopit, že se před vami nemůže skryvat. To, že zemřel jeji přitel ne škole noci rukou Neferet by mělo stačit, aby se mlada Velekněžka vratila. “

“Ona neni velekněžka. Je mlada! A Škola noci v Tulse je moje, ne jeji! “Neferet prakticky ječela. “Ne. Mam dost připojeni tveho otce k ni. Nepřineslo to nic dobreho. Pokud se Zoey necha zlakat od Sgiach, bude ji to stat Stevie Rae nebo Aphroditu, nebo možna obě.

Potřebuji lekci, aby ke mně chovali naležitou uctu. “

“Jak si přeješ, ma kralovno,” řekl Kalona, a pokynul na sveho syna, aby to řekl take.

Refaim se setkal s jeho pohledem, zavahal, a pak take sklonil hlavu a tiše řekl: “Jak si přeješ … ..”

“Dobře, tak to by bylo. Refaime, mistni zpravodajstvi piše něco o nasili gangu u Will Rogers kus od školy noci. Gang podřezava krky a nechava sve objeti vykrvacet. Věřim, že pokud se budeš držet toho gangu, najdeš zatoulana červena mlaďata. A to diskretně. “

Refaim nemluvil, ale sklonil hlavu na znameni souhlasu.

“A teď si jdu užit přepychu krasne mramorove vany v

mem pokoji. Kalono, ma lasko, velmi brzy tě čekam ve sve posteli. “

“Ma kralovno, ja nemam hledat červene mlaďata s Refaimem? “

“Dnes ne. Dnes večer potřebuji vice tve osobni služby ja. Byli jsme přiliš dlouho od sebe. “

Přivinula se k jeho hrudi a on se musel přinutit, aby se ani nepohnul.

Musela něco vycitit, protože jeji dalši slova byla studena a tvrda. “Tobě se to nelibi? “

“Samozřejmě, že ne. Jak by se mi to nemohlo libit? Budu tam připraven a ochoten, jako vždy.”

“A tebe čeka v me posteli potěšeni,” řekla.

S krutym usměvem se otočila a odletěla do velke ložnice, ktera zabirala polovinu palacove plochy Penthouse, zavřela dvojite dveře koupelny s dramatickym vitražovym sklem.

Kalona pomyslel na to že jsou to dveře vězeni a ona je vězeňsky dozorce.

On a Refaim stali klidně a tiše teměř celou minutu.

Když konečně nesmrtelny promluvil, jeho hlas byl hruby a potlačoval hněv.

“Neexistuje žadna cena, ktera by byla tak velka, abych musel takto platit. “Kalona udeřil rukou do hrudi, jako by chtěl setřit jeji dotek.

“Ona se k tobě chova, jako kdybys byl jeji sluha.”

“Nebude se tak chovat věčně, to nedovolim,” řekl Kalona ponuře.

“Zatim však musiš poslouchat. Dokonce takove přikazy jako zničit duši te Cherokezske divce a zabit Zoey! “

Znechuceni v hlase jeho syna přetrhlo Kalonovy myšlenky. “Ne,” řekl tiše, mluvil spiš pro sebe než ke svemu synovi.

“TSI Sgili může věřit, že plnim jeji přikazy, a že hlida každy můj pohyb, ale i když si mysli, že je sama bohyně, neni vševědouci. Nemůže vědět všechno. Nevidi všechno. “Kalona svěsil neklidně sva masivni křidla a ta odražela jeho vzrušeni. “Věřim, že to byl dobry napad,

můj synu. Můžu zkusit přijit Zoey do snu a pokusit se o spojeni a donutit ji vratit se zpět. “

“Zda se to logicke,” řekl Refaim. “Ta divka se skryva, mysli si, že neni dost silna, aby se vas zbavila. Ukaž ji sve sily, bez ohledu na to jestli to TSI Sgili schvali nebo ne. “

“Nemusim, požadovat o souhlas.”

“Přesně tak,” řekl Refaim.

“Můj syn, leť na nočni oblohu a sleduj červena mlaďata. To Neferet uklidni. To si přala, aby se udělalo, běž, najdi a sleduj Stevie Rae. Pečlivě ji hlidej. Všimni si, kam chodi a co děla, ale

tak aby tě neviděla. Věřim, že jeji sily jsou vazany na tmu. Ja věřim, že nam může byt užitečna, ale předevšim jeji pokračujici přatelstvi se Zoey a školou noci nemůže byt už tak čiste. Je slaba. Když ji budeme sledovat, přijdeme na jeji slabe misto. “Kalona se odmlčel a pak se zasmal, ale ten zvuk byl naprosto fadni.

“Slabe stranky mohou byt tak okouzlujici.”

“Okouzlujici, otče?”

Kalona pohledl na sveho syna a přemyšlel, nad jeho podivnym vyrazem.

“Okouzlujici, opravdu. Možna, že jsem nebyl na tomto světě dlouhou dobu, ale přesto si pamatuju jaka je sila ve slabosti jednoho člověka. “

“Ja … .. Nejsem člověk, otče. Jejich slabosti je pro mě těžke rozumět. “

“Samozřejmě, že … .. Samozřejmě, jen najdi a sleduj červenou. Ja potom zvažim, co s ni podnikneme, “řekl Kalona přeziravě.

“A dokud mi neda Neferet přišti přikaz”, řekl to slovo s ušklebkem jako by vyjadřoval něco odporneho, “budu vyhledavat řiši snů a hledat Zoey, a budu to před Neferet skryvat. “

“Ano, otče,” řekl Refaim.

Kalona sledoval, jak otevřel dvojite dveře a vyšel ven na kamennou střechu. Refaim přešel k zabradli balkonu, ktere lemovaly okraj, vyskočil na plochou řimsu, a pak otevřel sva obrovska ebenova křidla a skočil tiše, elegantně, do noci. A odplachtil do černe a teměř neviditelne tmy proti panoramatu Tulsy.

Kalona Refaimovi na okamžik zaviděl, take si přal jako on přeskočit zabradli a skočit ze střechy majestatni budovy zvane Mayo a plachtit jako dravec po obloze, lovit a hledat kořist.

Ale ne. Tuto noc došlo k dalšimu lovu.

Nevezmou ho do nebe, ale svym způsobem to bylo uspokojujici.

Teror může byt uspokojujici.

Na okamžik si vzpomněl, kdy naposledy viděl Zoey. Bylo to ve stejny okamžik, kdy byl jeho duch vyhoštěn z onoho světa a kdy se vratil do sveho těla. Ještě teď citil hrůzu z toho, že nedodržel to, proč tam byl poslan, zabit Zoey duši.

Tma, pod vedenim Neferet ho lapila a on nebyl schopny ovladat svou duši.

Kalona se otřasla. Už dlouho obchodoval s tmou, ale nikdy neztratil nadvladu nad svou nesmrtelnou duši.

Nebyly to přijemne zkušenosti. Nebylo to bolesti, ktera byla tak nesnesitelna. Byla to bezmoc, kterou poznal jako uponky Bestie, ktere ho chytily. Jeho největši hrůzou ale bylo to, že byl odmitnuty Nyx.

“Bude mi někdy odpuštěno?” Zeptal se ji.

Bohynina odpověď ho zasahla hlouběji, než Starkův skotsky meč: “Pokud si budeš někdy myslet, že stojiš za odpuštěni, zeptej se znova. Ale teď ne. “Ale nejhorši rana přišla s dalšimi slovy. “Budeš ale muset splatit dluh, pokud se budeš chtit vratit zpět ke světlu a důsledky na tebe budou čekat, můj padly valečniku. Tvůj duch, stejně jako předtim tve tělo, ma zakazano vstup do meho kralovstvi. “

Pak ho opustil, aby se spojil s temnotou, byl znovu vykazan, aniž by se na něj ještě podivala. Bylo to horši než poprve.

Když padl, byla to jeho volba a Nyx nebyla chladna a bezcitna. Podruhe to bylo jine. Zbyl mu jen teror způsobeny vyhnanim, že bude pronasledovan na věčnost, a posledni hořkosladky pohled jeho bohyně.

“Ne. Nebudu na to myslet. To je na dlouhou cestu. Nyx je ma bohyně po cela staleti, pokud se změnim a zaplatim, dovoli mi, abych se vratil do jejiho života, jako jeji bojovnik, věčně druhy po Erebusovi. “Kalona mluvil s nočni oblohou, dival se po svem synovi, a pak zavřel dveře do

chladne lednove noci a spolu s nimi opět zavřel srdce Nyx.

S novym cilem nesmrtelny prošel přistřešek, kolem okna z barevneho skla, dřeva a zařici bar vydaval houpajici se světlo na vybaveni jeji ložnice. Podival se na zavřene dvojite dveře do koupelny, přes ktere slyšel tekouci vodou, ktera naplňovala obrovskou vanu, ve ktere se Neferet tak koupala. Citil vůni, kterou vždycky přidavala do vody, olej, byl směs kvetouciho jasminu a hřebičku. Specialně vyrobeno pro ni v Pařiži školou noci. Zdalo se, že vůně podleza dveře a vyplnit vzduchu kolem něj jako těžka deka.

Znechuceny Kalona se otočil a vratil se do předpokoje Penthouse. Bez vahani prošel nejbližšimi skleněnymi dveřmi, ktere vedly na střechu, otevřel je a polkl čisty, studeny nočni vzduch.

Bude muset přijit k němu, hledat ho Najde ho tady, pod širym nebem, pokud se tedy sniži tak nizko, aby ho hledala.

Určitě ho potresta za to, že nečeka v jeji posteli nachystan splnit každa jeji přani, jako by byl jeji děvka.

Kalona zavrčel.

Neni to tak davno, co byl tak silny, že ji to fascinovalo.

Napadlo ho, jestli by se rozhodla ho zotročit, kdyby neztratil nad svou duši kontrolu.

Ta myšlenka ho potěšila. Později. Mohl by to zkusit později. Nyni nastal čas, kdy měl vykonat hodně prace, než bude muset opět uklidňovat Neferet.

Kalona šel k silnemu kamennemu zabradli, ktere bylo zdobene a silne. Roztahl sva obrovska tmava křidla, ale misto toho aby skočil ze střechy a ochutnal nočni vzduch, nesmrtelny si lehl na kamennou podlahu a zavřel nad sebou křidla, jako by byl v kokonu.

Nevšimal si chladneho kamene pod sebou a citil jen neomezenou silu nebe a prastarou magii.

Kalona zavřel oči a pomalu … pomalu … vdechl a pak vydechl. Jak dech opustila Kalonu vyčisti svou mysl, opustily ho všechny myšlenky na Neferet.

Když se znovu nadechl, v jeho plicich byl čisty vzduch a jeho tělo a ducha naplnila neviditelna sila. A pak si přitahl k sobě myšlenky na Zoey.

Jeji oči v barvy Onyxu.

Jeji svěži usta.

Silne rysy cherokezske minulosti, ktere mu tak připominaly duši a tělo, ktere ho uvěznilo a utěšovalo ho.

“Najit Zoey duši.” Skutečnost, že Kalona propustil tichym hlasem svou duši ven z těla, ho netrapila, bylo to na jeho rozkaz a on věděl přesně, co děla. “Vezmi mě k jeji duši. Sleduj naše spojeni. Pokud je v řiši snů, nemůže se přede mnou skryvat. Zname se až přiliš dobře. Nyni

běž! “

Toto loučeni s jeho duchem bylo nic, co se přihodilo, když tma, kterou ovlada Neferet, ukradla jeho duši. Toto bylo jemne zvedani, přijemny pocit z letu, ktery byl znamy a přijemny. Nebyly to nelepici se chapadla tmy, co ho řidily, ale viřici energie, ktera se schovavala v zahybech mezi proudy na obloze.

Kalona se vydal rychle na vychod, tak rychle jak jeho mysl byla schopna.

Zavahal kratce, když se dostal na ostrov Skye, překvapilo ho, že ochranne kouzlo Sgiach položene na ostrově tak davno mohl lehce překonat. Byla opravdu silna upirka. Přemyšlel, jaka to byla škoda, že neodpověděla na jeho volani misto Neferet.

Pak se neztracel vice času a jeho duch proplul přes Sgiach bariery a nechal se unašet dolů, pomalu, ale rozhodně, k hradu upiři kralovny.

Jeho duch se zastavil ještě jednou, když přišel před posvatny haj, byl svěži a hluboky a pobliž zamku a jejich straži.

I po tom všem tu citil bohyninu přitomnost. Jeho duše se chvěla bolesti, ktera přesahovala fyzicke řiši. Haj ho ale nezastavil. Je mu zakazan. Prostě to způsobilo bolestne vzpominky.

Tak jako Nymfin haj, už nikdy neuvidi …

Kalona se obratil jako by chtěl požehnani od Nyx, a dovolil duchu vejit do hradu Sgiach.

Hledal zde Zoey. Pokud spi, najde jejich spojeni a vstoupi do mysticke řiše snů.

Jak prochazel přes pozemek podival se se souhlasem na lidske hlavy ziskane zřejmě v boji, ktere byly na tomto starobylem mistě.

Dival se na šedy kropenaty kamen tohoto ostrova. Kalona by byl radši, kdyby žil tady na tomto mistě, než v pozlacene kleci penthouse Mayo v Tulse.

Potřeboval dokončit tento ukol, a silou přivest Zoey zpět do školy noci. Stejně jako se pohybuje ve složite šachove hře, to byl jen jeden z vice tahů kralovny, ktera měla byt zachycena tak, že by mohl byt znovu volny.

Jeho duch se potopil niž a niž. Použival duši jako zrak, moc, kterou jeho nesmrtelna krev zviditelňuje skutečnost, že se zvedl a posunul a vrhl se ze světa smrtelnych do řiše snů.

Bylo to fantasticke skutečne, nebyl uplně tělesny, ani nebyl jen duch a byl si vědom spojeni s vědomim, že se připoji k Zoey.

Kalona byl uvolněny a sebevědomy, a proto naprosto nepřipraveny na to co se potom stalo. Citil neznamy tah, jako by jeho duch byl zrnka pisku v přesypacich hodinach a byl nucen projit uzkou nalevkou.

Když se jeho smysly začaly stabilizovat, nejdřive uviděl. To, co viděl, ho šokovalo tak zle, že teměř ztratil kontrolu nad duchem a malem se otřeseny vratil zpatky do sveho těla.

Zoey se na něj smala s vyrazem naplněnym teplem a důvěrou.

Nevstoupil do řiše snů to Kalona věděl okamžitě. Zadival se na Zoey, sotva si dovolil dychat.

A najednou se mu vratil smysl pro dotek. Byla stulena v jeho naruči, jeji nahe tělo, poddajne a teple, přitiskla se k němu. Dotkla se jeho obličeje, nechala prsty přes jeho rty.

Automaticky zvedl koutky a ona se něžně zasmala, měla stale zavřene oči, zachvěla se a pozvedla sve rty k jeho.

Těsně předtim, než ho polibila se Kalonovi vratil sluch.

“Ja tebe taky, Starku,” řekla a začala ho milovat.

Potěšeni bylo tak nečekane, šok tak intenzivni, že neudržel spojeni a přerušil ho. Dychal zhluboka, Kalona vytahl se na nohy a opřel se o zabradli na střeše. Ještě citil jeji horke tělo. Zavrtěl hlavou.

“Stark.” Kalona řekl to jmeno do noci, a uvažoval nahlas.

“Vůbec jsem nesledoval sve spojeni se Zoey. Jsem spojen se Starkem. “

Pochopil, a pak se citil jako blazen, co se to stalo. “Na onom světě jsem mu dal čast sve duše. A můj duch se napojil na tuto čast. “

Začal se smat, po jeho tvaři se rozlil divoky ušklebek z pochopeni. “A teď mam přistup k ochranci Zoey duše. “Kalona roztahne křidla, zaklonil hlavu a nechal svůj triumfalni smich znit noci.

“Co je tady tak zabavneho a proč na mě nečekaš v posteli?”

Kalona se otočil a uviděl Neferet, stala naha ve dveřich do pokoje a na jejim pohledu se zračilo podražděni. Ale ten pohled se rychle změnil, když se podivala na jeho plně vzrušene tělo.

“Nic mě nepobavilo, jsem jen vesely. A ja jsem tady, protože chci, jsem rad na střeše pod otevřenou oblohou. “Šel k Neferet, zvedl ji, odnesl ji zpatky od zabradli, zavřel oči a představovala si, tmave vlasy a oči, když se k ni přikrčil znovu a znovu.

Star k

Poprve se to stalo tak rychle, Stark si tim nemohl byt zcela jisty, že se to vůbec stalo.

Ale měl poslouchat svůj instinkt. Něco mu řikalo, že se něco stalo, velmi špatneho, i když to bylo jen na par minut.

Byl v posteli se Zoey. Povidali si a smali se a v podstatě se jen bavili. Hrad byl užasny.

Sgiach a Seoras a zbytek bojovniků byli skvěli, ale Stark byl opravdu samotař. Tady na Skye, bez ohledu na to, jak to tady bylo užasne, někdo byl vždy kolem. Jen proto, že byl stažen ze

“Skutečneho” světa neznamenalo to pro něj o nic meně prace. Pořad se něco dělo, školeni a udržba zamku, obchodovani s mistnimi a tak. A to ani s ohledem na to, že byl pomocnikem Seorase, což znamenalo, že byl vice či meně staremu bojovnikovi neustale v patach a dělal mu poslička.

Pak tam byli garrons. Ještě nikdy neviděl takoveto koně, ale Highland garrons byla užasna zviřata, i když se to zda divna, ale u těchto zviřat se mu libilo a nebylo to jen jejich velikosti. Stravil většinu večera u lopaty, a když udělal par nevhodnych poznamek, ktere vypadaly jako by si stěžoval, Seoras a někteři dalši starši bojovnici s irskym přizvukem, holou hlavu a zazvorovymi vousy, mu začali řikat “Ach, špatna prace, maš ruce jemne a hladke jako děvče.

Netřeba dodavat, že byl važně rad, že je sam se Z. Voněla tak zatraceně dobře a citil se s ni tak neuvěřitelně nadherně, že si musel připomenout, že to neni sen. Už nebyli na onom světě. Byla to skutečnost a Zoey byla jeho.

Stalo se to zrovna, když se hluboko a žhavě libali, měl pocit jako by vybuchl. Řekl, že ji miluje a Z se na něj usmala. Najednou se v něm něco změnilo. Citil se těžši, ale podivně silnějši. Jeho mysl ho šokovala a citil, jak se vnitřně otřel, prošlo to celym jeho nervovym zakončenim. Citil se zvlaštně když ho znovu Z. polibila, jakoby jeho mysl byla na chvili pryč.

Šokovalo ho to.

A to bylo divne, protože zatim se s Z jen libal ale za chvili dělali mnohem, mnohem vic.

Bylo to jako by uvnitř něj byl ještě jeden člověk, ktery byl naprosto unešeny tim co se dělo.

Když se začal se Z milovat, měl pocit naprosteho užasu. Byl to zvlaštni pocit, a všechno bylo intenzivnějši, když se dotykal Zoey. A najednou ten pocit byl pryč, skoro tak rychle, jak to

začalo, takže se Z v naruči, ktera se do něj vpijela a naplňovala jeho srdce, mysl, tělo i duši, přestal na to myslet.

Když se potom Stark snažil vzpomenout, co to bylo, ten divny pocit, ktery mu tak moc vadil. Ale zrovna začalo vychazet slunce, a tak šťastně sklouzl do vyčerpavajiciho spanku, a pro tuto chvili mu to už nepřišlo tak důležite, už ne.

Koneckonců, proč by se měl bat? Zoey je bezpečně ukryta v jeho naruči.

Refaim

Krakoun padal ze sedmnacteho patra střešniho apartma budovy Mayo. Prudce mavl křidly a vznesl se nad centrum města, jeho tmave peři ho dělalo teměř neviditelne.

Jako by si ho lide někdy mohli všimnout, ubohe pozemske bytosti. Zvlaštni, že i když Stevie Rae byla take člověk-přizemni, nikdy na ni takto nemyslel.

Stevie Rae… Chvili vahal. Jeho rychlost se zpomalila. Myslel na ni. Musel se dostat pryč a utřidit si sve vlastni myšlenky. Otec nesmi uhadnout, co je v něm v nepořadku. A nevi, co může Neferet vědět.

Refaim zavřel svou mysl pro všechno kromě nočni oblohy a zaměrně udělal dlouhy, pomaly kruh. Kdyby se tak Kalona vzepřel Neferet a připojil se k němu. Věděl, kde ma hledat, otočil se na severovychod ke staremu Tulskemu depu a pak na Wil Rogers kolem středni školy a viděl, jake nasili tady v posledni době způsobil onen gang.

Souhlasil s Neferet, že přičinou utoků jsou s největši pravděpodobnosti uprchla červena mlaďata. To bylo ale vše s čim s Neferet souhlasil.

Refaim letěl nehlučně a rychle, minul skladiště budovy. Kroužil a použival sve ostre viděni, hledal sebemenši pohyb, ktery by mohl prozradit přitomnost jakychkoli upirů ať červenych nebo modrych. Studoval budovy s podivnou směsi očekavani a znechuceni. Co by udělal, kdyby znovu přišla Stevie Rae a kultivovany mlaďata do suterenu a labyrintu řady tunelů pod nim pro ostatni mlaďata?

By byl schopen mlčet a zůstat neviditelny na nočni obloze, nebo by se nechal unest a pomohl ji?

Než si stačil zformulovat odpověď, přiletěl tam: nemusel učinit žadne rozhodnuti. Stevie Rae tam nebyla. Věděl to, už byl blizko. S dlouhym vydechem se neslyšně snesl na střechu vozovny.

Nakonec začal přemyšlet o strašlive lavině udalosti, ktera začaly tento den. Refaim složil pevně křidla na zadech.

TSI Sgili rozhoduje o jeho osudu, a to může zničit Refaimův svět. Otec chce použit Stevie Rae ve sve valce s Neferet o vladu nad svym duchem. Otec by použil kohokoliv, jen aby vyhral tuto valku. Ve chvili, kdy si Refaim myslel, že by okamžitě a automaticky odmitnul, tak jak by to určitě udělal dřive, si uvědomil, že mu Stevie Rae vstoupila do života a tim ho změnila.

“Změnila můj život?” usmal se Refaim. “Spiš vstoupila do me duše a meho těla. “

Odmlčel se a vzpomněl si, jak se citil krasně a čistě, diky energii ktera ho uzdravila, když vychazela ze země. Zavrtěl hlavou. “Nejde to,” řekl do noci. “Me misto neni s ni, to je nemožne. Me misto je tak jako vždy vedle meho otce v temnotě. “

Refaim se dival dolů na sve ruce, spočivajici na zrezivělem kraji kovove mřiže. On nebyl muž ani upir, nesmrtelny nebo člověk. Byl monstrum.

Ale to neznamena, že se bude nečinně divat na to, jak zneuživa TSI Sgili nebo jeho otec Stevie Rae? Nebo ještě hůře, mohl by se zučastnit a chytit ji?

Ona by mě nezradila. I když bych ji chytil, Stevie Rae by nezradila naše spojeni.

Stale hleděl na ruku, když si Refaim nahle uvědomil, kde to vlastně stoji, na kterem roštu spočiva jeho ruka, a trhl sebou zpatky. To pravě zde zatoulana červena mlaďata uvěznila Stevie Rae, a zde malem přišla o život, a byla tak smrtelně raněna, že ji dovolil se z něj napit… Otisklase s nim…

“Ach bože, kdybych to mohl vzit zpatky,” křikl tiše do nebe.

Tato slova viřila kolem něj, opakovala se a zeslabovala. Klesla mu ramena a sklonil hlavou, když rukou uhladil povrch hrube železne mřiže. “Co mam dělat?” Zašeptal Refaim.

Žadna odpověď nepřišla, ale stejně žadnou nečekal. Misto toho vytahl, bouchl do želene mřiže.

“Udělam to, co jsem vždycky dělat. Budu plnit přikazy sveho otce. Pokud to půjde, budu se u toho snažit ochranit Stevie Rae, pak budiž. Když ji nedokažu ochranit, pak budiž. Me cesty

nejsou v mych rukou. Nemohu to teď řešit. “Jeho hlas zněl tvrdě a studeně jako noc, ale jeho srdce bylo teple, jako by to co řekl, rozproudilo jeho krev.

Bez vahani, seskočil Rephaim ze střechy depa a pokračoval směrem k vychodu, letěl kousek od centra města k Wil Rogers u středni školy. Hlavni budova byla v malem prostoru mezi poli. Byla velka a obdelnikova a ze světlych cihel, ktere vypadaly jako pisek v měsičnim světle. Budova měla dvě věže z bohatě vyřezavane čtvercove konstrukce. Tam přistal. Okamžitě se přikrčil.

Citil je. Vůně zatoulanych mlaďat byla všude. Pohyboval se opatrně, Refaim se postavil, aby viděl na předni stranu arealu školy. Viděl několik stromů, velke i male, dlouhy rozlehly travnik, a nic jineho.

Refaim čekal. Nebude to trvat dlouho. Věděl, že nebude. Bližilo se svitani. Takže se dalo předpokladat, že pokud někde mlaďata byla, teď se budou vracet. Pak ucitil pachnouci čerstvou krev a pod vedenim nově změněneho Dallase i ostatni mlaďata.

Nicole se omotala kolem něj. Ten velky, němy Kurtis si zřejmě myslel, že nějaky bodyguard, protože zatimco Dallas oteviral jedny z rezavych ocelovych dveři, stal na okraji par kroků od nich, dival se okolo a držel zbraň, jako by si myslel, že vi, co s ni dělat.

Refaim zavrtěl znechuceně hlavou. Kurtis si ničeho nevšiml. Žadny z mlaďat, nebo i Dallas, nikdo nevzhledl. Bylo by tak jednoduche je napadnout.

Ale Refaim to neudělal. Čekal a sledoval je.

Něco zapraskalo a Nicole klesla kratce před Dallase.

“Oh, baby! To bylo super, skoro jako kouzlo. “Jeji hlas zazněl noci, Dallas se zasmal a přitahl už zamčene dveře.

“Pojďme,” řekla Nicole Dallasovi, zněla starši než si Refaim pamatoval. “Svitani je blizko a je tu něco dalšiho, o co se musiš postarat, dřiv než vyjde slunce. “

Nicole otřela rukou dole přes jeho kalhoty, zatimco zbytek červenych mlaďat se začal smat.

“Tak se dostaneme až do sklepniho tunelu, takže můžeme jit. “

Vedla mlaďata ke škole. Dallas čekal venku, dokud byli všichni vevnitř, pak vešel za nimi a zavřel dveře.

V dalši moment Refaim uslyšel syčici zvuk, jako předtim a potom byl najednou klid. Ještě prošla okolo ochranka, ale nikdo si nevšiml obrovskeho krakouna, ktery se krčil na vrcholu věže školy.

Když straž odešla Refaim skočil do noci, v jeho mysli mu hučelo a slyšel jen tlukot svych křidel. Dallas vedl zatoulana červena mlaďata. Uměl ovladat moderni magie a to mu umožnilo přistup do jakekoliv budovy.

Wil Rogers středni škola byla jejich nove doupě. Stevie Rae by to chtěla vědět. Měla by to vědět. Stale s nimi soucitila, i když se ji pokusili zabit. A Dallas, co k němu mohla ještě citit?

V mysli ji stale viděl v naruči Dallase. Ale vybrala si ho a ne Dallase. Jasně a uplně.

Ne že by to byl nějaky rozdil.

V tu chvili se Refaim uvědomil, že leti přiliš daleko na jih, pryč od centra a budovy Mayo.

Misto toho plachtil přes Midtown Tulsa, kolem spoře osvětleneho opatstvi Benediktinek, přes Utica naměsti, a tiše se bližil ke kamenne zdi chraněneho arealu. Jeho let vahal. Upiři mohli Refaima vidět proti nočni obloze a proto se zvedal vyš a vyš. Když už byl dost vysoko, vyhnul se arealu a tiše přistal mimo vychodni zeď do kaluže stinu mezi pouličnim osvětlenim. Odtud skakal ze stinu do stinu, za použiti tmy a jeho peři byl zcela neviditelny.

Slyšel děsive kvileni, než se dostal ke zdi. Jednalo se o zvuk plny zoufalstvi a žalu, že mu krev tuhla v žilach. Co vydava to hrozne vyti?

Znal odpověď, skoro stejně rychle, jako když si zformuloval myšlenky. Pes. Starkův pes.

Při jednom ze svych vypravěni mu Stevie Rae řekla, jak jeden z jejich přatel, chlapec jmenem Jack, vice či meně převzal odpovědnost za psa, když se Stark změnila na červene mladě a jak blizko k sobě chlapec a pes měli. A že to bylo dobře, pro oba dva, protože pes byl velmi chytry a Jack byl tak hodny a sladky. Vybavil si jeji slova, když přichazel k tomu to mistu. Když dorazil k hranicim školy, uslyšel i plač, ktery doprovazel to hrozne vyti, Refaim věděl, co by uvidět, kdyby opatrně a tiše vyšplhal na zeď a podival se dolů.

Přesto to udělal. Nemohl si pomoci. Chtěl ji vidět, Stevie Rae-jen ji na chvili spatřit.

Koneckonců, teď už pro ni nemohl nic udělat, Refaim ale nemohl dovolit, aby ho uviděl nějaky upir.

Měl pravdu, nevinna krev, kterou Neferet prolila, pro splaceni dluhu, byl kamarad Stevie Rae Jack.

Pod stromem, ktery rozbil Kalona, když unikl z hliněneho vězeni, klečel chlapec a vzlykal “Jacku!” znovu a znovu za doprovodu vyti psa. Tělo už tu nebylo, ale na travě zůstala krvava skvrna. Refaima napadlo, jestli byl někdo schopen rozpoznat, že tam bylo mnohem meně krve, než by mělo byt. Tma se krmila z Neferetina darku.

Vedle plačiciho chlapce stal mistr meče školy Drak Lankford, stal mlčky, s rukou na jeho rameni. Ti tři tam byli sami.

Stevie Rae tam nebyla. Refaim se snažil přesvědčit sam sebe, že je to tak nejlepši. Bylo opravdu dobře, že tu nebyla a neviděla tuto vlnu pocitů: smutek, strach, bolest a hlavně ztratu. Pak si všiml, že je tam ještě kočka barvy pšenice, a pak najednou přišla Stevie Rae. Tak rad ji viděl, že Refaim malem zapomněl dychat.

“Hraběnko, musiš přestat.” Jeji hlas zněl pevně a zřetelně s diakritikou a jeho jako by zaplavil jarni dešť v poušti. Sledoval, jak velky pes, s kočkou uloženi mezi nohama smutně vil. Kočka začala okamžitě přist, jako by se snažila setřast z něj bolest.

Refaim překvapeně zamrkal, když se pes opravdu uklidnil a začal lizat kočku. “Je to hodna holka. Nech, aby ti Cameron pomohla. “

Stevie Rae se podivala na mistra meče. Refaim viděl ten teměř nepostřehnutelny pohled.

Obratila svou pozornost na vzlykajiciho chlapce.

Sahla do kapsy u kalhot, vytahla baliček kapesniků a jeden mu podala. “Damiene, zlato, musiš se take sebrat. Ještě z toho onemocniš. “

Damien si vzal kapesnik a utřel se rychle po cele tvaři. Rozechvělym hlasem řekl: “Děkuji, ale nedělej si starosti.”

Stevie Rae se dotkla jeho tvaře. “Ja vim, že nemusim, ale tvoje kočka tě potřebuje a Hraběnka take. Plus, Jack by se zlobil, kdyby tě takhle viděl. “

“Jack už mě nikdy neuvidi.” Damien přestala plakat, ale jeho hlas zněl hrozne. Zdalo se, že Refaim slyšel, jak se chlapci lame srdce.

“Nevěřim, že už ho nikdy neuvidime,” řekla pevně Stevie Rae.

“A ty si opravdu mysliš, že to tak je?”

Damien se na ni podival uslzenyma očima. “Ja nevim, co si teď myslim, Stevie Rae. Vše, co mohu udělat, je smutnit. “

“Někdy smutek přejde,” řekl Drak hlasem, ktery zněl jako že ma zlomene srdce, stejně jako Damien. “Natolik, že budeš moci znovu přemyšlet. “

“To je pravda. Poslechni si Draka. Když budeš moci znovu myslet, nalezneš znovu cestu k bohyni. Teď je Jack s ni na onom světě a jednoho dne se s nim opět uvidiš. “

Damien se podival ze Stevie Rae na šermiřskeho mistra. “Už jste se s tim smiřil? Je pro vas teď ztrata Anastasia jednodušši? “

“Jeji ztrata nebude nikdy jednodušši. Pravě teď ještě stale hledam cestu naši bohyně. “

Refaim se citil strašně špatně, když si uvědomil, že mu tuto bolest způsobil on. On zabil profesorku kouzel a ritualů, Anastasii Lankftovou. Byla Drakovou přitelkyni. Zabil ji tak chladně, s absolutnim nedostatkem jakehokoli pocitu, snad s vyjimkou zlosti nad tim, že mu branila v jeho ukolu.

Zabil ji, bez myšlenky na něco nebo někoho, kromě jeho potřeby nasledovat sveho otce.

Jsem monstrum.

Refaim se nemohl přestat divat na šermiřskeho mistra. Citil jeho bolest. Mohl vidět teměř doslova prazdne misto, co zbylo po jeho družce. A Refaim poprve, za cela staleti, citil vyčitky svědomi za sve činy.

Nemyslel si, že udělal nějaky zvuk nebo pohyb, ale věděl,

že se na něj Stevie Rae podivala. Pomalu se podival z Draka na upirku, se kterou byl otištěn. Jejich oči se setkaly a ani jeden nebyl schopen sklonit pohled. Citil jeji emoce.

Za prve, ucitil jeji šok, že je tady. Zrudla a citila se v rozpacich. Pak citil smutek hluboky a bolestivy. Snažil se neposlat ji jeho vlastni smutek v naději, že tak bude schopna pochopit, jak moc mu chyběla a jak je mu lito jaky proživat žal. Pak ucitil zlost a ta ho udeřila s takovou silou, že Refaim teměř ztratil rovnovahu a spadl z kamenne zdi. Zavrtěl hlavou sem a tam, tam a zpatky, nebyl si jisty, zda je hněv zaměřen na něj.

“Damiene chci, abyste ty a Hraběnka odešli. Potřebujete opustit toto misto. Stali se tady špatne věci. A špatne věci se zde stale ději. Citim to. Pojďme. Teď hned. “Mluvila ke klečicimu kluku, ale jeji pohled neopustil Refaima.

Odpověď mistra meče byla rychla. Jeho oči se přehnali přes okoli a Refaim ztuhl ve stinu noci.

“Co je to? Co je tady? “Zeptal se Drak.

“Tma”. Stevie Rae se stale divala na něj, když řekla toto jedine slovo, bylo to jako by mu vrazila dyku do srdce. “Cele to tady poskvrnila tma. “Pak se otočila zady k němu. “Varuje mě tady před tim můj smysl, pojďme odtud. “

“Souhlasim,” řekl Drak, ale Refaim slyšel v jeho hlase neochotu.

Do budoucna bude muset počitat s jeho velkou silou. A co Stevie Rae? Jeho Stevie Rae. Co bude s ni? Mohla by ho opravdu nenavidět? Mohla by ho zcela odmitnout? Probiral se svymi pocity, když sledoval, jak vzala Damiena za ruku a pomohla mu na nohy, a pak ho odvaděla s jeho psem, kočkou a Drakem pryč směrem ke kolejim. Určitě citila hněv a smutek, tyto pocity by pochopil. Ale nenavist?

Opravdu ho nenavidi? Nevěděl to jistě, ale Refaim věřil, hluboko ve svem srdci, že si zaslouži jeji nenavist. Ne, nezabil Jacka, ale byl spojeny se silami, ktere za to mohli.

Jsem synem sveho otce. To je všechno, čim si byl jisty. To je jeho jedina volba.

Pote, co byla Stevie Rae pryč Refaim vylezl na vrchol stěny. S rozběhem skočil a vznesl se k nebi. Praskl do noci svymi obrovskymi křidly, ještě jednou zakroužil kolem arealu a zamiřil zpatky na střechu budovy Mayo.

Zasloužim si jeji nenavist… Ja si zaslouži jeji nenavist … Zasloužim si jeji nenavist …

Tyto slova ho bušila do jeho mysli zatimco jeho křidla proražela tmu.

Jeho vlastni zoufalstvi a smutek spojeny s ozvěnou smutku a hněvu ktere citila Stevie Rae. Citil vlhkost chladne nočni oblohy se směsici jeho vlastnich slz, a jeho tvař se zaleskla v měsičnim svitu.

Kapitola třináctá

Stevie Rae

“No, to je na hovno! Chceš řict, že se nikdo nechcete ozvat Zoey? ” řekla Afrodita.

Stevie Rae chytila Afroditu za loket a možna až přiliš pevně z technickeho hlediska, ji vedla ke dveřim do Damienova pokoje na koleji. Ve dveřich se obě divky zastavily a podivaly se na postel, kde sležel Damien stočeny spolu s Běnkou a jeho kočkou Cameron.

Chlapec, pes i kočka konečně před par minutami upadli do hlubokeho spanku způsobeneho žalem a vyčerpanim.

Tiše, Stevie Rae ukazal prstem od Afrodity k chodbě. Afrodita se ušklibla. Stevie Rae zkřižila ruce a ukazala gestem.

“Venku,” řekla, ale jen pohybovala rty, “teď.” Pak se za ni tiše zavřely dveře. “A odpusť si ten ton v hlase, “zašeptala rozčileně Stevie Rae.

“Dobře. Budu se snažit. Jack je mrtvy a nikdo to Z ještě neřekl? “Opakovala svou otazku, mnohem meně hlasitě.

“Ne. Ještě na to nebyl spravny čas. Damien byl hystericky. Hraběnka byla hystericka.

Škola noci je z toho v šoku. Ja jsem pouze nejmenovana Vysoka kněžka, tak jmenovana, tady neni, je zamknuta ve svem pokoj a se modli, nebo co to tam sakra děla, zatim jsem byla zaneprazdněna skutečnosti, že tady pravě zemřel moc hodny a opravdu pěkny kluk. “

“Jo, chapu to a jsem z toho važně moc smutna, ale je potřeba sem dostat Zoey. Pokud jste byli přiliš zaneprazdněni na to, abychom ji to řekli, pak měl volat jeden z profesorů.

Čim dřive vi, co se tady stalo, tim bude dřiv na cestě sem. “

Darius přiběhl k nim a vzal Afroditu za ruku.

“Byla to Neferet, ne? Ta děvka zabila Jacka, “zeptala se Afrodita.

“Neni to možne,” Darius a Stevie Rae řekli dohromady. Stevie Rae uviděla, jak se po Afroditině obličeji mihl naštvany vyraz. Ale Darius pokračoval s vysvětlovanim.

“Neferet byla skutečně na zasedani školske rady, když Jack padl ze žebřiku. Nejen to, i Damien viděl, jak Jack pada, ale jsou i dalši svědectvi z te doby. Drew Partain šel zrovna okolo a slyšel hudbu i to jak Jack zpiva. Řekl, že jen slyšel čast pisně, neboť zrovna začal odbijet zvon v chramu Nyx půlnoc, a pak už žadnou piseň neslyšel ani hlas Jacka. “

“Ale ve skutečnosti to byl přesně čas, kdy Jack zemřel,” řekla Stevie Rae hlasem pevnym, hladkym, ale přesto v něm bylo znat čast nejistoty a toho jak se citi.

“Ano, to byl přesně ten čas,” řekl Darius.

“A jste si jisti, že byla Neferet na schůzi?” Řekla Afrodita.

“Slyšela jsem, jak odbiji hodiny půlnoc, zrovna když jsem s ni mluvila,” řekla Stevie Rae.

“Pořad nevěřim ani na okamžik, že za jeho smrt nemůže ona,” řekla Afrodita.

“Souhlasim s tebou, Afrodito. Neferet se jen přetvaři, měla jen hubu plnou keců, ale fakta jsou fakta. Ona byla přimo s nami, když Jack spadl ze žebřiku. “

“Tak jo, dobře, nemame pro to důkaz. A co ten meč, co? Jak se k čertu mohl “nahodou”

otočit ve vzduchu a teměř mu useknout hlavu?”

“Meč byl umistěn rukojeti dolů, misto nahoru. Drak vysvětlil Jackovi, že ho tak ma postavit. A chlapec spadl na ostři a to ho propichlo. Technicky vzato, mohla to byt nahoda.

“

Afrodita si otřela třesouci rukou obličej. “To je hrozne. Opravdu hrozne. Ale nebyla to žadna zatracena nehoda. “

“Nemyslim si, že někdo z nas věři, že je Neferet nevinna, ale to, v co věřime a co můžeme dokazat, jsou dvě různe věci. Vysoka rada již rozhodla, ve prospěch Neferet a v podstatě proti nam. Pokud bychom se k nim ještě jednou vydali a obvinili ji bez důkazů, budeme jen zdiskreditovani, nic vic, ” řekl Darius.

“Chapu to, ale sere mě to,” řekla Afrodita.

“Jo to sere nas všechny,” řekla Stevie Rae. “Je odporna. Opravdu zla. “

Řekla Stevie Rae opravdu s tvrdym vyrazem, Afrodita zvedla oboči. “Jo, a to použivaš zasraně hezky vyrazy na tu kravu z pekla. “

“Jaky je tvůj napad?” zeptala se Stevie Rae.

“Nejprve musime zrušit dovolenou Zoey a dostat jeji zadek sem. Neferet nenavidi Z. Ona vždycky přijde na to, co zamyšli. Jenže tentokrat budeme všichni přihližet a čekat až uděla chybu a da nam nějaky důkaz pro Vysokou radu. “Aniž by čekala na odpověď od kohokoliv z nich, Afrodita vytahla iPhone na kovove sponce a řekla: “Zavolej Zoey.”

“Chtěla jsem to udělat sama,” řekla Stevie Rae.

Afrodita obratila oči v sloup. “To je jedno kde jsi. Sakra. Už je pozdě. Plus, je potřeba udělat zatraceně dobrou věc a to teď hned. “Přestala mluvit a poslouchala, pak protočila oči. “Je tak jen ta odporna Disney melodie a Ahoj kluci! Nechte mi zpravu a přeji vam užasny den, “citovala Afrodita Z. temperamentni hlas.

Nadechla se a čekala na pipnuti.

A v tu chvili Stevie Rae popadla telefon z jeji ruky a rychle řekla. “Z, to jsem ja, ne Afrodita. Potřebuju, abys mi zavolat hned jak si to poslechneš. Je to důležite. “A rychle zavěsila a podala zpatky telefon Afrodite. “Dobře, pojďme si něco vyjasnit rovnou.

Jen proto, že se snažim byt slušny člověk, neznamena to, že jsem taky tak hodna. Je to dost špatne, co se stalo s Jackem. A zanechat ji jen zpravu o něčem tak hroznem je super, super špatny napad. Navic, nemyslim si, že je to dobry napad Zoey tak brzo po tom co se vratila z onoho světa, stresovat. “

Afrodita vytrhla iPhone z ruky Stevie Rae. “Podivejte se. Nemame čas chodit po špičkach kolem Zoey pocitů. Ona potřebuje, byt v obraze a hrat si na velekněžku. “

“Ne, myliš se.” Stevie Rae vystoupila do Afroditina osobniho prostoru, na což Darius automaticky přesunul Afroditu bliž k sobě. “Z. nepotřebuje, aby si hrala na velekněžku, ona ji je. Ale zrovna přišla o někoho, koho měla rada. To je něco co vy asi nechapete.

Divate se na ni jako na někoho kdo nema žadne pocity. A to si řikate jeji přatele. Někdy musime naše přatele chranit před nepřijemnymi zvěstmi. “Podivala se na Dariuse a zavrtěla hlavou. “Ne, to neznamena, že je třeba chranit Afroditu přede mnou. Bože, Dariusi, Co je to s tebou? “

Darius se pevně zadival na Stevi Rae. “Na okamžik se ti oči blyskaly červeně. “

Stevie Rae se ujistila, že už je v klidu. “Jo, no, někdy to děla, když jsem rozčilena. Nelibi se mi představa, že by Neferet mohla odejit bez zaplaceni jakychkoli důsledků, za to co se stalo s Jackem. Je to docela těžke přijmout to. Taky byste se citili stejně, kdybyste tu byli a viděli to co se tu stalo. “

“To chapu , ale moje oči nesviti červeně,” řekl Darius.

“Nejdřiv umři pak vstaň a pak se mnou můžeš takto mluvit,” řekla Stevie Rae. Obratila se k Afroditě. “Mam moc věci, co ještě musim udělat, dokud ještě Damien spi.

Zůstaneš tady s Dariusem a daš na něj pozor? Nikomu tady nevěřim, když se Neferet vratila. A pokud je opravdu uzamčena ve svem pokoji a modli se k Nyx po zbytek noci, tak tomu nevěřim, tak jako všichni ostatni. “

“Jo, zůstaneme tady,” řekla Afrodita.

“Když se probudi buď na něj hodna,” řekla Stevie Rae.

“Nebuď hloupa. Samozřejmě, že budu hodna. “

“Dobře. Vratim se hodně brzy, ale pokud budeš cokoliv potřebovat, zavolej dvojčata a ony ti pomůžou. “

“To je jedno. Sbohem. “

“Sbohem.” Řekla Stevie Rae a spěchala chodbou, citila jak ji Darius speduje pohledem s takovou intenzitou, ktera byla fyzicky hmatatelna. Musim nechat Dariuse, abych se necitil tak provinile! Řekla si pro sebe. Neudělal nic špatneho. Co na tom, že me oči zaři červeně, když jsem naštvana? To nema nic společneho s tim, že jsem se otiskla s Refaimem. Nechal jsem ho. Dnes večer jsem ho ignorovala.

Jo, musim ho najit a zeptat se ho, co sakra vi o tom, co se stalo Jackovi, ale protože chci.

Protože musim. Mluvila k sobě v duchu a byla tak rozrušena svymi myšlenkami, že když běžela, vrazila do Erika.

“Hele, Stevie Rae. Damien je v pořadku? “

“No, co si mysliš, Eriku? Jeho přitel, ktereho miloval, zemřel hroznym způsobem. Ne, to neni v pořadku. Ale teď spi. Konečně. “

“Viš, nemusiš byt tak hruba. Opravdu mam o něj strach, taky jsem měl Jacka rad. “

Stevie Rae se podivala na Erika. Opravdu vypadal docela bledě, a to bylo celkem neobvykle na tohoto vždy krasneho chlapce, Erika. Očividně brečel. Pak si vzpomněla, že byl vlastně Jack jeho spolubydlici, a take jak se postavil za sladkeho Jacka, když ten hajzl Thor byl na něj hruby a nazval ho sprostym gayem. “Promiň,” řekla, dotkla se Erikovy paže. “Jsem naštvana na všechno tady. Nemam důvod byt na tebe. Začnu znovu. “

Zhluboka se nadechla a usmala se smutně. “Damien spi, ale neni v pořadku. Bude mu lip, když uvidi sve přatele, když se probudi. Diky za optani a děkuji, že se o něj zajimaš. “

Erik přikyvl a stiskl ji kratce ruku. “Diky. Ja vim, že mě nemaji moc radi, po tom co se stalo mezi mnou a Zoey, ale ja opravdu jsem Damienův přitel. Dej mi vědět pokud existuje něco, co můžu udělat. “Erik se odmlčel a podival se nahoru do chodby, jako by si nebyl jisty, že zůstali sami, a pak přišel o krok bliže k Stevie Rae a ztišil hlas. “Neferet s tim ma něco společneho, že jo? “

Stevie Rae se rozšiřily oči překvapenim. “Co to řikaš?”

“Vim, že neni to, za co se vydava. Viděl jsem jeji skutečny zevnějšek a to nebylo vůbec hezke. “

“Jo, maš pravdu. Neferet skutečně neni hezka. Ale pravě tak jako ja, jsi viděl, že byla přimo před nami, kdy Jack zemřel. “

“Přesto si myslim, že je za tim.”

Nebyla to otazka, ale Stevie Rae kyvla tiche ano v odpověď.

“Věděl jsem to. Tato Škola noci je prokleta, ještě že jsem přikyvl na přestup do Školy noci v L. A. “

Stevie Rae zavrtěla hlavou. “Tak to je vše? To je to, co udělaš, když viš, že se děje něco zleho? Utečeš? “

“Co může člověk dělat proti Neferet? Vysoka rada je znovu na jeji straně “.

“Jeden upir toho moc nezmůže. Ale je nas spousta. “

“Několik děti a par učitelů? Proti silne kněžce a Vysoke radě? To je šilenstvi. “

“Ne, to neni, co je šilenstvi je zůstat stranou a nechat vyhrat padouchy. “

“Hele, mě čeka hezky život, vybuduju si hereckou karieru, slavu, penize, všechny ty věci.

Jak mě můžeš obviňovat z toho, že se nechci zaplest do tohoto zmatku s Neferet? “

“Viš co, Eriku? Všechno, co jsem chtěla řict je toto: zlo zvitězi, když dobři lidi nic neudělaji,” řekla Stevie Rae.

“No, ja technicky něco dělam. Odchazim. Ahoj, když si to rozmysliš, a budeš si chtit udělat dovolenou a přestane tě bavit honit zlo, taky odejdeš? “

“Doteď jsem si myslela, že jsi nejlepši kluk, co jsem kdy potkala,” řekla smutně.

Erikovy modre oči svitili humorem a pak zazařil i jeho usměv. “A teď viš, že jsem?”

“Ne. Teď už vim, že jsi slaby, sobecky kluk, ktery dostal teměř všechno, co kdy chtěl, jen proto, že je krasny. A to neni vůbec v pohodě. “

Zavrtěla hlavou a začala odchazet. Přes rameno zavolala: “Možna, že jednoho dne zjistiš, že ses měl postavit za nas. “

“Jo, a možna jednoho dne přijdeš na to se Zoey, že to neni vašim ukolem zachranit svět!

“křikl za ni.

Stevie Rae se na něj už nepodivala. Erik byl nastroj.

Ve Škole noci v Tulse byli lepši než on. Bude opravdu těžke na něco přijit, musi se odtud dostat pryč. Stejně jako John Wayne, že je na čase shromaždit vojska.

“Nebude divne, že mezi vojaky bude i krakoun, “Stevie Rae zamumlala sama pro sebe, když spěchal ven na parkoviště. “Nejedu za nim, jen od něj chci dostat informace. Znovu.”

Zaměrně, zavřela mysl před tim, co se stalo mezi ni a Refaimem v posledni době, jen “prostě

potřebuje od něj informace. “

“Hele, Stevie Rae, ty a ja musime si promluvit”

Aniž by přestala spěchat k autu, Stevie Rae zvedl ruku a zabrzdila Kramishu. “Teď ne.

Nemam čas. “

“Jen jsem ti chtěla řict, že”

“Ne!” Stevie Rae křikal frustrovaně na Kramishu, ktera se zastavila a zirala na ni. “Ať je to cokoliv, chceš řict, že to nepočka, než se vratim. Nemam už moc času, mam toho ještě moc, co musim udělat a přesně za dvě hodiny a pět minut vyjde slunce “Pak odešla Kramishu a nechala ji stat v jejim prachu, když běžela poslednich par metrů k autu.

Rychle nasedla do auta a vyrazila z parkoviště.

Trvalo ji přesně sedm minut, než se dostala do Gilcrease arealu.

Neměla tam asi jezdit. Ledova bouře byla pryč a elektricka brana opět fungovala, a tak pokračovala dal. Stevie Rae zajela na stranu silnice za velky strom.

Automaticky se zamaskovala pomoci sve sily ze země a šla přimo k chatrajicimu zamku.

Dveře sly otevřit bez problemů. Nikdo se neobtěžoval, aby je opět zamknul.

Když prochazela starym domem, odhalila jen velmi malo změn od toho, co zde byla naposledy.

“Refaime?” Volala jeho jmeno. Jeji hlas zněl děsivě a přiliš hlasitě v chladne, prazdne noci.

Dveře do komory, kde si udělal sve hnizdo, byly otevřene, ale nekrčil se uvnitř.

Vyšla na střešni balkon. Ten byl take prazdny.

Cela mistnost byla opuštěna. A take věděla, že tu nebyl od chvile, kdy přišel k arealu školy. Kdyby tady byl Refaim, citila by ho, stejně jako tak jak ho citila už dřive, když byl u Školy noci a pozoroval ji. Jejich spojeni je stale neporušene, to je vazalo dohromady.

“Refaime, kde teď jsi?” Zeptala se ticheho nebe. A pak Stevie Rae zpomalila myšlenky a zaměřila se na sebe, znala odpověď celou tu dobu. Jedine, co musela udělat, bylo, aby ji hrdost, bolest a vztek opustila: čekala.

Jejich pouto tam stale bylo, neporušene, byli spolu svazani. Nemusela ho hledat. Refaim si najde ji.

Stevie Rae se posadila doprostřed střechy a otočila se na sever. Dlouze a zhluboka se nadechla a vydechla. S vydechem se soustředila na připravu všech vůni země okolo sebe.

Citila chlad, vlhkost, zimni hole větve, ostrost zmrzle půdy, bohatstvi Oklahomskeho piskovce, ktere pokryvaly tuto zemi. Citila silu země, Stevie Rae řekla: “Najdi Refaima. Řekni mu, ať přijde ke mně. Řekni mu, že ho potřebuji.” Potom dala zemi svou moc a poslala ji za Refaimem. Kdyby měla oči otevřene, viděla by Stevie Rae zelenou zaři, ktera se pohybovala kolem. Byla by take viděla, že se rozběhla do noci, aby splnila jeji přani, mohla sledovat purpurovou zaři.

Refaim

Refaim kroužil kolem budovy Mayo, obával se přistát a čelit Kalonovi a Neferet, když ucítil, jak ho Stevie Rae volá. Věděl, to okamžitě.

Poznal sílu Země která se objevila a vířila kolem něj.

Ona volá … ..

Refaim potřebovat tuto výzvu. Bez ohledu na to, jak se na něj zlobí, volá ho. Bez ohledu na to, jak moc ho nenávidí, chce ho vidět.

A pokud volá, měl by odpovědět. Ve svém srdci to věděl, bez ohledu na, jakou se snažila najít odpověď.

Vzpomněl si na poslední slova Stevie Rae, jaké se snažila najít odpovědi.

Vzpomněl si na poslední slova, co mu Stevie Rae řekla … Když se rozhodnu pro své srdce,zavolám tě abys znovu ke mně přišel.

To by mělo být snadné. Stačilo sledovat jen své srdce …

Refaim vypnul část své mysli, zaměřil se jen na ni. Byli bez sebe více než týden. Cítil každý den v týdnu, který byl sám bez ní. Jak si mohl myslet, že by mohl zůstat od ní zcela odloučený? Jeho krev ho volala, aby šel za ní. I když se na něj zlobí musí příjít. A potřeboval ji vidět. Potřeboval najít způsob, jak ji varovat před Neferet. A jeho otcem taky.

“Ne!” Vykřikl do větru. Nemůžu zradit svého otce. Ale nemůže zradit ani Stevie Rae, pomyslel si zoufale. Najdu rovnováhu. Najdu cestu. Musím. Nejsem si jistý, co přesně se chystá, Refaimovi stále výřily hlavou myšlenky, zatím co se nechal véstzeleným zářícím pásem síly země zpět ke Stevie Rae.

Byla jako jeho záchranné lano.

Stevie Rae

Čekala na něj s takovou intenzitou a koncentrováním, že ho neměla problém zahlédnout už z dálky, když se přiblížl k Gilcrease.

Když elegantně klesl z nebe stála a hleděla nahoru a pozorovala ho. Neměla by být tak v pohodě. On byl přece nepřítel. Musí si to pamatovat. Ale v okamžiku, když přistál a jejich pohledy se setkaly, tak bez dechu, řekla: “Slyšel jsem, že mě voláš. A tak jsem přišel. “

To bylo vše, co řekl. Jeho nádherný a povědomý hlas.

Stevie Rae se mu vrhla do náruče a zabořila tvář do jeho měkkého peří na rameni. “Oh můj bože, mě se po tobě tak stýskalo!”

“Taky jsi mi chyběla,” řekl a přivinul ji pevněji k sobě.

Stáli tam držely se v náručí a jí se zdálo že je to věčnost. Stevie Rae nasávala jeho vůni, úžasnou směs nesmrtelné a smrtelné krve, která pulzovala přes jeho tělo,a kterou cítila díky jejich spojení.

A pak, zničehonic, jako by oboum došlo co to dělaji, povolili obětí, a Stevie Rae i Refaim ustoupili o krok od sebe.

“Takže, jsi v pořádku?” Zeptala se ho.

Přikývl. “Jsem. A co ty? Už jsi v bezpečí? Tobě se nic nestalo, když byl Jack dnes zabit? “

“Jak víš, že dnes Jacka umřel?” Její hlas byl ostrý.

“Cítil jsem tvůj smutek. Přišel jsem ke škole noci ujistit, že jsi v pořádku. To bylo, když jsem tě viděl s tvými přáteli. Slyšel jsem jak ten kluk pláče pro Jacka. “Zaváhal nad slovy, snažil se je vybírat pozorně a upřímně. “To tvůj smutek a mi řekl, že je mrtvý.”

“Víš něco o jeho smrti?”

“Možná. Co to bylo za kluka, ten Jack? “

“Jack byl dobrý a sladký, a mohl být nejlepší z nás. Refaime co víš? “

“Vím, proč zemřel.”

“Řekni mi to.”

“Neferet dlužila Tmě život, za to že můj otec nesplnil svůj úkol. Dluh musela zaplatit oběť, který byla nevinná a neúplatná pro tmu. “

“Bylo to Jack, koho zabila. Je to frustrující, protože u toho nikdo nebyl. Vypadá to,že za to Neferet nemůže! Zrovna mluvila na škole s vysokou radou, stála přímo přede mnou, když se to Jackovi náhodou stalo. “

“TSI Sgili krmila tmu. Nemusela být u toho. Potřebovala ho jen označit za oběť a nechat volná vlákna temnoty, aby dotáhla do konce to co ona začala. Nemusela být u jeho smrti. “

“Jak mám dokázat, že je za to zodpovědná?”

“Nemůžeš. Smlouva je u konce. Její dluh se splatil. “

“Sakra! Jsem tak naštvaná! Neferet udržuje zezření, že je ta hodná a to je pěkné svinstvo. Pořád to nedokážu pochopit. Proč? Není to správné, Refaime. Prostě to není správné. “Stevie Rae zamrkala a nutila tak slzy aby přestaly téct.

Na okamžik se Refaim dotkl jejího ramene a nechal ji chvíli opřenou o její ruku, aby byl s ní v kontaktu.

Pak se odtáhl a řekl: “Všechno, co cítiš je hněv. Vše, je to zklamání a smutek. Cítil jsem to dneska večer z tebe,myslel jsem “zaváhal, zřejmě se snažil rozhodnout, zda mluvit dál.

“Co je?” Zeptala se tiše. “Co sis myslel?”

Setkal se jejíma očima. “Myslel jsem, že mě nenávidíš. Cítil jsem jak jsi naštvaná. Slyšel jsem tě. Řekla jsi šermířskýmu mistrovi, že je to tu poskvrněný, že tma číhá venku. Přitom ses dívala přímo na mě. “

Stevie Rae přikývla. “Jo, viděla jsem tě, a věděla jsem, že kdybych něco neřekla a nedostala Draka a Damiena odtamtud, také by tě uviděli. “

“Takže jsi nemluvila o mně?”

To byla Stevie Rae na řadě s zaváháním. Povzdechla si. “Byla jsem vážně naštvaná, měla jsem strach a byla jsem rozrušená. Nevím co jsem si myslela těmy slovy. Jen jsem reagovala na to jak jsem byla vyděšená. “Znovu se odmlčela a pak dodala, “Nechtěla jsem říct nic proti tobě, ale Refaime, já vím že za to může Kalona a Neferet. “

Refaim se otočil a šel pomalu k okraji střechy. Šla za ním, stáli vedle sebe a dívali se do klidné noci.

“Už skoro svítá,” řekl Refaim.

Stevie Rae pokrčila rameny. “Dostala jsem se sem asi půl hodiny před východem slunce.

Bude to trvat jen deset minut než se vrátím zpátky do školy. “

“Měla bys odejít a neriskovat. Slunce ti může hodně ublížit a to i přes mou krev. “

“Já vím. Půjdu hodně brzy. “Stevie Rae si povzdechla. “Takže, ty mi neřekneš, co má tvůj otec v plánu, že ne? “

Otočil se a podíval se na ni znovu. “Co si o mě myslíš, že bych zradil svého otce? “

“Není to dobrý chlap, Refaime. Nestojí za ochranu. “

“Ale on je můj otec,” řekl Refaim.

Stevie Rae si všimla, že Refaim vypadá vyčerpaně. Chtěla ho chytit za ruku a říct mu, že to bude v pořádku. Ale nemohla. Jak to sakra mohlo být v pořádku. S ním na jedné straně a na druhé straně ona? “Nemohu proti tobě bojovat, “řekla nakonec. “Budeš muset přijít sám na to jaký je Kalona. Ale musíš pochopit, že budu pracovat na tom, aby byli lidé v bezpečí, bez ohledu na to co říká Neferet.”

“Můj otec je ji povinován!” Vyhrkl Refaim.

“Co tím myslíš?”

“Nechtěl zabíjet Zoey, tak nesplnil svůj slib Neferet, a nyní TSI Sgili drží vládu nad jeho nesmrtelnou duší. “

“Skvělé! Takže Kalona je jako nabitá zbraň, kterou drží Neferet. “

Refaim zavrtěl hlavou. “Měl by být, ale můj otec není nadšený, když musí sloužit druhým. Je velmi neklidný pod jejím velením. Věřím, že by bylo přesnější, pokud bys řekla, že Otec je jako odjištěná nabitou zbraň, kterou Neferet nedrží správně. “

“Budeš muset být konkrétnější, než to. Dáš mi nějaký příklad? “Snažila se udržet vzrušení v jeho hlas, ale podle toho, jak zavřel oči a ustoupil od ní pryč, Stevie Rae věděla, že nebude neúspěšná.

“Nemůžu ho zradit.”

“Dobře, dobře. To chápu. Ale znamená to, že mi nemůžeš ani pomoci? “

Refaim se na ni dlouho a mlčky podíval. Už si myslela, že neodpoví, a tak se snažila lépe zformulovat svou otázku, když on nakonec řekl: “Chci ti pomoci, a budu ti pomáhat tak dlouho, jak to půjde, ale otce nezradím. “

“To není zase tak špatné,že? “zeptala se a usmála se na něj.

“Ne, není to tak špatné.”

“A opravdu, jsi v zásadě proti Neferet?”

“Jsem,” řekl pevně.

“A tvůj otec?”

“Chce se zbavil její kontroly.”

“No, to je prakticky totéž jako bejt na naší straně.”

“Nemohu být na vaší straně, Stevie Rae. Musíš si uvědomit, že. “

“Takže bys bojoval proti mně?” Podívala se mu přímo do očí .

“Nemohl bych ti ublížit.”

“No, pak”

“Ne,” přerušil ji. “Není schopen ublížit ji, ale je to jiný než bojovat za vás. “

“Ty bys pro mě bojoval. Vím to. “

Refaim ji popadl za ruku a stiskl ji, jako by skrze dotek mohl porozumět tomu co cítí. “Nikdy bych nebojoval pro svého otece proti tobě.”

“Refaime, pamatuješ si, na toho chlapce co jsi viděl v kašně?” Změnila sevření ruky a propletla si s ním prsty.

Nemluvil. Jen přikývl.

“Víš, že je uvnitř tebe, ne?”

Refaim opět přikývl, tentokrát ale pomalu a váhavě.

“Ten kluk v tobě je syn tvé matky. Nezapomeň že nejsi jako Kalona. A nezapomeňte, že chlapec v tobě taky rozhoduje. Rozumíš mi? “

Než stačil Refaim odpovědět, Stevie Rae zazvonil telefon melodií Mirandou Lambert “jen hezčí.” Vytrhla se Refaimovi z ruky a nahmatala v kapse telefon se slovy: “To je vyzvánění co mám jen na Zoey! Musím s ní mluvit. Ještě neví o Jackovi. “

Než mohla stiskout tlačítko Přijmout, Refaim chytil její ruku. “Zoey se musí vrátit do Tulsa. To je jediný způsob, jak můžeme bojovat proti Neferet. TSI Sgili nenávidí Zoey a její přítomnost zde ji bude rozptylovat. “

“Musíme odvest její pozornost, co?” Stevie Rae se zeptala těsně předtím, než zmáčkla tlačítko pro příjem hovoru a řekla rychle do telefonu: “Z, vydrž. Musím tady něco důležitého dokončit, ale bude to trvat jen sekundu. “

Zoey zněl jako by mluvila ze studny. “Žádný problém, ale zavolejte mi,” OK? Jsem v roamingové zóně.

“

“Bude to dřív než bys stačila dvakrát zatahat za ocas mrtvou kočku,” řekla Stevie Rae.

“Víš, jak odporně to zní?”

Stevie Rae se usmála do telefonu. “Jo a sbohem.”

“Chceš říct, fuj a nashledanou. Promluvíme si za sekundu. “

Spojení se přerušilo a Stevie Rae se podívala na Refaima. “Tak mi to vysvětli, to o Neferet. “

“Můj otec chce objevit způsob, jak splatit svůj dluh Neferet, aby ji nemusel sloužit. To se mu ale nepovede, když se nějak nerozptýlí. Její posedlost Zoey je vynikající rozptýlení, stejně jako její touhu použít zatoulaná červená mláďata v její válce s lidmi. “

Stevie Rae povytáhla obočí. “Není žádný válka mezi upíry a lidmi. “

“Pokud se povede Neferet uskutečnit svůj plán, tak bude.”

“Dobře, dobře, musíme mít jistotu, že se tak nestane. Vypadá to, že Z musí opravdu domů. “

“Chtějí využít i tebe,” vyhrkl Refaim.

“Huh? Kdo? Mě? K čemu? “

Refaim se na ni podíval a mluvil velmi rychle. “Neferet a můj otec. Nevěří, že jsi zcela na straně Bohyně. Myslí si, že bys ji mohla zradit a přejít na stranu Temnoty. “

“Refaime, tady není ani jedna malá malá šance že by se to stalo. Nejsem perfektní. Mám problémy. Ale já jsem si vybrala Nyx a nebylo vůbec lehké, když jsem získala mou lidskost. Nikdy nehodlám změnit tuto volbu. “

“Nikdy jsem nepochyboval, že by jsi to udělala Stevie Rae. “

“A Neferet s Kalonou by se neměli dozvědět, že o mě tolik víš, že? “

“Bylo by to velmi špatné, kdyby to zjistili.”

“Velice špatné pro tebe nebo pro mě?”

“Pro nás oba.”

Stevie Rae si povzdechla. “Dobře, tak já budu opatrná.” Dotkla se jeho paže.

“Dávej na sebe také pozor.”

Přikývl. “Ty by jsi měla už jet zpátky. Zavolejte Zoey jak pojedeš. Svítání se blíží. “

“Jo, jo, já vím,” řekla, ale ani jeden z nich se ani nepohnul.

“Musím se vrátit,” řekla, jako by se snažila přesvědčit sama sebe.

“Počkej, ty už tady nebydlíš?”

“Ne. Ledová bouře je za námi a je tu příliš mnoho lidí. “

“No a kde teď jsi?”

“Stevie Rae, nemohu ti to říct!”

“Vzhledem k tomu, že jsi se svým otcem, jo?” Když neodpověděl, pokračovala. “Hele, já vím, že ho Neferet nechal zbičovat a vyhnala ho ze své přízně na sto len jen na oko. “

“Ona si připoutala. Vlákna temnoty ho zbičovaly stokrát. “

Stevie Rae se zachvěla, když si vzpomněla, jak hrozné bylo když ji temnota bičovala a pila její krev.

“No něco takového bych nepřála nikomu.” Jejich oči se setkaly. “Ale ta část jak ho od sebe vyhnala na jedno století není pravda že jo? “

Refaim rychle a téměř nepostřehnutelně přikývl.

“A nemůžeš mi říst kde teď bydlíš, protože to je místo, kde jsi i s Kalonou? “

Znovu mírně přikývnul.

Znovu si vzdychla. “Takže když tě budu chtít vidět musím číhat v okolí některé děsivé staré budovy, nebo někde něco? “

“Ne! Můžeš zůstat v bezpečí a na veřejných místech. Stevie Rae, když mě budeš potřebovat, přijdi sem a zavolej mě, jak jsi to udělala dnes v noci. Slib mi, že nebudeš chodit po venku a snažit se mě hledat, “řekl a trochu ji zatřásl za ruku.

“Dobře, dobře. Slibuji. Ale mám o tebe strach. Refaime, vím, že jsi se svým tátou a ten dělá špatné věci. Já jen nechci, aby se ti při tom něco stalo. Takže buď opatrný OK?”

“Budu opatrný,” řekl. “Stevie Rae, dnes jsem viděl červená toulavá mláďata. Udělali se hnízdo na Wil Rogers na střední škole. Dallas se k nim přidal. “

“Refaime, prosím, neříkej o nich Kalonovi a Neferet.”

“Proč, pořád v nich vidíš laskavost a lidskost, a chceš ji dat další příležitost, aby tě zabili?” křičel na ni.

“Ne! Jen proto, že se snažím být milá, neznamená to, že jsem hloupá nebo slabá.

Ježíš, copak jsem uplně blbá? Už neuteču abych s nima mluvila sama. Sakra, Refaime, už jsem se snažila dost. Už jsem pochopila, že to nebude fungovat. Další rozhodnutí nechám na Lenobii a Drakovi a Z. V podstatě jsem prostě jen nechtěla aby se skrz ně Neferet nedozvěděla o našem spojení. “

“Je příliš pozdě. To byl úkol od Neferet, abych šel dnes v noci po jejich stopách. Stevie Rae, ještě jednou ti říkám, zůstaň daleko od červených mláďat. Už pro tebe nic neznamenají. “

“Budu opatrná. Už jsem ti to řekla. Ale já jsem Velekněžka a červená mláďata jsou moje zodpovědnost.

“

“Ti, kteří se rozhodli pro tmu už nejsou tvoje odpovědnost. A Dallas se také proměnil. Nic jim nedlužíš. “

Stevie Raese zašklebila. “Žárlíš na Dallase?”

“Nebuď směšná. Jen prostě nechci vidět jak ti ublíží. Změníme téma. “

“Hele, Dallas není můj přítel už,” řekla.

“Já vím.”

“Jsi si zcela jistý?”

“Ano. Samozřejmě. “Otřepal a roztáhl svá křídla. Stenie Rae se zatajil dech, když ho pozorovala.

“Zavolejte Zoey během jízdy když pojedeš zpět do školy noci. Uvidíme se později. “

“Zůstaň v bezpečí, OK? “

Otočil se k ní, vzal její obličej do svých rukou. Stevie Rae od něj nemohla odtrhnou oči a cítila sílu z jeho doteku.

Příliš brzy to bylo pryč. Příliš brzy, byl pryč. Ramrkala, aby ještě zahlédla, jak jeho majestátní křídla porazila noční vzduch a vynesly ho výš, až zmizel na východní obloze.

Refaim měl pravdu. Už skoro svítalo. Stenie Rae vytáčela číslo na telefonu, když spěchala od opuštěného panského sídla zpět do školy noci.

“Hej, Z., to jsem já. Mám nějaké špatné zprávy, tak se posaď….. “

Zoey

“Z? Jsi tam ještě? Jsi v pořádku? Řekni něco. “

Stevie Rae měla v hlase velkou starost, já si utírala slzy a nudle u nosu rukávem košile a trochu se dávala dohromady.

“Jsem tady. N-nejsem v pořádku, ale, “řekla jsem s trochou škytání.

“Já vím, já vím. Je to strašné. “

“A není šance, že jste se spletli? Jack je opravdu mrtvý? “Věděla jsem, že je to hloupost, ale musel jsem se zeptat. Připadala jsem si jako malá hloupá holčička, která to musela vyzkoušet. Prosím, prosím,

Nemůže to být pravda … ..

“Je opravdu mrtvý,” řekla Stevie Rae přes vlastní slzy. “Určitě jsme se nespletli, Z. “

“Nemůžu tomu uvěřit, to prostě není fér!” Bylo lepší se zlobit, než rozebírat úplně zbytečné myšlenky a brečet. “Jack byl nejsladší chlap na světě. Nezasloužil si, co se mu stalo. “

“Ne,” řekla Stevie Rae roztřeseným hlasem. “Nezasloužil si to. Chci věřit, že je u Nyx a je mu tam opradvu dobře. Byla jsi tam, na onom světě. Je pravda, že je to tam báječné, ne? “

Její otázka mě zatahala za srdce. “Vím, že jsme o tom nikdy nemluvili, ale jaké to tam bylo, pamatuješ si to? “

“Ne,” řekla jsem, jako bych chtěla přerušit její slova. “Nevím, pamatuji si hodně z té doby, ale já přesně nevím jaké to tam bylo. Neviděla jsem Nyx. “

Tato slova přišla sama, jakmile jsem začala mluvit a já věděl, že v mé duši Nyx ke mě mluvila.

“Stevie Rae, když jsi zemřela, Nyx byla s tebou. Ty jsi její dcera. Musíš si to vždy uvědomovat. Nevím, proč ostatní děti zemřely, ale mohu ti říci, že jsem si na sto procent jistá, že tě Nyx nikdy neopustila. Jsi na srávné cestě, tak jak byl Jack. On je na onom světě s bohyní, a je šťastnější, než když byl ve skutečném životě. Je to těžké težké pochopit pro ty kdo to nezažili, ale viděla jsem to u Heatha. Z

nějakého důvodu byl Heath klidný, věděl že byl pro něj čas zemřít, smířil se s tím a patřil k Nyx. Stejně jako tam dnes patří Jack. Vím, to ve svém srdci, že jsou oba úplně v klidu. “

“Slibuješ?”

“Přesně tak. Musíme být silní, musíme věřít, že je znovu zase někdy uvidíme. “

“Když to říkáš, tak ti budu věřit, Z,” řekla, její hlas už zněl lépe. “Opravdu je třeba vrátit se domů.

Nejsem to jen já, kdo musí slyšet naši Velekněžku říkat, že bude všechno v pořádku. “

“Damien je na tom dost špatně, co?”

“Ano, bojím se o něj, a dvojčata, a zbytek dětí. Sakra, Z mám strach o Draka. Je to jako jeden zlý sen. “

Nevěděla jsem, co na to říct. Ne, to není pravda. Věděl jsem, co jsem měla říct: Chtěl jsem ječet, aby se celý svět netopil ve smutku Proč se tam chci vrátit zpět? Ale já jsem věděla, že je to špatné ve všech směrech. Takže místo toho jsem řekla, trochu nepřesvědčivě, “Budu dělat vše co půjde. Opravdu. “

“Ano, to uřčitě budeš,” řekla pevně. “Dobře, podívej se, spolu ty a já, musíme být schopné vymyslet nějaký způsob, jak vyhnat Neferet a zlo a dokázat to Vysoké radě jednou provždy. “

“Pořád nemůžu uvěřit, že ji to promunuli a hodili to na mě, “řekla jsem.

“Já taky ne. Myslím, že to v podstatě bylo slovo velekněžky proti mrtvému lidskému dítěti. “

“Neferet už není vysoká kněžka! Ježíš, to mě sere! A teď už to není jen Heath, ale Jack. Bude za to platit, co udělala, Stevie Rae. Musíme se ujistit, že ano. “

“Musíme to ukončit.”

“Jo, nebude to lehké.” Věděla jsem, že jsme měli pravdu, že jsme museli bojovat, aby se Neferet nezvětšily síly, ale jen ta myšlenka, mě ohromila. Dokonce jsem slyšel vyčerpání ve svém hlase. Byla jsem unavená z celé té cesty do mé duše, opravdu nemocná a unavená z boje proti zlu a Neferet. Zdálo se, že jako každý krok vpřed, kdy jseme vyhráli, jsem nakonec museli udělat aspoň dva kroky zpět, při prohře.

“Hej, ty na to nejsi sama.”

“Díky, Stevie Rae. Já vím, že nejsem. A vůbec, to opravdu není mě. Je to opravdu o tom, co je správné pro Heatha a Jacka a Anastasia a kdokoli jiného, koho bude chtít Neferet použít pro své hrozné plány. “

“Ano, můžu říci, že jsme temnotě zaplatili v poslední době už dost velkou daň. “

“To je pravda, ale ještě není konec. ” Otřela jsem si tvář do rukávu, znovu, přála jsem si, abych měla Kleenex.

“Když už mluvíme o zlu a smrti, a kdoví co ještě bude: už jste viděli Kalonu? Neferet ho opravdu bičovala a vyhnala. To všechno způsobila ona. Jestli je ona v Tulse, znamená to že je tam i on. “

“No, proslýchá se, že opravdu dostal nakládačku,” řekla Stevie Rae.

Odfrkla jsem si. “To sedí. On má být její choť a přitom ho bičuje, to na ně sedí. Wow. Jsem docela ráda, že pocítil bolest, ale jsem překvapená, že s tím souhlasil. “

“No, proslýchá se, že to nebyl přesně souhlas.”

“Ale prosím tě. Neferet je děsivá, ale nemůže přece ovládat nesmrtelnýho. “

“Vypadá to, že právě to dělá. Má nad ním moc, protože nesplnil úkol, ehm, měl tě přece zničit. “

Slyšela jsem humor Stevie Rae v hlase a já jsem se musela zasmát taky, ale myslím, že nám oběma to moc legrační nepřipadalo, spíš hrozné.

“No, víš, že se Kalona nenechá moc dlouho od Neferet komandovat, je dost starý aby se mu něco takového líbilo, “řekla jsem.

“Slyšela jsem to. Myslím, že Kalona to něco vymyslí jak se jí zbavit, kolem něj jsou jen ošklivé stíny, a tím mám na mysli její rozkrok, “řekla Stevie Rae.

“Eeeew!” To mě rozesmálo, a Stevie Rae se se smíchem připojila ke mě. Na chvíli jsme byli opět BFFs.

Je smutné, že příliš brzy nás smích přešel. Povzdechla jsem si a řekla: “Tak když to tak poslouchám Kalona je její sluha a ještě ho tady neviděli, že ne? “

“Ne, ale mám oči otevřené. “

“Dobře, protože po to co řekla Neferet Vysoké radě se bude muset sto let schovávat, nebo rychle vymyslet jak se jí zbavit, “řekla jsem. “Ach, když už máš oči otevřené, nezapomeň se dívat nahoru.

Tam, kde je Kalona, budo i krakouni. V žádném případě si nemyslím, že všichni nadobro zmizeli. “

“Dobře. Jo. Neboj. “

“A ani Stark si nemyslí, že krakouni opustili Tulsa? ” snažila jsem se vzpomenout, co řekl.

“Jo, jeden tu byl vidět od té doby.”

Hlas Stevie Rae zněl divně, v nepořádku, jako kdyby měla potíže mluvit. Kdo by jí to mohl vyčítat? V

podstatě jsem ji opustila, nechsla ji tam u nás doma ve škole noci. Přemýšlela jsem o tom, čím prošla s Jackem a Damienem a udělalo se mi nevolno.

“Hele, buď opatrná, OK? Nevydržela bych to, jestli by se ti něco stalo, “řekla jsem.

“Neboj se. Budu opatrná. “

“Dobře. Takže, západ slunce je tady něco málo za dvě hodiny. Jakmile se Stark probudí a budeme mít naše věci zabalený, sedneme na první letadlo domů, “

Slyšela jsem, co jsem řekla, a stáhl se mi žaludek.

“Ach, Z! Jsem moc ráda! Kromě toho co se tady stalo. Ty se vracíš, chyběla jsi mi moc. “

Usmála jsem se do telefonu. “Taky jsi mi chyběla. Bude to dobré být zase doma, “lhala jsem.

“Tak mi napiš až budeš vědět v kolik hodin vám to tady přistane. Když zrovna nebudu v rakvi, přijedu pro tebe. “

“Stevie Rae, nemusíš spát v rakvi,” řekla jsem.

“Klidně můžu, protože jsem vážně jako mrtvá pro svět, když svítí slunce. “

“Jo, Stark, taky.”

“Ajo, jak je mu vůbec? Už je lepší? “

“Je v pohodě.” Ještě jsem dodala: “opravdu je mu skvěle, opravdu.”

Stevie Rae měla dobrý radar BFF, slyšela mezi řádky. “Ach, nekecej. Co se stalo? “

“Co kdyby ti řekla, že jsme to udělali?” Cítila jsem, jak mi po tvářích roste ruměnec.

“A řekla bych, že to muselo být velký jako Oklahoma!”

“No to máš pravdu.”

“Detaily. Chci slyšet detaily, “řekla, a pak si dlouze zívnula.

“Řeknu ti všechno,” řekla jsem. “Téměř tam svítá, co?”

“Trochu začalo, jsem trochu mimoi. Musím rychle dovnitř, Z.”

“Žádný problém. Vyspi se. Uvidíme se brzy, Stevie Rae. “

“Později, zlato, “řekla a znovu si zívnula.

Skončila jsem hovor a šela se podívat na Stark, spal jako zabitý v naší postel s nebesy. Bylo mi úplně jasná že ho miluju, a to se mi líbilo, opravdu, ale opravdu moc líbilo, kdybych mu mohla zatřást s ramenem a probudit ho jako normálního chlapa. Ale věděla jsem, že by to bylo zbytečné pokoušet se ho tak brzy vzbudit. Dnes je slunce neobvykle jasný i tady na Skye, myslím, super jasné bez jediného mraku. V žádném případě Stark bude schopen komunikovat ještě dvě a půl hodiny. No, alespoň, že mám čas na balení, a také najít

Královnu a říct jí tu novinu, že musíme opustit toto místo, i přesto že se tady cítím tak dobře. Musím domů, tady je to Sgiach, rozhodla jsem se vrátit zpět do reálného světa, alespoň jsem přinesla trochu změn do jejího života. A teď se chystám vzlétnout a nechat to všechno za sebou, protože všechno … ..

Můj mozek dohonil blábolení mých myšlenek a najednou mi to došlo.

“Protože toto není můj domov,” zašeptala jsem. “Hlavní je Tulsa. To je to kam patřím. ” usmála jsem se smutně na svého spícího ochránce. “Tam patříme. “Cítila jsem, že je to správné rozhodnutí, dokonce jsem všechno pochopila, co se ode mne tam čeká a všechno, co jsem ztratila když jsem od tam odešla.

“Je načase, abych šela domů,” řekla jsem pevně.

*

“Řekni mi něco. Cokoliv. Prosím. “Zrovna jsem všechno vychrlila na Sgiach a Seorase. Samozřejmě, jsem jim vyprávěla příběh o příšerné smrti Jacka a zase jsem brečela a měla nudle u nosu. Znovu. A pak jsem blábolila o tom, že musím jít domů a být pořádná Velekněžka, i když jsem si tím nebyla stoprocentně jistá, co to vlastně znamená, když mě jen oba tiše sledujou s výrazy, které vypadají moudře a nečitelně současně.

“Smrt kamaráda je vždy obtížné nést. To je dvojnásobně obtížné, pokud odešel příliš brzy, příliš mladý, “řekla Sgiach. “Je mi líto tvé ztráty. “

“Děkuji,” řekla jsem. “Nezdá se mi to ještě skutečné.”

“Ano, bude to dobré, děvče,” řekl jemně Seoras. “Neměla bys na to zapomínat, ikdyž jako královna musíš odložit truchlení. Musíš mít čistou hlavu, pokud chceš ostatním pomoci.”

“Nemyslím si, že jsem dost stará, abych to všechno zvládla,” řekla jsem.

“To nikdo, dítě,” řekla Sgiach. “Já bych si také raději vzala dovolenou. Když ses mě ptala, zda můžeš zůstat tady na ostrově Skye, řekla jsem ti, že tu můžeš zůstat, dokud ti to svědomí dovolí. Je to tvoje svědomí, které k tobě nyní mluví, proto říkám, je správný čas ukončit dovolenou a vrátit se zpět. “

“Dobře,” řekl jsem. “Neferet zřejmě věří, že se mnou takto manipuluje, když se vrátím, ale pravdou je, že se musím vrátit do Tulsa, protože je to můj domov. “Setkala jsem se s pohledem Sgiach, když jsem pokračovala, doufala jsem, že to pochopí. “Miluju to tady. Na mnoha úrovních, cítím právo být tady, bylo pro mě snadné tady zůstat. Ale jako jsi řekla, cesta k bohyni, není snadná. Pokud bych tu zůstala, a ignorovala svůj domov, musela bych ignorovat mé svědomí, musela bych se k němu otočit zády. “

Sgiach přikývla. “Takže se nevracíš protože s tebou Neferet manipuluje, ale protože musíš.

Ona bude ale věřit, že to způsobila ona tím, že jednoduše zabila někoho tobě blízkého. “

“Jackova smrt nebyla jednoduchá věc,” řekla jsem naštvaně.

“Ne, jednoduché pro nás, ale temnota zabije rychle, snadno a jen myšlenkou, “řekl Seoras.

“A kvůli tomu Neferet nepochopí, že se vracíš do Tulsa z vlastní volby a tak si bude myslet, že jsi nepřipravená jít cestou světla a Nyx. Proto tě bude podceňovat, “řekl Sgiach.

“Děkuji vám. Budu si to pamatovat. “Setkala jsem se s pohledem Sgiach a ten byl jasný a silný.

“Ty a Seoras a někteří z ostatních strážců, kteří by chtěli jít se mnou a pomohli nám bojovat s Neferet, mohli bychom vyhrát. “

Sgiach reakce byla okamžitá. “Když jsem zůstala na tomto ostrově, přihnula jsem všechny důsledky, které měla vysoká rada. Vycházeli jsme s nimi v míru po staletí, protože jsem se rozhodla neplést se do politiky a upírské společnosti. Kdybych se připojila k modernímu světu, nebudou moci nadále předstírat, že neexistuji. “

“Co když je to dobrá věc? Myslím, zdá se mi, že je čas aby se Vysoká rada otřásla i s celou upírskou společností. Věří, že Neferet nepřestane se zabíjením nevinných lidí. “

Můj hlas byl silný a ostrý a na okamžik jsem si myslela, že jsem zněla jako skutečná královna.

“To není náš boj, děvče,” řekl Seoras.

“Proč ne? Proč si myslíš že boj proti zlu není vaše bitva? “Byla jsem překvapená jak je ochránce Sgiach zaslepený.

“Co si myslíš, že my nejsme zvyklí bojovat se zlem?” Byla to Sgiach kdo mi odpověděl. “Ty ses tady dotkla staré magie, protože jsi tady. Řekni mi upřímně, do té doby měla jsi někdy takový pocit ve vašem normálním světě? “

“Ne, to jsem neměla.” Zavrtěla jsem hlavou.

“Je to boj udržet staré způsoby živé,” řekl Seoras. “A to nemůžeme dělat z Tulsa.”

“Jak si můžete být tak jistí?” Zeptala jsem se.

“Protože neexistuje žádná stará magie mimo tento ostrov!” Sgiach řekla, spíše téměř křičela zoufalstvím. Otočila se k nám zády a přišla k velkému oknu, které směřovalo na západ a bylo v něm vidět zapadající slunce a voda, která obklopovala Skye. Její záda byla ztuhlá napětím, její hlas zněl silně smutkem. “Tam venku ve světě už není mystická, úžasná stará magie, kde by byl uctíván černý býk spolu s bohyní, kde je rovnováha mužů a žen respektována, a kde i skály a stromy mají duše, se jmény, vče bylo zničeno civilizací a netolerancí a je zapomenuto. Lidé i upíři dnes věří, že Země je jen mrtvá věc, že je nějak špatně, zlé nebo dokonce barbarské naslouchat hlasům duší světa, a tak jsou staré způsoby života vyschlé a uschlé, pryč …. “

“A našly útočiště tady,” pokračoval Seoras, když hlas Sgiach vybledl. Stoupl vedle ní. Byla zády ke mně, ale stála vedle mě.

Seoras se lehce dotkl jejího ramene a nechal prsty sjet dolů na její ruku, aby královnu za ni vzal. Viděla jsem její tělo jak reaguje na jeho dotek. Bylo to jako by byl střed jejího vesmíru. Předtím, než se ke mně otočili, viděla jsem jam mu ji zmáčkla a pak ho pustila, a když se naše oči znovu setkali, její pohled byl zase ušlechtilý a silný a klidný.

“Jsme poslední baštou starých způsobů. Už jsem zaplatila hodně za staletí ochany starých způsobu magie. Je to zde stále posvátné.

Ctím černého býka, a respektuju jeho protějšek, bílého býka, stará rovnováha musí byt zachována, a toto jedno malé místo na světě, si vše pamatuje. “

“Vzpomíná?”

“Ano, vzpomíná na doby, kdy čest znamenala víc, a loajalita nebyla možnost, “řekl slavnostně Seoras.

“Ale i tady v Tulsa to je. Je tu čest a věrnost, příliš, a mnoho z lidu mojí babičky, Cherokee, uctívají zemi. “

“Do jisté míry to může být pravda, ale mysly na háj, jak ses v něm cítila. Mysly na to, jak tato země k tobě mluvila, “řekla Sgiach.

” Já vím, viděla jsem to. Vidím to i na tobě. Už jsi ale cítila něco opravdu takového mimo tento ostrov? “

“Ano,” odpověděla jsem. “V posvátném háji na onom světě, cítila jsem se tam hodně podobně, byl jako háj přes ulici naproti zámku. “Pak jsem si uvědomila, co jsem řekla, a najednou dávalo smysl o čem Sgiach mluvila.

“To je ono, ne? Můžete tu mít doslova kus magie Nyx. “

“Svým způsobem. Je to opravdu ještě starší než bohyně. Ty jsi to viděla, Zoey. Přesto se její mužská rovnováha stratila, a obávám se, že proto rovnováha mezi dobrem a zla, světlem a tmou, byla ztracena. “

“Ano, víme, že to tak bylo,” opravil ji jemně Seoras.

“Kalona. To proto není rovnováha, “řekla jsem. “Je to pravda , býval Nyktin bojovník. Nějak se to pokazilo a on se objevil v našem světě, není tam, kde má být. “

Najednou jsem tomu rozuměla, to bylo to zoufalství co jsem z něj tolikrát cítila. A najednou mi ho bylo líto.

“Tak vidíš, proč je důležité, že nemůžeme opustit náš ostrov,” prohlásila Sgiach.

“Jo,” řekla jsem neochotně. “Ale stále si myslím, že se můžete mýlit, že ve světě už není žádná stará magie. Černý býk se zhmotnil v Tulse, pamatujete? “

“Ano, ale až poté, co se objevil nejdříve bílý býk,” řekl Seoras.

“Zoey, velmi ráda bych věřila, že vnější svět zcela nezničil magii starých, a proto ti chci něco dát. “

Sgiach natáhla a rozpletla dlouhou šňurku stříbra z velkého množství náhrdelníků, které měla kolem krku. Zvedla jemný řetěz, přetáhla ho přes hlavu a držela ho před mýma očima.

Na stříbře visel dokonale kulatý kámen, barvy mléka, byl hladký a jemný a připomínal mi kokos-živý sběratel.

Pochodně bojovníků začaly blikat po kamenném povrchu, takže se zatřpytil, a já jsem poznala ten kámen.

“Je to kus mramoru Skye,” řekla jsem.

“Je-speciální kus mramoru Skye tzv. vidoucí kámen. Byl nalezen více než pěti stoletími mým bojovníkem při šamanském pátrání, když byl v Cuil Ridge na ostrově, “řekla Sgiach.

“Bojovník na šamanské cestě? To se nestává tak často, “řekla jsem.

Sgiach se usmála a její zrak přešel se Seorase na kus mramoru visícího na stříbře. “Dělá to jednou za 500 roků.”

“Ano, to je asi pravda,” řekl Seoras, vrátil jí intimní úsměv, který ve mně vyvolal pocit, že bych měla odvrátit zrak.

“Podle mého názoru, jednou za 500 roků, je více než dost, aby ze sebe udělal bojovník šamana a šel na pouť. “

Žaludek se mi zhoupl, při zvuku jeho hlasu a podívala jsem se na královnu a jejího ochránce a uviděla jsem Starka jak stojí ve stínu za klenutým vchodem, a mžoural na slábnoucí světlo za oknem.

Měl na sobě džíny a tričko, a vypadal jako hodně starý člověk, v tu chvíli se mi zastesklo po domově. Je to skutečný, musím se vrátit. Jdu domů.

Myslela jsem na to, když jsem spěchala ke Starkovi. Sgiach máchla rukou a těžké závěsy zastínily poslední sluneční záření, nacož Stark udělal krok ze stínu a vzal mě do náruče.

“Hele, já si nemyslím, že bys měl už vstávat, máš ještě hodinu,” řekla jsem, a objala ho pevně.

“Byla jsi naštvaná a to mě probudilo,” zašeptal mi do ucha.

“Navíc jsem měl nějaký divný sny.”

Odtáhla jsem se, takže jsem se mu mohla podívat do očí. “Jack je mrtvý.”

Stark začal třást hlavou, a pak se zastavil, dotkl se mé tváře a zhluboka se nadechl. “To je to, co jsem cítil. Tvůj smutek. Z, je mi to líto. Co se sakra stalo? “

“Oficiálně nehodě. Ale doopravdy to byla Neferet, ale nikdo to nemůže dokázat, “řekla jsem.

“Kdy odjíždíme do Tulsa?”

Usmála jsem se na něj a Sgiach řekla: “Dnes v noci. Zajistila jsem vám odvoz, jakmile budete mít nachystaný kufry můžete vyrazit. “

“Tak co je s tímto kamenem?” zeptal se Stark a vzal mě za ruku.

Sgiach začala znovu. Přemýšlela jsem, jak pěkně vypadal, když vysel na jemně krouceném řetězu a můj pohled stáhl dokonalý kruhu ve středu. Svět se zúžil a dozníval kolem mě, soustředila jsem se na díru v kameni, a na okamžik jsem zahlédla místnost otvorem.

Místnost byla pryč!

Bojovala jsem s vlnou odporné závratě, dívala jsem se přes věštecký kámen, a viděla jsem podmořský svět. Kolem poletovaly všechny odstíny tyrkysové topazové krystalové a Safírové. Myslela jsem, že jsem zahlédla křídla a dlouhé, vířící kaskády vlasů.

Mořské panny? Nebo jsou to mořští skřítci? Úplně jsem ztratila rozum, byla má poslední myšlenka předtím, než jsem přestala bojovat se závratěmi a skončila na zádech na zemi.

“Zoey! Podívej se na mě! Řekni něco! “

Stark, vypadající hodně vyděšeně, skláněl se nade mnou. Popadl mě za ramena a třásl se mnou jako by ze mě chtěl vytřást duši.

“Hele, přestaň,” řekla jsem slabě, snažila jsem se ho odstrčit pryč.

“Nech ji dýchat. Za chvíli bude v pořádku, “ozvala se Sgiach velice klidným hlasem.

“Ona omdlela. To není normální, “řekl Stark. Znovu mě uchopil za ramena, ale už se mnou netřásl,přesto jsem ještě nebyla schopna myslet.

“Jsem při vědomí, jsem tady,” řekla jsem. “Pomoz mi posadit se.”

Stark se zamračil, ale nic neřekl a udělal, co jsem po něm chtěla.

“Vypij to,” Sgiach držela číši vína pod mým nosem, že jsem cítila i krev, co v ní byla přimýchaná.

Popadla jsem ho a vypila. Sgiach řekla: “To je normální, že vysoká kněžka omdlela,když poprvé použíla sílu vidoucího kamene, zvláště když na to nebyla nepřipravená.”

Po krvavém víně jsem se cítila mnohem lépe, povytáhla jsem obočí a vstala jsem . “Nemohla jste mě na to připravit? “

“Ano, ale vidoucí kámen nefunguje pro všechny vysoké kněžky, a pokud by ti nefungoval bolelo by tě to, že jo? “řekl Seoras.

Promnula jsem si zadek. “Myslím, že bych raději riskovala zranění z pocitu odmítnutí než aby mě bolel zadek. Dobře, co jsem to sakra viděla? “

“Jak to vypadalo?” zeptala se Sgiach.

“Podivné podmořské akvárium přes tento malý otvor.” Ukázal jsem na střed kamene, ale dávala jsem si pozor abych se tam už nepodívala.

Sgiach se usmála. “Ano, a viděla jsi bytosti jako předtím? “

Zamrkala jsem pochopením, “Do háje! To byli vodníci. “

“Ano,” přikývla Sgiach.

“Takže to hledá magii?” zeptal se Stark, a díval se bokem na kámen.

“Je-li používán Velekněžkou se správným druhem síly.”

Sgiach zvedla řetěz a dala mi hokolem krku. Vidoucí kámen se usadil mezi mými prsy, pocítila jsem teplo, jako by byl živý.

“To opravdu najde magii?” Položila jsem s úctou ruku na kámen.

“Jen jeden druh,” řekla Sgiach.

“Vodní magii?” Zeptala jsem se zmateně.

“Je to nejdůležitější živel, na kterém záleží. “To je magie sama o sobě,” dodal Seoras.

Než jsem stačila cokoliv říct, Sgiach mi to vysvětlila, “vidoucí kámen je v podstatě nejstarší z magií ochraňuje tento ostrov. Darovala jsem ti ho proto, že kdyby jsi náhodou našla ve vnějším světě prastarou magii, můžeš si to ověřit. “

“Pokud se najde tento druhu magie, co má dělat?” zeptal se Stark a stále se zvláštně díval na kámen.

“Raduj se, nebo plakej, podle toho, co objevíš,” řekla Sgiach a ironicky se usmála.

“Pozor, děvče, to je stará magie, která poslala tvého bojovníka do onoho světq a stará magie, která z něj udělala ochránce, “řekl Seoras. “To byla nezředěná síla.”

Zavřela jsem ruku kolem vidoucího kámene, vzpomínka na Seorase stojícího v tranzu nad Starkem, jak bodá do jeho těla a stékající krev po kameni, mě znovu vyděsila. Najednou jsem si uvědomila, že se chvěju.

Pak se ke mě vztáhla Starkova teplá, silná ruka a já se podívala nahoru do jeho upřeného pohledu.

“Neboj se. Budu s tebou, až bude čas plakat nebo se radovat, budeme spolu. Vždycky budu u tebe, Z. “

V tu chvíli jsem se cítil v bezpečí.

Stevie Rae

“Opravdu se vrati domů?”

Damienův hlas byl tak tichy měkky a vratky, že se musela Stevie Rae opřit o postel, aby ho slyšela. Jeho oči byly skelne a vice než trochu prazdne, a nemohla určit, jestli to bylo proto, že mu v upiři nemocnici daly krev nebo drogu, vlastně byl ještě v šoku.

“Dělaš si srandu? Z sedne na prvni letadlo odtamtud. Bude doma ve tři hodiny. Pokud chceš, můžeš se mnou na letiště, pro ni a Starka. “Stevie Rae seděla na okraji Damienovy postele, takže bylo pro Hraběnku snadne aby měla hlavu položenou na jejim klině, i přesto že byla stočena kolem Damiena. Nic na to neřekl a dival se tupě na zeď před sebou, ale dal na Hraběnku ruku. Na oplatku Labrador udeřil ocasem slabě do postele, jednou, dvakrat. “Ty jsi sakra dobry pes, a to je vše,” řekla Stevie Rae světlemu Labradorovi.

Hraběnka otevřela oči a oduševněle se podivala na Stevie Rae, ale jeji ocas znovu bouchl o postel, a tim dala najevo, že souhlasi. Stevie Rae se zamračila.

Řekla trochu přisnym hlasem. “Damien, milačku, dal jsi v posledni době něco na jidloBěnce?”

Mrkl na ni, vypadal zmateně, podival se na psa stočeneho kolem sebe, a pak jeho oči začaly jasnět, ale než stačil něco řict ozvala se za Stenie Rae Neferet, i když neměla žadny způsob, jak by mohla slyšel vstoupit do mistnosti upira.

“Stevie Rae, Damien ma teď velmi křehky emocionalni stav.

Neměl by se starat o takove maličkosti jako je krmeni psa nebo se chovat jako obyčejny sluha a jit na letiště někoho vyzvednout. “

Neferet se kolem ni přehnala. Plna mateřske obavy, sklonila se nad Damienem. Stevie Rae se automaticky postavila a chtěla jit pryč. Přisahala by, že se něco hybalo ve stinech, ktere lemovaly Neferetiny dlouhe hedvabne šaty.

Podobnou reakci měla i Hraběnka, vyrazila z Damienova klina a stočila se mrzutě na konci postele, kde se připojila k jeho ještě spici kočce, všechno to se stalo bez Damienova mrknuti.

“Vy si myslite, že vyzvednuti přitele z letiště, je prace pro sluhy? Věřte mi, vim co obnaši prace sluhy a to tam opravdu nepatři! “

Stevie Rae se podivala ke dveřim, kde se pravě zhmotnila Afrodita.

No, mě z toho trefi, kdo sem ještě přijde? Pomyslela si Stevie Rae.

“Afrodito, musim ti něco řict, a plati to pro každeho v teto mistnosti, “řekla Neferet, snažic se o kralovsky obviňujici ton.

Afrodita položila ruku na svůj štihly bok, a řekla: “Jo? Tak je? “

“Rozhodla jsem se, že Jackův pohřeb by měl byt ve způsobu plně změněneho upira. Jeho pohřebni hranici zapalime dnes večer jakmile Zoey přijede do školy noci. “

“Vy čekate na Zoey? Proč? ” zeptala se Stevie Rae.

“Protože byla Jackův dobry přitel, samozřejmě. Ale mnohem důležitějši, kvůli zmatku, ktery tu vladl, když jsem byla pod vlivem Kalony , Zoey byla jako Jackova velekněžka. Ta nešťastna doba je naštěsti za nami, ale je jen spravne, že Zoey zapali světlo Jackovy hranice. “

Stevie Rae si pomyslela, jak hrozně najivně můžou vypadat smaragdove oči Neferet, i když jsou protkany siti podvodů a lži. Chtěla tak zoufale křičet na TSI Sgili, že zna jeji tajemstvi, že vi, že je Kalona zpět a ona ovladani ho, a ne naopak. Nikdy nebyla pod jeho vlivem. Neferet věděla od začatku, kdo přesně je a Kalona ji nyni posloucha jek beranek.

Jenže to strašlive tajemstvi se Stevie Rae zastavilo v krku.

Slyšela, Afroditu jak se nadechuje, aby si to nedala libit, ale v tu chvili Damien zaujal pozornost všech, když si dal hlavu do dlani a začal vzlykat, řekl zlomeně, “Ja jen nemůžu pochopit, jak může byt pryč. “

Stevie Rae odtahla Neferet a stahla si Damiena do naruče.

Byla rada, že Afrodite přešla na druhou stranu postele a chytila Damiena za rameno. Obě divky daly Neferet pohledem najevo nedůvěru a odpor.

Neferetina tvař zůstala smutna, ale netečna, jako kdyby věděla, že Damien je smutny, ale nechala ho byt. “Damien, budu muset chvili vydrřet bez pohodli svych přatel. Zoey letadlo přistane v Tulsa dnes v 9:58. Nastavila jsem pohřebni hranici na půlnoc, je to přizniva doba. Uvidim vas pak všechny. “

Neferet odešela a zavřela za sebou teměř neslyšně dveře.

“Jdi do prdele děvko,” řekla polohlasně Afrodita. “Proč to divadylko? “

“Ona něco chysta,” řekla Stevie Rae, zatimco držela Damiena za rameno.

“Ndokažu to udělat.” Damien se nahle odtahl od obou divek. Zavrtěl hlavou sem a tam, tam a zpatky. Přestal vzlykat, ale slzy su stale tekly po tvaři. Hraběnka si lehla k němu a položila mu hlavu na klin, s jejim nosem u jeho tvaře. Cammy se stočila těsně u něj.

Damien chytil jednou rukou velkeho blond psa, a druhou svou kočku. “Nemůžu řict sbohem Jackovi a vypořadat se s Neferetinym dramatem. “Podival se od Stevie Rae k Afroditě. “Chapu, proč se

Zoey rozpedla duše. “

“Ne, ne, ne, ne.” Afrodita se sehnula a strčila prstem do Damienovy tvaře.

“Nejsem schopna se tim znovu zabyvat. Jack je mrtvy, to je špatne.

Opravdu špatne. Ale ty se musiš udržet v celku. “

“Pro nas,” přidala se Stevie Rae v mnohem mirnějšim tonu než Afrodita.

“Musiš se udržet v celku pro sve přatele. Už jsme teměř ztratili Zoey. Ztratili jsme Jacka a Heatha. Nemůžeme ztratit i tebe. “

“Nemůžu s ni už bojovat,” řekl Damien. “Nemam žadne srdce. “

“Pořad ho maš,” Stevie Rae řekla tiše. “Je jen rozbite.”

“pomůžeme ti ho opravit,” přidala se Afrodita, vlidně.

Damienovy oči se leskly slzami, když se na ni podival. “Jak to viš? Tvoje srdce nebylo nikdy zlomene. “Obratil pohled ke Stevie Rae. “Ani se vam nedivim.” Když Damien mluvil, slzy mu tekly rychleji po tvařich. “Nedopusťte, aby se vaše srdce nekdy zlomily. Boli to moc.”

Stevie Rae polkla. Nemohla mu řict, že přesně vi jake to je. Čim vice se starala o Refaima, tim vice ji to lamalo srdce.

“Zoey ti pomůže, a ona ztratila Heatha,” řekla Afrodita.

“Dokaže-li to on, může se to podařit i tobě, Damiene.”

“A ona se opravdu vrati domů?” Damien opakoval otazku, kterou už jednou řekl.

“Ano,” řelky společně Afrodita a Stevie Rae.

“Tak dobře. Dobra. Jo. Bude to lepši, když tu bude Zoey, “prohlasil Damien, stale objimajic Hraběnku a s Cameron přitisknutou k jeho boku.

“Hele, Hraběnka a Cammy vypadaji, jako by neodmitly něco k večeři,” řekla Afrodita.

Stevie Rae byla překvapena, když uviděl jeji ruku jak placa velkyho psa po hlavě.

“Nevidim tu žadne psi žradloa všechno co tu ma Cammy je suche. Upřimně řečeno Maleficent by se na to ani nepodivala, co neni čerstve to nežere. Co kdybychom pro ně s Dariusem přinesli nějake jidlo?

Pokud je chceš raději nakrmit sam. Pokud ne, mohu Cammy a Hraběnku vzit k nam a nakrmit je sama. “

Damien vytřeštil oči. “Ne! Neber mi je. Chci aby tady zůstali se mnou. “

“Dobře, dobře, žadny problem. Darius sem může dostat Hraběnce krmeni pro psy, “

Stevie Rae nic neřekla a přemyšlela, co to sakra Afroditu napadlo. V žadnem připadě Damien nemůže byt bez těchto dvou zviřat.

“Běnčino jidlo je u Jacka v pokoji,” prohlasil Damien.

“Chceš abych ti sem přinesla nějake jeho věci?” zeptala se Stenie Rae a chytila Damienovu ruku.

“Ano,” zašeptal. Pak trhl tělem a jeho obličej zbledl a byl ještě bělejši než předtim. “A nenechte je vyhodit Jackovy věci! Musim je ještě projit! Musim si je vzit! “

“Tak to jsem krok před vami. V žadnem připadě jsem nenechala upiry aby dostaly do svych drapů cokoliv z Jackovy sbirky. Dokonce mi pomohly i dvojčata, ” řekla samolibě Afrodita.

Damien, zjevně zapomněl na okamžik, že je jeho svět naplněn tragedii a skoro se usmal.

“Dvojčata ti pomahala? “

“To si piš,” řekla Afrodita.

“Co se stalo?” zeptala se Stevie Rae.

Afrodita se zamračila. “Dvě trička z nove kolekce Hale Boba.”

“Ja jsem si nemyslel, že by tě mohly zajimat jeho věci,” řekl Damien.

“Jako gay měl užasny vkus a jeho matka znala někoho kdo to dokazal sehnat,” řekla.

“Kdo je Bob Hale?” zeptala se Stevie Rae.

“No to je na hovno,” řekla Afrodita. “Tak pojď se mnou. Můžeš mi pomoci donest sem nějake nezbytne doplňky pro psa. “

“Copak si mysliš, že jsem služka? “

“Jasně.” Afrodita machla nedbale rukou tak jak to dělavala a polibila Damiena na temeni hlavy. “Hned jsem zpatky s těmi blbostmi pro psy a kočky. Oh, chceš, abych přinesla Maleficent? “

“Ne!” řekli zaras vystrašenym tonem Damien a Stevie Rae.

Afrodita zvedla rozhořčeně bradu. “Je to tak typicke, že nikdo nechape, jak nadherne stvořeni to je, kromě mě. “

“Brzy nashledanou,” řekla Stevie Rae Damienovvi, a polibila ho na tvař.

V hale se Stevie Rae zamračila na Afroditu. “Važně, to sis nemohla odpustit s těmi zviřaty, to od tebe nebyl nejlepši napad napad. “

Afrodita otočila oči v sloup a převratila si vlasy dozadu. “Samozřejmě, že ne, nejsem blbec. Věděla jsem, že ho to vyděsi a začne zase normalně myslet a to se take stalo.

Darius a ja

přineseme jidlo pro zviřata, ty se jen zastav v jidelně a ziskej nějake věci na večeři, aby to pro něj bylo dost, Damien je přiliš velka dama aby jedl sam. Et voila! Damien ma něco v žaludku dřiv než začne pohřebni hranice. “

“Neferet chysta něco opravdu, ale opravdu zleho,” řekla Stevie Rae.

“Spolehněte na to přijdeme,” řekla Afrodita.

“No, aspoň, že se to stane, přede všemi, takže se nemusime bat, že by ji zabila. “

Afrodita zvedla pohrdavě oboči a podivala se na Stevie Rae. “Před všemi Neferet probudila Kalonu, zabila Shekinah, a pokusil se aby Stark zastřelil Z. Važně si jsi takovy balik, že ti to nedochazi. “

“No, byla jsem zaneprazdněna jinymi okolnstmi, a Neferet nenařidila Starkovy vystřelit na Z před celou školou, jen přimo před nami . Samozřejmě, vše svedla na Kalonu, ale ten tu nebude. Navic, je to stale naše slovo proti jejimu. Nikdo z teenagerů nas posloucha, ani jeptišky, když na to přijde. “

“Maš nějake pochybnosti o tom, co Neferet hodla dnes udělat, vypada jako nevinne ditě?”

Afrodita se zastavila a ušklibla se. “Bohyně, nesnašim děti-Fuj, chce se mi z nich zvracet.”

“Opravdu?” Stevie Rae přerušila jeji proslov. “Nejsem už s tebou spojena, ale přesto něco citim. “

“Byla to blbost. V podstatě jsme za par hodin v pěkne sračce. Takže musime Z připravit, zatimco ja se budu snažit podepřit Damiena tak, aby se netopil v kaluži slz a pocitu uzkosti dnes večer. “

“Viš, nemusiš předstirat, že se nestaraš o Damiena, viděla jsem tě jak jsi ho polibila na temeno hlavy. “

“Což budu popirat, po zbytek meho velmi dlouheho života,” řekla Afrodita.

“Afrodito, budeš vždycky posedla sama sebou?”

Stevie Rae a Afrodita se nahle zastavily, když vyšla ze stinu na kraji vchodu u divči koleje Kramisha.

“Budu si muset dat zkontrolovat oči. Jsem slepa dokud neni svinstvo přimo přede mnou, “řekla Stevie Rae.

“To ne,” řekla Afrodita kamennym hlasem. “Je to jen Kramisha.

Je v černem. Stiny jsou take černe, proto jsme ji neviděli. “

Kramisha vstala a podivala se na Afroditu. “Ne, jsem tu jedinna “

“Ach, prosim, zadržte ji.” Afrodita prošla kolem ni ke dveřim koleji. “Předsudky, utlak, muži, bla, bla, bla. Ja jsem tady největši menšinou , tak to na mě ani nezkoušej. “

Kramisha dvakrat zamrkala a podivala se stejně udiveně jako Stevie Rae.

“Uh, Afrodito,” řekla Stevie Rae. “Vypadaš jako Barbie. Jak tady sakra můžete byt menšina?”

Afrodita si ukazala na čelo, což bylo naprosto prazdne a neoznačene. “Člověk ve škole plne mlaďat a upiru se rovna men-ši-na. “Otevřela dveře a nevlnila se do budovy.

“Ta holka neni žadny člověk,” řekla Kramisha. “Řekla bych, že je spiš šileny pes, ale nechci uražet psi. “

Stevie Rae si netrpělivě povzdechla. “Ja vim. Maš pravdu. Ona je opravdu pěkně nepřijemna a šilena. Pokud to ma nějaky smysl. “

“Posledni dobou nedava smysl vůbec nic, Stavie Rae, “řekla Kramisha.

“Viš co? Nepotřebuji to vědět pravě teď, nevim co maš na mysli, a navic je mi to jedno.

Uvidime se později, Kramisho. “

Stevie Rae chtěla odejit, ale Kramisha ji pevně zastoupila cestu. Uhladila si svoji vlasy a řekla:

“Nemusiš se mnou mluvit s timto nenavistnym tonem.”

“To neni nenavistny ton. Můj ton je otraveny a unaveny. “

“Ne. To je nenavistny a ty to viš. Neměla bys moc lhat. Neni to moc dobry. “

“Dobře. Nebudu lhat, moc. “Stevie Rae si odkašlala, zatřepala se jako kočka kterou zastihl jarni dešť, nasadila velky, falešny usměv a začala znovu jasnym hlasem.

“Ahoj, přitelkyně, je hezke tě vidět, ale teď už musim jit!”

Kramisha povytahla oboči. “Dobře, za prve, Neřikej mi přitelkyně.” Zni to jako, v nějakym starym filmu. Jako bych byla ta blondyna ze Stacey Dash a byla děsně popularni. Ne.

Dobra.

Za druhe, nemůžeš hned utect, protože jsem tě hledala “

“Kramisho!” Zavrtěla hlavou Stevie Rae, odstoupila od fialove papiru, ktery Kramisha přistrčila k jeji ruke. “Jsem jen jedna osoba! Nemohu udělat vic , než pravě teď dělam. Ale musiš vědět něco o sve budoucnosti, baseň je pro tebe. Alespoň Z dostane sem, než sem dojde musime byt nachystani a pomahat ji, hlidat Damiena aby se nevrhl z nejbližši vysoke budovy.”

Kramishe sezužily oči. “Škoda, že jsi jen jeden člověk. “

“Co tim sakra mysliš? Samozřejmě že jsem jeden člověk. Bože, ještě aby nas bylo vic. Pak bych ale mohla hlidat Damiena, ujistit se že je Drak v pořadku, vyzvednout Zoey z letiště a zjistit, co se na ni chysta, najist se, a začit se zabyvat tim, že Neferet je něco jako prohnana kočka a ještě bych stihla Jackův pohřeb. Jo, a možna jedna ze mě by si dala delši perličkovou koupel a pustila si k tomu Kenny Chesney v Noci si pamatovat. “

“Noc si pamatovat? Znamena to, že Titanic tě už nebere? “

“Jo. Zrovna jsem se chtěla na to podivat, když jsem zemřela, a tak jsem to nikdy dokončila. Docela se mi libil začatek. “

“Tak ja ti pomůžu aspoň s tim. Se loď potapi. Všichni umřou. Konec.

Nyni můžeme prosim přejit na něco důležitějšiho? “Zvedla znovu kus fialoveho papiru.

“Ano, nenavidiš mě, vim, co se děje, ale to neznamena, že je to dobry přiběh. “Stevie Rae si zastrčila blond lokny za ucho. “Řikaš, že nemam řikat moc lži? Dobře, tady je pravda.

Moje maminka si mysli že jsem pořad mrtva a ja nemam ani čas ji to vysvětlit, mam furt na taliři samy děsy a temnotu, tak mi dej pokoj aspoň na chvili aspoň s těma basničkama.

“

Ke zcela překvapene Stevie Rae, přistoupila Kramisha, udělala velky krok do jejiho osobniho prostoru, a pak ji chytila za ramena. Podivala se ji do oči a řekla: “Ty nejsi jen jedna osoba. Ty jsi vysoka kněžka. Červena Velekněžka. Jedina, ktera je. To znamena, že se musiš vypořadat se stresem. Sama. Zvlaště teď, když je Neferet tady a všude je tu šileny nepořadek.”

“Ja vim, ale-”

Kramisha ji tvrdě stiskla ramena a dodala: “Jack je mrtvy. Nevime kdo bude dalši na řadě.” Pak basniřka zamrkala a jeji hladke hněde oboči se svraštilo, předklonila se, nasala vzduch kolem obličeje Stevie Rae.

Stevie Rae se vymanila z jejiho sevřeni a ustoupil. “Proč mě očichavaš? “

“Nevim. Voniš divně. Všimla jsem si toho už dřiv. Když jsi byla v nemocnici. “

“Jako co?”

Kramisha si ji prohližela. “Něco mi to připomina. A když jsem u toho, kam to vůbec jdeš? “

“Šla jsem pomoct Afrodite si věcmi pro Damienovu kočku a Hraběnku. Pak jsem chtěla jit vyzvednout z letiště Z a řict ji co vime, že Neferet bude dělat, že rozhodla že Z necha zapalit světlo na Jackově pohřebni hranici. Dnes večer. “

“Ano, všichni jsme to slyšeli. Nezda se mi to spravne. “

“Vysvětlit Zoey co ma udělat pro Jacka?”

“Ne, myslim Neferet “. Kramisha se poškrabala na hlavě a jeji blond vlasy se pohnuly ze strany na stranu. “Tak, tedy: ať se Afrodita postara o Damiena a jeho věci. A ty musiš jit ven”

Odmlčela se a mavla jdnim dlouhym prstem ke stromům, ktere lemovaly školu noci “, musiš se poradit se svym živlem-zemi-třeba tě napadne co udělat. “

“Kramisho, nemam na to čas.”

“Ja ještě neskončila. Musiš se dobit před tim všim peklem, co nas teď čeka. Viš, ja si nejsem jista, co skutečně dude dnes večer Zoey čekat.”

Misto toho, aby poslouchala Kramishu, Stevie Rae vahala a přemyšlela o tom, co řikala předtim. “To by mohlo byt dobre, “řekla pomalu.

“Ona se nechce vratit, že? ” řekla Kramisha.

Stevie Rae trhla rameny. “No, a? Bylo toho na ni moc. “

“Nemyslim si, že je to ten důvod, proč to řikam, rozumim tomu. Zoey, ale neni jedina z nas, kdo prošel špatnymi věcmi v posledni době.

Někteři z nas to stale poživaji. Všichni se musi naučit s tim žit. “

“Hele, ona si to už vyřešila,” řekla Stevie Rae.

“Ja nemluvila jen o Zoey.” Kramisha složila fialovy kus papiru na polovinu a podala jej Stevie Rae, ktera si ho neochotně vzala, když si povzdechla a začala ho prohližet, Kramisha zatřasla hlavou. “Nemusiš to čist přede mnou.” Stevie Rae se podivala nechapavě na basniřku.” Podivej se, teď s tebou budu mluvit jako basniřka k velekněžce, takže pořadně poslouchej. Vem si tu baseň, a jdi ven pod stromy. Přečti si to tam.

Přemyšlej o tom opravdu dobře. Ať už udělaš cokoliv, je třeba udělat změnu.

Jedna se o třeti važne varovani. Vnimaš mě? “

Stevie Rae se zhluboka nadechla. “Ja tě posloucham.”

“Dobře. Tak ja jdu. “Kramisha se otočila a šla do ložnice.

“Hej, co mam řict, Afrodite, že jsi šla dělat, že jsi nepřišla dovnitř? “

Kramisha se ohledla přes rameno na Stevie Rae. “něco si vymysli, “řekla Stevie Rae.

“Něco vymyslim.”

“Samozřejmě že ano,” Stevie Rae zamumlala, a znovu si povzdechla a šla pod stromy.

Kapitola 17.

Stevie Rae

Stevie Rae si nebyla úplně jistá, co znamená tato báseň, ale Kramisha měla určitě pravdu, že se potřebuje zastavit a musí provést změnu. Nejtěžší bylo, že si nebyla jistá, jak by mohla najít pravdu, natož vědět to, jak věci změnit. Podívala se na báseň. Její noční vidění bylo tak dobré, že ani nemusela přejít zpod stínu starých dubů, které rámovaly ulici v areálu, jež vedla ke vchodu do školy.

“Ona je vždycky tak hrozně otravná,” zamumlala, když znovu četla tři řádky básně: Musíš poručit svému srdci

Rouškou tajemství potlačit

Svoboda: jeho volby

Bylo to o Refaimovi. A o ní. Znovu. Stevie Rae se svalila na zadek u velkého stromu a opřela se o jeho hrubou kůru, aby cítila sílu dubu, která z něj vyzařovala.

Mám se řídit svým srdcem, ale co mám přesně říci? Vím, že mě toto tajemství dusí, ale není tu nikdo, komu mohu říci o Refaimovi. Svoboda je jeho volba? Je to jeho duše, to jo, ale jeho pouto k otci je silné.

Stevie Rae myslela na to, jak je to ironické, že je starý a nesmrtelný napůl pták, napůl nesmrtelný syn, což je v podstatě jako ze staré školy. Otec zneužívající své děti, bylo jí jasné, že je jeho otec blbec.

Kalona s ním zacházel jako s otrokem a dělal mu v životě chaos tak dlouho, že si Refaim ani neuvědomoval, jak je to špatné.

Pak jí samozřejmě bylo jasné, jak je to zpackané s tím otiskem, byla s Refaimem svázaná kvůli dluhu černému býkovi.

“No, vlastně ne jen proto, že jsem mu to slíbila,” zašeptala Stevie Rae sama pro sebe. Už s ním byla spojena před tím. “Patříme k sobě.” Ta slova zazněla do ticha noci jen v přítomnosti stromů. “Ráda bych věděla, jestli je to, jen protože jsme se otiskli, nebo protože tam opravdu je něco, co v něm stojí za to, abych ho měla ráda. “

Seděla tam a zírala na pavučiny zimy, holé větve nad hlavou. A pak dodala: “Pravda je, že jsem ho už neměla nikdy znovu vidět.” Jen ta představa toho až Drak zjistí, že jsem se otiskla se zvířetem, které zabilo Anastasii, mě děsí a chce se mi z toho zvracet.

“Možná, že ta svoboda z básně znamená, že bych ho měla nechat jít, pokud se Refaim rozhodne odejít. Možná, že naše pouto bude slábnout, když budeme daleko od sebe. ” Jen z té myšlenky, se jí znova začalo chtít zvracet.

“Opravdu bych potřebovala, aby mi někdo řekl, co mám dělat, “řekla mrzutě a položila si bradu do rukou.

Jakoby v odpověď na její myšlenky, k ní noční vítr přinesl zvuk nějakého vzlykání. Steavie Rae se zamračila, vstala, zvedla hlavu a poslouchala. Jo, někdo tady určitě brečí. Opravdu nechtěla sledovat ten zvuk. Pravdou bylo, že v poslední době kolem ní brečela spousta lidí, ale pláč byl tak srdcervoucí, tak hluboce smutný, že ho nemohla jen tak ignorovat, jak by bylo správné.

Tak se Stevie Rae nechala vést pláčem k malé silnici, která končila u velké, černé železné brány, která byla hlavním vchodem do školy.

Nejprve nechápala, co to vidí. Jo, mohla říci, že ta osoba co pláče je žena, ale byla venku před školou noci. Když se Stevie Rae přiblížila, mohla vidět, že žena klečí před branou, hned vpravo u zdi.

Skláněla se u velkého pohřebního věnce s plastovými růžovými karafiáty a zelenými větvičkami, u kamenného pilíře. Před věncem zapálila zelenou svíčku, a pokračovala v pláči, když vytahovala z kabelky obrázek. Jakmile žena políbila obrázek, který si přinesla, Stevie Rae spatřila její tvář.

“Mami!”

Jen to slovo zašeptala, ale její máma zvedla hlavu a okamžitě našla Stevie Rae.

“Stevie Rae? Dítě? “

Při zvuku jejího hlasu se Stevie Rae stáhlo břicho a rozběhla se k bráně. Už nedokázala myslet na nic jiného, kromě toho dostat se co nejrychleji ke své matce, Stevie Rae snadno přeskočila vysokou zeď a přistála na druhé straně.

“Stevie Rae?” Opakovala, tentokrát šeptem.

Stevie Rae nebyla schopna promluvit a tak jen kývla, a začaly se jí tvořit v koutcích očí slzy a stékaly po její tváři.

“Oh, dítě, jsem tak ráda, že jsem tě mohla ještě jednou vidět.” Její máma si otřela tvář staromódním kapesníkem, který svírala v jedné ruce, takže bylo zřejmé, že se snažila zastavit pláč už před tím.

“Miláčku, jsi šťastná tam, kde jsi?” Nečekala na odpověď a stále mluvila a zírala na tvář své dcery, jako kdyby se snažila zapamatovat si co nejvíce z jejích rysů. “Moc se mi po tobě stýská. Chtěla jsem přijít dříve a nechat tu pro tebe věnec a svíčku i ten obrázek, ale nemohla jsem se sem dostat, protože všude byla ta hrozná bouře. Pak, když otevřeli silnice, nemohla jsem to udělat sama, ale teď už jsem konečně tady. Jak můžeš být opravdu mrtvá? “Říkala ta slova pomalu, protože nebyla schopna říci je nahlas.

“Ach, maminko! Chyběla jsi mi moc, moc! ” Stevie Rae skočila do její náruče, zabořila hlavu do maminčiny teplé modré bundy, a vdechovala vůni domova, a srdce jí přitom vzlykalo.

“Miláčku. Bude to v pořádku. Uvidíš. Já budu také v pořádku. “Uklidňovala ji, plácala Stevie Rae po zádech a pevně ji objala.

Nakonec, po dlouhé době co držela Stevie Rae se na ni matka znovu podívala. Virginia “Ginny”

Johnson se usmála přes slzy a políbila svou dceru, nejdříve na čelo a pak opatrně na rty. Pak sáhla do kapsy kabátu a vytáhla druhý kapesník, tentokrát ještě úhledně složený. “Ještě, že jsem si vzala jeden navíc. “

“Díky, mami. Ty jsi vždycky připravená. “Ušklíbla se Stevie Rae, otřela si obličej a vysmrkala se.

“Nemáš náhodou nějaký svůj čokoládový koláček, že? “

Její máma svraštila čelo. “Dítě, jak můžeš jíst?”

“No, svými ústy, tak jako vždycky.”

“Dítě,” řekla a podívala se zmateně. “Raději to nechci vědět, hlavně že spolu mluvíme i přes duchovní svět. ” řekla máma Johnson. V poslední části zaslechla Woo-woo tón a pokus o mystické gesto doprovázela rukou. “Jsem ráda, že tě můžu skutečně vidět na vlastní oči, moje holčičko, ale musím se ti přiznat, že si musím zvyknout na myšlenku toho, že mluvím jen s tvým duchem, zvláště když jsou tvoje slzy tak skutečné. To prostě nedává smysl. “

“Mami, já nejsem duch.”

“Ty jsi nějaké jiné zjevení? Ale mě na tom nezáleží, hlavně že jsi tady. Budu tě pořád milovat. Budu tě sem chodit navštěvovat, pokud je to to, co chceš. Budeš strašit? Jen se ptám, abych věděla. “

“Mami, já nejsem mrtvá. No, teď už ne. “

“Dítě, ty jsi měla nadpřirozený zážitek?”

“Mami, nemám ponětí.”

“A nejsi mrtvá? Vůbec? ” znovu se zeptala máma Johnsononová.

“Ne, opravdu ale nevím proč. Zdálo se, že jsem umřela, ale pak jsem se vrátila, a teď jsem toto, “

Stevie Rae ukázala červené tetování révy a listí, které jí lemovaly tvář. “Zdá se, že jsem první červená upíří Velekněžka. “

Máma Johnsonová přestala plakat, ale při vysvětlování Stevie Rae, se jí znova oči zalily slzami a znova se vylily. “Nejsi mrtvá …,” řekla šeptem mezi vzlyky. “Nejsi mrtvá …”

Stevie Rae znova objala maminku a pevně ji stiskla. “Je mi to moc líto, že jsem nepřišla, a neřekla ti to dřív. Chtěl jsem. Opravdu, opravdu. Jen jsem ještě nebyla chvíli sama, když jsem byla poprvé nemrtvá.

A pak se tu zhmotnil podzemní svět. Nemohla jsem se dostat pryč a nemohla jsem ti přece jen zavolat.

Myslím tím, jak by ses tvářila, kdybych ti zavolala a řekla: “Ahoj, nezavěšuj. Opravdu jsem to já, a já už nejsem mrtvá. Myslím, že jsem nevěděla, co mám dělat. Je mi to líto, “opakovala, zavřela oči a držela stále svou matku v náručí.

“Ne, ne, to je v pořádku. To je v pořádku. Vše, na čem záleží, je to, že jsi tady a že jsi v pořádku.”

Vypáčila se z náručí Stevie Rae, aby si mohla otřít oči. “Jsi v pořádku, že ano, dítě?”

“Jsem v pořádku, mami.”

Máma Johnsonová natáhla ruku a vzala Stevie Rae za bradu a přinutila tak svou dceru, aby se na ni podívala. Zavrtěla hlavou, a přísným hlasem řekla: “Nevypadáš moc dobře, já to poznám, jsem tvá máma.”

Stevie Rae nevěděla, co říct. Dívala se na svou matku a hráz tajemství, lží a touhy se začaly rozpadat.

Máma Johnsonová vzala dceru za ruce a podívala se jí do očí. “Jsem tady. Mám tě ráda. Řekni mi to, dítě, ” řekla tiše.

“Je to špatné,” řekla Stevie Rae, “skutečně špatné.”

Hlas její mámy byl plný lásky a tepla. “Dítě, nic nemůže být horší než to, že jsi byla mrtvá. “

To, co Stevie Rae přesvědčilo, byla bezpodmínečná mateřská láska.

Zhluboka se nadechla a vypustila ze sebe: “Otiskla jsem se s monstrem, mami. Tvor, který je napůl člověk a napůl pták. Udělal špatné věci. Opravdu špatné věci. Dokonce zabil nějaké lidi. “

Máma Johnsonová měla nezměněný výraz, ale pevně držela Stevie Rae za ruce.

“Je to zvíře tady? V Tulse? “

Stevie Rae přikývla. “Je, schovává se, ale nikdo ve škole noci o něm neví, jen já. “

“Ani Zoey?”

“Ne, speciálně Zoey ne. Byla bych opravdu blázen. Kruci, mami, až se to někdo dozví, bude si myslet, že jsem blázen. Vím to, a nechce se mi to zjišťovat. Prostě se to stalo a já nevím, co mám dělat. Je to tak hrozné. Každý mě bude nenávidět. Nikdo tomu nebude chtít porozumět. “

“Ne každý tě bude nenávidět, dítě. Já tě nebudu nenávidět. “

Stevie Rae si povzdechla a pak se usmála. “Ale ty jsi moje máma. Je to tvoje práce, milovat mě. “

“Opravdoví přátelé tě taky milují.” Máma Johnsonová se odmlčela a pak se zeptala pomalu, “Dítě, to zvíře má s tebou něco společného? Chci říct, že nevím nic o upírských způsobech, ale každý ví o otisku a to je vážná věc. Spojuje tě to s ním? Pokud to je to, co se stalo, můžeš jít do školy. Budou tě muset pochopit, a určitě je nějaký způsob, který ti pomůže zbavit se ho. “

“Ne, mami. Otiskla jsem se s Refaimem, protože mi zachránil život. “

“Přivedl tě ze země mrtvých?”

Stevie Rae zavrtěla hlavou. “Ne, nejsem si jistá, jak jsem se vrátila zpět, ale má s tím něco do činění Neferet. “

“Pak bych jí měla poděkovat, dítě. Možná i ty. “

“Ne, mami! Musíš se držet dál od školy a hlavně od Neferet. Ať už to udělala jakkoliv, nebylo to správné. Ona předstírá, že je hodná, ale opak je pravdou. “

“A toto stvoření Refaim tě zachránilo?”

“Byl dlouhou dobu na straně temnoty. Jeho otec je vážně zlý a dělá mu chaos v hlavě. “

“Ale zachránil ti život?” Máma Johnsononová se znovu zeptala.

“Dvakrát mami, a udělal by to znovu. Vím, že ano. “

“Dítě, přemýšlej dříve, než mi odpovíš na dvě mé otázky.”

“Tak jo, mami.”

“Za prvé, vidíš v něm dobro?”

“Ano,” Stevie Rae řekla bez váhání. “Opravdu.”

“Za druhé, mohl by ti ublížit? Jsi s ním v bezpečí? “

“Mami, on se postavil nejhroznějšímu netvorovi co je na zemi a zachránil mě, a když to udělal, monstrum se na něho obrátilo a zranilo ho. Bylo to opravdu zlé. Udělal to pro mě a byl zraněn. Upřímně si myslím, že bych zemřela, kdyby mi nepomohl. “

“Tak, tady máš moji pravdu od srdce: Nechápu, jak ses mohla otisknout se směsí člověka a ptáka, ale na mě nezáleží, zachránil mou dceru a to je to hlavní, jsem mu povinována. To znamená, zlatíčko, že když přijde čas, aby se rozhodl mezi špatnými věcmi v jeho minulosti a budoucností s tebou, bude dost silný na to, aby si vybral tebe. “

“Ale mí přátelé ho nepřijmou, a horší než to, upíři se ho budou snažit zabít. “

“Dítě, pokud tvůj Refaim dělal špatné věci, které říkáš, bude muset nést následky a zaplatit za ně. Co si musíš zapamatovat, je toto: pouze člověk může ovládat své vlastní pocity. Ty víš co je správné, dítě.

Vždycky jsi v tom byla dobrá. Chraň si svůj vlastní úsudek. Stůj si za tím, co si myslíš. To je vše, co musíš udělat. A pokud to Refaim ustojí vedle tebe, může to dopadnou dobře a pak se uvidí, co se stane. “

Stevie Rae cítila, jak se jí oči zalily slzami. “Řekla jsem mu o tobě. On nikdy nepoznal svoji mámu. Jeho otec ji znásilnil a ona při porodu zemřela. Řekl, že je to příliš dlouhá doba, co se to stalo, ale pořád na ni myslí. “

“Dítě monstrum by to nikdy neřeklo.”

“On není člověk, mami.” Stevie Rae svírala maminčiny ruce tak silně, že měla prsty tak otupělé, že ji nemohla pustit. Vlastně ji nechtěla pustit.

“Stevie Rae, nezáleží na tom, co je. Tento chlapec, Refaim, ti zachránil život. Dvakrát.

Takže je opravdu jedno, jestli je součástí nosorožce a roste mu z čela roh. Zachránil moji holčičku a řekni mu příště, že mu dlužím jedno velké objetí. “

Stevie Rae se zasmála při představě, jak její máma objímá Refaima. “Já mu to řeknu.”

Máma Johnsonová se vážně podívala. “Bude lepší, když vyjdeš s pravdou ven. Je to tak? “

“Já vím. Budu se snažit. Je tu toho hodně, co se tu děje právě teď, a teď na to není správný čas, abych se stala terčem pro všechny. “

“Na pravdu je vždycky správný čas,” řekla maminka Johnsonová.

“Ach, mami, já nevím, jak jsem se dostala do téhle šlamastyky.”

“Určitě ano, dítě. Nebyla jsem tam a mohu ti říci, že je dobře, že ses dostala k tomuto tvoru, může být vykoupen. “

“Pouze v případě, že bude dost silný,” řekla Stevie Rae. “A já nevím, jestli je. Pokud vím, nikdy se nepostavil proti svému otci. “

“Schválil by jeho otec, že je s tebou?”

Stevie Rae se usmála: “Ne tímto způsobem.”

“Ale on ti zachránil život, dvakrát, otiskl se s tebou. Dítě, pro mě by to byl dostatečný důvod.”

“Ne, on zatím dělá jen to, co mu řekne jeho otec. Vrátil se a Refaim mu slouží. “

“Opravdu? Jak to víš? “

“Řekl mi to” Stevie Rae se zarazila a její oči se rozšířily.

Její máma se usmála a přikývla. “Vidíš?”

“Oh můj bože, můžeš mít pravdu!”

“Samozřejmě, že mám pravdu. Jsem tvoje máma. “

“Miluji tě, mami,” řekla Stevie Rae.

“A já tebe taky, děvče.”

18. kapitola

Rephaim

“Nechce se mi věřit, že to uděláme,” řekl Kalona a přecházel sem a tam po střeše balkonu budovy Mayo.

“Dělám to proto, že je to třeba. Je pravý čas udělat to! “Neferetin hlas zvýšil tempo, jako by vybuchoval zevnitř ven, zatímco mluvila.

“Správná věc! Jako byste stvořila světla? “Refaim nemohl zastavit slova, ani on nemohl uvěřit tomu, co právě slyšel.

Neferet k němu zvedla ruku, aby Refaim viděl nitky moci chvějící se ve vzduchu kolem ní, jak se jí absorbují do kůže a plazí se pod ní. Při tom pohledu se mu stáhl žaludek, když si vzpomněl na strašlivý dotek oněch temných vláken. Automaticky od ní udělal krok zpátky.

“Jak se mě můžeš na něco ptát, ptačí stvoření?” Neferet vypadala, jako by se na něj chystala vrhnout.

“Refaim se neptal, stejně jako se neptám ani já.” Jeho otec se přiblížil k Neferet, stoupl si mezi Tsi Sgili a svého syna a pak pokračoval klidným hlasem autority. “Jsme prostě jen překvapení. “

“To je to, co udělám Zoey a jejím spojencům. Takže, i když se to nepovede, aspoň je pokořím dočasně.

Jsem si jistá, že to Zoey uzemní. Zaměstná ji to natolik, že si na mě ani nevzpomene a bude jako nevrlé dítě, kterým ve skutečnosti je. “

“Řekl bych, že byste ji raději měla zničit než ponížit,” řekl Refaim.

Neferet se mu posmívala a mluvila s ním, jako by byl naprostý blázen.

“Mám možnost zabít ji dnes večer, ale bez ohledu na to, jak jsem to zorganizovala, bych v tom mohla být zapletená. Dokonce i ta ubohá Vysoká rada by byla přinucena přijít sem, aby na mě dohlížela a zasáhla by do mých plánů. Ne, na to ještě nejsem připravena, a dokud nebudu, chci dát Zoeyně duši roubík a vrátit ji na její místo.

Je tu jen jeden malý problém, protože Zoey bude bráněna svou malou skupinou přátel, zejména první červenou velekněžkou. ” Neferet se začala smát. “Stevie Rae? Vysoká kněžka? Mám v úmyslu odhalit, co ve skutečnosti je. “

“A co tedy je?” Zeptal se Refaim a snažil se, aby měl hlas i výraz prázdný, aby nebylo vidět jak je zvědavý.

“Je to upírka, která zná a dokonce objala temnotu.”

“Nakonec si vybrala světlo,” řekl Refaim a uvědomil si, že mluví příliš rychle. Neferet přimhouřila oči.

“Ale je fakt, že se jí dotkla tma a to ji změnilo,” řekl Kalona.

Neferet se sladce usmála na Kalonu. “Jsi tak moc chytrý, můj choti. “

“Nemůže z nás cítit nádech temnoty a to, jak nás posiluje? “Refaim nebyl schopný zastavit otázky.

“Samozřejmě, že může. Červená je silná upírka, a pokud je mladá a nezkušená, tak je to přesně důvod proč by pro nás mohla být tak skvělá k využití, “řekl Kalona.

“Věřím, že Stevie Rae je víc, než ukazuje před svými malými přáteli. Viděla jsem ji, když byla v temnotě. Libovala si v tom, ” řekla Neferet. “Já říkám, že je třeba sledovat, co je pod tím nevinným zevnějškem. ” poznamenala sarkasticky Neferet.

“Jak si přeješššš,” řekl Refaim a byl znechucen, že hněv k Neferet způsobil v jeho hlase zasyčení zvířete.

Neferet na něj zírala. “Cítím v tobě změnu.”

Refaim se přinutil na ni podívat a pokračoval. “Když jsem byl bez svého otce, byl jsem blíž ke smrti a temnotě, než kdy jindy během svého dlouhého života. Možná, že ve mně cítíte změnu, možné to je. “

“Možná,” řekla Neferet pomalu. “A možná ne. Jak to, že jsi tak podezíravý? Nejsi snad rád, že se tvůj otec a já vracíme do Tulsy? “

Refaim se hlídal, aby Tsi Sgili nemohla spatřit nenávist a zlost, které zaplavily jeho tělo. “Jsem syn svého otce. Jako vždy, stojím při něm. Dny bez něj byly nejtemnější dny mého života. “

“Opravdu? Jak je to hrozné, ” řekla sarkasticky Neferet. Pak se pohrdavě otočila na Kalonu. “Slova tvého favorizovaného syna mi připomínají, kde jsou tvoje ostatní děti? Určitě je několik mláďat a mnišek nestihlo pobít všechny. “

Kalona zaťal zuby a jeho oči zazářily jantarovou barvou.

Uznávajíce, že se jeho otec snaží ovládnout svůj hněv, Refaim rychle řekl: “Jsou přeživší bratři. Viděl jsem je utéct, když jste byla vyhnána spolu s mým otcem. “

Neferet přimhouřila oči. “Nebyla jsem vyhnána!”

Ale ano, pomyslel si Refaim aniž by uhnul jejímu pohledu, a způsobilo to několik mláďat a jeptišek.

Kalona opět přitáhl pozornost na sebe. “Ti ostatní nejsou jako Refaim. Oni potřebují pomoc, aby se ukryli ve městě a nebyli odhaleni. Někde si musí najít bezpečné místo pro hnízdo a to dál od civilizace.

“

Když promluvil, jeho hněv jen bublal pod povrchem jeho slov, už nekypěl, ale Refaim se divil tomu, jak je Neferet slepá. Opravdu věří, že je tak silná, že by mohla neustále mít nadvládu nad starým nesmrtelným bez následků jeho hněvu?

“No, už jsme zpátky. Měli by se vrátit. Není tu vhodná příroda, ale budu je potřebovat. Za denního světla mohou zůstat daleko od mé ložnice. “mávla směrem k Penthouse Suite. “V noci se ale můžou skrývat tady a čekat na mé rozkazy. “

“Chceš říct, na moje rozkazy.” Kalona nezvýšil hlas, ale zabručel a z toho šla husí kůže a Refaimovi se to rozhodně nelíbilo. “Moji synové poslouchají jen mě. Jsou mi povinni krví a magií. Já sám je můžu kontrolovat. “

“Pak předpokládám, že je nemůžeš ovládat odtud, že?”

“Ano.”

“No, tak je zavolej, nebo bude muset Refaim dělat všechno sám. Nemohu očekávat, že se o všechno dokáže sám postarat. “

“Jak si přeješ,” řekl Kalona jako ozvěna Refaimova dřívějšího prohlášení.

“Teď se jdu pokořit před celou školu noci, plnou podřadných bytostí, jen protože jsi nedodržel svůj slib a dovolil jsi Zoeyně duši vrátit se zpět. “Její oči vypadaly jako zelený led. “A to je důvod, proč mě nyní musíš poslouchat ty. Když se vrátím, chci, abys tady byl. “Neferet odešla na balkon. Její dlouhý plášť se měl chytit do dveří, které za sebou zabouchla, ale na poslední chvíli se zavlnily a přilétly blíže k Tsi Sgili jako její tělo, omotaly se jí kolem kotníků jako lepkavá hmota dehtu.

Refaim stál vedle svého otec, kterému věrně sloužil po celá staletí. “Jak můžete dovolit, aby s vámi takto mluvila? Líbí se vám to? Tvrdí že mí bratři jsou hříčka přírody, ale je to ona, kdo je skutečné monstrum! “Refaim věděl, že by neměl mluvit se svým otcem tímto způsobem, ale nemohl si pomoci.

Při pohledu na hrdého a mocného Kalonu,který se nechává komandovat, jako služka byla nesnesitelná.

Jak se blížil pohled Kalony, Refaim se obrnil a čekal na to, co mělo přijít. Viděl svého otce hněvat se mockrát, věděl, co může očekávat. Kalona rozvinul svá velká křídla nad svého syna, ale rána kterou Refaim očekával, nepřišla. Místo toho, se setkal s jeho pohledem a uviděl zoufalství ne hněv.

Vypadal jako padlý bůh, Kalona řekl: “Ty taky. Čekal jsem, že se jí postavíš, zradila mě bohyně. Ty jsi jí nikdy nevěřil a teď je pozdě, musíš ji poslouchat také. “

“Otče! Já ne! “Řekl Refaim, snažil se vypudit z mysli všechny myšlenky na Stevie Rae. “Já prostě nemůžu vystát, jak se k vám chová.”

“To je důvod, proč musím objevit způsob, jak zlomit její prokletí.”

Kalona vydal frustrovaný zvuk a přešel ke kamennému zábradlí a díval se do noci. “Kéž by mě Nyx nedonutila vrátit Starkovi život. Pak by Zoeyna duše nikdy nenašla klid a sílu se vrátit do svého těla, její dva milenci by byli mrtví a já bych splnil svůj slib a nebyl v téhle situaci. “

Refaim následoval svého otce k zábradlí. “Mrtvý? Zabil jsi Starka na onom světě? “

Kalona si odfrkl: “Samozřejmě, že jsem zabil toho chlapce. On a já jsme bojovali. Nemohl mě porazit, i když se z něj stal ochránce a ovládal velký skotský meč ochránců. “

“Nyx vzkřísila Starka?” řekl nevěřícně Refaim. “Ale Bohyně se nevměšuje takto do lidských záležitostí.

Byla to Starkova volba bránit Zoey proti vám. “

“Nyx Starka neoživila. Já to udělal. “

Refaim šokovaně zamrkal. “Ty?”

Kalona přikývl a dál se upřeně díval na noční oblohu, pak pokračoval dále nepřirozeným hlasem, jako kdyby vkládal sílu do každého slova. “Zabil jsem Starka. Věřil jsem, že Zoey ustoupí, a pak zůstane na onom světě s dušemi svého bojovníka a kamaráda. Nebo že bude její duch navždy rozbitý a ona bude zbloudilou duší Caoinic Shi. “Kalona se odmlčel a pak dodal: “I když jsem jí to nechtěl způsobit. Nemohu ji nenávidět stejně jako Neferet. “

Refaimovi se zdálo, že jeho otec mluvil nahlas, ale ne k němu, takže když Kalona ztichl, nechtěl ho rušit a čekal, až něco řekne sám.

“Zoey je silnější, než jsem čekal.” Kalona dál mluvil do noci. “Místo toho, aby ustoupila nebo se její duše rozbila ještě víc, ona mě napadla.”

Okřídlený nesmrtelný se při té vzpomínce zasmál. “Napíchla mě mým vlastním kopím a pak mi nařídila, abych vrátil Starkovi život a splatil životní dluh za vraždu chlapce, kterého jsem jí vzal. Odmítl jsem, samozřejmě. “

Refaim už nedokázal mlčet a vyhrkl: “Otče, s tím si nemůžeš zahrávat, to jsou silné věci. “

“To je pravda, ale jsem silný nesmrtelný. Důsledky, které vymýšlí smrtelníci, se na mě nevztahují. “

Refaimovy myšlenky vířily jeho myslí jako chladný vítr:

Možná, že se mýlí. Možná, že to, co se děje s jeho otcem je součástí následků, které musí zaplatit za své činy. Ale Refaim věděl, že to tak nezůstalo a že Kalona nakonec uposlechl a tak pokračoval: “Když jste odmítl Zoey, co se stalo?”

“Nyx přišla,” řekl hořce Kalona. “Nemohl jsem odmítnout mladou velekněžku. Nemohl jsem odmítnout bohyni. Nikdy bych nemohl odmítnout Bohyni. Vdechl jsem kousek své nesmrtelnosti do Starka a on ožil. Zoey se vrátila do svého těla a podařilo se jí zachránit svého válečníka z onoho světa.

A já jsem teď pod kontrolou Tsi Sgili, která je podle mého názoru zcela šílená. “Kalona se podíval na Refaima. “Pokud nezlomím toto otroctví, můžu zešílet také. Má spojení s Temnotou, tak silné, jaké jsem necítil po staletí. Je to svůdné a nebezpečné. “

“Měl bys Zoey zabít.” Refaim ta slova řekl pomalu, váhavě, nenáviděl sám sebe za každou slabiku, protože věděl, že Zoeyna smrt způsobí Stevie Rae velkou bolest.

“To samozřejmě vím.” Refaim zatajil dech, Kalona se odmlčel. “A mám věřit, že pokud bych zabil Zoeynu duši, že by to nebylo otevřenou urážkou Nyx. Když už bohyni nesloužím, tak to nelze. Udělal bych to, kdybych se nebál, ” Kalona znovu zmlknul, tentokrát hledal správná slova, “neodpustitelné, ale nikdy jsem nevzal život žádné kněžky v jejích službách. “

“Máš strach z Nyx?” zeptal se Refaim.

“Jen blázen se nebojí bohyně. I Neferet se vyhýbá hněvu Nyx, nechce sama zabít Zoey, ale Tsi Sgili si to nepřipouští. “

“Neferet je tak pohlcena Temnotou, že už nemyslí racionálně, “řekl Refaim.

“To je pravda, ale jen proto, že je iracionální, neznamená, že není chytrá. Například se domnívám, že může mít pravdu v tom, že by mohla být červená použitelná, nebo dokonce snad může sejít z cesty.”

Kalona pokrčil rameny. “Nebo může nadále stát při Zoey a musí být zničena, až si pro ni přijde Neferet.

“

“Otče, nevěřím, že je to tak prosté. Myslím, že stojí na straně Nyx. Je logické to předpokládat, protože je pro Nyx první červená Velekněžka, bude pro bohyni speciální, a proto by měla zůstat nedotčena, jako Zoey. “

“Vidím pravdivost tvých slov, můj synu.” Kalona kývl hlavou. “Pokud se nám nepřiplete do cesty, nemám v plánu jí uškodit. Místo toho, nechám Neferet, aby na sebe poštvala Nyxin hněv, když zničí Stevie Rae. “

Refaim udržoval přísnou kontrolu nad svým hlasem a výrazem.

“To je moudré rozhodnutí, otče.”

“Samozřejmě, že existují i jiné způsoby, jak bránit Velekněžku bez toho aby zemřela. “

“Co máš v plánu udělat, aby ji červená bránila?” zeptal se Refaim.

“Nemám v plánu udělat nic, dokud to Neferet nenařídí, abych ji dostal z cesty, a pak budu buď přímo pod její nadvládou, nebo mi pomůže Neferet zničit. “řekl Kalona. “Myslel jsem na Zoey. Pokud se Zoey veřejně postaví proti Neferet, bude Tsi Sgili zcela rozptýlená. A my se budeme moci soustředit na zlomení mého pouta k ní. “

“Ale, jak Neferet řekla po dnešní noci, pokud se Zoey postaví proti ní, bude zdiskreditována. Zoey je natolik moudrá, že to pozná. Ona nebude veřejně v rozporu s Neferet. “

Kalona se usmál. “Ach, ale co když jí její ochránce, její opatrovník, ten kterému na této zemi důvěřuje nejvíce, začne našeptávat, aby nedovolila Neferet dělat zlé skutky? Že musí plnit svou roli, jako velekněžka, bez ohledu na důsledky, a že se musí Neferet postavit. “

“Stark by to neudělal.”

Kalonův úsměv se rozšířil. “Můj duch může obsadit Starkovo tělo.”

Refaim zalapal po dechu. “Jak?”

Stále s úsměvem, Kalona pokrčil širokými rameny. “Já nevím. Nikdy předtím jsem to nezažil.”

“Tak to je více než vstup do říše snů a nalezení spícího ducha? “

“Mnohem víc. Stark byl úplně vzhůru a já se k němu připojil. Věřil jsem, že mě vedou k Aye v oblasti snů, a že Zoey spí. Spojení přišlo ale se Starkem. Věřím, že něco cítil, ale já nevěřím, že věděl, že jsem to byl já. “Kalona naklonil hlavu a přemýšlel. “Možná, že mé schopnosti jsou výsledkem toho, že je část mé nesmrtelnosti v něm. “

Nesmrtelnost…Dýchal v něm. Slova jeho otce kroužila kolem i v mysli Refaima. Něco se tam rýsovalo, co jim unikalo? “Nikdy jsi nesdílel svou nesmrtelnost s jinou bytostí, že? “

Kalonův úsměv zmizel. “Samozřejmě, že ne. Má nesmrtelnost není něco, co bych ochotně sdílel s někým jiným. “

A najednou to, co bylo pro jeho otce nepříjemné, dalo Refaimovy myšlenky dohromady. Není divu, že se od té chvíle Kalona choval odlišně, od té chvíle, kdy se vrátil z Onoho světa. To vše mu teď dávalo smysl. “Otče! Jaké bylo přesné znění přísahy, kterou jste dal Neferet? “

Kalona se zamračil na svého syna, ale přesto přednesl slib: “Když jsem selhal ve své přísaze, nezničil Zoeynu duši, Neferet musí mít vládu nad svým duchem tak dlouho, dokud jsem já nesmrtelný. “

Vzrušení projelo Refaimovým tělem. “A jak víš, že má Neferet vlastně nadvládu nad tvým duchem? “

“Nezničil jsem Zoey, tím získala vládu nade mnou.”

“Ne, otče. Pokud jsi spolu se Starkem nesmrtelný, nejsi úplně nesmrtelný ty sám, stejně jako Stark není zcela smrtelný. Podmínky přísahy neexistují, ani nikdy nevznikly. Nejsi vázaný k Neferet. “

“Nejsem opravdu povinen poslouchat Neferet?” Kalonův výraz se posunul od nedůvěry k šoku a konečně k radosti.

“Nevěřím, že jsi,” řekl Refaim.

“Je jen jeden způsob, jak mít jistotu,” řekl Kalona.

Refaim přikývl. “Je třeba ji otevřeně neuposlechnout.”

“To mi bude, můj synu, potěšením.”

Když sledoval, jak jeho otec hodil rukama dozadu a radostně křičel do nebe, Refaim věděl, že dnes večer se vše změní, a bez ohledu na to, musel vymyslet způsob, jak si být jistý tím, že Stevie Rae je v bezpečí.

Reklama

19. kapitola

Zoey

“Vypadáš hrozně unaveně.” Dotkla jsem se Starkovy tváře, byla hladká, ale stále měl kruhy pod očima.

“Myslela jsem, že jsi spal většinou celou dobu letu. “

Stark mě políbil na dlaň a udělal něco, co vypadalo jako pokus o jeho arogantní úsměv, který se mu moc nepovedl. “Jsem v pohodě. To je jen pásmová nemoc “.

“Jak můžeš mít pásmovou nemoc dřív, než jsme otevřeli dveře od letadla? “ukázala jsem bradou směrem ke dveřím, kde stál upíří ošetřovatel, který byl zaneprázdněn přistáním letadla. Ozval se nepříjemný zvuk a světlo pásů zhaslo, ale ding! ding! zvuk se ozýval dál.

“Dveře jsou otevřené. Už můžeme jít, “řekl Stark, když odepnul bezpečnostní pás.

Věděla jsem, že není zcela v pořádku a tak jsem ho popadla za zápěstí a zadržela jsem ho na místě.

“Víš, že mi můžeš říct všechno. “

Stark si povzdechl. “Jen jsem měl zase špatné sny, to je všechno. A když se probudím, nemohu si nikdy doopravdy vzpomenout, o čem byly. Vypadá to, jako ta špatná část spojená s nějakým divným vedlejším efektem z návratu z onoho světa. “

“Skvělé. Máš PTSD. Já to věděla. Myslím, že si pamatuji, co jsem četla v jedné knize, co mi půjčil Drak.

Možná bych si to mohla znovu půjčit a… “

“Ne!” přerušil mě Stark a pak mě políbil na nos, když jsem se na něj mračila. “Už se nemusíš bát. Jsem v pohodě. Nemusím s Drakem mluvit o mých zlých snech. Navíc, nevím, co to sakra je PTSD, ale zní dost jako STD a to se mi nelíbí, je to prohnaný. “

Nemohla jsem si pomoci a musela se zasmát. “Prohnaný? Mluvíš jako Seoras. “

“Ano, wumman, pak je to mindin ‘mi, měl bych tak mluvit! Tak zvedni ten svůj zadek ze židle a jdeme.”

Zamračila jsem se a zavrtěla hlavou. “No jak to se mnou mluvíš, jsem přece žena. Plus, je příšerné, jak dobře umíš napodobit jeho přízvuk. “Udělal si místo, aby se mohl dostat z letadla a počkal, až mu podám svoje zavazadla. A když jsme šli nahoru po rampě z letadla, dodala jsem: “A PTSD je zkratka pro Posttraumatické stresové stavy. “

“Jak to víš?”

“Našla jsem si to na Googlu.”

“Cože?” Řekl tak hlasitě, že se na nás podívala letuška.

“Pssst.” Přiložila jsem si prst ke rtům a chytla ho tak, že bychom mohli mluvit bez toho, aby nás všichni viděli. “Podívej, chováš se divně: unavený, nepozorný, mrzutý a zapomněl jsi některé věci.

Pravděpodobně potřebujeme pomoc. “

Podíval se na mě svým jsi-šílená-ženská pohledem. “Z, miluji tě. Budu tě hlídat a stát vedle tebe po zbytek mého života. Ale musíš mi slíbit, že se nebudeš zajímat o moje zdraví. “

“Jen jsem chtěla být dobře informovaná.”

“Líbí se ti děsit mě kecy o PTSD. “

“Tak co?”

Usmál se na mě a tentokrát vypadal nafoukaně i roztomile. “Takže ty to přiznáváš. “

“Ne nutně,” řekla jsem a šťouchla ho loktem. Už jsem nestačila nic říct, protože v tu chvíli jsem byla zahalena v něčem, co vypadalo jako mini Oklahomské tornádo.

“Zoey! Oh můj bože, jsem tak ráda, že tě vidím! Stýskalo se mi po tobě, ty blázne! Jsi v pořádku? Je to hrozné, co se stalo Jackovi, že? “Stevie Rae mě objímala, plakala a mluvila a to všechno současně.

“Ach, Stevie Rae, taky jsi mi chyběla!” A pak jsem brečela s ní a tak jsme tam stáli, držely se, jako by dotyk mohl zahnat všechno zlé co se přihodilo. Přes rameno Stevie Rae jsem viděla Starka, jak tam stojí a usmívá se na nás.

Vytáhl malé cestovní balení Kleenex z jeansů, nosil je v kapse od chvíle, kdy se dostal zpět z onoho světa, a já myslela, že možná, jen možná, to způsobila jeho láska a snad by mohl být tento svět s ním lepší.

“Pojď,” řekla jsem Stevie Rae, dotkla jsem se Starka a všichni tři jsme šli ruku v ruce přes obří dveře, které nás vychrlily do chladné noci v Tulse. “Jdeme domů a po cestě mi můžeš říct, co nás tady všechno čeká. “

“Miláčku, u-we-tsi-a-ge-ya.”

“Babi!” Pustila jsem Stevie Rae a Starka a běžela do její náruče. Objala jsem ji pevně a nechala se obklopit láskou a uklidňující vůní levandule. “Ach, babičko, jsem tak ráda, že jsi tady!”

“U-we-tsi-a-ge-ya, dcero, dovol mi podívat se na tvou tvář.” Babička mě držela na délku paží, ruce na ramenou, a přitom studovala můj obličej.

“Je to pravda, jsi zase celá a v pořádku.” Zavřela oči a stiskla mi ramena, pak zamumlala: “Děkuji ti, velká matko. “Pak jsme se objímaly a smály zároveň.

“Jak jsi věděla, že tady budu?” Zeptala jsem se, když jsem byla konečně schopna přestat ji objímat.

“To vám řekly vaše super smysly?” zeptala se Stevie Rae, přišla a objala babičku v pozdravu.

“Ne,” řekla a obrátila svou pozornost od Stevie Rae ke Starkovi, který se na ni díval. “Něco mnohem prozaičtějšího.” A andělsky se usmála. “Nebo bych měla říct, že byl někdo mnohem víc všední, i když nejsem si vůbec jistá, jestli je to to správné slovo, které bych měla použít, když chci mluvit o tomto statečném bojovníkovi. “

“Starku? Tys volal babičku? “

Vystřelil arogantní úsměv a řekl: “Jo, jako omluvou jsem přivolal další okouzlující ženu jménem Redbird.”

“Pojď sem, ty okouzlující,” řekla babička.

Zavrtěla jsem hlavou, jak Stark opatrně objal babičku, jako by si nebyl jistý, jestli smí nebo ne. Když moje babička volala, řekl jí, kdy naše letadlo přistane. Starkovy a moje oči se střetly nad ramenem babičky. Děkuji ti, ušklíbla jsem se. Jeho úsměv byl větší a větší.

Pak babička přišla k mému boku a zase mě vzala za ruku.

“Hele, jdu se Stevie Rae pro auto, tak si mezitím promluv s babičkou. “

Sotva jsem měla čas říct ano, a byli pryč, takže jsme, babička a já, našli lavičku a pohodlně si na ni sedly.

Seděly jsme dlouho, aniž bychom něco řekly. Držely jsme se za ruce a dívaly se na sebe. Neuvědomila jsem si, že pláču, dokud mi babička jemně nesetřela slzy z tváře.

“Věděla jsem, že se vrátíš k nám,” řekla.

“Je mi líto, že jsem ti dělala starosti. Je mi líto, že ses o mě musela bát. “

“Pst,” umlčela mě babička. “Není třeba se omlouvat. Ty jsi to nejlepší, co mám. “

“Byla jsem slabá babi. Stále jsem, “řekla jsem upřímně.

“Ne, u-we-tsi-a-ge-ya, jsi mladá, to je vše.” Dotkla se jemně mého obličeje. “Je mi líto tvého Heatha.

Bude mi chybět, byl to mladý člověk. “

“Mě taky,” řekla jsem a znovu začala plakat.

“Ale mám pocit, že se vy dva vzájemně znovu potkáte. Možná, že ne v tomto životě, ale v příštím. “

Přikývla jsem. “To, mi Heath řekl také, než se přestěhoval do další oblasti na onom světě. “

Babiččin úsměv byl klidný. “Já vím, že to byla srdcervoucí situace, ale dostala jsi skvělý dárek, když jsi mohla cestovat tam a zpět. “

Opravdu to myslela vážně. Když jsem se vrátila do reálného světa, byla jsem unavená, smutná a zmatená, a pak, konečně se Starkem jsem byla spokojená a zamilovaná. “Ale nebyla jsem vděčná,”

řekla jsem nahlas, než jsem si to stačila uvědomit. “Ten dar, který jsem dostala, jsem nechápala.”

Hlava se mi chtěla roztřeštit. “Jsem mizerná velekněžka, babi. “

Babička se zasmála. “Ach, Zoey, kdyby to byla pravda, nekladla by sis otázky a neponaučila by ses ze svých chyb. “

Odfrkla jsem si. “Nemyslím si, že vysoké kněžky dělají chyby. “

“Samozřejmě, že ano. Jak jinak by se učily a rostly? “

Chtěla jsem říct, že jsem udělala dost chyb, které byly víc než velké, ale věděla jsem, že to není to, co měla babička na mysli. Jen jsem si povzdechla a řekla: “Mám spoustu chyb.”

“Jsi moudrá žena, když si to uvědomuješ.” Smutně se usmála. “Je to jeden z klíčových rozdílů mezi tebou a tvou matkou.”

“Moje matka.” Povzdychla jsem si znovu. “Přemýšlela jsem o ní v poslední době.”

“Stejně jako já, často jsem na Lindu v posledních několika dnech myslela. “

Zvedla jsem obočí. Obvykle, když na někoho takto myslí, znamená to, že se s touto osobou něco děje.

“Už o ní něco víš? “

“Ne, ale věřím, že brzy budu. Měj na ni dobré myšlenky, u-we-tsi-a-ge-ya “.

“Budu,” řekla jsem.

“Nejlepší bude dostat se zpět do školy, Zoey. Bude třeba toho dnes večer ještě mnoho udělat, ” řekla jakoby věštecky.

Stouply jsme si a znovu se objaly. Musela jsem ji pustit. “Budeš dnes spát v Tulse, babi? “

“Ale ne, miláčku. Mám moc práce. Zítra bude velký trh a já musím ušít krásné nové levandulové sáčky.

” Usmála se na mě. “A našít na ně korálky Redbirds.”

Usmála jsem se a ještě jednou ji objala, naposledy. “Schováš pro mě taky jeden, jo?”

“Samozřejmě,” řekla. “Miluju tě, u-we-tsi-a-ge-ya”.

“Já tebe taky,” řekla jsem.

A pak jsem se dívala, jak Stark vyskočil a vzal babičku za ruku a pomohl jí přes rušnou ulici mezi letištěm a terminálem k parkovišti. Pak běžel zpátky ke mně a uhýbal vozům. Když otevřel dveře od vozu pro mě, zastavil se, přitiskl si ruku na hruď a já ho zatahala za košili, až se ohnul, takže jsem ho mohla políbit. “Jsi nejlepší bojovník na světě,” pošeptala jsem mu do úst.

“Ano,” řekl a oči mu zářily.

Sedla jsem si do zadní části svého auta a setkala se s pohledem Stevie Rae ve zpětném zrcátku. “Díky za to, že jsi mi nechala nějaký čas o samotě s babičkou. “

“To není problém, Z. Má tě moc ráda.”

“Jo, já taky,” řekla jsem tiše. Pak jsem narovnala ramena a měla pocit, že můžu zcela oprávněně pokračovat: “Dobře. Tak. Řekni mi, co mě čeká, když vstoupím zpět do školy noci.”

“Drž se svého koně, protože je to opravdu jeden velký nepořádek,” řekla Stevie Rae a odtáhla se od dveří.

“Vždyť ani nemám koně,” řekla jsem.

“Přesně tak,” řekla, což absolutně nedávalo žádný smysl. Jo, velký nepořádek, ale stejně jsem byla vážně ráda, že jsem doma.

*

“Pořád nemůžu uvěřit, že Nejvyšší rada mohla být tak naivní,” řekla jsem a cítila se bezradně. Čas ubíhal a tak mi Stevie Rae pomáhala rozhodnout se, co si vzít na sebe na Jackovu pohřební hranici.

Zachvěla jsem se. Bez klepání do místnosti vrazila Afrodita. Měla jsem na sobě černou halenku s dlouhým rukávem, vysokým rolákem a černé džíny. Zarazila se a řekla: “Oh, do prdele. V tom nemůžeš jít. Budeš zapalovat pohřební hranici gaye. Víš, jak by byl Jack ponížený, kdyby tě v tom viděl, nemluvě o Damienovi? Vypadáš v tom, jako Anita Blake v rore 1990. “

“Kdo je Anita Blake?” zeptala se Stevie Rae.

“Mladá žena, která vyšetřuje upíří vraždy a má zcela tragický smysl pro módu.” Afrodita na sobě měla těsné safírové šaty, které se trochu třpytily, ale ne natolik, aby vypadaly jako jedny z šatů přehlídkových mol Davida. Ve skutečnosti, vypadala nádherně a elegantně, jako obvykle. Pravděpodobně proto, že její osobní vizážistka Victoria nakupovala jen v luxusním obchodu slečny Jacksonové na náměstí.

Máma jí tam zařídila platinovou kreditní kartu. Povzdechla jsem si, protože mě z toho všeho začala bolet hlava.

Každopádně, když pochodovala k mé skříni, otevřela ji a po jednom opovržlivém pohledu na mé šaty vyndala ty, co jsem měla na svém prvním rituálu dcer temnoty, které mi dala. Byly černé, dlouhé a (na rozdíl od svetru a džínů) lichotivé. Byly také zdobené kolem dokola kulatého výstřihu, rukávů a lemu červenými korálky, které zářily, když jsem se pohybovala a uzavíraly tak dokonale přívěšek vůdce Temných dcer, trojitý Měsíc, který spočíval kolem mého krku. Podívala jsem se jí do očí. “Na to oblečení nemám hezké vzpomínky, “řekla jsem.

“Jo, ale vypadá to na tobě dobře. Je to vhodné. A co je důležité, že Jackovi by se to líbilo. Navíc, podle mé matky, vzpomínky můžou změnit lidé a to zejména v případě, že mají dost alkoholu. “

“Podívejte, neříkejte mi, že se bude večer pít. To se prostě nehodí, “řekla Stevie Rae.

“Ne, nemělo by se. Nebo alespoň ne hned.” Hodila na mě šaty. “Obleč si to a pospěš si. Dvojčata a Darius šli pro Damiena, abychom mohli přijít všichni spolu k hranici a vypadali jako stádo pitomců, co si jsou solidární a dělají stejná rozhodnutí, “dodala rychle, když Stevie Rae nasála vzduch a otevřela ústa, aby ji přerušila. “Jo. Je dobré, že tě vidím zase v plné síle tohoto reálného světa, a že si už nehraješ na hypochondra. “

“Dobře. Jdu se převléct.” Vklouzla jsem do naší koupelny, ale ještě jsem otočila hlavu a setkala se s Afroditinýma chladnýma modrýma očima. “Jo, a Stark je můj ochránce a bojovník a taky můj přítel. A ten ti zatraceně dokáže, že nejsem hypochondr. Viděla jsi, co se mu stalo.”

“Hm,” ušklíbla se Afrodita sama pro sebe.

Ignorovala jsem ji, ale stále jsem měla otevřené dveře, takže jsem k nim mohla mluvit, když jsem se oblékala. Když jsem uviděla věštecký kámen, zastavila jsem se a rozhodla se nechat ho pod šaty, teď nebyl čas na odpovědi a na otázky týkající se Skye a Sgiach. Rychle jsem se učesala a řekla: “Hej, to že mě nechá Neferet zapálit světlo na hranici, znamená, že očekává, že se mi to nepovede? ” Sakra, očekávala jsem nějaký podraz, proč by ne?

“No, myslím, že její plán je mnohem víc, než jen nějaké ztrapnění. Třeba že budeš brečet, protože jsi skutečně měla Jacka ráda, “řekla Stevie Rae.

“Nef, co?” Řekla Shaunee, když vrazila do mého pokoje, aniž by pozdravila.

“Eret co?” dokončila Erin. “Co děláš? Snažíš se vybavit si Damienovu slovní zásobu? “

“Úplně to tak vypadá,” odpověděla Shaunee.

“Líbí se mi to a vy dvě můžete jít cucat citron,” řekla Stevie Rae.

Afrodita se začala smát a pak přešla do kašle, když jsem vyšla z koupelny, a zamračila se na všechny.

“Máme jít na pohřeb. Myslím, že byste měli ukázat trochu více respektu k Jackovi, byl to náš přítel. “

Dvojčata okamžitě vypadala zkroušeně. Přišly ke mně a každá mě objala a mumlaly, že mě mají rády.

“Měly byste být vážnější, a to ne jen proto, že je to Jackův pohřeb, a to je skutečně hrozné. Všichni víme, že neexistuje způsob, jak se Neferet náhle rozhodla udělat správnou věc a respektovat Zoey a její pravomoci, “řekla Stevie Rae.

“Musíme být na pozoru,” souhlasila jsem. “Zůstaňte blízko u mne. Buďte připravení. Pokud mám udělat ochranný kruh, musím mít čas na to ho udělat. “

“Proč ho neuděláš hned na začátku?” Řekla Afrodita.

“Chtěla jsem, ale přečetla jsem si věci kolem upírského pohřbu a Velekněžka obvykle tohle nedělá. Je to její práce, no, mám na mysli moje práce dnes večer, stát tam uctivě před všemi upíry a pomoci poslat upírova ducha do jiného světa k Nyx. Nemůžu zapojit kruh, protože se budu muset soustředit na modlitby a Nyx. “

“Měla bys v tom být dobrá, Z, protože ses právě vrátila z onoho světa,” řekla Stevie Rae.

“Určitě je na Jacka pyšná.” Cítila jsem slzy, které se mi začínaly tvořit v koutcích očí, a já musela zamrkat, aby se zase ztratily. Poslední věc, kterou každý z mých přátel potřeboval vidět, bylo, jak dnes večer brečím.

“Takže nikdo z vás nemá tušení, co Neferet chystá?” Zeptala jsem se jich.

Všichni potřásli hlavami a Afrodita řekla: “Všechno, co mohu říci je, že se tě bude nějak snažit pokořit, ale nevím jak, když zůstaneš v klidu a silná a zaměříš se na důvod, proč jsme všichni tady, dobře to dopadne. “

“Jack,” řekla Shaunee.

“Chce říct, že to děláme pro něj,” řekla Erin a trochu se jí třásl hlas.

“No, to je hezké,” řekla Stevie Rae a my se na ni podívali, “ale myslím, že pohřby, bez ohledu na to, co říkáte, jsou většinou pro lidi, kteří po nich zůstali, jako je Damien. “

“To je opravdu dobrá připomínka, Stevie Rae.” Usmála jsem se na ni s vděčností.

“Budu si to pamatovat.”

Stevie Rae ztlumila hlas. “Vím to, protože jsem viděla dnes svoji maminku a ona mi dělala docela soukromý mini pohřeb. Byl to její způsob, jak to uzavřít. “

Měla jsem chvíli intenzivního šoku a zároveň dvojčata vybuchla: “Oh můj bože, jak strašné!”

“Přišla sem?” zeptala se Afrodita. Byla jsem překvapená, jaký měla tón hlasu.

Stevie Rae přikývla. “Byla u přední brány a donesla mi smuteční věnec. Ale opravdu potřebovala to, co teď Damien, rozloučení. “

“Mluvila jsi s ní, viď?” Řekla jsem. “Myslím, že ví, že už nejsi mrtvá, že? “

Stevie Rae se usmála, i když její oči stále vypadaly moc smutné.

“Jo, ale zlobím se na sebe, že jsem za ní nepřišla jako první. Bylo to strašné vidět ji tolik plakat.”

Šla jsem ke své BFF a objala ji. “No, alespoň to ví.”

“A máš alespoň maminku, která se stará natolik, aby pro tebe plakala,” řekla Afrodita.

Setkala jsem se s Afroditiným pohledem a úplně to pochopila. “Jo, to je pravda. “

“My všichni, máme matky, které pro nás budou plakat, kdyby se nám něco stalo, “řekla Stevie Rae.

“Ta moje by na veřejnosti plakala, protože se to od ní očekává, a protože by z toho mohla něco mít, ale to je prostě všechno,” řekla nevzrušeně Afrodita.

“No, myslím, že moje by plakala taky, ale to by bylo vše, co by mohla udělat, nic jiného by jí její manžel nedovolil a je to všechno její vina.” Odmlčela jsem se a pak dodala:” Moje babička by řekla, že je škoda, že moje máma nechápe, že existuje víc než jen jediná správná odpověď na věk.” Usmála jsem se na své přátele. “Vím to, protože jsem tam byla a viděla, jak je to úžasné, ale vy tomu nerozumíte.

Opravdu, opravdu je to tam nádherné. “

“Jack je tam, že? V bezpečí, na onom světě, s bohyní. “

Všichni jsme se podívali na Damiena stojícího ve dveřích, které dvojčata nechala otevřené. Darius stál na jedné straně a Stark na druhé.

Damien vypadal naprosto hrozně, i když byl oblečený bezchybně v Armanim. Byl tak bledý, zdálo se mi, že mu prosvítá kůže a viděla jsem stíny pod jeho očima, které vypadaly jako modřiny. Šla jsem k němu a vzala ho do náruče.

“Ano. Je s Nyx. Dávám ti své slovo velekněžky.” Objala jsem ho a zašeptala: “Je mi to líto, Damiene. “

Damien mi vrátil objetí a pak s úsilím ustoupil. Neplakal. Místo toho vypadal vyčerpaně, prázdně, beznadějně.

“Jsem připraven jít a jsem opravdu rád, že jsi tady.”

“Přála bych si, abych tady mohla být i předtím.” Cítila jsem, jak mě začaly ohrožovat slzy. “Možná by to dopadlo jinak.”

“Ne, to ne,” řekla Afrodita a postavila se vedle mě. Její hlas změkl a ona se na mě podívala s pochopením, “nedokázala jsi nic udělat ani s Heathovou smrtí. Nedokázala bys pomoci Jackovi.” Mé oči se krátce setkaly se Starkem a viděla jsem v jeho pohledu odraz toho, co jsem si myslela, že bych nezastavila jeho smrt. I kdyby to znamenalo, že bych měla další noční můry, alespoň byl naživu.

“Vážně, nech toho, Z,” řekla Afrodita. “Všichni, nezačínejte sebeobviňovací hry. Za Jackovu smrt je zodpovědná jedině Neferet. Víme, že to nemohl být nikdo jiný. “

“Nemohu se s tím vypořádat,” řekl Damien opravdu slabě. “Musíme dolů za Neferet dnes v noci? “

“Ne,” řekla jsem rychle. “Nemám v úmyslu něco takového.”

“Ale nemůžeme kontrolovat, co udělá,” řekla Afrodita.

“Stark a já budeme nablízku. Zbytek tady bude taky pro tebe Zoey a pro Damiena. Nebudeme začínat nic, dokud se Neferet o něco nepokusí. “

“Viděla jsem ji před Radou. Nemyslím si, že udělá něco obyčejného,” řekla Stevie Rae.

“Ať se stane cokoliv, budeme připraveni,” zopakoval Stark Dariova slova.

“Už nebudu nikdy připraven,” prohlásil Damien. “Nemyslím si, že budu někdy moci znova bojovat se zlem. “

Vzala jsem Damiena za ruku. “No, dneska na to nebudeme muset myslet. Jestliže bude potřeba bojovat, budou s námi naši přátelé. Nyní se pojďme podívat za Jackem.”

Damien se dlouze, rozechvěle nadechl, přikývl a opustil můj pokoj. Stále mě držel za ruku, vedl skupinu po schodech dolů a ven do společenské místnosti, která byla úplně prázdná. V duchu jsem poslala malou modlitbu k bohyni: Chtěli bychom všem ukázat, jak moc Damien miloval Jacka.

Šli jsme po chodníku, který vedl kolem přední části školy. Věděla jsem, kam jdeme. Vzpomínala jsem si až příliš dobře na pohřební hranici Anastasie, která byla umístěna ve středu školního pozemku, přímo před chrámem Nyx.

Když jsme šli po chodníku, zaslechla jsem tichý zvuk, který mě chytil za srdce, a já se podívala na lavičku, která byla poblíž stromu u přední části školy. Seděl tam sám Erik. Držel si obličej v dlaních a zvuk, který jsem zaslechla, byl jeho pláč.

20. kapitola

Zoey

Malem jsem šla dal, ale pak jsem si vzpomněla, že před tim, než si prošel změnou, Erik byl Jackův spolubydlici. A že nezaleži na tom, co se stalo mezi nami dvěma. Dnes jsem v roli velekněžky, věděla jsem, že nade vši pochybnost Jack by nenechal Erika sedět venku samotneho plakat.

Navic jsem měla nahly zablesk, když jsem si vzpomněla, jak mě Erik našel plakat po mem prvnim ritualu temnych dcer, katastrofa.

Tehdy byl sladky a pozorny a měla jsem pocit, že bych možna opravdu mohla zvladnout šilenstvi, ktere se dělo na teto škole. Dlužila jsem mu laskavost.

Stiskla jsem Damienovi ruku a donutila celou svou skupinu zastavit. “Milačku,” řekla jsem Damienovi, “chci, abys šel se Starkem a všemi ostatnimi k hranici. Je tu něco, co musim udělat opravdu rychle. Navic, když jsem si četla o upirskych pohřbech, stejně mam přijit jako posledni a ty jako Jackův choť maš stat u hranice a meditovat.” Alespoň jsem doufala, že je to to, co Damien potřebuje udělat. Jako by se zhmotnila reakce na ma slova, ze stinu vystoupil upir a šel směrem od pohřebni hranice k nam.

“Mate naprostou pravdu, Zoey Redbird,” řekla postava.

Všichni jsme se na ni nechapavě divali.

“Asi bych se měla představit.” Nabidla mi sve předlokti tradičnim upirskym pozdravem. “Ja jsem Beverly” odmlčela se, zakašlala a začala znovu. “Jsem nova profesorka ritualnich kouzel a take instruktorka. “

“No, ehm, těši mě.” Vratila jsem ji pozdrav a uchopila ji za předlokti. Jo, měla uplne upiři tetovani, pěkny vzor, ktery připominal noty, ale přisaham, že vypadala mladši než Stevie Rae. “Ehm, profesorko, zavedete Damiena a ostatni děti k hranici? Je tu něco, co musim udělat. “

“Samozřejmě. Vše bude připraveno, až půjdeš.” Obratila se k Damienovi a řekla jemně: “Prosim, nasledujte mě.”

Damien nic neřekl, vypadal slaby, ale v pořadku, jen měl skelne oči. Přesto se přidal k nove profesorce. Stark otalel. Jeho oči se posunuly k lavici ve stinech, na ktere seděl Erik.

Pak se vratil ke mně.

“Prosim,” řekla jsem. “Musim si s nim promluvit. Věř mi, OK?”

Jeho tvař se uvolnila. “Žadny problem, po Bann ri.” Pak dodal tiše svym vynikajicim skotskym přizvukem, “budu tě čekat, až to tady skončiš.”

“Děkuji.” Snažila jsem se mu podivat do oči, aby viděl, jak moc ho miluji a oceňuji jeho věrnost a důvěru.

Usmal se a vydal se za zbytkem skupiny. No, s vyjimkou Afrodity. A Dariuse, ktery se vznašel za ni jako jeji stin.

“Co?” Řekla jsem.

“Taky tě mame nechat na pokoji?” Afrodita obratila oči v sloup.

“Važně. Copak si mysliš, že jsi tady v bezpeči? Neferet se podařilo odřiznout Jackovi hlavu, aniž by tam skutečně byla. Darius a ja se odtud nehneme jen pro Erikovo pohodli. “

Podivala jsem se na Daria, ale zavrtěl hlavou a řekl: “Promiň, Zoey, Afrodita ma pravdu.”

“Mohli byste alespoň zůstat tady z doslechu?” Zeptala jsem se trochu podražděně.

“My stejně nechceme slyšet Erika brečet. V pořadku. Jen si pospěš. Ať na tebe nemusi dlouho čekat, ” řekla Afrodita.

Ani jsem se neobtěžovala povzdechnout si, když jsem od nich odchazela cestou k Erikovi.

Dobře, važně. Ten chlap si ani nevšiml, že tam jsem. Stala jsem před nim. Měl obličej v rukou a plakal. Opravdu plakal. Věděla jsem, že je vynikajici herec, odkašlala jsem si a chystala se na sarkastickou pasivně-agresivni naražku.

Když se na mě podival, všechno se změnilo. Jeho oči byly otekle a červene. Slzy mu stekaly po tvaři. Z nosu mu tekl sopel. Několikrat zamrkal, jako by mě mohl těžko zaměřit. “No, ehm, Zoey,” řekl a snažil se dat trochu dohromady. Narovnal se a utřel si nos do rukavu. “Hm, ahoj. Jsi zpatky.”

“Jo, před chvili jsem přistala. Budu zapalovat Jackovu hranici. Chceš jit se mnou? “

To bylo jako roznětka. Erik sklonil hlavu a začal znovu plakat. Bylo to naprosto hrozne.

I tak nevěděl, co dělat. A přisaham, že jsem slyšela, jak v dalce zafrkala Afrodita.

“Ahoj.” Sedla jsem si vedle něj a nemotorně ho poplacala po rameni. “Vim, že je to strašne. Byli jste opravdu dobři přatele. “

Erik přikyvl. Viděla jsem, že se snaži, aby se dal do kupy, a tak jsem tam seděla a blabolila, když si otřel znovu obličej do rukavu (fuj).

“Je to važně otrava. Jack byl přiliš zatraceně pěkny a sladky a mlady a zrovna se to stalo jemu. Jsme z toho všichni vedle. Neferet to udělala.” Mluvil tiše, viděla jsem ho rozhližet se jako by se bal, že ho někdo slyši. “Ja nevim, jak. Nemam kurva ani poněti proč, ale udělala to.”

“Jo,” řekla jsem.

Naše oči se setkaly.

“Udělaš s tim něco?” Řekl.

Můj pohled ani trošičku nezavahal. “Absolutně všechno, co budu moci. “

Malem se usmal. “No, to je dost dobre i pro mě.” Otřel si znovu tvař a rukou si prohrabl vlasy. “Byl jsem na odchodu.”

“Co?” Řekla jsem užasle.

“Jo, měl jsem odejit z Tulsy do školy noci v LA, chtěli mě tam v Hollywoodu. Měl jsem byt přišti Brad Pitt.”

“Měl?” Zeptala jsem se, naprosto zmatena. “Co ti brani?”

Pomalu, Erik zvedl pravou ruku a držel ji, dlani nahoru, směrem ke mně. Několikrat jsem zamrkala, než jsem opravdu pochopila, co vidim.

“Je to, co si myslim,” řekla jsem.

“Je to Nyktin labyrint.” Samozřejmě, že jsem poznala tetovani labyrintu, ktere měl na svych dlanich, ale moje mysl jen těžko dohaněla, co viděly oči, a ja nenašla hlas, dokud za mnou nezazněl Afroditin hlas. “No do prdele! Erikovo tetovani.”

Erik se podival ode mě k Afroditě. “Všechno se teď měni. Je to k smichu. Viš, že to znamena, že nemohu opustit Tulsu a školu noci po dobu čtyř let, ktere tady musim zůstat a sledovat podstatu a po dalši čtyři roky čekat jak se změni moje tetovani a zjistit, jak se musi navždy změnit můj život.”

Chvili bylo ticho a pak Afrodita řekla: “To je to, co tě trapi? Že jsi novy Tracker a že je to těžka prace, nebo je to, co tě opravdu trapi, že jsi musel odložit Hollywood na čtyři roky a za tu dobu je jiste, že najdou jineho dalšiho Brada Pitta? “

Ja se otočila a stala přimo před ni. “Byl to Jackův spolubydlici! Nepamatuješ si už, jake to bylo ztratit spolubydlici?” Viděla jsem, jak se jeji vyraz změkčil, ale ja jen zavrtěla hlavou.

“Ne. Ty a Darius běžte dal. Přijdu za vami.” Když Afrodita stale vahala, promluvila jsem přimo s jejim ochrancem. “Jako tvoje velekněžka ti to přikazuji. Chci byt sama s Erikem.

Vezmi Afroditu a sejdeme se u Jackovy hranice.”

Darius nevahal ani sekundu. Slavnostně se uklonil, pak vzal Afroditu za loket a doslova ji odtahl pryč. Povzdechla jsem si a posadila se vedle Erika na lavičku.

“Omlouvam se. Afrodita to mysli dobře, ale jak řika Stevie Rae, někdy to neni moc hezke.”

Erik si odfrkl. “Nemusiš mi to vysvětlovat. Ona a ja jsme spolu chodili, vzpominaš si? “

“Vzpominam si,” řekla jsem tiše. Pak jsem dodala: “My jsme spolu taky chodili.”

“Jo,” řekl. “Myslel jsem, že tě miluji.”

“Taky jsem si myslela, že tě miluju.”

Podival se na mě. “Udělali jsme něco špatně?”

Podivala jsem se na něj. Opravdu se na něj podivala. Bohyně, byl žhavy, važně jako Superman / Clark Kent. Vysoky, tmave vlasy a modre oči. Ale v nich bylo vice, než jen to.

Jo, byl arogantni, ale někde uvnitř jsem věděla, že je opravdu dobry chlap. Jen jsem nebyla ta prava pro něj.

“Jo, udělali jsme to cele špatně, ale to je v pořadku. Nedavno jsem nad tim přemyšlela, nebylo to dokonale, tak trochu to bylo hrozne. Všichni se musime poučit ze svych chyb.

Myslim, že bychom mohli zůstat přateli.”

Jeho krasne rty se usmaly. “Myslim, že bychom mohli.”

“Navic,” dodala jsem, vrazila mu do ramena, “potřebuji kolem sebe čestne chlapy jako sve přatele. “

“Jsem docela čestny chlap. A myslim, že je opravdu hezke, že si to mysliš.”

“Jo, jsi,” řekla jsem. Pak jsem ho chytila za ruku. “Přatele?”

“Přatele.” Erik mě vzal za ruku a pak s usměvem klesl elegantně z lavičky na jedno koleno. “Ma pani, navždy budeme přatele.”

“Okie dokie,” řekla jsem trochu bez dechu, protože, no, bez ohledu na to, jak moc jsem milovala Starka, Erik byl važně sexy a super nadherny herec.

Uklonil se a polibil mi ruku. Nebylo to nevhodne spiš realne gentlemanskym způsobem.

Stale na kolenou se na mě podival a řekl: “Musiš řict něco dnes večer, co nam da naději a pomůže Damienovi, protože teď jsou na tom všichni hodně zle, kvůli tomu, co se to tu kurva děje a Damien to odskakal nejvic.”

Sevřelo se mi srdce. “Ja vim.”

“Dobře. Bez ohledu na to, co bylo mezi nami, věřim v tebe, Zoey. “

Povzdechla jsem si. Znovu.

Usmal se, vstal a tahl mě za sebou. “Tak prosim, dovol mi, abych tě doprovodil na tento pohřeb. “

Vzala jsem Erika za ruku a vstoupila do budoucna.

*

Bylo to užasne, smutne a byl na to neuvěřitelny pohled. Na rozdil od minule pohřebni hranice, ktera se palila naposledy v upirske škole noci, byla tu cela škola. Mlaďata a upiři udělali obrovsky kruh kolem pohřebni hranice, ktera byla postavena přimo v centru školniho pozemku. Mohla jsem ještě vidět spalenou travu, ktera svědčila o tom, že ještě před nedavnem tady hořelo tělo Anastasie Lankfordove. Nikdo ze školy nepřišel, aby byl svědkem a ukazal respekt k ni. Take mnoho z nich bylo pod kontrolou Kalony, nebo jen měli vyloženě strach. Dnes v noci to bylo jine. Kalonova kontrola byla zlomena a Jack se stal bojovnikem.

Moje oči našly Draka Lankforda ještě předtim, než jsem se podivala na pohřebni hranici.

Stal za Jackem, ve stinu nejbližšiho dubu. Ale ani stiny ani plašť nedokazaly skryt jeho bolest. Viděla jsem, jak mu tiše padaji slzy na jeho ostře řezany obličej. Bohyně pomoz Drakovi, byla moje prvni modlitba tuto noc.

Je to takovy dobry člověk. Pomoz mu najit klid.

Pak jsem se podivala na Jacka.

Viděla jsem ho, jakoby jen ležel, ale nedychal a usmival se. Jak bylo podle tradičniho upirskeho pohřbu zvykem, byl zabaleny od hlavy k patě v tradičnim upirskem rubaši, ale Jackův byl fialovy. Krasně leskly. Super skvěly. Super fialovy.

“Ona to dokazala.” řekl vedle mě Erik polohlasem.

“Věděla jsem, že fialova byla jeho oblibena barva, tak jsem šla do Dolphin v Utica na naměsti a koupila fialovou latku. Spoustu. Pak jsem si řekla, safirova v noci vice vynikne, i když jsem si nemyslela, že bude vypadat opravdu tak dobře. “

Obratila jsem se k Erikovi, stoupla si na špičky a polibila ho na tvař.

“Děkuji ti. Jack by byl rad, že jsi tady. Byl jsi mu dobrym přitelem, Eriku.”

Přikyvl a usmal se, ale neřikal nic, a ja viděla, že znovu plače. Než jsem se stačila k němu otočit a něco mu řici, ustoupil. Tak jsem se podivala směrem k ostatnim a moje oči našly Damiena. Byl na kolenou v čele Jackovy hranice.

Hraběnka seděla vedle něj a jeho baculata kočka, Cammy, byla stočena smutně mezi jeho koleny. Stark stal vedle Hraběnky a ja jsem mohla vidět, že ji hladi a šepta psovi a Damienovi něco ve stejnou dobu. Stevie Rae byla vedle Starka, vypadala super mizerně.

Afrodita stala Damienovi po boku a Darius hned za ni. Dvojčata byla po jeji levici. A z každe strany sve skupině nejlepšich přatel, stala cela škola, klidně, respektujici kruh kolem hranice. Mnoho z mlaďat a upirů, včetně Lenobie a většiny ostatnich profesorů, drželi fialove svičky. Nezdalo se, že by někdo kromě Starka mluvil, ale slyšela jsem spoustu vzlykani.

Neferet nebylo nikde vidět.

“Můžeš to udělat,” zašeptal Erik.

“Jak?” Skoro jsem to ani nevyslovila.

“Jako vždycky, s pomoci Nyx,” řekl.

“Prosim, Nyx, pomoz mi. Nemůžu to udělat sama,” zašeptala jsem nahlas. A pak tam byla profesorka kouzel a ohlašovala můj přichod. Takže jsem se pohybovala pomalu a doufala, že vypadam jako dospěla skutečna velekněžka, šla jsem přimo k Damienovi.

Stark mě uviděl prvni. Když se jeho oči střetly s mymi, neviděla jsem žadny naznak žarlivosti a vzteku, i když jsem věděla, že Erik šel hned za mnou. Můj ochrance, můj bojovnik, můj milenec, přistoupil a formalně se mi uklonil.

“Vesele setkani, velekněžko.” Jeho hlas zazněl zvučně do ticha. Všichni se ke mně otočili a zdalo se, jako by se cela škola noci uklonila současně, uznavala mě jako velekněžku.

To mi dodalo pocit, jako bych nikdy předtim nebyla něčim jinym. Profesoři, upiři, kterym bylo přes sto let, i nejmladši mlaďata se divala s důvěrou ke mně. Bylo to tak děsive, jak to bylo užasne.

Nikdy nezapomenu ten pocit, bohynin hlas mi zpival v mysli. Pravda Velekněžka je pokorna, stejně jako hrda a nikdy nezapomina na odpovědnost, ktera je nejdůležitějši.

Zastavila jsem se před Damienem a uklonila se mu, se sevřenou pěsti u srdce. “Vesele setkani, Damiene.” A nestarala se, že jsem se odklonila od textu upirske etikety pohřbu, ktere jsem četla v letadle. Vzala jsem Damiena za ruku a zatahla ho tak, aby vstal.

Ovinula jsem paže kolem něj a opakovala: “Vesele setkani, Damiene.”

Vzlykl jednou. Jeho tělo bylo cele ztuhle a on se pomalu pohnul, jakoby se bal, že by se mohl rozpadnout na obrovske množstvi kusů. Než jsem od něj ustoupila, zavřela jsem oči, soustředěna sama na sebe a zašeptala jsem: “Větře, přijdi k Damienovi. Vyplň ho s lehkosti a naději a pomoz mu dostat se přes tuto noc.” Vitr odpověděl okamžitě. Zvedly se mi vlasy a ovinuty se kolem Damiena a mě. Slyšela jsem, jak nasava vzduch a když vydechl, ztuhlost opustila jeho tělo. Ustoupila jsem a setkala se s jeho smutnyma očima.

“Miluju tě, Damiene.”

“Ja tebe taky, Zoey. Jen do toho.” Kyvl směrem k Jackovu odpočivajicimu tělu. “Dělej to, co musiš udělat. Vim, že Jack je ve skutečnosti někde jinde.” Odmlčel se, aby zadusil vzlyk a pak dodal: “Byl by rad, že to budeš ty.”

Misto toho, abych se rozplakala, obratila jsem se k hranici a škole noci. Zhluboka jsem se dvakrat nadechla a vydechla a na třeti nadech jsem zašeptala: “Duchu, přijď ke mně. Aby můj hlas zněl hlasitě a všichni mě slyšeli.” Živel, se kterym jsem byla nejbliže spřizněna, mě naplnil a posilnil. Když jsem začala mluvit, můj hlas byl jako majak od bohyně a opakoval se zvukem a duchem přes školni pozemek.

“Jack už tady neni. V našich myslich ale zůstane dal. Chtěla jsem to řici Damienovi, ale dnes večer chci, abyste to slyšeli všichni.” Citila jsem, jak se na mě všechny oči upřely a ja pomalu a zřetelně pronašela slova, ktera mi poslala bohyně.

“Byla jsem na onom světě a mohu slibit, že je to tam tak krasne, užasne a skutečne, jak věři vaše srdce. Jack je tam, neciti žadnou bolest, neni smutny a nema obavy nebo strach.

Je s Nyx v jejim haji.” Usmala jsem se a zastavila. “Je vesely na těchto loukach a hajich.”

Slyšela jsem, že Damien je překvapen smichem několika mlaďat. “Je to setkani znamych přatel, jako můj Heath, a pravděpodobně i všichni ostatni kdo odešli před nim.” Afrodita si odfrkla a usmala se a Erik se take zasmal. “Nemůžeme ale za nim pravě teď.” Podivala jsem se na Damiena. “Je to těžke. Vim, že je to těžke. Ale můžeme si byt jisti, že ho uvidime znovu v tomto životě nebo v přištim. A když budeme dělat vše, bez ohledu na to, kdo jsme nebo kde jsme, slibuji vam, že jedna věc našeho ducha, naši podstaty, zůstane stejna: laska. Naše laska žije a bude trvat věčně. Je to slib, vim, že pochazi přimo od bohyně.”

Stark mi podal dlouhou dřevěnou louč, ktera měla něco lepkaveho omotaneho kolem druheho konce. Vzala jsem to, ale než jsem přišla ke hranici, pohledem jsem našla Shaunee.

“Pomůžeš mi?” Zeptala jsem se ji.

Otřela si slzy, otočila se na jih, zvedla ruce a nahlas řekla umocněna laskou a ztratou, zavolala: “Ohni! Pojď ke mně! ” ruce držela nad hlavou a zařila, pak přišla ke mně a k obrovske hromadě dřeva, na ktere leželo Jackovo tělo.

“Jacku Swifte, jsi sladky, zvlaštni chlapec. Ja tě budu vždycky milovat jako bratra a přitele. Až se přiště uvidime, bude to vesele setkani.” Když jsem se dotkla konce me pochodně a pokynula k Shaunee, vrhla na ni svůj živel, okamžitě nas zaplavila tajuplna zaře, ve ktere se třpytily žlute a fialove barvy.

Zrovna jsem se obratila k Shaunee a otevřela usta, abych ji poděkovala a jejimu živlu, když Neferetin hlas prořizl noc.

“Zoey Redbird! Začinajici Velekněžko! Ptam se tě jako svědka!”

21. kapitola

Zoey

Nemusela jsem ji hledat dlouho. Neferet stala na schodech chramu Nyx, ktery byl po me levici. Každy se obratil za jejim hlasem a dival se na ni, citila jsem, jak se Stark přesunul ke mně, takže by jen jedinym rychlym pohybem stal mezi Neferet a mnou. Byla jsem si take vědoma Stevie Rae. Najednou stala na druhe straně a periferně jsem viděla dvojčata a dokonce i Damiena. Všichni mi přatele kolem mě udělali kruh, davali tak beze slova najevo, že mi budou kryt zada.

Když se Neferet pohnula směrem ke mně, začali se automaticky přibližovat. Myslela jsem, že by musela byt naprosto šilena, kdyby na mě zautočila před celou školou a na pohřbu.

Ať už šilena nebo ne, na tom nezaleželo. Ona je zlo, je nebezpečna a stoji proti mně, a ja jsem neměla v umyslu ustoupit. Takže jeji dalši slova mě šokovala teměř stejně jako to, co začala dělat.

“Poslouchej mě, Zoey Redbird, začinajici velekněžko. Křivdila jsem Nyx a tobě i cele škole noci.”

Jeji hlas byl silny, jasny a krasny, a zdalo se, že se vznaši kolem ni jako hudba. Neferet se začala svlekat.

Mělo to byt trapne nebo nepřijemne nebo eroticke, ale nebylo to nic z toho. Bylo to prostě krasne.

“Ja jsem vam nelhala a stojim při bohyni.” Nechala ze sebe spadnout košili jako okvětni listek z růže. “Byla jsem oklamana a svedena z cesty bohyně.” Rozbalila černou hedvabnou sukni, kterou měla na sobě a vystoupila z ni jako by to byl proud temne vody.

Uplně naha, šla přimo ke mně. Fialove a žlute plameny Jackovy hranice blikaly po jejim těle, takže vypadala jako by hořela spolu s ni. Když se dostala až ke mně, padla na kolena, pohodila hlavou, otevřela ruce a řekla:

“Nejhorši ze všeho je, že jsem dovolila muži, aby mě svedl od lasky k me bohyni a z jeji cesty. Nyni se zde odhaluji tobě, cele škole noci a Nyx, žadam, aby mi bylo odpuštěno za me pochybeni, neboť jsem si uvědomila, že nemohu žit s tuto hroznou lži.” Když přestala mluvit, sklopila hlavu a ruce, a pak se formalně a s uctou hluboce Neferet uklonila.

V naprostem tichu, ktere nasledovalo po jejim prohlašeni, se mi v hlavě honily protichůdne myšlenky: Ona to jen předstira! Děla to jen, protože jsou kvůli ni Heath a Jack mrtvi.

Je mistrem manipulaci. Snažila jsem se přijit na to, co bych měla řict, co bych měla dělat.

Bezradně jsem se kolem sebe rozhledla a čekala na nějake voditko.

Dvojčata a Damien byli zcela v šoku a na Neferet zirali s otevřenou pusou. Podivala jsem se na Afroditu. Taky se divala na Neferet, ale ve tvaři měla otevřeny odpor. Stevie Rae se Starkem se na mě podivali ve stejnou chvili. Lehce, bez jedineho slova, Stark potřasl hlavu. Podivala jsem se na Stevie Rae, ktera usty gestikulovala, že je to jen lež.

Bez dechu jsem se rozhledla kolem sebe na kruh tvořeny mlaďaty školy noci. Někteři se na mě divali plni očekavani a otazek, ale většina z nich zirala s užasem na Neferet, otevřeně vzlykajic se směsici radosti a ulevy.

V tu chvili se jedna myšlenka vykrystalizovala mezi všemi ostatnimi v me mysli: Pokud nepřijmu jeji omluvu, škola se obrati proti mně. Budu vypadat jako mstivy spratek, a to je přesně to, co chce Neferet.

Neměla jsem na vybranou. Vše co můžu udělat, je zareagovat a doufat, že mi přatele budou věřit, že jsem poznala rozdil mezi pravdou a manipulaci.

“Starku, dej mi svou košili,” řekla jsem rychle.

Nevahal. Rozepnul si ji a podal mi ji.

Byla jsem si jista, že můj hlas stale provazi sila ducha a otočila jsem se k ni: “Neferet, ja ti za sebe odpouštim. Nikdy jsem nechtěla byt vašim nepřitelem.” Podivala se na mě, jeji zelene oči byly naprosto naivni.

“Zoey, ja,” začala.

Mluvila jsem dal, odřiznula jsem sladky zvuk jejiho hlasu. “Ale ja mluvim jen za sebe.

Budeš muset hledat odpuštěni naši bohyně. Nyx zna tve srdce a duši, takže jen tam nalezneš svou odpověď.”

“Pak už jen to naplňuje me srdce a duši radosti. Děkuji ti, Zoey Redbird, a děkuji i škole noci!”

Kolem zašumělo “Diky bohyně!” a “Buď požehnana!” usmala jsem se, když jsem se sehnula a zabalila ji do Starkovy košile. “Prosim tě, vstaň. Neměla bys přede mnou byt na kolenou.”

Neferet si elegantně stoupla a vzala si Starkovu košili, pak ji opatrně zapnula. Potom se obratila k Damienovi. “Vesele setkani, Damiene. Můžu vyjadřit svůj souhlas a poslat svou osobni modlitbu za Jackova ducha k bohyni?”

Damien nepromluvil. Jen kyvl, nedalo se řict jestli Neferet věřil, diky smutku a žalu na jeho tvaři. Ona pokračovala a hrala dokonale svou roli.

“Děkuji vam.” Neferet přistoupila k Jackově ohnive hranici a zvedla ruce. Na rozdil ode mě nepotřebovala posilovat svůj hlas. Misto toho mluvila tiše, ale přitom ji všichni slyšeli. Jeji tvař byla nakloněna tak akorat, takže jsem měla dokonaly přehled o tom jak se tvaři. Jeji vyraz byl klidny a upřimny, a ja musela přemyšlet, jak je možne, že něco, co je tak nadherne z venku, je uvnitř tak zkažene a shnile. Možna to bylo tim, že jsem na ni zirala jeji skulinou v brněni, a proto jsem viděla všechno, co se dal dělo zcela zřetelně.

Neferetin vyraz se změnil. Jeji tvař byla stale zakloněna vzhůru a bylo zřejme, alespoň pro mě, že nad sebou něco vidi. Pak jsem to uslyšela. Byl to docela znamy zvuk. Nepoznala jsem ho hned, i když se mi postavily chlupy na ruce. Nechtěla jsem to vidět. Pořad jsem sledovala Neferet. Divala se na to a vůbec ji to nebylo nepřijemne a nezneklidnilo ji to.

Nezměnila svůj postoj ani nepřestavala dal mluvit, ale jeji oči kontrolovaly, jestli si někdo všiml toho, co viděla. Odtrhla jsem oči, zavřela je a doufala, že když se na mě podiva, bude si myslet, že se modlim, medituji, soustředim, ale že ji nepozoruji. Dala jsem tomu par vteřin, pak jsem pomalu otevřela oči.

Neferet se rozhodně nedivala na mě. Divala se na Stevie Rae, ale moje BFF si toho nebyla vědoma. Stevie Rae byla přiliš zaneprazdněna ziranim přimo nahoru. Jen jeji vyraz nebyl naštvany nebo vystrašeny, spiš zařila, jako by se divala na něco, co ji naplňovalo naprostym štěstim a laskou.

Zmatena, jsem se podivala zpatky na Neferet. Stale sledovala Stevie Rae a jeji vyraz se znovu změnil. Viděla jsem, jak se ji rozšiřily oči, a pak se jeji tvař zalila radosti, stejně jako to, co pravě zjistila.

Nedokazala jsem odtrhnout oči od Neferet, ale automaticky jsem sahla Starkovi na ruku, jako bych věděla, že můj svět se chysta k vybuchu, hlas Draka Lankforda zazněl volanim polnice, ktera všechno změnila.

“Krakoun nahoře! Profesoři, mlaďata ukryjte se! Bojovnici, ke mně! “

Čas začal utikat velice rychle. Stark mě odstrčil za sebe, zatimco se dival nahoru. Slyšela jsem, jak nadava, a věděla, že to musi byt proto, že u sebe neměl svůj luk.

“Chci, aby ses dostala do Nyxina chramu!” Stark překřičel hrozny ramus explodujici kolem nas, a začal se pohybovat v tomto směru. Přes rameno jsem viděla peklo, ktere tu vypuklo.

Některe děti křičely, profesoři volali na sve studenty a snažili se je uklidnit, bojovnici-Synove Erebovi byli ve zbrani, připraveni pro nadchazejici bitvu. Každy kromě Neferet a Stevie Rae se pohyboval.

Neferet pořad stala vedle Jackovy hořici hranice, divala se na Stevie Rae a usmivala se.

Stevie Rae vypadala, jako kdyby zakořenila na mistě. Divala se vzhůru, potřasala hlavou sem a tam a vzlykala.

“Ne, počkej,” řekla jsem Starkovi, pohybujicimu se kolem mě a tak mě přestal tlačit směrem ke chramu. “Nemůžu jit. Se Stevie Rae něco je. “

“Pada na ni z nebe ta bestie!”

Neferetin vykřik mě přerušil. Vrhla nahoru sve natažene prsty jako by se snažila chytit něco ze vzduchu.

“Vidiš to?” Zeptal se Stark nalehavě, když pozoroval oblohu.

“Cože? Co mam vidět? “

“Černe lepkave nitě Temnoty.” Ušklibl se ponuře. “Použiva ji. A to znamena, že lže, když žada o odpuštěni,” řekl přikře. “Určitě je ještě spojena s Temnotou.”

Pak už nebyl čas něco řict, protože s hroznym křikem spadl z nebe obrovsky Krakoun a přistal uprostřed školniho arealu.

Poznala jsem ho hned. Byl to Refaim, Kalonův favorizovany syn.

“Zabij ho!” přikazala Neferet.

Drak Lankford nepotřeboval dvakrat pobizet. Už byl v pohybu.

Čepel blikala ohněm, když sestoupil na krakouna jako boži mstitel.

“Ne! Neubližujte mu!” Stevie Rae zaječela a vrhla se mezi Draka a padle stvořeni. Jeji vztažene ruce zeleně zařily, stejně jako jeji tělo. Drak narazil do zelene bariery a odrazil se od ni, jako by ho praštil obři gumovy mič. Bylo to strašidelne a užasne zaroveň.

“A sakra,” zamumlala jsem, už směřuje ke Stevie Rae. Měla jsem špatny pocit z toho, co se tu děje. Opravdu, ale opravdu špatny pocit.

Stark se mně nesnažil zastavit. Jen řekl: “Zůstaň blizko mne a pamatuj sakra, že ptak je na dosah “

“Proč chraniš toto zviře, Stevie Rae? Jsi s nim nějak spojena?” Neferet stala vedle Draka, ktery se dostaval zpět na nohy a doslova se třasl snahou jit znovu proti Stevie Rae.

Neferet divoce blyskaly oči, jako kdyby byla kočkou a Stevie Rae jeji myši.

Stevie Rae ignorovala Neferet. Podivala se na Draka a řekla: “Nikomu neubliži. Slibuji.”

“Osvoboď mě, červena.” Krakoun konečně promluvil a dival se k Drakovi a Neferet. Stal na nohach, což mě překvapilo, protože se zdalo, že na podzim byl zabit. Ve skutečnosti, nebyl jediny důkaz, že by byl někdy zraněn, neměl jediny šram v jeho znepokojujicim lidskem bicepsu, ktery pravě začinal ronit krev. Couval pomalu směrem od Stevie Rae, ale zvlaštni zelena bublina se tvořila kolem nich a pohybovala se s nim.

“Neni to dobre, Refaime. Nebudu lhat a předstirat, že je vše v pořadku, už ne.”

Stevie Rae se podivala na Neferet a na dav mlaďat a profesorů, kteři se zastavili, když utikali a misto toho sledovali v šoku a s hrůzou, co se tu děje. Pote, zatla zuby a zvedla bradu, Stevie Rae se ohledla po Krakounovi. “Nejsem dobra herečka. Nikdy jsem nebyla dobra herečka.”

“Nedělej to.”

Krakounův mocny hlas mě šokoval. Nebylo to proto, že zněl tak lidsky. Slyšela jsem ho mluvit i dřive a věděla, že pokud se nerozzuři, neni po jeho syčeni ani pamatka, mohl by mluvit jako člověk. Co mě šokovalo, byl ton jeho hlasu. Zněl v něm strach a mnoho smutku.

“Už se stalo,” řekla Stevie Rae. Konečně jsem našla svůj hlas. “Co se to k čertu děje, Stevie Rae?”

“Je mi to lito, Z, chtěla jsem ti to řict. Opravdu, opravdu chtěla. Jen jsem nevěděla, jak.”

Stevie Rae mě očima prosila, abych pochopila.

“Nevěděla jsi, jak mi řict, co?”

Pak mi to došlo, vůně krakounovy krve. S hrůzou mi došlo, co ta vůně znamena. Citila jsem z ni Stevie Rae a uvědomila si, co se mi snaži řict.

“Vy jste se otiskli.” Myslela jsem, že ta slova jsem neřekla nahlas, ale Neferet to zaslechla.

“Ach, bohyně, ne, Stevie Rae,” řekla jsem a zatnula rty. Nevěřicně jsem potřasla hlavou ze strany na stranu jako popřeni cele teto nočni můry.

“Co?” Vyhrkl Drak.

“Nebyla to jeji chyba,” řekl krakoun. “Ja jsem zodpovědny.”

“Nemluv na nas, monstrum.” Zahřměl Drak.

Krkoun přesunul svůj červeně zbarveny pohled z šermiřskeho mistra ke mně. “Je mi to lito, Zoey Redbird.”

“Proč se mnou mluviš?” Křičela jsem na něj. Kroutila jsem hlavou a podivala se na Stevie Rae. “Jak jsi to mohla dopustit?” Zeptala jsem se, a pak jsem zavřela pusu, když jsem si uvědomila, jak moc najednou znim jako moje matka.

“Do prdele. Věděla jsem, že se s tebou něco děje, Stevie Rae, ale neměla jsem poněti, jak moc je to zle,” řekla Afrodita, vedle mě.

“Měla jsi něco řict,” řekla Kramisha z několika metrů od nas, kde stala u dvojčat a Damiena, kteři nevěřicně zirali tam a zpět ze Stevie Rae na krakounova. “Věděla jsem, že je baseň o zviřeti a tobě, ale ne že je to tak špatne. Taky jsem nečekala, že to bylo doslova.”

“Diky spojeni mezi těmito dvěma, tma poskvrnila tuto školu,” řekla slavnostně Neferet.

“To zviře musi byt zodpovědne za smrt Jacka.”

“To jsou jen plane žvasty!” řekla Stevie Rae. “Zabila jsi Jacka jako oběť pro tmu, protože ti to umožnilo ovladat duši Kalony. Ty to viš. Ja to vim. A Refaim to vi. To je důvod, proč tu je, proč nas sledoval z povzdali. Chtěl si byt jisty, že dnes večer nic neprovedeš.”

Divala jsem se jak se Stevie Rae postavila Neferet a poznala jsem silu i beznaděj me BFF, protože jsem citila, jak se věci maji. Pamatuji si, jak jsem se postavila Neferet, když to bylo jen ja proti ni a cela škola plna upirů a mlaďat neměla ani tušeni, že je něco v nepořadku.

“Je jim naprosto změněna,” řekla Neferet davu. “Měli by byt zničeni oba najednou.”

Poskočil mi žaludek, s jistotou jsem citila jen to, že mě bude bohyně vest a že musim něco udělat.

“Dobře, to stači.” Stark se neklidně pohyboval vedle mě s pohledem upřenym na krakouna. Přišla jsem bliž k Stevie Rae.

“Musiš vědět, jak špatně to vypada.”

“Jo, to vidim.”

“A opravdu jsi s nim otištěna?”

“Jo, jsem,” řekla pevně.

“To, protože na tebe zautočil, nebo co?” Zeptala jsem se a snažila si v tom udělat jasno.

“Ne, Z, naopak. Zachranil mi život. Dvakrat.”

“Samozřejmě, že ano. Nachazite se v lize se zviřetem, kteremu vladne tma!” Neferet se obratila k upirům a mlaďatům.

Zelena zaře kolem Stevie Rae byla intenzivnějši, stejně jako jeji hlas.

“Refaim mě zachranil před Temnotou. On byl důvod, proč jsem přežila nahodne vyvolani bileho byka. A pravě proto, co se stalo, vidim to, co většina lidi nevidi, na to nikdy nezapomeň. Vidim vlakna Temnoty, ktere nasleduji tvůj přikaz.”

“Velmi dobře jsi změnila tema,” řekla Neferet.

” Samozřejmě, že ne,” řekla Stevie Rae rozzlobeně. “Před tim než se pro mě Afrodita obětovala, jsem byla plna Temnoty. Budu vždy zřetelně rozpoznavat Tmu a Světlo, ale ja si zvolila Světlo, vždy si budu volit Světlo.”

“Opravdu?” Neferetin usměv byl arogantni. “A to je to, co dělaš, když si voliš toto zviře?

Vybiraš si Světlo? Krakouni byli vytvořeni v hněvu, nasili a nenavisti. Žiji jen pro smrt a ničeni. Tenhle zabil Anastasii Lankfordovou. Jak je možne, že jsi stale na cestě bohyně?”

“Byl jsem špatny,” řekl Refaim, ale nemluvil s Neferet, dival se přimo na Stevie Rae. “To, co jsem byl předtim, než jsem ji potkal, bylo špatne. Pak mě našla a vytahla mě z Temnoty.” Zadržela jsem dech, když se krakoun pomalu, jemně, dotkl tvaře Stevie Rae a setřel ji slzu.

“Tys mi ukazala laskavost a chvili na to jsem zahledl štěsti. To mi stači. Pusť mě, Stevie Rae, moje červena. Ať na mě vykonaji svou pomstu. Možna Nyx bude brat ohled na to, že jsem se změnil a dovoli mi, abych vešel do jejiho kralovstvi, kde na tebe budu čekat a jednoho dne tě zase uvidim.”

Stevie Rae zavrtěla hlavou. “Ne. Nemůžu. Nechci. Dokud jsem tady, nenecham tě odejit bez boje.”

“Znamena to, že budeš bojovat se svymi přateli pro něj?” Křičela jsem na ni, měla jsem pocit, že se všechno vymyka kontrole.

Stevie Rae se na mě klidně podivala. Viděla jsem odpověď v jejich očich předtim, než to řekla, smutnym, ale pevnym hlasem. “Jestli budu muset.” A pak řekla jednu věc, jedinou věc, ktera konečně davala smysl cele teto šilene situaci, a všechno se změnilo. “Zoey, ty bys bojovala s někym, kdo mě chranil, když jsem byla napadena Temnotou? On se změnil, Z. Vzdal se Temnoty. Můžu aspoň to pro něj udělat?”

“Ta věc zabila moji přitelkyni!” zařval Drak.

“Za to, a za mnoho jinych trestnych činů, musi zemřit,” řekla Neferet. “Stevie Rae, pokud se rozhodneš stat za timto zviřetem, pak se rozhodneš postavit škole noci a zasloužiš si zemřit s nim.”

“Tak jo, no. Počkej,” řekla jsem. “Někdy věci nejsou jen černe a bile, a taky je vice než jedna spravna odpověď. Draku, vim, že to muselo byt hrozne, ale musime přemyšlet, než něco bezhlavě udělame. Ty opravdu uvažuješ o tom, že bys zabil Stevie Rae?”

“Když stoji s Temnotou, zaslouži si stejny osud jako toto stvořeni,” řekla Neferet.

“Ale prosim tě. Pravě ses přiznala, že jsi stala na straně temnoty a Zoey ti to odpustila,”

řekla Afrodita. “Neřikam, že jsem nadšena z toho, koho si vybrala Stevie Rae, ale jak to může byt v pořadku žadat odpuštěni pro sebe, ale neni v pořadku odpustit těmto dvěma?”

“Protože ja už nejsem pod vlivem Temnoty, kterou ztělesňoval otec tohoto tvora,” řekla Neferet hladce.

“Už s nim nejsem spojena. Pojďme se zeptat, jestli toto zviře může řici to same.” Podivala se na krakouna. “Refaime, budeš přisahat, že už nejsi syn sveho otce? Že už nejsi s nim spojen?”

Tentokrat Refaim odpověděl přimo Neferet. “Jen můj otec mě může osvobodit ze svych služeb.”

Viděla jsem, samolibost v obličeji Neferet. “A už jsi požadal Kalonu, aby tě osvobodil?”

“Ne.” Refaim se podival z Neferet na Stevie Rae. “Prosim, chapej mě.”

“Rozumim tomu,” řekla Stenie Rae. Pak křičela na Neferet. “Nepožadal Kalonu aby ho osvobodil, protože jej nechce zradit, je to jeho otec!”

“Jeho důvody pro volbu Temnoty nejsou důležite,” řekla Neferet.

“No, myslim, že jsou,” řekla jsem. “A dalši věc, mluvime o Kalonovi, jako by byl tady.

Neměl by byt vyhnan z vaši strany? “

Neferet obratila chladne zelene oči na mě. “Nesmrtelny už neni po mem boku.”

“Ale to zni, jako že je tady v Tulse. Jestliže je vyhnan, co tady děla? Uh, Refaime,” zakopla jsem o jeho jmeno. Bylo to super divne, že jsem mluvila o tomto děsivem stvořeni, jako by to byl obyčejny člověk.

“Je tvůj otec v Tulse?”

“Nemůžu mluvit o svem otci,” řekl vahavě krakoun.

“Nežadam tě řict nic špatneho nebo dokonce to, kde pravě je,” řekla jsem.

Byla jsem překvapena, že vidim utrpeni v jeho červeně zabarvenych očich.

“Je mi to lito. Nemohu. “

“Podivej se! Neřekne nic proti Kalonovi, nebude stat proti svemu otci,” Neferetin hlas byl samoliby. “A protože krkouna tu vidime, bude tu v Tulse i Kalona, nebo aspoň na cestě sem. Takže když on zautoči na tuto školu, bude opět bojovat po jeho boku proti nam.”

Refaim změnil pohled na červenajici se Stevie Rae. Hlasem plnym zoufalstvi řekl: “Ja vam neubližim, ale ja nejsem můj otec.”

Neferet dala znovu přikaz, “Draku Lankforde, jako velekněžka teto školy noci, jsem ti dala jasny přikaz. Zabij tohoto ohavneho krakouna a všechny kdo budou stat s nim.”

Viděla jsem, jak Neferet zvedla ruku ke Stevie Rae.

Zelena bublina, ktera byla kolem ni a krakouna se zachvěla a Stevie Rae zastenala. Jeji tvař zbledla a položila ruku na břicho, jako by se ji udělalo špatně.

“Stevie Rae?” Začala jsem postupovat k ni, ale Stark mě popadl za ruku a držel mě zpatky.

“Neferet porouči Tmě,” řekl. “Nemůžeš mezi ni a Stevie Rae.”

“Tmě?” Neferetin hlas zněl vysměšně. “Nejsem pomocnici temnoty. Ja použivam čistou moc naši bohyně. Pouze prosim o prolomeni bariery. Teď, Draku! Ukažte tomuto tvorovi, proti čemu stoji!”

Stevie Rae znovu zastenala a klesla na kolena. Zelena zaře zmizela. Refaim se sklaněl nad Stevie Rae, zady zcela zranitelny k meči Draka.

Zvedla jsem ruku a sevřela Starka, ale co jsem měla dělat? Utočit na Draka? Chcete-li pomstit smrt sve přitelkyně? Byla jsem zmrazena. Nedovolila bych Drakovi ubližit Stevie Rae, ale on neutočil na ni, utočil na našeho nepřitele, nepřitel se ale otiskl s moji BFF. Bylo to jako divat se na jeden z těch filmů, kdy čekate, že někomu prořiznou krk a bude to hrozny masakr, ale tady to bylo doopravdy.

Najednou se ozval zvuk, jako řizena vichřice a z nebe spadl Kalona, přistal mezi svym synem a Drakem.

Měl v ruce hrozne černe kopi, jako měl na onom světě a tim se odrazil s takovou silou, že srazil Draka na kolena.

Synove Erebovi skočili do akce. Vice než tucet z nich spěchalo na obranu svemu mistru.

Kalona byl smrtici, ale bylo jich na něj moc.

“Refaime! Synu!” volal na něj Kalona. “Ke mně! Pomoz mi!”

22. Kapitola

Stevie Rae

“Nemůžeš nikoho zabit!” Stevie Rae křičela na Refaima a divala se na padle Syny Erebova meče.

Podival se na ni a přitom mluvil na sveho otce: “Musiš se postavit proti přikazu Neferet. Je to jediny způsob, jak to skončit.” Šeptal Refaim svemu otci.

Kalona ma jit proti Neferet? O čem to Refaim mluvi? Kalona neni pod jeji kontrolou? Stevie Rae se snažila vstat, ale ty hrozne černe vlakna se ji plazily přes zada a držely ji u země jako štit. Citila se slaba, točila se ji hlava a chtělo se ji zvracet. Pak tam najednou byla Zoey krčici se vedle ni a Stark tam stal jako straž před oběma, pomahal synům Erebovym proti Kalonovi a Refaimovi. Stevie Rae vzhledla pravě ve chvili, kdy se obři meč zhmotnil v jeho ruce.

Popadla Zoey za zapěsti.

“Nedovol, aby Stark ubližil Refaimovi!” prosila Stevie Rae svoji BFF. Zoey ji pohledla do oči. “Prosim,” řekla znovu. “Prosim, věř mi.”

Zoey přikyvla, pak zavolala na sveho bojovnika. “Neubližuj Refaimovi.”

Stark otočil hlavu, ale neodtrhl oči od bitvy. “Budu se snažit, ale jestli zautoči, budu se branit,” odsekl.

“Nebude,” řekla Stevie Rae.

“Ja bych na to nevsazela,” řekla Afrodita, když přibihala k nim, zatimco Darius s mečem v ruce se připojil ke Starkovi na obranu jejich kněžek. “Chovate se jako kralovšti balici.”

“Souhlasim s Afroditou,” řekla Erin.

“Opravdu nerada souhlasim, ale ona ma pravdu,” řekla Shaunee.

Damien si klekl na druhou stranu vedle Stevie Rae. “Můžeme na Stevie Rae křičet později.

Pravě teď musime zjistit, jak se dostat z tehle šlamastyky,” řekl.

“Vy to nechapete,” řekla mu Stevie Raea oči se ji zalily slzami. “Nechci byt bez něj, je to zamotane, nevite, jak se změnil a jaky teď Refaim je.”

Damien se na ni dlouze zadival, než odpověděl: “Aha, chapu. Chapu to proto, že předtim, než jsem ztratil Jacka, jsem se naučil hodně o lasce.”

Už Stevie Rae nestačil řici vic, protože se ozvalo bolestne zaupěni jednoho ze synů Erebovych a to zaměstnalo všechny oči přihližejicich. Kalona ho pravě bodl do horni časti stehna a mlady valečnik se skacel dolů, ale jak rychle padl, dalši bojovnik ho odvlekl z cesty a dalši nastoupil na jeho misto a uzavřel tak smrtici kruh kolem okřidlene bytosti.

Bojovali zady k sobě. Stevie Rae se chtěla stočit do klubička, ale když viděla bojovniky školy noci připraveny k utoku, nedokazala to. Dokonale sladěni, byli tak dokonale sladěni, Kalona a Refaim, doplňovali sve pohyby. Stevie Rae dokazala ocenit krasu jejich smrticiho tance, ktery se odehraval mezi bojovniky a okřidlenymi bytostmi, tu dokonalou symetrii boje, bylo to ohromujici. Ale i přesto chtěla křičet na Refaima, pryč! Leť pryč! Vypadni odsud! Zachraň sam sebe!

Valečnik se vrhl na Refaima a ten na posledni chvili odrazil jeho ranu. Nebyla schopna přemyšlet, citila se bezmocna a měla strach z toho, co se s oběma stane až tohle skonči a tak si neuvědomovala co opravdu vidi, co to Refaim děla či spiše co neděla. A když ji to došlo, citila Stevie Rae slabou naději.

“Zoey,” sevřela sve přitelkyni ruku, nemohou se odtrhnout od bitvy. “Podivej se na Refaima. On neutoči. Na nikoho. Jen brani sam sebe.”

Zoey se odmlčela a pozorovala, pak řekla: “Maš pravdu. Stevie Rae, maš pravdu! On neutoči.”

Stevie Rae se divala na Refaima a držela se za hruď, bolelo ji u srdce. Neustale na něj utočili bojovnici ve snaze ho zabit. Kalona je zraňoval, mrzačil a dokonce i zabijel. Refaim se jen branil, blokoval rany a uhybal, ale nezranil žadneho z bojovniků, kteři se ho tak zřejmě snažili zabit.

“Je to tak,” řekl Darius. “Krakoun je zcela v defenzivě.”

“Tlačte je! Zabijte je!” Neferet křičela stale dokola. Stevie Rae se ji podivala do oči.

Neferet vypadala jako by byla nafoukla moci, libovala si v nasili a ničeni, ktere se před ni odehravalo. Proč někdo nevidi tu hroznou Tmu, jak kolem ni pulzuje a klouže kolem jejich nohou, hladi jeji tělo, napaji ji svou silou, Neferet se krmila ze smrti a destrukce kolem ni?

Msta vedla Draka Lankforda a syny Erebovy, proto zdvojnasobili svůj utok.

“Musim to zastavit,” Stevie Rae mluvila spiš pro sebe než nahlas.

“Než to zajde přiliš daleko a nebudu mu už moct pomoci.”

“Nejde to zastavit,” řekla tiše Zoey. “Myslim, že Neferet měla v planu udělat něco takoveho. Proto tady byl Kalona.”

“Kalona tu může byt, ale ne Refaim,” řekla Stevie Rae pevně. “Nebudu v klidu, dokud nebude v pořadku a neodejde odtud.”

Stevie Rae stale sledovala bitvu, ale začala si představovat, že je strom, velky, silny dub a jeji nohy jsou kořeny, že jsou tak hluboko v zemi, že se Neferetina lepkava vlakna Temnoty nemůžou dostat až k ni. A pak si představila, tažnou silu ducha země, bohate, urodne a mocne. Čistou podstatu země a to ji naplnilo tělo. Stevie Rae vstala. Mavla rukou. Byla zařici, jemně zelena. Začala postupovat vpřed, směrem k Refaimovi.

“Hej, kam si mysliš, že jdeš?” Zeptal se Stark. Vedle něj si stoupl Darius a vypadal velice rozhodně, že ji dal nepusti.

“Tančit se zviřaty, takže jsem chtěla proniknout do jejich přestrojeni.”

Citovala z Kramishiny basně, ktera se ji vznašela v mysli.

“Dobře, zešilela jsi?” Řekla Aphrodita. “Musime dostat zadky z tohohle zmatku.”

Stevie Rae ignorovala Afroditu i oba bojovniky.

“Jsem s nim otisknuta. Musim to udělat. Pokud proti mně budeš muset bojovat, udělej to, ale ja musim za Refaimem.”

“Nikdo s tebou bojovat nebude, Stevie Rae,” řekla Zoey. “Pusťte ji,” řekla Starkovi a Dariovi.

“Potřebuji vaši pomoc,” řekla Stevie Rae Zoey. “Pokud mi věřiš, posil mě svym duchem.”

“Ne! Nemůžeš se do toho zaplest,” řekl Stark Zoey.

Zoey se na něj usmala. “Ale my už do toho zamotani jsme a navic už jsme nad Kalonou jednou vyhrali, pamatuješ? “

Stark si odfrkl. “Jo, když jsem zemřel.”

“Neboj se, můj ochrance. Budu opatrna, už to nedovolim.” Zoey se otočila zpatky k Stevie Rae. “Řikala jsi, že ti Refaim zachranil život?”

“Dvakrat a musel se postavit Temnotě, aby mi pomohl. Refaim je dobry. Maš můj slib, Z.

Prosim, prosim důvěřuj mi.”

“Věřim ti. Vždycky ti budu věřit,” řekla Zoey. “Ja jdu se Stevie Rae,” řekl Stark, ktery z toho všeho nevypadal moc nadšeně.

“Ja jdu taky,” prohlasil Damien, už se suchyma očima.” Potřebujete-li vzduch, bude tu pro vas. Stale ještě věřim v lasku.”

“Nelibi se mi to, ale vzduch nemůže byt bez ohně,” řekla Shaunee.

“To same plati o vodě,” dodala Erin.

Stevie Rae se setkala s každym z jejich pohledů. “Děkuji vam všem. To znamena vic, než jsem si kdy přala.”

“No, to je na hovno. Pojďme zachranit neatraktivni baliky, ať už můžeme vypadnout,”

řekla Afrodita.

“Jo, jdeme na to, ať už je to za nami:” řekla Stevie Rae a kruh se zformoval kolem ni, po bocich se Starkem a Dariem, šla Stevie Rae kupředu. Stale brala silu ze země, nevahala, došla na misto krve a ničeni a dostala se co nejbliže k Refaimovi, jak jen mohla.

“Ne,” křičel, zachycujici jeji pohled. “Zůstaň!”

“Stejně jako ty, sakra!” Stevie Rae se podivala na Damiena. “Je čas. Zavolej vzduch.”

Damien se otočil k vychodu. “Větře, ja tě potřebuji. Pojď ke mně!” Vitr zaviřil kolem něj, zvedl jemu i všem ostatnim vlasy.

Stevie Rae zvedla oboči na Shaunee, ktera obratila oči v sloup, ale otočila se na jih a zvolala: “Ohni, přijď ke mně, baby!” Vzduch vystřidalo teplo. Erin se bez vyzvani otočila k zapadu a řekla: “Vodo, přijď a připoj se do kruhu!” Vůně jarniho deště se dotkla našich tvaři.

Stejně rychle jako přišla voda, Stevie Rae řekla k severu: “Země, ty už jsi se mnou.

Prosim připoj se do kruhu.”

Spojeni, ktere už měla se zemi, zesililo a Stevie Rae věděla, že sviti jako zeleny mechovy majak.

Vedle ni Zoey řekla: “Duchu, vyplň prosim naš kruh.”

Nahle tam byl nadherny pocit pohody a Stevie Rae vyrazila v čele male skupinky kupředu.

Plně zmocněna svym živlem, zvedla ruce, čerpala moudrou silu stromů, pak řekla: “Země, musime ukončit toto krveproliti. Prosim.” Ukazala na muže.

“Pomoz ji, vzduchu,” řekl Damien.

“Ohni, poslechni ji,” dodala Shaunee.

“Podpoř ji, vodo,” řekla Erin.

“Vyplň ji, duchu,” řekla Zoey.

Stevie Rae citila injekci adrenalinu z kruhu země kolem ni a to až do nohou a rukou. Vinne revy, jako zelene uponky vystřelily od země, takže udělaly kolem Refaima a Kalony klec a zcela zastavily boj. Všichni se otočili a pohledli na ni.

“Tak, to je lepši. Nyni se můžeme postavit,” řekla Stevie Rae.

“Takže, Zoey a tvůj kruh, se rozhodl spojit s Temnotou, taky,” řekla Neferet.

Dřive, než mohla Zoey odpovědět, Stevie Rae řekla: “Neferet, to je jako rozdil mezi ořechy a veverčinymi bobky. Zoey se pravě vratila z Nyxiny řiše, z onoho světa. Podařilo se ji tam nakopat prdel Kalonovi a přivest zpět sveho bojovnika v bezpeči a zdraveho, to se zatim žadne jine velekněžce nepovedlo. Ona neni uplně ten spravny material pro Temnotu.”

Neferet otevřela usta, aby promluvila, ale Stevie Rae ji přerušila. “Ne! Mam ještě jednu věc, co ti musim řict. A to bez ohledu na to, kdo je tu blazen, chci, abys věděla, že jsem se nikdy nezměnila. Jsi lhařka a jsi opravdu, opravdu pěkně zla. Viděla jsem bileho byka, a vim, že Tma si s tebou jen hraje. Kruci, Neferet, vidim, plazici se Temnotu kolem tebe pravě teď. Tak a teď zpět, pryč.”

Otočila se zady k Neferet a zaměřila se na Kalonu. Otevřela usta a najednou ji došla slova.

Okřidleny nesmrtelny vypadal jako bůh pomsty. Jeho naha hruď byla potřisněna krvi a jeho černe kopi take. Jeho oči zařily jantarově, jak se na ni dival s vyrazem, ktery byl smichanim opovrženi a pobaveni.

Jak bych se mu vůbec mohla postavit? Křičela na ni jeji mysl. Je přiliš silny a ja nejsem nic, jsem jen nic…

“Posil ji, duchu,” zašeptala Zoey a take Damienův vitr ji naplnil.

Stevie Rae se podivala z Kalony na Zoey a setkala se s jejima očima. Jeji BFF se usmala.

“Jdi dal. Dokonči to, co jsme začali. Můžeš to udělat.”

Stevie Rae pocitila naval vděčnosti. Jak se jeji zrak vratil ke Kalonovi, vytahla z hlubokych kořenů, co si představovala jako zachranne lano moci, a za podpory svych přatel, skončila, co začali.

“Dobře, každy vi, že jsi byl Nyktin bojovnik, ale teď jsi tady, protože jsi něco zkazil,” řekla ledabyle. “Což znamena, že jsi to zpackal. To take znamena, že i když jsi pryč všechno zlo a věci, ktere jsi věděl o cti a loajalitě a snad i lasce v tobě zůstaly. Tak ti musim něco řict o tvem synovi a chci, abys mě poslouchal. Nevim, jak a proč se to stalo, ale ja ho miluju a myslim, že on miluje mě.” Tady se odmlčela a setkala se Refaimovym pohledem.

“Ja,” řekl jasně a zřetelně tak, aby jeho hlas zněl mužně. “Miluju tě, Stevie Rae.”

Usmala jsem se na něj plna pychy a štěsti a předevšim lasky. Pak se znovu zaměřila na Kalonu. “Ano, je to divne. Ne, nikdy to nebude normalni vztah a bohyně vi, že se budeme muset vypořadat s mnoha problemy, ale zde je to nejdůležitějši: můžu dat Refaimovi laskavost a život, on už bude vědět kde najit klid a štěsti. Ale nemohu to udělat, pokud ty neudělaš něco prvni. Mate k sobě pouta, Kalono. Musiš ho nechat, aby se sam rozhodl.

Aby zvolil mezi tim zůstat s vami, nebo šel po vlastni cestě. Věřim, že uvnitř někde hluboko ve vas, je ještě maly kousek Nyktina bojovnika, a že Kalona, ten, ktery chranil naši bohyni, by udělal spravnou věc. Prosim, tě Kalono znovu, i když jen pouze pro tentokrat.”

Do dlouheho ticha, kdy Kalona upřeně ziral na Stevie Rae, pronikl Neferetin hlas, opovržlivy a arogantni. “Dost te hloupe šarady. Postaram se o barieru z travy. Draku, ty vykonej svoji pomstu na krakounovi. A ty, Kalono, jsi vyhnan z me přizně jako předtim.

Nic se mezi nami nezměnilo.” Při těch slovech, Stevie Rae sledovala, jak se kolem nich vytahly stiny a z jejiho těla se začaly plazit černe chapadla, ktera se zdala byt všude.

Stevie Rae se připravila. Bylo to hrozne, ale nemohla couvnout a to znamenalo, že se bude muset znovu postavit Temnotě.

Ale stejně jako ona citila prvni tah bolesti a chlad, a vystupujici Temnotu ze země, nesmrtelny zvedl křidla a řekl: “Stůj! Spojil jsem se s Temnotou. Posloucham ji na povel.

Tohle neni naše bitva. Odchazim!”

“Ne!” Neferet ječela jako smyslů zbavena, Temnota neviditelna teměř pro všechny přitomne, se začala plazit pryč, aby se vstřebala do stinů, odkud přišla. Neferet zařvala na Kalonu. “Nanicovate stvořeni! Co to dělaš? Nenařidila jsem ti, abys odešel. Musiš mě poslouchat na slovo! Jsem tady Velekněžka!”

“Nejsem pod Vaši kontrolou! Ani jsem nikdy nebyl.” Kalona se vitězně usmal a vypadal u toho tak velkolepě, že se Stevie Rae zatajil dech při pohledu na něj.

“Nevim, o čem to mluviš,” řekla Neferet rychle. “To ja jsem byla pod tvou kontrolou.”

Kalona se rozhledl po školnich pozemcich, přičemž viděl v naivnich mlaďatech a upirech, kteři byli ozbrojeni proti němu, nebo zmrazeni někde mezi jejich touhu běžet od něj a jejich touhou uctivat ho. “Ach, děti Nyx, jako ja, mnozi z vas přestali naslouchat sve bohyni. Kdy se poučite?”

Pak se nesmrtelny okřidleny podival na Refaima po sve pravici. Refaim tam stal tiše a sledoval sveho otce.

“Je pravda, že ses otiskl s červenou?”

“Ano, otče. Je to tak.”

“Zachranil jsi ji život? Vice než jednou? “

“Když se to bere v pořadi, tak vice než jednou. Byla to ona, kdo mě vylečil z padu. Byla to ona, kdo naplnil strašnou ranu Temnoty, když jsem stal proti bilemu bykovi, pro ni.”

Refaimovy oči našly Stevie Rae. “Pokud jde o zachranu, osvobodila mě od Temnoty, dotkla se mě moci Světla a ovladla zemi, aby mi pomohla.”

“Nedělala jsem to jako platbu Světlu. Udělala jsem to, protože jsem nemohla vydržet divat se, jak trpi, “řekla Stevie Rae.

Pomalu, jako by to bylo pro něj obtižne, Kalona zvedl ruku a položil ji na rameno sveho syna. “Viš, že se nebudete moci milovat jako žena a muž? Budete navždy toužit po něčem, co nemůžete mit.”

“Otče, co mi dava, je vic, než jsem kdy předtim poznal.”

Stevie Rae viděla bolest v Kalonově tvaři, byť jen na okamžik. “Mam tě rad můj synu, jsi můj oblibeny syn,” řekl tak tiše, že jsem se musela namahat, abych ho slyšela.

Refaim vahal, a když odpovidal otci, Stevie Rae slyšela surovou poctivost v jeho hlase a trapeni ktere do něj vstoupilo. “Možna v jinem světě, v jinem životě. V tomto jsem poznal jen silu, disciplinu a vztek, ale nepoznal jsem lasku. Nikdy jsem nemiloval.”

Kalonovi zaplaly oči, ale Stevie Rae měla dojem, že vidi vic bolesti než hněvu v jejich jantarove hloubce. “Tak v tomto světě, v tomto životě, dam vam ještě jednu věc: vyběr.

Vyber si, Refaime. Vyber si mezi otcem, kteremu jsi sloužil a věrně ho nasledoval po věky a silou a laskou teto upirske velekněžky, ale nikdy nebudete moci byt spolu, ona v tobě vždycky bude vidět monstrum.”

Refaimovy oči ji našly. Viděla v nich otazku a odpověděla dřiv, než se zeptal nahlas.

“Nevidim v něm monstrum, když se na něj podivam, nevidim uvnitř něj žadne monstrum.

Miluju tě, Refaime.”

Refaim zavřel oči a ona na okamžik citila zachvěv neklidu. Byl dobry, Stevie Rae tomu věřila, ale vybrat si ji před svym otcem a změnit směr sveho života navždy? Byl z časti nesmrtelny. Možna to neuděla, možna si ji nevybere a da přednost svemu otci, Stevie Rae otevřela oči a slyšela Refaimův hlas. Mluvil ke Kalonovi, ale stale hleděl na ni. “Vybiram si Stevie Rae a cestu k bohyni.”

Jeji pohled se upřel na Kalonu ve chvili, kdy jim projela grimasa bolesti. “Budiž. Od tohoto dne dale nebudeš mym synem.”

Odmlčel se a Refaim obratil pohled od okřidleneho nesmrtelneho. “Rad bych Vam nabidnul Nyktino požehnani, ale už mě neposloucha. Takže misto toho vam dam radu: Pokud se mate radi a mate radi ji, až si uvědomite, že se nemilujete stejnym způsobem, už to nebudete moci vratit zpět.” Kalona rozvinul sva velka křidla, zdvihl obě ruce a prohlasil: “Refaime osvobozuju tě, jsi beze mě! Tak jsem řekl. Takže teď je vše na tobě!”

Stevie Rae přemyšlela o tom, jakym způsobem se zachvěl vzduch kolem Refaima a jeho nesmrtelneho otce.

Pak vše, co mohla dělat, bylo zirat s vytřeštěnyma očima na Refaima, jak červeny odstin, ktery byl přitomen v jeho očich zmizel, takže zůstaly jen široke, tmave oči člověka.

Chlapecke oči se na ni divaly z hlavy obrovskeho havrana.

Křidla ještě prodloužila jeho tělo, to umocňovalo jeho silu a Stevie Rae uviděla smutek a citila někde v něm ztratu sveho otce, Kalona přesunul sve jantarove oči k Neferet. Neřekl jedine slovo. Jen se zasmal a pak se vrhl na nočni oblohu, zanechal za sebou jen stopu smichu. Ze vzduchu spadlo jedine bile pirko na zem vedle nohou Stevie Rae. Šokovalo ji to natolik, že neudržela barieru kolem Refaima a ta se rozptylila, ale zirala na peři tak upřeně, že si Stevie Rae ani neuvědomila, že se jeji koncentrace rozplynula. Chtěla se ohnout a zvednout peři, když Neferet přikazala Drakovi.

“Teď, nesmrtelny uprchl, zabij jeho syna. Nenech se zmast touto šaradou.”

Stevie Rae citila hrozně zname žihadlo Temnoty a jeji zlomene spojeni se zemi ji oslabilo.

Nemohla ani plakat, když viděla Draka, jak se vrhl na Refaima.

23. kapitola

Refaim

Refaim neměl čas, aby si uvědomil, co se pravě stalo, když Neferet nařidila jeho smrt.

Dival se v udivu na Stevie Rae, jak sleduje něco bileho v travě. Pak nasledoval chaos.

Zelena zaře, ktera byla kolem něj, zmizela. Stevie Rae vypadala bledě jako by měla každou chvili omdlit. Krakoun byl tak zaměřen na Stevie Rae, že si ani nevšiml, že ho Drak napadl, ale Zoey se nahle objevila před nim a zastoupila cestu msticimu se Drakovi a Synům Erebovym.

“Ne! Neutočime na lidi, kteři jdou po cestě bohyně.”

Mluvila zesilenym hlasem a tak bojovnici nejistě zastavili. Refaim zaznamenal, že se Stark přesunul k jejimu boku a ke druhemu přistoupil Darius. Oba bojovnici pozdvihli meče, ale bylo zřejme, že ani jeden z nich nechtěl udeřit proti svym bratrům.

Je to moje vina, že stoji proti sobě. Refaimovy myšlenky byly zmatene a nejiste, jak spěchal ke Stevie Rae.

“Obratili jste se proti vlastnim lidem?” zeptala se Neferet nevěřicně Zoey.

“Chcete zabit bojovniky ve službach naši Bohyně?” poznamenala Zoey.

“Takže teď jsi schopna posoudit, co je v něčim srdci?” Řekla Neferet a znělo to samolibě a moudře. “Nemaš božske schopnosti, nemaš na to narok.”

Refaim citil změnu ve vzduchu, než se před nimi něco zhmotnilo. Jako v bouřce blesk prořizl vzduch kolem nich. V cele sve sile a krase se zde zjevila velkolepa bohyně noci, Nyx.

“Ne, Neferet, Zoey nema božske schopnosti, ale ja ano.”

Každe chapadlo temnoty, ktere ovladala a vypouštěla, se odplazilo pryč při zvuku jejiho božskeho hlasu. Vedle něj, Stevie Rae zalapala po dechu, jako kdyby nemohla popadnout dech a klesla na kolena.

Ze všech stran kolem sebe slyšel Refaim omračeny šepot “Je to Nyx!”,“Je to bohyně!”,”

Oh, buď požehnana!”

A pak jeho pozornost zaujala Nyx. Byla opravdu nočnim ztělesněnim. Jeji vlasy byly jako uplněk, svitily střibrnymi odlesky. Jeji oči byly jako měsic v novu-černe a nekonečne.

Zbytek těla teměř zcela transparentni. Refaim si myslel, že zahledl tmave hedvabi, ktere se zvedalo ve vanku a možna dokonce půlměsice tetovani na jejim hladkem čele, ale vice se snažil soustředit na obraz bohyně. Pak si všiml, že byl jediny, kdo pořad stoji. Všichni ostatni si klekli k noham bohyně a on take poklekl.

Rychle si uvědomil, že se nemusi starat o jeho pozdni reakci. Nyktina pozornost byla totiž upřena jinam. Přilula k Damienovi, ktery neměl tušeni, že k němu přistoupila, protože klečel se skloněnou hlavou a se zavřenyma očima.

“Damiene, synu můj, podivej se na mě.”

Damien zvedl hlavu, oči doširoka rozevřene překvapenim. “Oh, Nyx! Jste to opravdu Vy!

Myslel jsem, že jsem si jen představoval, že tady jste.”

“Jsem zde. Chci, abys věděl, že Jack je se mnou, je jedenou z nejčistšich duši a mou největši radosti v mem kralovstvi plnem duši.”

Slzy přetekly Damienovy oči. “Děkuji vam. Děkuji, že jste mi to řekla. To mi pomůže se s tim smiřit.”

“Můj synu, neni třeba truchlit nad smrti Jacka. Pamatujte si ho a radujte se nad tim, jak miloval vše kolem. Nechci, abyste zapomněli, jen aby ses uzdravil.”

Damien se usmal přes slzy. “Budu si to pamatovat. Vždycky si to budu pamatovat a vybiram si cestu Nyx. Davam vam sve slovo.”

Bohyně se vznašela a pak se natočila tak, aby jeji tmave oči viděly i ostatni. Refaim viděl Nyx podivat se laskavě na Zoey, ktera se usmala.

“Vesele setkani, ma bohyně,” řekla Zoey, šokujic Refaima, ktery zaslechl znamy ton jejiho přatelskeho hlasu.

Nemělo by v tom byt vice respektu, větši strach, když se potkava s bohyni?

“Vesele setkani, Zoey Redbird!” Bohyně oplatila usměv nove Velekněžce a on si na chvili všiml, že vypadala jako krasna holčička, holčička, kterou znal. S trhnutim ji Refaim poznal.

Duch! Byla duch bohyně!

Pak Nyx začala mluvit k celemu shromažděni, vypadala naprosto etericky, bylo tak skvěle a krasne až těžke, divat se na ni a nemyslet jen na slova, ktera řika.

“Hodně se tady toho v noci stalo. Udalo se hodně změn a rozhodnuti, což znamena, že pro některe z vas se otevřely nove životni cesty. Pro dalši byly naopak uzavřeny, vaše volby se staly a někteři z vas se ocitli v životni propasti.” Bohynin pohled provrtaval Neferet, ktera okamžitě sklonila hlavu. “Změnila ses, dcero. Nejsi, jaka jsi kdysi byla. Skutečně, můžu tě ještě nazyvat dcerou?”

“Nyx! Velka bohyně! Jak bych mohla nebyt tvoje dcera?”

Neferet ani nezvedla hlavu, když mluvila k bohyni a jeji huste kaštanove vlasy zcela zakryly jeji vyraz ve tvaři.

“Dnes večer jsi požadala o odpuštěni. Zoey ti dala jednu odpověď. Ja ti dam dalši.

Odpuštěni je velmi zvlaštni dar, ktery musi byt od srdce.”

“Poniženě prosim, budete sdilet tento zvlaštni dar se mnou, Nyx?” řekla Neferet ještě vic uklonila hlavu a skryla svou tvař.

“Když ziskaš darek, dostaneš ho.” Nahle bohyně obratila svou pozornost od Neferet k Mistru meče, ktery držel pěst na srdci. “Vaše Anastasie je bez bolesti a litosti. Budeš dělat to same co Damien, učit se radovat z lasky, kterou jste měli a jit dal, nebo bude vaše volba zničit to, co ve vas milovala, vaše schopnosti byt jak silny tak milosrdny?”

Refaim se dival na Draka, čekal na reakci Šermiřskeho mistra, ktera nepřichazela, když Nyx řekla jeho jmeno.

“Refaime.”

Podival se na Nyx jen na okamžik, a pak Refaim sklonil hlavu v hanbě a řekl prvni slova, ktera zaplavila jeho mysl. “Prosim, nedivej se na mě!”

Citil, jak ho Stevie Rae vzala za ruku. “Neboj se. Neni tady, aby tě potrestala.”

“A jak to viš, ma mlada velekněžko?”

Stevie Rae sevřela pevně a křečovitě jeho ruku, ale jeji hlas nezavahal. “Protože se můžete podivat do jeho srdce, a vim, co tam najdete.”

“Co si mysliš, že je v krakounově srdci, Stevie Rae?” řekla bohyně.

“Proboha. Nemyslim si, že je ještě krakoun. Jeho otec ho propustil. Takže teď si myslim, že je nova trochu, ehm, zvlaštni bytost-chlapec a havran.”

“Vidim, že jsi s nim spojena,” což byla zvlaštni reakce.

“Jsem,” řekla pevně.

“I když vaše pouto znamena rozděleni teto školy noci a možna i tohoto světa na dva?”

“Moje maminka, když prořezava divoke růže a ja ji řikam, že je to boli a že možna zemřou, mi řekne: Někdy je potřeba odřiznout stare věci, aby se udělal prostor pro nove.

Možna je na čase odřiznout některe stare věci,” řekla Stevie Rae.

Jeji slova ho překvapila natolik, že Refaim obratil oči od země ke Stevie Rae. Usmala se na něj a v te chvili si přal vic než cokoli jineho, aby se mohl usmat i on na ni a vzit ji do naruči jako skutečny chlapec, protože to, co viděl v jejich očich, bylo teplo, laska a štěsti a žadny sebemenši naznak litosti nebo odmitnuti.

Stevie Rae mu dala silu podivat se na bohyni.

A co viděl, bylo zname, protože se v očich Nyx odraželo to same, bylo tam teplo, laska a štěsti, ktere viděl v pohledu Stevie Rae.

Refaim pustil Stevie Rae ruku, aby se mohl v blizkosti srdce dotknout pěsti, ve starem, uctivem pozdravu. “Vesele setkani, Bohyně Nyx.”

“Vesele setkani, Refaime,” řekla. “Ty nejsi jen ditě Kalony, jenž se odvratilo od hněvu, bolesti a nenavisti, ktera vyplňovala jeho dlouhy život, ale teď hledaš světlo.”

“To způsobila Stevie Rae,” řekl.

“Je pravda, že ovlivnila tvoji volbu, ale musel jsi byt k ni otevřen a reaguješ na Světlo misto na Temnotu.”

“To nebyla vždy moje volba. V minulosti jsem udělal hrozne věci. Tito bojovnici maji pravo chtit mě mrtveho, “řekl Refaim.

“Lituješ sve minulosti?”

“Ano.”

“Vybiraš si novou budoucnost, kde slibuješ jit po me cestě? “

“Ano.”

“Refaime, synu padleho nesmrtelneho bojovnika Kalony, ja tě přijimam do svych služeb a odpouštim ti chyby tve minulosti.”

“Děkuji, Nyx.” Refaimův hlas byl drsny emocemi, když mluvil s bohyni.

“Budeš mi přisahat věrnost, když ti odpustim a přijmu tě? Přijmeš nasledky, ktere musiš zaplatit za volby sve minulosti?”

“Bez ohledu na to, co přijde, ti přisaham,” řekl bez vahani.

“Doufejme, že budeš mit mnoho, mnoho let na to plnit svou přisahu. Vim, že je to jen důsledek.” Nyx zvedla ruce jako by v dlanich držela měsic. Zdalo se, že u Refaima se shromaždilo světlo z hvězd. “Vzhledem k tomu, že se v tobě probudilo lidstvi, budeš každy večer, od zapadu do vychodu slunce, obdarovan, zasloužiš si to.” Bohyně mrštila zařici energii, ktera se ji objevila ve spojenych rukou na něj. To otřaslo jeho tělem, což strašně bolelo, že zařval bolesti a zhroutil se k zemi. Jak tak ležel, ochrnuty, bohynin hlas byl jediny zvuk, ktery k němu přichazel. “Odčiň svou minulost tim, že ve dne ztratiš svou skutečnou podobu a vratiš se k tomu krakounovi, ktery nebude mit nic kromě zakladni touhy zviřete. Zvaž dobře, jak budeš použivat lidstvi. Pouč se z minulosti a najdi rovnovahu mezi lidstvim a zviřetem. Tak to řikam a tak se stane!”

Bolest začala ustupovat a Refaim byl schopny zase reagovat, když bohyně opět otevřela sve ruce, aby se podivala na každeho z nas a řekla radostně, “necham zbytek na vas, svou lasku, pokud se tak rozhodnete ji přijmout a mou touhu, že budete vždy požehnani.”

Nyx zmizela, jako za vybuchu Měsice.

Jas ho zaslepil tak, že Refaim neviděl přetrvavajici zmatek.

Jeho tělo mu připadalo divne, nezname, měl zavrať…

Refaim se podival dolů na sebe. Jeho šok byl tak intenzivni, že nemohl na chvili pochopit, co vidi. Proč vypada jako kluk? Proběhlo jeho zmatenou mysli. Nakonec ho probraly vzlyky Stevie Rae. Už byl schopny soustředit se na ni, a když to udělal, uvědomil si, že plače a směje se zaroveň.

“Co se stalo?” Zeptal se, ještě to zcela nechapaje.

Stevie Rae se nezdala byt schopna mluvit, protože jen dal plakala, ale vypadala šťastně.

Do jeho zorneho pole vešla Zoye a tak vzhledl, aby viděl tuto mladou velekněžku, Zoey Redbird, s usměvem se na něj divala.

Refaim ji vzal za ruku, ale stal trochu nejistě.

“Co se stalo, je, že naše Bohyně zařidila, že jsi mužem,” řekla Zoey.

Pravda ho zasahla tak, že znova teměř spadl na kolena.

“Jsem člověk. Zcela lidsky.” Refaim se zadival na silne, vysoke tělo mladeho bojovnika Cherokeze.

“Ano, jsi, ale pouze během noci,” řekla Zoey.

“Během dne budeš uplnym havranem.”

Refaim to sotva slyšel. Už šel ke Stevie Rae.

Musel byt daleko od ni, když ho Nyx změnila, teď už byla po jeho boku. Udělala jeden maly, vahavy krok směrem k němu a pak se zastavila, divala se na něj a ještě si utirala tvař.

“Je to tak špatne? Vypadam snad špatně?” Vyhrkl.

“Ne,” řekla s pohledem upřenym do jeho oči. “Jsi dokonaly. Absolutně perfektni. Jsi tim klukem, ktereho jsme viděli ve fontaně.”

“Budeš si … ja …” Jeho hlas se vytratil. Refaim byl přiliš dojat, proto nemohl najit spravna slova a tak přešel na misto vedle Stevie Rae po dvou dlouhych, silnych, naprosto lidskych nohach. Bez vahani ji vzal do naruči, a pak udělal to, co si nemohl dovolit ani ve svych snech.

Refaim se sklonil a polibil Stevie Rae na jeji hebke rty. Ochutnal slzy a smich, a konečně věděl, že bude opravdu uplně šťastny.

Nechtělo se mu, když se stahoval zpět a řekl ji: “Počkej. Ještě musim něco udělat.”

Draka Lankforda bylo snadne najit. I když všichni zirali na něj a Stevie Rae, Refaim citil velmi zřetelně pohled šermiřskeho mistra. Valečnici, kteři stali na obou stranach, se posunuli, samozřejmě připraveni k boji, po boku sveho šermiřskeho mistra.

Refaim se zastavil před Drakem. Setkal se s jeho pohledem a viděl tam bolest i vztek.

Refaim přikyvl. “Způsobil jsem vam velkou ztratu. Nemam pro to žadne omluvy. Mohu vam jen řict, že jsem se mylil. Nechci vas žadat, abyste mi odpustil, jako Bohyně.” Refaim se odmlčel a klesl na koleno. “Jen se chci zeptat, zda mi dovolite, abych splatil dluh života, ktery vam teď dlužim. Jestliže mě přijmete, tak dlouho, jak dycham, se budu snažit, činy a svou cti, odčinit ztratu vaši partnerky.”

Drak nic neřikal. Jen se dival na Refaima, soupeřici s emocemi, přešla mu přes obličej: nenavist, zoufalstvi, hněv a smutek. Až nakonec splynul do masky chladneho rozhodnuti.

“Vstaň, stvořeni.” Drakův hlas byl plny emoci. “Nemůžu přijmout tvou přisahu. Nemohu se na tebe divat. Nedovolim, abys mi sloužil.”

“Draku, přemyšlej o tom, co řikaš,” promluvila Zoey Redbidr, rychlou chůzi přešla na stranu Refaima spolu se Starkem. “Vim, že je to těžke, ja vim, jake to je ztratit někoho, koho milujete, ale vy se musite rozhodnout o tom, jak dal odtud, a to je jako by sis vybral Temnotu misto Světla.”

Drakovy oči byly krute a hlas chladny, když odpovidal mlade velekněžce. “Řikaš, že viš, jake to je přijit o lasku? Jak dlouho jsi měla rada toho lidskeho chlapce? Meně než deset let! Anastasie se mnou byla vice než stoleti.”

Refaim viděl Zoey ustupovat, jako by ji jeho slova měla fyzicky ubližit, Stark přistoupil bliž k ni, jeho pohled se zužil na mistra meče.

“A to je důvod, proč ditě nemůže vest školu noci. Stejně tak je možne, že nemůže byt velekněžka, bez ohledu na to, jak shovivava naše Bohyně je,” řekla Neferet, pohybujici se na stranu Draka a dotkla se uctivě jeho paže.

“Počkej chvilku. Nevzpominam si, že by ti Nyx odpustila. Mluvila o darech, ale opravte mě Neferet, neřekla, že ti odpoušti,” řekla Afradita.

“Ty nepatřiš na tuto školu!” zakřičela na ni Neferet. “Už tu nemaš co dělat!”

“Ne, ona je věštkyně, vzpominaš?” řekla Zoey, zněla klidně a moudře. “I Nejvyšši rada to uznala.”

Misto odpovědi, Neferet oslovila dav mlaďat a upirů. “Vidite, jak převratila slova Bohyně, i par okamžiků pote, co se objevila mezi nami? “

Refaim věděl, že je zla, věděl, že už neposloucha Nyx, ale i on musel uznat, jak divoce a krasně vypada. Take viděl vlakna Temnoty, ktere se objevily a začaly se plazit, aby ji znovu naplnily a krmily se jeji energii.

“Nikdo nic nepřekrucuje,” řekla Zoey. “Nyx odpustila Refaimovi a změnila ho na chlapce.

Take připomněla Drakovi jeho možnosti. Pokud odpusti, ulevi se mu a bude moci žit dal v klidu. To je všechno, co řikam. To je vše co, každy z nas řika.”

“Draku Lankforde, šermiřsky mistře a vůdce synů Erebovych, přijimate ho? “Neferet se pozastavila a podivala se na Refaima s odporem. ” jako jednoho z nas?”

“Ne,” řekl Drak. “Ne, nemohu ho přijmout.”

“Pak jestliže ho nemůžeš přijmout, Refaim nebude moci zůstat zde v teto škole noci.

Odejdi, stvořeni, a odčiň svou minulost jinde.”

Refaim se ani nepohnul. Čekal než se na něj Neferet podiva. A pak tiše, jasně, řekl: “Vidim, že jste take pro, ale odejit bys měla ty.”

“Tahni!” Vykřikla.

Vstal a začal ustupovat od šermiřskeho mistra a jeho skupiny bojovniků, ale Stevie Rae ho vzala za ruku a zastavila tak jeho ustup.

“Kam půjdeš ty, půjdu take,” řekla.

Zavrtěl hlavou. “Nechci, abyste byli vyhozeni z domova jen kvůli mně.”

Když se na něj podivala, vypadala plaše, Stevie Rae se dotkla jeho tvaře. “Ty neviš, že domov mam tam, kde jsi ty? “

Chytil ji za ruku. Důvěřoval jejimu hlasu, přikyvl a usmal se na ni. S usměvem, bylo to neuvěřitelne, tak přijemne!

Stevie Rae vytahla jemně ruku z jeho sevřeni. “Jdu domů s nim,” mluvila k davu. “Stejně jsem chtěla začit znovu v tunelech pod skladišti. Neni to tak hezke jako tady, ale je to tam sakra o hodně přijemnějši.”

“Nemůžete odejit bez souhlasu Nejvyšši Rady,” odsekla Neferet.

Sledovala šuměni davu v šoku a citila letni vitr starověkych prerii, zvuk byl nekonečny.

Hlas Zoey Redbird zazněl davem. “Pokud mate upirskou kralovnu, a souhlasite s tim, zůstat mimo politiku upirů, Nejvyšši Rada vas necha do jiste miry na pokoji.” Usmala se na Stevie Rae. “Shodou okolnosti, pravě jsem se stala kralovnou. Co kdybych šla s tebou a Refaimem? S vami to tam bude lepši než zde.”

“Ja půjdu taky,” řekl Damien. Podival se naposledy na doutnajici hranici. “Rozhodl jsem se začit znovu.”

“Jdeme,” řekla Shaunee.

“To same plati i u mě, jdu taky” zopakovala Erin. “Naš pokoj byl stejně přiliš maly, tak jako tak.”

“Ale vratime se pro naše věci,” řekla Shaunee.

“Ach, ano do pekel,” Erin souhlasila.

“Do prdele,” řekla Afrodita. “Věděla jsem, že tahle noc bude změna. Ja to věděla. Je to na hovno, jako Tulsa, kde nemaji Nordstrom, ale tady je to děs, tak jdu taky.”

Zatimco se Afrodita opřela o sveho bojovnika a dramaticky si povzdychla, každe červene mladě vystoupilo. Obešli dav a stoupli si vedle Refaima a Stevie Rae, Zoey a Starka, a zbytku jejich kruhu a zbytku svych přatel.

“Znamena to, že nebudu basnik všech upirů?”

Zeptala se Kramisha a přidala se k nim.

“Nikdo ti to nemůže upřit, když ti to jednou Nyx dala,” řekla Zoey.

“Dobře. Byla pravě tady a nic mi neřekla. Takže myslim, že jsem ji stale,” řekla Kramisha.

“Nejsi nic, pokud odejdeš! Nikdo z vas!” zvolala Neferet.

“No, Neferet, je to takhle,” řekla Zoey: “Někdy nic a tvi přatele, rovna se spousta něčeho.”

“To nedava smysl,” řekla Neferet.

“Pro vas ne,” řekl Refaim, objal Stevie Rae kolem ramen.

“Pojďme domů,” řekla Stevie Rae a objala Refaima kolem naprosto lidskeho těla.

“To zni dobře,” řekla Zoey, přičemž chytila Starka za ruku.

“Zni to, jako bychom dostali spoustu možnosti dělat, co chceme,” zamumlala Kramisha, když se chystala k odchodu.

“Upirska Nejvyšši rada o tom uslyši,” volala za nimi Neferet.

Zoey se zastavila na dostatečně dlouho, aby zakřičela přes rameno: “Jo, no, nebude to obtižne. Mame internet a všechno. Navic, spousta z nas se vrati, protože budeme dal chodit na hodiny. Toto je stale naše škola, i když to už neni naš domov.”

“No, skvěly. Je to, jako dalši zasrany projekt,” řekla Afrodita.

“Jaky projekt?” Refaim se zeptal Stevie Rae.

Rozzařila se usměvem a řekla: “Znamena to, že jsme uplně jini, že někteři lide si nemysli, že je to tak dobry napad.”

“Doufam, že to tam hezky obnovime,” zabručela Afrodita.

Refaim věděl, že jeho vyraz byl obrovsky otaznik, když se Stevie Rae zasmala a objala ho.

“Neboj se. Budeme mit spoustu času, abych ti vysvětlila všechny moderni věci. Pro tuto chvili vše, co potřebuješ vědět je, že jsme spolu a že Afrodita obvykle neni přiliš mila.”

Stevie Rae si stoupla na špičky, polibila ho a nechala Refaima naplnit svou vůni a to vše přehlušilo hlasy jeho minulosti a oblibene vzpominky a na vitr pod jeho křidly …

24. kapitola

Neferet

Držela se pod nejpřisnějši kontrolou a dovolila Zoey a jeji ubohe skupině přatel opustit školu noci, i když tak moc chtěla použit Temnotu a zničit je do nicoty.

Misto toho pečlivě, tajně, absorbovala vlakna Temnoty, ktere se kolem ni plazily do stinů.

Když se citila silna, sebevědoma a pod kontrolou znovu začala řešit ty, kteři zůstali v jeji škole noci.

“Radujte se, mlaďata a upiři! Nyxin přichod v tuto noc znači jeji přizeň. Bohyně mluvila o vyběru a darech a životni cestě.

Bohužel vidime, že Zoey Redbird a jeji přatele se rozhodli jit jinou cestou, ktera vede od nas, a take od Nyx. Ale my po teto zkoušce zůstaneme a vytrvame, budeme se modlit k naši milosrdne Bohyni, ktera tyto mylne mlaďata přivede zpět k nam.”

Neferet viděla pochyby v očich některych jejich posluchačů. S teměř rozpoznatelnymi pohyby, mavala jen prsty, ukazujic dlouhe, červene konečky nehtů naostřene směrem k pochybovačům a odpůrcům.

Temnota odpověděla, zaměřila se na ně, ulpěla na nich, čimž se jejich mysl stavala zmatena, přes zmatek zdanlivě zastřela bolest a pochybnosti a strach. “Teď odejděte do svych pokojů, každy zapalte svičku barvy živlu, ktery je vam nejbližši. Věřim, že Nyx uslyši tyto směřovane modlitby a bude pro ni snadnějši nas přes tento čas utrpeni a svarů najit.”

“Neferet, co hořici tělo? Neměli bychom i nadale držet u něj straž?” zeptal se Drak Lankford.

Byla opatrna, aby v jejim hlase nebylo slyšet opovrženi. “Mate na to pravo, šermiřsky mistře. Ti z vas, kteři cti Jacka vezměte fialovou svičku ducha a hoďte ji na hranici, až budete odchazet. Bojovnici synů Erebovych budou držet straž nad tělem zbytek noci.” A tak jsem se zbavila obou moci Ducha svičky, jak plameny spali svičky a obtěžujici přitomnost přiliš mnoha bojovniků, pomyslela si Neferet.

“Jak si přejete, kněžko,” řekl Drak a uklonil se ji.

Sotva mu věnovala pohled. “Teď se s vami musim rozloučit. Věřim, že Nyktino poselstvi pro mě bylo vicevrstve. Něco řika memu srdci, abych si udělala pauzu. Musim se modlit a meditovat.”

“Co řikala Nyx, bylo, aby vas nikdo nerušil?”

Neferet začala rychle ustupovat pryč od zvědavych oči školy noci, když ji zastavil Lenobiin hlas. Musela zůstat a vyslechnout, co chtěla řici, byla zahnana do pasti, Neferet to v duchu uznala. Obratila se k ni. Neferet neměla rada pani koni. S jednim mavnutim prstu k ni poslala Temnotu a byla překvapena, stejně jako znepokojena tim, že Lenobia pohledem těkala kolem sebe, jako by mohla skutečně vidět vlakna Temnoty.

“Ano, to, co řekla Nyx, bylo opravdu, aby mě nikdo nerušil,” promluvila Neferet.

Najednou se stahla pozornost každeho z pani koni zpět na ni. “Mohla bych řict, že bohyně je hluboce znepokojena naši školou noci. Moli jste ji slyšel mluvit o rozkolu, v našem světě, ktery se tady děje. Varovala mě. Kež bych mohla najit znameni, aby se to nestalo.”

“Ale odpustila Refaimovi. Neměli bychom taky?”

“Bohyně odpustila tomuto stvořeni. Ale neznamena to, že ho musime trpět mezi nami,”

elegantně přejela rukou směrem k Drakovi Lankfordovi, ktery stal se svěšenou hlavou vedle hranice. “Naš syn Erebův je na spravne adrese. Je smutne, že přiliš mnoho mladych mlaďat bylo svedeno z cesty Zoey a Stevie Rae. Jak řekla Nyx v noci, odpuštěni je dar.

Doufejme, že kvůli Zoey mame bohyninu přizeň, ale pote, co zde udělala, obavam se, že jsme jeji přizeň ztratili.” Zatimco lide hleděli na ni a uboheho Šermiřskyho mistra, Neferet hladila vzduch, tahala ze stinů stale vice a vice vlaken Temnoty. Pak machla rukou a vyhodila je ven na dav, potlačovala usměv spokojenosti při stenani a zmatku, když bolesti naplněne vzdechy dosahly k jejim ušim.

“Odejděte, jděte do svych pokojů, modlete se a odpočivejte. Dnešni večer byl zcela naročny pro nas všechny. Necham vas teď v klidu, a jak bohyně řekla, přeji vam, abyste byli požehnani.”

Neferet přešla přes střed nadvoři, šeptala si: “Doufam, že tam bude! Bude na mě čekat!”

Sebrala svou moc, citila, jak pulzuje v rytmu Temnoty, a pak se dala unašet, nechala vyzvednout sve nově nesmrtelne tělo a odnest se na bezbarvych křidlech smrti, bolesti a zoufalstvi.

Ale dřive, než mohla dosahnout budovy Mayo, kde věděla, že na ni bude čekat Kalona, Neferet ucitila velky přiliv sily.

Zasahla ji dalši vlna. Neferet si nebyla jista, jestli ji přikazala zastavit, nebo zda ji chlad zmrazil, tak jako tak, se ocitla na křižovatce Peoria a 11. ulice. Tsi Sgili zastavila a rozhledla se kolem sebe, snažila se zjistit, odkud to jde.

Hřbitov vlevo přitahl jeji pozornost, a to jednoduše proto, že tam byly tlejici zbytky lidi, což ji pobavilo. Citila cosi z jeho středu. Jedinym pohybem Neferet uchopila pulzujici Temnotu a přinutila ji zvednout ji přes špičaty železny plot, ktery obklopoval hřbitov.

Ať to bylo cokoliv, citila, že se to k ni bliži, vola ji, Neferet se přesouvala přizračně mezi starnoucimi nahrobky, rozpadajicimi se pamatkami, ktere člověk považoval za tak uklidňujici. Až nakonec přišla do středu, kde čtyři široke, zpevněne cesty tvořily kruh a visely tam americke vlajky v osvětleni.

Samozřejmě Neferet ho hned poznala. Zahledla už bileho byka předtim, ale nikdy v plne miře. Neferet neměla slov pro jeho dokonalost. Jeho tělo svitilo bile. Jako nadherna perla.

Sundala si Starkovu košili, obnažena se podivala do bykovych naročnych černych oči. Pote se Neferet půvabně svezla na kolena.

“Odhalila ses Nyx. Nyni se odhaluješ mně? Jsi sama sebou, kralovno Tsi Sgili?”

Jeho hlas zněl temně v jeji mysli, posilal chvěni do celeho jejiho těla.

“Nechtěla jsem se ji podrobit. Jsem vaše, to viš. Bohyně a ja jsme rozdělily naše cesty. Už nejsem smrtelna a nepodrobim se jine ženě.”

Obrovsky bily byk vykročil vpřed, což roztřaslo zemi pod jeho velkymi kopyty. Jeho nos se ji dotknul na citlive pokožce, jen vdechnul jeji vůni, a pak jeho studeny dech odvanul, laskal Neferet na nejcitlivějšich mistech, probouzel jeji nejtajnějši přani.

“Takže misto podrobeni bohyni teď budeš chtit pronasledovat padeho nesmrtelneho? “

Neferet pohledla na něj a setkala se s bykovyma černyma bezednyma očima. “Kalona pro mě nic neznamena. Chtěla jsem se mu pomstit za to, že zlomil svůj slib. Je to moje pravo tak učinit.”

Nezlomil přisahu. Nic ho k tobě nevaže. Kalonova duše už neni plně nesmrtelna, hloupě dal kus pryč.

“Opravdu? To je zajimave …“Neferetino tělo zavibrovalo vzrušenim nad touto novou zpravou.

“Vidim, že jsi stale okouzlena myšlenkou na pomstu. “

Neferet zvedla bradu a potřasla dlouhymi kaštanovymi vlasy. “Nejsem okouzlena Kalonou.

Chci jen využit a použit jeho silu.”

Opravdu byl nadherne, bezcitne stvořeni. Bykův jazyk se vinul ven. Lizal Neferetino nahe tělo, přiměl ji, aby citila intenzivni bolest a jeji tělo se chvělo vzrušenim.

“Je to již vice než sto let, co jsem měl tak ochotneho nasledovnika. Myšlenka je to najednou atraktivni. “

Neferet zůstala na kolenou před nim. Pomalu, opatrně se natahla a dotkla se ho. Jeho srst byla chladna jako led, ale kluzka jako voda.

Neferet citila, jak se jeho tělo třaslo v očekavani. Ach, jeho hlas rezonoval v duchu, vstoupil do jeji duše, až se ji zatočila hlava.

“Zapomněl jsem, jak překvapivy dotyk může byt, když je nenuceny. Nestava se často, že bych byl překvapen a ja ti chci za to na oplatku udělat laskavost.”

“Nepotřebuji dalši prospěch Temnoty.” Byk se zasmal a zabručel si v duchu.

“Ano, libiš se mi, proto bych ti chtěl dat dar. “

“Darek?” Vydechla, milovala tu ironii, že Temnota ji chce dat darek potom, co zradila Nyx.

“Co je to?”

“Udělalo by vam radost, kdybych mohl vytvořit služebnika pro vas misto Kalony? Byl by vam k službam, můžete ho použit jako absolutni zbraň. “

“Mohl by byt silny?” Neferet se zrychlilo dychani.

“Pokud bude dobra oběť, měl by byt velmi silny. “

“Temnotě bych obětovala cokoli nebo kohokoli,” řekla Neferet.

“Řekni mi, co chceš pro vytvořeni tohoto stvořeni a dam ti to.”

“Chceš-li vytvořit služebnika, musim mit krev ženy, ktera ma stare vazby k zemi, ktere se dědi po generace. Čim silnějši, čistši, starši žena, tim dokonalejši služebnik.

“Lidska nebo upiři?” zeptala se Neferet.

“Lide maji větši vazbu k Zemi, protože jejich těla se k ni vrati mnohem rychleji než upiři.”

Neferet se usmala. “Vim přesně, kdo by byl dokonalou oběti. Pokud mě k ni dnes večer doneseš, dam ti jeji krev.”

Bykovy černe oči svitily, pobavila ho Neferetina myšlenka. Pak sklonil velke předni nohy, takže zada byla v jeji vyšce. Byla fascinovana jeho nabidkou a svym vyběrem oběti.

“Chceš, abych jela na tobě?”

Bez vahani, Neferet vstala a obešla ho ze strany k jeho hladkemu, kluzkemu tělu. I když byl na kolenou, byl stale obrovsky. Pak ucitila zname vzrušeni moci Temnoty. Sila ji zvedla tak, že obkročmo usedla na jeho masivni zada.

“Představ si v mysli misto, na ktere chceš, abych tě dovezl, kde se tvoje oběť nachazi, a ja tě tam zavedu. “

Neferet si lehla dopředu, objala jeho obrovsky krk a začala si představovat levandulova pole a krasny maly domek z Oklahomskeho kamene s přijemnou dřevěnou verandou…

Linda Heffer

Linda to nerada přiznala, ale jeji matka měla pravdu.

“John Heffer je SU-li.” Řekla nahlas slovo Cherokee pro “Kaně”, což je to, jak jeji matka nazvala Johna prvni noc, kdy se setkali. “No, lhal mi, podvaděl mě, ale blbce ze sebe dělat nehodlam, “řekla spokojeně.

“Protože jsem vyčerpana z toho, jak jsem jej chytila v kostele klatit asistentku na psacim stole!”

Pevně svirala volant, když si přehrala hrozne sceny ve sve mysli.

Myslela si, že by pro něj bylo přijemne překvapeni, kdyby mu přinesla jidlo do jeho kancelaře. John pracoval tolikrat do pozdnich nočnich hodin, měl tolik přesčasů. Ale i po pracovni době zůstaval v praci, pořad měl tolik času pro dobrovolniky v kostele … Linda stiskla rty.

No, teď už věděla, co to vlastně dělal! Nebo spiš, kdo mu to opravdu dělal!

Měla by to vědět. Všechna znameni tu byla, už si ji tak nevšimal, vracel se pozdě domů, zhodil deset liber, a dokonce si nechal vybělit zuby!

Už se ji snažil umluvit. Věděla, že to bude zkoušet dal. Dokonce se snažil dostat jeji odpuštěni už v jeho kancelaři, ale to bylo zatraceně těžke, když měl kalhoty stažene ke kotnikům.

“Nejhorši na tom je, že nebude tvrdit, že mě miluje. Bude chtit, aby to nevypadalo tak špatně. “Linda se kousla do rtů a zamrkala, odmitala plakat. “Ne,” přiznala nahlas pro sebe.

“Nejhorši je, že mě John nikdy nemiloval. Prostě se chtěl předvadět jako dokonaly otec rodiny, a tak mě potřeboval. Naše rodina nikdy nebyla dokonala ani šťastna. Moje matka měla pravdu. Zoey byla v pravu. “

Přemyšleni o Zoey bylo nakonec to, co ji donutilo prolevat slzy. Linda přišla o Zoey. Měla tři děti, ale nejbliže měla k Zoey. Usmala se skrz slzy při vzpomince, jak se se Zoey mivala dobře, jak se spolu stočily do klubička na gauči, jedly hodně nezdrave jidlo a divaly se spolu na Pana prstenů nebo Harryho Pottera, nebo dokonce někdy i Star Wars. Jak je to dlouho, co tomu tak bylo? Roky. Půjde to vůbec znovu? Linda škytla a trochu vzlykla.

Mohla by přijit za Zoey do školy noci? Chtěla by ji vůbec Zoey znovu vidět?

Nikdy by si neodpustila, kdyby John nenavratně zkazil jeji vztah k Zoey.

To byl jeden z důvodů, proč zůstala v autě a jela k domu sve matky. Linda s ni chtěla mluvit, jako matka Zoey, o spravovani jejiho vztahu se Zoey. Linda take chtěla podporu sve silne matky. Chtěla pomoci zůstat stat pevně a nenechat si namluvit Johnem smiřeni.

Ale většinou, chtěla jen svou matku.

Nezaleželo na tom, že byla dospěla žena s dětmi. Stale potřebovala matčiny ruce, aby ji držely a hlas jeji matky aby ji ujistil, že opravdu všechno bude zase v pořadku, že se rozhodla spravně.

Linda byla tak hluboce zamyšlena, že malem minula odbočku k domu sve matky. Zabrzdila a jen těžko se obratila zpět.

Pak zpomalila tak, že se mohla otočit na polni cestě, ktera vedla mezi poli levandule, k domu jeji matky. Už to bylo vice než rok od chvile, kdy tu byla, ale nic se nezměnilo a Linda za to byla vděčna. Měla z toho pocit bezpeči.

Jeji matka byvala rada na verandě a tak tu byl jeden světlomet světla.

Linda se usmala a zaparkovala a vystoupila z vozu. Kdyby nebylo tak pozdě jeji matka Sylvia Redbird by si četla pod touto starou lampou z roku 1920 ve tvaru mořske panny.

Čtyři rano budou brzy i pro ni.

Linda chtěla zaklepat na okenni ram, když uviděla na dveřich napsane, na levanduli vonicim papiře, psani. Vyrazny rukopis jeji matky řikal:

Lindo miláčku, cítila jsem, že možná přijdeš, ale nebyla jsem si jistá, kdy skutečně dorazíš, tak jsem jela pro některá mýdla a sáčky a věci v Tahlequah. Vrátím se zítra. Jako vždy, prosím, buď jako doma.

Doufám, že jsi v pořádku. Mám tě ráda.

Linda si povzdechla. Snažila se citit zklamana a naštvana na svoji matku, ale šla dovnitř.”

Je to opravdu moje chyba. Měla jsem ji dat vědět, kdy přesně přijedu.” Byla zvykla, že jeji matka zvlaštnim způsobem pokažde vi, kdy bude mit navštěvu. “Vypada to, že jeji radar stale funguje.”

Na chvili stala uprostřed obyvaciho pokoje a snažila se rozhodnout, co dělat. Možna, že by měla jit zpět do Broken Arrow.

Možna, že John by ji nechal o samotě, nebo alespoň tak dlouho, dokud si nesežene pravnika a přiměje ho, podepsat papiry.

Ale ona si zvolila pravidlo bez přenocovani s nim v domě během tydne a děti dala ke znamym. Nemusela se vratit. Linda si znovu povzdechla, ale tentokrat vdechla vůni domova sve matky: levandule, vanilka a šalvěj, skutečne vůně z realnych bylin ne jen uměle vůně sviček, takže na rozdil od Plugins, kde John trval na tom, že “svičky vše začadi a stare rostliny jsou zaprašene.“A to rozhodlo. Linda vpochodovala do matčiny kuchyně a šla rovnou k malemu, ale dobře zasobenemu vinnemu stojanu a vytahla červene vino. Chtěla vypit celou lahev vina a přečist si jeden z matčinych romantickych romanů.

Zitra by ji dala matka bylinny čaj, aby ji zbavila kocoviny a pomohla zjistit, jak dostat život zpatky na spravnou cestu, trať, ktera nezahrnovala Johna Heffera, ale zato jeji Zoey.

“Heffer, hloupe jmeno,” řekla si Linda, nalila si sklenici vina a pomalu se napila. “To jmeno je jedne z prvnich věci, kterych se budu muset zbavit!” Divala se do knihovničky sve matky, nemohla se rozhodnout mezi čtenim O něco sexy Kresley Cole, Gena Showalter, nebo Jennifer Rusie Na posledni chvili. To byl velky titulek, rozhodla se pro něj, protože možna, že tentokrat by mohla udělat spravnou věc.

Linda se jen usadila v matčině židli, když někdo zaklepal třikrat na dveře.

Podle jejiho nazoru to bylo uplně pozdě pro navštěvniky, ale nikdy nevěděla, co očekavat v matčině domě, a tak Linda šla ke dveřim a otevřela je.

Upirka, ktera tam stala, byla nesmirně krasna, připadala ji trochu znama a uplně, uplně naha.

25. kapitola

Neferet

“Vy nejste Sylvia Redbird.” Neferet se dívala pohrdavě na fádní ženu, která jí otevřela dveře.

“Ne, jsem její dcera Linda. Moje matka teď není doma,” řekla a nervózně se rozhlédla.

Neferet věděla, že ve chvíli, kdy její lidské oči najdou bílého býka bude v šoku a v tu chvíli její tvář zbledla.

“Ach! Je to…b-býk! Co to dělá? On pálí zem? Pospěšte si! Pospěšte si! Pojďte dovnitř, kde je to bezpečné. Dám vám plášť a pak zavoláme odchyt zvířat nebo policii nebo někoho jiného.”

Neferet se usmála a otočila hlavu, aby se mohla také dívat na býka. Stál uprostřed pole levandule.

Opravdu to vypadalo, jako by hořelo všechno kolem něj.

Neferet věděla přesně, co to bylo.

“On nespálil pole, jen ho zmrazil. Uschlé rostliny nejsou spálené. Ve skutečnosti jsou zmrzlé, “řekla Neferet ve stejném tónu, který často používala ve své třídě.

“Ještě jsem nikdy neviděla býka udělat něco takového.”

Neferet pozvedla jedno obočí na Lindu. “Opravdu vypadá jako normální býk? “

“Ne,” zašeptala Linda. Pak si odkašlala a samozřejmě se snažila, aby to znělo vážně, řekla Neferet, “Omlouvám se. Jsem zmatená. Co se tady děje? Znám tě? Můžu ti nějak pomoct? “

“Není třeba, nemám žádné nejasnosti nebo pochyby. Já jsem Neferet, Velekněžka školy noci v Tulse, vy mi určitě můžete pomoci. Za prvé, řekněte mi, kdy očekáváte, že se vaše matka vrátí. “Neferet měla stále příjemný hlas, i když její mysl byla míchanice emocí: hněv, podráždění, hněvu a strachu.

“Ach, to je důvod, proč jste mi připadala povědomá. Moje dcera Zoey chodí k vám do školy.”

“Ano, vím, znám Zoey velmi dobře.” Usmála se Neferet sladce. “Kdy se vrátí vaše matka?”

“Až zítra. Můžu jí předat zprávu od vás? Abyste tu nemusela čekat jít si obléci šaty nebo tak něco?”

“Žádný vzkaz a žádné roucho.” Neferet odložila svou masku přívětivosti. Zvedla ruku a vytáhla několik úponků Temnoty ze stínů, které byly kolem ní a potom je hodila směrem k té lidské ženě a přikázala, “svažte ji, a přiveďte mi ji sem.” Když Neferet ucítila známý, bolestivý zářez, který byl platbou za ovládání vláken Temnoty, usmála se na obřího býka, a když se k němu blížila, pokývla hlavou, aby tak potvrdila svou náklonnost.

“Zaplatíš mi později, má bezcitná, ” zaburácel v její mysli. Neferet se znovu otřásla potěšením.

Potom se do jejích myšlenek vetřel žalostný lidský křik a přinutil ji podívat se přes své rameno a říci příkaz, “Umlčte ji! Ten řev už nemohu déle snášet.”

Lindiny výkřiky přestaly tak náhle, jak začaly. Neferet vstoupila na zmrzlé levandulové pole, které obklopovalo zvíře, ignorovala chlad na svých bosých nohou a na její nahé kůži, když zamířila přímo k jeho obrovské hlavě a jedním prstem pohladila celou délku jeho rohu, než se před ním elegantně uklonila. Když se zvedla, usmála se do naprosto temných očí a řekla: “mám tvou oběť.”

Býk se podíval přes její rameno.

“Toto není stará, mocná žena. Toto je ubohá žena v domácnosti, jejíž život byl sžírán slabostí.”

“Pravda, ale její matka je čerokézská vědma. Její krev proudí i v těchto žilách.”

“Slabě.”

“Poslouží jako oběť, nebo ne? Můžeš ji využít pro vytvoření mého služebníka?”

“Mohu, ale tvůj služebník bude stejně tak nedokonalý, jako tvá oběť a tato žena má k dokonalosti daleko.”

“Ale naplníš mého služebníka silou, které budu moci poroučet?”

“Naplním. “

“Pak je mým přáním, abys přijal tuto oběť. Nebudu čekat na matku, teď když mám její dceru a stejnou krev.”

“Jak si přeješ, má nemilosrdná. Toto už mě unavuje. Zabij ji rychle, ať se konečně můžeme zabývat jinými věcmi. “

Neferet nepromluvila. Otočila se a přešla k ženě. Ta žena byla ubohá. Ani nebojovala. Vše, co dělala, bylo, že tiše vzlykala, když se úponky Temnoty zařezávaly do jejích rtů, obličeje a po celém jejím těle, tam, kde ji svazovaly.

“Potřebuji čepel, teď.” Neferet natáhla ruku a bezprostřední bolest a chlad jí v ruce zhmotnily dlouhou dýku. Jedním rychlým pohybem Neferet prořízla Lindě hrdlo. Sledovala, jak se oči ženy rozšířily a poté protočily tak, že bylo vidět pouze jejich bělmo, když z ní vytékala její krev.

Zachyť všechnu. Nenech ani trochu její krve dopadnout na zem.

Na býkův příkaz se úponky Temnoty začaly plazit po Lindině těle, přisály se k jejímu hrdlu a k dalším částem jejího těla, ze kterých vytékala krev, a začaly ji do sebe vstřebávat.

Neferet uchváceně sledovala, že z každého úponku vedlo vlákno, které se stáčelo zpět k býkovi a krmilo ho lidskou krví.

Býk zasténal rozkoší.

Když z toho člověka zbyla pouze slupka a býk byl uspokojen a vyplněn její smrtí, Neferet se oddala Temnotě, zcela úplně.

Heath

“Běž dál, Neale!” Heath stáhnul zpátky své ruce a snažil se zaměřit se na dres “Zlatých hurikánů” s tučně vytištěným jménem SWEENEY na zádech.

Sweeney to chytil, potom proběhl kolem party kluků v karmínovo-krémových dresech OU a dal touchdown.

“Jo!” Heath zvednul svou pěst, smál se a křičel. “Sweeney by dokázal chytit i mouchu za letu!”

“Bavíš se, Heathe Lucku?”

Při zvuku Bohynina hlasu se Heath otočil a věnoval Nyx úsměv. “Uh, jo. Je to tu skvělé. Vždycky je tady hra, kde můžu být zadákem, a také perfektní spoluhráči, skvělí fanoušci a když mě fotbal přestane bavit, hned dole v ulici je jezero zásobované okouny, pro které by plakali sami rybáři.”

“A co děvčata? Nevidím žádné roztleskávačky, žádné rybářky.”

Heathův úsměv pohasnul. “Holky? Ne. Teda, mám jen jednu holku, která tu není. To přece víš, Nyx.”

“Jen se ujišťuji,” úsměv Nyx byl stále zářivý. “Posadíš se a promluvíš si se mnou na chvíli?”

“Jo, jasně,” řekl Heath.

Nyx mávla rukou a otřepaná replika fotbalového stadiónu vysoké školy zmizela. Heath najednou zjistil, že stojí nad propastí obrovského kaňonu, tak obrovského, že řeka, která dole protékala, vypadala jako tenká stříbrná nit. Slunce stoupalo nad protější stěnou hřebenu, obloha byla vybarvená fialovou, růžovou a modrou barvou krásného nového dne.

Heath si všiml pohybu ve vzduchu a potom stovek, možná tisíců šumivých koulí, které se řítily dolů do propasti. Některé z nich mu připadaly jako elektrické perly, některé jako koule z minerálů a ještě jiné měly tak jasné barvy, až z nich skoro bolely oči.

“Páni! Tady to je úžasný!” Zastínil si oči rukama. “Co jsou ty věcičky?”

“Duše,” řekla Nyx.

“Vážně, něco jako duchové?”

“Trochu. Ale více jako ty,” řekla Nyx s vřelým úsměvem.

“No, tak to je pěkně divný. Nevypadám jako nic z tohohle. Vypadám jako já.”

“Právě teď ano,” řekla Nyx.

Heath se na sebe podíval, aby se ujistil, že vypadá, no, jako on. Ulevilo se mu nad tím, co viděl a potom se podíval na Bohyni. “Mám se připravit na přeměnu?”

“To záleží zcela na tobě,” řekla Nyx. “Jak bys řekl ve svém světě: Udělám ti jeden návrh.”

“Skvělý! Je fakt hustý dostat nemravný návrh od Bohyně!” Řekl Heath.

Nyx se na něj zamračila. “Není to tento druh návrhu, Heathe.”

“Ah…uh.. omlouvám se.” Heath cítil, jak se mu vaří tváře. Božínku, byl fakt dement. “Nechtěl jsem říct nic nezdvořilého. Jen jsem si dělal srandu…” zakoktal se, přestal mluvit a rukou si protřel obličej. Když se znovu na Bohyni podíval, kysele se na něj usmívala. “Dobře,” začal znovu, ulevilo se mu, že ho nesestřelila bleskem, nebo něčím takovým. “Takže, jaká je ta záležitost?”

“Výborně. Je milé vědět, že mám tvou plnou pozornost. Můj návrh je takovýto: volba.”

Heath zamrkal. “Volba? Mezi čím?”

“Jsem opravdu potěšena, že ses zeptal,” řekla Nyx s trochou sarkasmu, který se objevil v jejím božském hlasu. “Dám ti na výběr ze tří možných budoucností. Ty se můžeš rozhodnout pro jednu z těch tří, ale věz, že předtím, než se pro nějakou rozhodneš a zvolíš si takovou cestu, její výsledek není dán. Budou to jen tvá rozhodnutí, která ji budou tvořit. Co se stane, bude ponecháno náhodě, osudu a vynalézavosti tvé duše. “

“Dobře, myslím, že to mám. Něco si vyberu, ale jakmile si vyberu, budu v tom naprosto sám?”

“S mým požehnáním,” dodala.

Heath se zazubil. “No, v to doufám.”

Bohyně mu úsměv neopětovala. Místo toho se setkala s jeho pohledem a on viděl, že z jejího výrazu vymizel veškerý humor. “Dám ti své požehnání, ale pouze v případě, že najdeš mou cestu. Nemohu žehnat budoucnosti, ve které si vybereš Temnotu.”

“Proč bych to dělal? To vůbec nedává smysl,” řekl Heath.

“Vyslechni mě, můj synu a zvaž možnosti, které ti nabízím, pak porozumíš.”

“Dobře,” řekl, ale něco v jejím tónu hlasu ho znepokojovalo.

“První volbou je to, že zůstaneš zde, na tomto místě. Budeš spokojený, jako jsi byl doteď. Budeš se věčně radovat s mými ostatními dětmi.”

“Spokojený není to samé co šťastný,” řekl Heath pomalu. “Jsem sportovec, ale to neznamená, že jsem pitomý.”

“Samozřejmě, že to není to samé,” řekla Bohyně. “Druhá volba: splníš svůj původní záměr a znovu se narodíš. To by mohlo znamenat, že tu zůstaneš i po staletí a budeš se radovat, ale nakonec z této propasti vykročíš a vrátíš se do říše smrtelníků, aby ses narodil jako člověk, který by mohl opět najít svou spřízněnou duši.”

“Zoey!” Vyřkl jediné slovo, které mu ihned přišlo na mysl, a když její jméno vyslovil tak se divil, proč mu to trvalo tak dlouho. Co to s ním je? Proč na ní zapomněl? Proč se…

Nyx se jemně dotkla jeho paže. “Netrestej se. Onen svět dokáže být opojný. Na svou lásku jsi opravdu nezapomněl, nikdy bys ani nemohl. Jednoduše jsi na nějaký čas uvolnil to dítě uvnitř tebe. Nakonec by před dospělým ustoupilo a ty by sis Zoey pamatoval a lásku k ní také. Za normálních okolností to takto probíhá. Ale dnešní svět není normální a ani naše okolnosti, takže to dítě v tobě přinutím vyrůst trochu rychleji, pokud se tak rozhodneš.”

“Pokud to má co dělat se Zoey, tak říkám ano.”

“Tak mě tedy poslouchej, Heathe Lucku, znovu se můžeš shledat se svou Zoey, zvolíš-li se narodit jako člověk; a já ti dávám svůj slib, že se tak stane. Vy dva jste určeni být spolu, ať už jako upír a jeho spřízněná duše, nebo upír a jeho lidský partner. Toto se stane a ty si můžeš zvolit, aby se to stalo v tomto životě.”

“Tak to si-”

Zvedla svou ruku a tak jej umlčela. “Ještě tu je třetí varianta, ze které můžeš vybírat. Jak jsem již říkala, smrtelný svět se posouvá a otáčí. Velký stín Temnoty v podobě bílého býka získal nečekanou oporu. A díky tomu již není dobro a zlo vyrovnané.”

“No a nemůžeš prostě něco udělat a tak to napravit?”

“Mohla bych, pokud bych své děti neobdařila svobodnou vůlí.”

“Víš, někdy jsou lidi pěkně pitomý a potřebují říkat, co dělat,” řekl Heath.

Výraz Nyx zůstal vážný, ale její tmavé oči se zajiskřily. “Pokud bych začala odebírat svobodnou vůli a kontrolovat rozhodnutí svých synů a dcer, jak by to potom skončilo? Jednoduše by se ze mě stala Bohyně loutek a samy děti by byly mými loutkami?”

Heath si povzdechl. “Myslím, že máš pravdu. Chci říct, že jsi bohyně a tak vůbec, takže jsem si jistý, že víš, o čem mluvíš, ale tohle znělo jednoduše.”

“Snazší se zřídka kdy jeví jako lepší,” řekla.

“Jo, já vím. A to je pěkně na prd,” řekl Heath. “Tak co ta moje třetí možnost? Snažíš se mi říct, že mám co dočinění s dobrem a zlem?”

“Ano, snažím. Neferet se stala nesmrtelnou, stvořením Temnoty. Tuto noc se spojila s nejčistším zlem, které se může objevit v říši živých, s bílým býkem.”

“O tom vím. Něco takového jsem viděl, jak se sem snaží dostat, když jsem umřel.”

Nyx přikývla. “Býk byl probuzen, aby se pohyboval mezi dobrem a zlem ve smrtelném světě. Už jsou to celé věky, co se pohyboval mezi oběma světy, jak to dělá teď.” Heath byl znepokojen, jak se Bohyně zachvěla.

“O co jde? Co se tam dole děje?”

“Neferet byla obdařena Schránkou, prázdnou bytostí, která byla stvořena Temnotou za pomoci oběti, chtíče, chamtivosti, nenávisti a bolesti, což způsobilo, že jej Neferet může plně ovládat. Bude její zbraní, nebo tak si to alespoň sama Neferet přeje. Pokud by její oběť byla dokonalejší, Schránka by byla bezpochyby dokonalou zbraní Temnoty, ale v její tvorbě se stala chyba a tady už na řadu přichází tvá volba, Heathe.”

“Nechápu to,” řekl Heath.

“Schránka měla být bezduchým strojem, ale protože oběť, která býka krmila při jejím vytváření, nebyla dostačující, jsem schopna se stvořené bytosti dotknout.”

“Takže má něco jako Achillovu patu?”

“A ty jsi něčím takovým. Pokud si zvolíš tuto možnost, mohla bych využít chyby při stvoření a přes její slabost vložit tvou duši do, jinak, prázdné Schránky.”

Heath zamrkal, snažil se pochopit tu divnou věc, kterou mu Bohyně vysvětlovala. “Budu vědět, že jsem to já?”

“Budeš vědět jen to, co ví všechny znovuzrozené duše, nejvytříbenější podstatu toho, kdo jsi. Ta nikdy nezeslábne, bez ohledu na to, kolik životů prožiješ.” Nyx se odmlčela, usmála se a dodala: “a samozřejmě, pokud se rozhodneš, poznáš také lásku. Ta také nikdy nevymizí. Ta může být pouze potlačena, nebo postrádána.”

“Moment, moment. Tento tvor je v Zoeyině světě? Teďka?”

“Vzniká tuto noc v moderním světě Zoey, ano.”

“S Neferet? Jako nepřítel Zo?”

“Ano.”

“Takže Neferet chce toho kluka použít proti mojí Zo?” Heath byl totálně vytočený.

“Jsem si docela jistá, že toto je její záměr,” řekla Nyx.

“Hm,” odfrkl si. “Se mnou uvnitř něj, se o to může snažit, ale stejně se mu to nepovede.”

“Předtím, než učiníš své rozhodnutí, musíš pochopit toto: nebudeš vědět, že to jsi ty. Heath bude pryč.

Zůstane pouze tvá podstata, ne tvé vzpomínky a budeš obývat bytost, která byla vytvořena zničit to, co je ti drahé. Velmi lehce můžeš podlehnout Temnotě.”

“Nyx, sečteno a podtrženo: Potřebuje mě Zo?”

“To ano,” řekla Bohyně.

“Tak to si vybírám třetí možnost, chci, abys mě dala do té Schránky,” řekl Heath.

Nyx ho obdarovala zářivým úsměvem. “Jsem na tebe hrdá, můj synu. Věz, že do moderního světa se vrátíš s mým velmi výjimečným požehnáním.”

Ze vzduchu nad ní, Bohyně strhla jedno vlákno něčeho, co Heathovi připadalo jako stříbrná nit, tak jasná, zářivá a krásná, že zalapal po dechu. Kroužila prsty tak dlouho, dokud se nit nezměnila v kouli, která se pradávně leskla a zářila světlem, který zevnitř připomínal měsíční kámen.

“To je fakt hustý! Co to je?”

“Jedna z nejstarší magie. Tento druh magie je zřídkakdy přítomen v moderním světě; civilizaci příliš nestrpí. Ale bílý býk z pradávné magie vytvořil Schránku, tak je správné, aby i má pradávná magie byla ve smrtelném světě.”

Jak Nyx dál mluvila, její zpěvný tón vypadal, že se míchá a doplňuje krásu koule.

Spatři okno do duše

Světlo a magii posílám s tebou

Buď silný, buď statečný, správnou volbu učiň

I když Temnota křičí strašným hlasem

Věž, že já tě pozoruji z výšky

A že odpovědí je vždy láska!

Bohyně na něj hodila zářící kouli a ta vyplnila Heathovy oči, oslepila jej svým magickým světlem a donutila jej zavrávorat. Pak už cítil, jak se převážil přes okraj propasti a padal a padal…

26. kapitola

Neferet

Bolelo ji tělo, ale to Neferet nevadilo. Pravdou bylo, že si tu bolest uživala. Zhluboka se nadechla, automaticky vstřebala zbytky sily bileho byka, ktere se plazily ve stinech soumraku.

Temnota ji posilila. Neferet ignorovala krev, ktera pokryvala jeji kůži a postavila se.

Byk ji nechal na balkoně jejiho bytu. Kalona uvnitř nebyl, ale na tom ji nezaleželo.

Nechtěla ho, protože po dnešni noci jej už potřebovat nebude. Neferet se otočila k severu a spojila se s živlem země. Pozvedla ruce a začala prsty tkat a pročesavat neviditelna, mocna a starověka vlakna magie a Temnoty. Potom hlasem, ktery postradal veškere emoce, začala zařikat tak, jak ji byk nařidil.

Ze země a krve ses zrodil

Dohodu s Temnotou jsem uzavřela

Plný síly, uslyšíš pouze můj hlas

Tvůj život je můj; nemáš na výběr

Dokonči v tuto noc příslib býka

A vždy si libuj v jeho strašlivém, temném světle!

Tsi Sgili hodila Temnotu, ktera se hemžila v jejich rukach, dolů před sebe. Uhodila do kamenne podlahy balkonu. Vypadalo to, jakoby Temnota vybuchla, potom se začala točit, svijet, formovat…

Neferet uchvaceně sledovala, jak dostava podobu. Tělo splyvalo se zaři, ktera ji tolik připominala bykovu perlovou srst. Nakonec se před ni postavil, on se před ni postavil.

Neferet udiveně zavrtěla hlavou.

Byl nadherny, naprosto uchvatny, mlady muž. Vysoky a silny a dokonale tvarovany.

Obyčejny člověk by na něm nedokazal rozpoznat ani naznak Temnoty. Kůže, ktera pokryvala jeho vypracovane svaly, byla hladka a bez vady. Jeho vlasy byly dlouhe, huste a blonďate jako pšenice v letě. Jeho rysy byly dokonale, jeho zevnějšek byl dokonaly.

“Poklekni a ja tě pojmenuji.”

Okamžitě uposlechl a poklekl před ni.

Neferet se usmala a položila zakrvacenou ruku do jeho hebkych, blonďatych hlasů. “Budu ti řikat Aurox, podle starodavnych byků.”

“Ano, pani. Jsem Aurox,” řekl.

Neferet se začala smat a smala se a smala, nestarala se o to, že jeji hlas je zabarveny hysterii a šilenstvim, nestarala se ani o to, že Auroxe nechala klečet na kamennem balkonu, čekajic na dalši jeji přikaz a nestarala se, když odchazela, že ji pozoruje a jeji oči se leskly a zařily světlem, ktere zevnitř připominal měsični kamen …

Zoey

“Jo, ja vim, Nyx mu odpustila a změnila ho v člověka. Tedy tak trochu, protože nevim jak ty, ale ja si myslim, že ostatni lidi se ve dne neměni v ptaky.” Stark zněl super unaveně, ale ne dost super unaveně na to, aby se přestal obavat.

“Je to nasledek za všechny ty špatne věci, ktere udělal,” řekla jsem Starkovi, přitiskla jsem se k němu a snažila se ignorovat plakat Jessici Alby, ktery visel na zdi. Stark a ja jsme si v tunelech pod skladištěm vzali Dallasův pokoj. Trochu jsem to tady uklidila pomoci živlů a každy k tomu ještě přidal spousty stareho, dobreho a obyčejneho drhnuti.

Stale jsme toho měli před sebou dost, ale to misto už začalo byt alespoň trochu obytne a hlavně bylo bez Neferet.

“Dobře, ale stejně je divne, že ještě před chvili byl jednim z Kalonovych oblibenych synů a krakoun,” pokračoval Stark.

“Hele, ja se s tebou nehadam. I pro mě je to divne, ale věřim Stevie Rae a ona ho miluje.”

Zašilhala jsem a Stark se usmal.

“Milovala ho ještě předtim, než se zbavil toho zobaku a peři. Bože. Musim z ni dostat cely přiběh.” Přestala jsem mluvit a zamyslela se. “Zajimalo by mě, co se teď mezi nimi děje.”

“Nic moc. Slunce pravě vyšlo. Je teď ptakem. Hej, Stevie Rae řikala, že ho zavřem do klece, nebo co s nim udělaš?”

Praštila jsem ho. “Nic takoveho jsem neřekla a ty to viš!”

“Chapu,” Stark široce zivnul. “Ale ať děla cokoliv, na vypravěni budeš muset počkat do zapadu slunce.”

“Už je po večerničku, že, chlapečku?” Zeptala jsem se a zazubila se.

“Provokuješ, děvče?”

“Ja a provokovat?” Zasmala jsem se. “Jasně, že jo!”

“Pojď sem!”

Stark mě začal lechtat jako šileny a ja se mu snažila pomstit zatahanim za chloupky na rukou. Vyjekl jako mala holka a pak celou tuhle věc změnil v zapas, ve kterem jsem nějak skončila přimačknuta pod nim.

“Vzdaš se?” Zeptal se mě Stark. Jednou rukou držel obě moje zapěsti a ruce nad mou hlavou, lechtal me ucho svymi rty.

“Ani omylem; nejsi můj šef.” Bojovala jsem, ale marně. Dobře, tak přiznavam, že jsem nebojovala dostatečně tvrdě. Chci řict, byl ke mně přitisknuty a rozhodně mi neubližoval, jakoby mi někdy předtim měl ubližovat, a byl naprosto sexy a ja ho milovala. “Vlastně tě dostanu fakt lehce. Všechno co udělam, bude, že zavolam svoji obrovskou silu živlů a nakopu ti tvůj rozkošny zadek.”

“Rozkošny, jo? Mysliš, že je můj zadek rozkošny?”

“Možna,” řekla jsem mu a snažila se neusmivat. “Ale to neznamena, že bych nemohla živly přivolat.”

“No, tak to musim zaměstnat tvou pusu, abys to nemohla udělat,” řekl.

Když mě začal libat, napadlo mě, jaka je to zvlaštni, užasna a jednoducha věc, obyčejny polibek, ve mě dokaže vyvolat tolik pocitů. Jeho rty byly měkke a vytvařely užasny kontrast oproti jeho tvrdemu tělu. Jak mě stale libal, přestala jsem přemyšlet o tom, jak užasne to bylo, protože to on mě donutil přestat myslet. Vše, co jsem dělala, bylo jen, že jsem citila: jeho tělo, me tělo a naše potěšeni.

Takže jsem opravdu nepřemyšlela nad tim, že mě stale držel za zapěsti, ktere byly uvězněne nad mou hlavou. Nepřemyšlela jsem nad tim, když mi volnou rukou vklouznul pod me XL tričko se Supermanem, ktere jsem použivala jako pyžamo. Stale jsem nepřemyšlela, když se jeho ruka posunula, pod trikem, k mym kalhotkam. Začala jsem myslet, až když se ten polibek změnil. Změnil se z něžneho a hlubokeho v tvrdy. Přiliš tvrdy. Ten polibek byl, jakoby Stark hladověl a ja byla jidlo, ktere by mělo ukončit jeho hlad.

Snažila jsem se vykroutit zapěsti, ale jeho sevřeni bylo pevne.

Otočila jsem hlavu a jeho rty opustily ma usta, aby vytvořily horkou stopu dolu, po mem krku. Snažila jsem si to v hlavě dat dohromady, snažila jsem se přijit na to, co mi tak vadi, když mě kousnul. Silně.

To kousnuti nebylo stejne jako poprve, nebylo stejne jako to na Skye, to bylo něco, co jsme sdileli společně. Něco, co jsme oba chtěli. Tentokrat byl hruby a majetnicky a to rozhodně nebylo nic, co bychom sdileli.

“Au!” Trhla jsem zapěstim a podařilo se mi osvobodit jednu ruku. Strčila jsem ho do ramene. “Starku, to boli.”

Zastenal a jako bych nic neřekla, položil sve tělo na to me, tisknul se na mě. Na sve kůži jsem citila jeho zuby a tentokrat jsem vykřikla a vši silou jsem do něj strčila silněji, ma slova zahrnovalo něco jako Važně! To boli!

Zdvihl se na svych loktech a jeho pohled se setkal s tim mym. Zablesk, ktery jsem v jeho očich viděla asi tak vteřinu, mou duši naprosto roztřasl. Znovu jsem sebou cukla, Stark zamrkal, podival se na mě, jeho obličej byl jeden velky otaznik, ktery se nasledně změnil v šok. Okamžitě pustil me zapěsti.

“Sakra! Omlouvam se, Zoey. Ježiši, omlouvam se! Je ti něco?”

Trochu zběsile mě poplacal a ja jsem jeho ruce odstrčila a zamračila se na něj. “Co mysliš tim, jestli mi něco je? Co to s tebou sakra je? Tohle bylo fakt hrube.”

Stark si přejel rukou po sve tvaři. “Neuvědomil jsem si, nevim proč-” odmlčel se, zhluboka se nadechl a začal znovu. “Je mi to lito. Nevěděl jsem, že ti ubližuju.”

“Kousnul si mě.”

Znovu si promnul tvař. “Jo, v tu chvili to vypadalo jako dobry napad.”

“Bolelo to.” Promnula jsem si krk.

“Ukaž.”

Dala jsem pryč svou ruku a on mi začal prohližet krk. “Je trochu červeny, to je vše,”

sklonil se a polibil mi zraněne misto, super něžně, a potom řekl, “Hele, važně jsem si nemyslel, že jsem tě kousnul tak tvrdě. Opravdu, Zoey.”

“Starku, to sis teda važně myslel. A nechtěl jsi mi pustit zapěsti, když jsem tě o to požadala.”

Stark se dlouze nadechnul. “Dobře, no, už se to vickrat nestane. Ja jen, tak moc jsem tě chtěl a tys mě tak vzrušila-”

Odmlčel se a ja jsem za něj dokončila větu. “-že ses nedokazal ovladnout? Co to ma sakra znamenat?”

“Ne! Ne, to neni ono. Zoey, nemůžeš si přece myslet, že to tak je. Jsem tvůj Valečnik, tvůj Stražce, chranit tě, aby ti nikdo neubližil, je ma prace.”

“Zahrnuje to i tebe sameho?” Zeptala jsem se.

Jeho pohled se setkal s tim mym a stale mě pozoroval. V jeho znamych očich jsem viděla zmatek, smutek a lasku, spoustu lasky. “To zahrnuje i mě. To si važně mysliš, že bych ti ubližil?”

Povzdechla jsem si. Proč z toho děla takovou vědu? Tak se nechal unest, držel mi zapěsti a kousnul mě. Je to chlap.

“Zoey, važně nikdy bych ti neubližil. Dal jsem ti svůj slib a navic tě miluju a-”

“Dobře, pssst.” Přitiskla jsem svůj prst na jeho rty a zavřela je. “Ne, nemyslim si, že bys mi někdy ubližil. Jsi unaveny. Slunce už vyšlo. Prožili jsme šileny den, pojďme spat a dohodneme se na žadnem dalšim kousani.”

“To zni dobře.” Stark rozevřel svou naruč. “Půjdeš ke mně?”

Přikyvla jsem a skočila k němu. Jeho dotek byl normalni: silny a bezpečny, přesto velmi, velmi něžny.

“Mam problemy se spanim,” řekl vahavě pote, co mě polibil na temeno hlavy.

“Ja vim, že maš, už jsem s tebou spala. Bylo to dost vidět.” Polibila jsem ho na rameno.

“Tentokrat se mě nebudeš ptat, jestli bych nechtěl jit za Drakem Lankfordem na terapii?”

“Zůstal. Ze Školy noci s nami neodešel,” řekla jsem.

“To nikdo z profesorů. I Lenobie zůstala a viš, že ta je na sto procent s nami.”

“Jo, nemůže odejit od koni a neexistuje žadny způsob, jak bychom je dostali sem,” řekla jsem. “Mimochodem, Drak je jiny. Nějak to citim. Rephaimovi neodpustil, i když mu sama Nyx řekla, že by měl.”

Citila jsem, jak Stark přikyvuje. “To bylo špatne. Ale viš, ja bych taky neodpustil někomu, kdo by tě zabil.”

“Bylo by to to same, jako kdybych měla Kalonovi odpustit za Heatha,” řekla jsem tiše.

Starkovy ruce si mě přitahly bliž. “Mohla bys to udělat?”

“Ja nevim. Upřimně, nevim-” zavahala jsem.

Pobidl mě. “Jen do toho. Můžeš mi to řict.”

Propletla jsem s nim prsty a řekla, “Na Onom světě, když jsi byl, ehm, mrtvy-” sotva jsem to slovo vyřkla a rychle jsem pokračovala- “Tam byla Nyx.”

“Jo, to jsi mi řikala. Přinutila Kalonu, aby zaplatil svůj dluh za zabiti Heatha a přivedl mě k životu.”

“No, to co jsem ti neřekla, bylo, že Kalona před Nyx ukazoval super emoce. Zeptal se ji, jestli mu někdy odpusti.”

“Co Bohyně řekla?”

“Řekla, aby ji požadal, jestli je jejiho odpuštěni vůbec hoden. Vlastně zněla dost podobně, když dneska večer mluvila k Neferet.”

Stark si odfrknul. “To neni dobre znameni pro Neferet, ani pro Kalonu.”

“Jo. To teda neni. Každopadně, můj nazor je, no, ne že bych si hrala na bohyni, nebo tak něco, ale moje odpověď o odpuštěni Kalonovi se hodně podoba tomu, co jemu a Neferet řekla Nyx. Myslim, že skutečne odpuštěni je dar, ktere se musi zasloužit, a nemusim se starat, jestli o něj Kalona požada, pokud o to vůbec stoji, vzhledem k tomu, že ja nevidim, že by o to stal.”

“I když dal dneska večer Rephaimovi volnost,” slyšela jsem v jeho hlase rozporuplne pocity. Chapala jsem je. Taky jsem je měla.

“Přemyšlela jsem o tom a jedina věc, ktera mě napadla je, že Kalona z toho bude nějakym způsobem těžit,” řekla jsem.

“Což znamena, že musime Rephaima hlidat,” řekl Stark. “Řekneš to Stevie Rae?”

“Jo, jenže ona ho miluje,” řekla jsem.

Stark znovu přikyvnul. “A když někoho miluješ, nedokažeš vždy vidět realisticky.”

Trochu jsem se natočila, ale jen tak, abych na něj viděla. “To řikaš z vlastni zkušenosti?”

“Ne, ne, ne,” řekl rychle a věnoval mi unaveny, ale arogantni usměv. “Ne ze zkušenosti, pouze z postřehů.” Stark se lehce zavrtěl a ja se k němu znovu stulila. “Je čas na spanek, polož si svoji hlavu, ďouče, ať si mohu odpočinout.”

“Tak fajn. Teď zniš jako ten děsivy Seoras.” Podivala jsem se na Starka a zavrtěla hlavou.

“Pokud ti začne růst bila bradka jako jemu, vyhodim tě.”

Stark si mnul bradu, jakoby to bral v uvahu. “Nemůžeš mě vyhodit. Upsal jsem se ti na cely život.”

“Přestanu tě libat.”

“Žadna bradka, děvče,” zazubil se.

Usměv jsem mu opětovala a přemyšlela, jak jsem rada, že se mi “upsal na cely život” a jak moc jsem doufala, že to znamenalo, že tuhle “praci” bude mit hodně, hodně dlouho.

“Hele a co tohle: klidně spi, zatimco ja zůstanu ještě chvili vzhůru?” Jeho tvaře jsem vzala do svych rukou. “Dnes večer budu sveho Stražce hlidat ja.”

“Děkuju,” řekl važněji, než jsem očekavala. “Miluju tě, Zoey Redbirdova.”

“A ja tebe, Jamesi Starku.”

Stark otočil hlavu a polibil vnitřni stranu me dlaně, kam mi Bohynině umistila složite tetovani. Když zavřel oči, jeho tělo se začalo uvolňovat. Pohladila jsem jeho huste, hněde vlasy a kratce zapřemyšlela, jestli mi Nyx ještě přida nějake dalši. Dala mi je a potom je zase odebrala, nebo alespoň to mi řekli kamaradi, že zmizely, zatimco moje duše byla na Onom světě, a pak, když jsem se vratila zpět, mi je Nyx znovu dala. Možna tohle byla nějaka sada, možna už jich prostě vic dostat nemůžu. Snažila jsem se rozhodnout, jestli to bylo dobre, nebo špatne, když se ma vička stala přiliš těžka na to, aby zůstavala otevřena. Pomyslela jsem si, že je alespoň na okamžik zavřu, Stark určitě spi, takže by možna ničemu neuškodilo …

Sny jsou tak divne. Zdalo se mi, že jsem letěla jako Superman, vite co, s rukama před sebou a tak trochu mě vedly a ve sve hlavě jsem slyšela znělku, ktera je v těch cool, starych supermanskych filmech, ty s uchvatnou Christopher Reeveovou, ale potom se všechno změnilo.

Znělku nahradil hlas moji mamky.

“Jsem mrtva!” Řekla.

Hlas Nyx reagoval okamžitě: “Ano, Lindo, jsi.”

Sevřel se mi žaludek. Je to jen sen. Opravdu zly sen!

“Pohleď dolu, me ditě. Je důležite, abys toho byla svědkem. ” Když do me mysli zašeptal Bohynin hlas, věděla jsem, že realita se prosakuje do řiše snů.

Nechtěla jsem. Opravdu, strašně moc jsem nechtěla, ale podivala jsem se dolů.

Pode mnou bylo to, co mi připadalo jako vstup do řiše Nyx. Byla tam obrovska tma, do ktere jsem skočila, abych svou duši dostala zpět do sveho těla. Taky tam byl obrovsky vytesany kamenny oblouk, ktery stal na tvrde zemi a na druhe straně oblouku se tahl Nyxin magicky haj, počinaje Uzlovym stromem, ktery byl zvětšenou verzi toho, kde jsme si se Starkem svazali sve sny, během překrasneho dne na ostrově Skye.

A pravě v tom kamennem oblouku stala moje mamka a divala se na Nyx.

“Mami!” Zavolala jsem, ale ani Bohyně, ani moje mamka, nereagovala na můj hlas.

“Buď svědkem, ale tiše, me ditě. “

Tak jsem se nad nimi vznašela a sledovala je, zatimco něme slzy stekaly dolu po me tvaři.

Moje mamka se divala na Bohyni. Konečně promluvila, tenkym, vystrašenym hlasem: “Takže Bůh je žena, nebo mě me hřichy poslaly do pekla?”

Nyx se usmala. “Zde nas netrapi hřichy minulosti. Zde, na Onom světě, se starame pouze o svou duši a to, jakou podstatu si vybereme přenašet: Světlo nebo Temnotu. Je to jednoducha věc, opravdu.”

Mamka si skousla rty a pak řekla: “Co přenašim ja? Světlo nebo Temnotu?”

Nyxin usměv nevahal. “Řekni mi, Lindo, co sis vybrala?”

Srdce se mi skoro zastavilo, když jsem sledovala, jak moje mamka začala brečet. “Až do nedavne doby, myslim, že jsem byla spiše na te špatne straně.”

“Mezi tim, byt slaby a byt zly, je opravdu velky rozdil,” řekla Nyx.

Mamka přikyvla. “Byla jsem slaba. Nechtěla jsem byt. Jenomže můj život byl jako sněhova koule, ktera se valila dolů z hor a ja nedokazala najit cestu ven z te laviny. Ale ke konci jsem se o to snažila. To proto jsem byla v domě sve matky. Chtěla jsem si dat svůj život konečně do pořadku, a znovu byt se svou dcerou Zoey. Ona je-” mamka se zastavila. Jeji oči se rozšiřily pochopenim. “Vy jste Zoeyina Bohyně, Nyx!”

“Ano, to vskutku jsem.”

“Ach! Takže Zoey sem jednou přijde?”

Objala jsem se svymi pažemi. Měla mě rada. Mamka mě važně měla rada.

“Bude. Ale doufam, že ne po mnoho a mnoho let.”

Mamka se vahavě zeptala, “Smim vstoupit a čekat na ni?”

“Smiš.” Nyx rozšiřila svou naruč a řekla, “Vitej na Onom světě, Lindo Redbirdova. Nech bolesti, litost a ztratu za sebou a nes s sebou lasku. Vždy pouze lasku.”

A potom moje mamka a Nyx zmizely za asistence zařiveho zablesku světla. Ležici na kraji postele jsem se probudila, rukama jsem se stale objimala a pořad jsem brečela.

Stark se okamžitě vzbudil. “Co se děje?” Posunul se ke mně a přitahnul si mě do naruči.

“M-moje mamka. O-ona je mrtva,” vzlykala jsem. “Va-važně mě měla rada.”

“Samozřejmě, že měla Zoey, samozřejmě, že ano.

Zavřela jsem oči a nechala Starka, aby o mě pečoval, když jsem brečela bolesti, litosti a ztratou, dokud vše, co mi zbylo, byla laska. Navždy jen laska.