Sylvia Day

Crossfire 01. Obnažená

Kapitola první

„Měli bychom jít oslavovat někam do baru.” Důrazné prohlášení mého spolubydlícího mě nijak nepřekvapilo. Cary Taylor si dokázal najít záminku k oslavě, i kdyby měla být sebemenší a sebeméně významná. Vždycky jsem to považovala za součást jeho osobního kouzla. „Jít se namazat večer před nástupem do nového zaměstnání je podle mě rozhodně špatný nápad.” „Ale no tak, Evo.” Cary usedl na podlahu našeho nového obývacího pokoje mezi půl tuctu stěhováckých beden a blýskl na mě svým podmanivým úsměvem. Vybalovali jsme už několik dní, ale přesto pořád vypadal úžasně. Štíhlý, tmavovlasý a zelenooký Cary byl ten typ muže, co jen zřídkakdy nevypadá absolutně úchvatně, ať se děje, co chce. Mohlo by mi to i vadit, kdyby to pro mě nebyl nejdražší člověk na světě.

„Nemluvím o flámu,” naléhal. „Jenom sklenku vína, nebo dvě. Můžeme zaskočit na šťastnou hodinku a v osm jsme doma.”

„Nevím, jestli se stihnu vrátit včas,” ukázala jsem na svoje jogínské kalhoty a přiléhavý nátělníček. „Až si změřím, jak dlouho mi trvá cesta do práce, chci jít do fitka.”

„Jdi rychle a cvič ještě rychleji.” Caryho dokonale předvedené zvednuté obočí mě rozesmálo. Jednoznačně jsem očekávala, že jeho milionový obličej se jednoho krásného dne objeví na billboardech a v módních časopisech po celém světě. Ať se tvářil jak chtěl, byl úchvatný. „Co takhle zítra po práci?” navrhla jsem náhradní řešení. „Jestli přežiju první den, bude to důvod k oslavě.”

„Platí. Zasvětím novou kuchyni a udělám večeři.”

„Hm ” Vaření patřilo ke Caryho radostem, ale nikoli k jeho talentům.„Skvělé.”

Odfoukl si zatoulaný pramínek vlasů z obličeje a široce se na mě usmál.„Máme kuchyň, pro kterou by většina restaurací byla ochotna vraždit. Tam se nedá nic zvorat.”

Pochybovačně jsem zamířila ven, rozhodnutá vyhnout se hovoru o vaření. Sjela jsem výtahem do přízemí a usmála se na vrátného, když mě s rozmáchlým gestem vypouštěl na ulici.

Ve chvíli, kdy jsem vykročila ven, mě vůně a zvuky Manhattanu objaly a začaly lákat k průzkumu. Nejenže jsem byla na druhém konci země od svého dřívějšího domova v San Diegu, připadalo mi, jako bych se ocitla v jiném světě. Dvě velké metropole, jedna nekonečně umírněná a smyslně lenivá, druhá kypící životem a frenetickou energií. Ve svých snech jsem si představovala život v brooklynském domě bez výtahu, ale jako poslušná dcera jsem se místo toho ocitla na Upper West Side. Kdyby se mnou nebydlel Cary, byla bych v tom rozlehlém bytě, kde bylo měsíční nájemné vyšší, než co většina lidí vydělá za rok, zoufale osamělá.

Vrátný mi zasalutoval. „Dobrý večer, slečno Tramellová. Budete dnes večer potřebovat taxi?” „Ne, díky, Paule.” Zhoupla jsem se na zaoblených podrážkách svých sportovních bot. „Projdu se.”

Usmál se. „Od odpoledne se ochladilo. Mělo by to být konečně příjemné.”

„Prý si tady mám užívat červnové počasí, než začne být hnusně horko.”

„Velmi dobrá rada, slečno Tramellová.”

Vystoupila jsem zpod moderního skleněného krytého vchodu, který se poněkud tloukl s věkem budovy a jejího okolí. Užívala jsem si relativního klidu naší ulice, lemované stromy, než jsem vstoupila do ruchu a dopravního shonu na Broadwayi. Doufala jsem, že jednoho krásného dne s ním splynu, ale prozatím jsem si pořád ještě připadala, jako bych se za Newyorčanku jen vydávala. Měla jsem tu adresu a práci, ale pořád ještě jsem se trochu bála metra a dělalo mi potíže mávat na taxíky. Snažila jsem se nechodit po městě s vyvalenýma očima a duchem nepřítomná, ale bylo to těžké. Prostě tu toho bylo moc k vidění a prožívání. Příval vjemů to byl úžasný, pach automobilových zplodin smíšený s vůněmi jídel z vozíků všudypřítomných stánkařů, pokřik kramářů ve spojení s hudbou pouličních umělců,

ohromující rejstřík obličejů a stylů a přízvuků, nádherné divy architektury A auta. Ježíši Kriste. Frenetický tok aut, namačkaných těsně na sebe, se vůbec nepodobal ničemu, co jsem kdy kde viděla.

Vždycky se našla nějaká sanitka, policejní auto nebo hasičský vůz, které se snažily proniknout proudem žlutých taxíků pomocí elektronického kvílení sirén, při němž praskaly bubínky. Žasla jsem nad pomalými popelářskými auty, která kličkovala jednosměrnými ulicemi, a nad řidiči balíčkových zásilkových služeb, čelícími hustému provozu tváří v tvář přísným termínům dodání.

Skuteční Newyorčané tím vším křižovali bez námahy a jejich láska k městu pro ně byla pohodlná a známá jako pár oblíbených bot. Nepozorovali páru, stoupající z okének a ventilátorů u chodníků s romantickou rozkoší, a nemrkli ani okem, když jim země zavibrovala pod nohama, protože pod ní burácivě projel vlak metra, zatímco já se zubila jako idiot a vrtěla palci u nohou. New York byl pro mě zbrusu nová láska. Byla jsem uchvácená a bylo to na mně vidět.

Dalo mi tedy opravdu hodně práce, abych se tvářila ledabyle a klidně cestou k budově, kde budu pracovat. Aspoň pokud šlo o práci, dosáhla jsem svého. Chtěla jsem si vydělávat na živobytí vlastními schopnostmi a to znamenalo začínat od píky. Od zítřejšího rána budu asistentkou Marka Garrityho ve firmě Waters Field & Leaman, jedné z nejlepších reklamních agentur ve Spojených státech. Můj otčím, megafinančník Richard Stanton, byl dotčen, když jsem tu práci přijala, namítal, že kdybych byla méně hrdá, mohla jsem pracovat místo toho u nějakého jeho přítele a těžit z konexí.

„Jsi tvrdohlavá jako tvůj otec,” řekl. „Tomu potrvá věčnost, než z policajtského platu splatí tvoje studentské půjčky.”

To byl velký boj, v němž táta nebyl ochoten couvnout. „Ať mě čert vezme, jestli nechám jiného chlapa platit za vzdělání své dcery,” řekl Victor Reyes, když to Stanton nabídl. Respektovala jsem to. Tušila jsem, že Stanton taky, ačkoliv by to nikdy nepřiznal. Chápala jsem stanoviska obou mužů, protože jsem také bojovala o to, abych si mohla ty půjčky splácet sama a prohrála. Pro otce to byla otázka cti. Matka se za něj odmítla provdat, ale nikdy nezakolísal ve svém odhodlání být mým tátou v každém ohledu.

Protože jsem věděla, že nemá smysl se zpětně rozčilovat nebo frustrovat, zaměřila jsem se na to, abych se co nejrychleji dostala do práce. Naschvál jsem se rozhodla změřit si, jak dlouho trvá krátká cesta během pondělní dopravní špičky, takže mě potěšilo, když jsem dorazila k budově Crossfire, kde sídlila firma Waters Field & Leaman, za necelých třicet minut. Zaklonila jsem hlavu a sledovala obrys budovy až nahoru, k úzké stužce oblohy. Crossfire byl velmi seriózní a působivý dům, štíhlá věž ze zářivého safíru, protínající mraky. Z předchozích pohovorů jsem věděla, že interiér za otáčivými dveřmi ve zdobném měděném rámu je neméně úchvatný, s podlahami a stěnami ze zlatě žilkovaného mramoru a s bezpečnostním pultem ochranky a turnikety z leštěného aluminia.

Vytáhla jsem z vnitřní kapsy kalhot svou novou průkazku a ukázala ji dvěma strážným v černých oblecích, kteří měli na starosti ostrahu u vchodu. Stejně mě zastavili, nepochybně proto, že jsem byla velice nepatřičně oblečená, ale pak mě pustili dál. Až vyjedu výtahem do dvacátého patra, budu mít obecný časový rámec, jak dlouho mi potrvá cesta do práce, od dveří ke dveřím. Tečka.

Kráčela jsem k řadě výtahů, když se vnadná, krásně upravená bruneta zachytila kabelkou o turniket a vysypala si ji, přičemž se kolem ní rozprskla záplava mincí. Pršely na mramor a vesele se ku tálely pryč, a já sledovala, jak se lidé tomu chaosu vyhýbají a jdou pořád dál, jako by to neviděli. Podlehla jsem soucitu, dřepla si a spolu s jedním ze strážných pomohla ženě drobné sbírat.

„Děkuju,” řekla a letmo, ustaraně se na mě usmála.

Opětovala jsem úsměv. „Rádo se stalo. Byla jsem při ruce.”

Právě jsem si znovu přidřepla, abych dosáhla na niklák, ležící u vchodu, když jsem narazila do páru luxusních černých polobotek, vyčnívajících pod černými kalhotami, nepochybně šitými na míru. Okamžik jsem čekala, až mi ten muž uhne z cesty, a když neuhnul, zaklonila jsem hlavu a podívala se nahoru. Na míru šitý oblek na mě udělal nemalý dojem, ale opravdovou senzaci z toho udělalo teprve vysoké, silné a štíhlé tělo uvnitř. I když ale byl ten chlap jaksepatří nádherný a sexy, teprve pohled na jeho obličej mě složil jaksepatří na lopatky. Páni. Prostě páni.

Spustil se do elegantního dřepu přímo proti mně. Po zásahu tou přepychovou mužností přímo mezi oči jsem nebyla schopná nic než civět. Jako omráčená.

Pak se ve vzduchu mezi námi něco změnilo.

Jak opětoval můj upřený pohled, změnil se jako by mu z očí spadl kryt, který odhalil spalující sílu vůle, jež mi vysála vzduch z plic. Vyzařoval intenzivní magnetismus a ten sílil, stával se téměř hmatatelným otiskem vibrující a nezdolné energie.

Čistě instinktivně jsem se odtáhla. A žuchla rovnou na zadek.

Lokty mi pulzovaly bolestí z prudkého nárazu na mramorovou podlahu, ale sotva jsem ji vnímala. Byla jsem příliš zaneprázdněná zíráním na muže před sebou. Inkoustově černé vlasy mu rámovaly úchvatnou tvář. Nad strukturou jeho kostí by sochař zaplakal radostí, kdežto pevně tesaná ústa, čepel nosu a intenzivně modré oči byly divošsky nádherné. Ty oči se mírně přimhouřily, zbytek obličeje jevil nacvičenou lhostejnost.

Jeho košile i oblek byly černé, ale kravata dokonale ladila s těmi zářivými duhovkami. Oči měl chytré a pozorné a zavrtával je do mě. Zrychlil se mi tep, rty se mi pootevřely, aby zvládaly rychlejší dech. Hříšně krásně voněl. Ne kolínskou. Možná sprchovým gelem. Nebo šamponem. Ať to bylo co chtělo, sbíhaly se mi z toho sliny, stejně jako z něj.

Natáhl ke mně ruku, přičemž odhalil onyxové manžetové knoflíčky a na první pohled velmi drahé hodinky.

S chvějivým nadechnutím jsem vložila svou dlaň do jeho. Puls mi poskočil, když stiskl pevněji. Jeho dotek byl elektrizující, paží mi projel takový výboj, až se mi zježily vlasy v týle. Okamžik se nehýbal, mezi arogantními křivkami obočí mu naskočila vráska.

„Nestalo se vám nic?”

Hlas měl kultivovaný a uhlazený, maličko chraplavý, až se mi zatetelilo kolem žaludku. Připomínalo to sex. Mimořádný sex. Okamžik mi připadalo, že by mi možná dokázal navodit orgasmus, jen kdyby dost dlouho mluvil.

Rty jsem měla suché a tak jsem si je olízla, než jsem odpověděla. „Nic mi není.”

Vstal s úspornou elegancí a přitom zvedl i mě. Dál jsme si hleděli do očí, protože jsem nebyla schopná odvrátit pohled. Byl mladší, než jsem se původně domnívala. Odhadovala bych ho na míň než třicet, ale oči měl mnohem zkušenější. Tvrdé a prudce inteligentní.

Cítila jsem, jak mě to k němu přitahuje, jako bych měla kolem pasu uvázaný provaz a on ho k sobě zvolna, ale obrovskou silou navíjel.

Zamžikala jsem, probrala se z poloviční závrati a pustila ho. Nebyl jen krásný byl úchvatný. Byl to ten chlap, co budí v ženě touhu roztrhnout mu košili a sledovat, jak knoflíčky odlétají spolu s jejími zábranami. Měla jsem ho před sebou v civilizovaném, městském, neslýchaně drahém obleku a představovala si přitom syrové, primitivní, nepříčetné milování.

Sklonil se a zvedl průkazku, kterou jsem upustila, aniž jsem si to uvědomila, a zbavil mě tak toho provokativního pohledu. Mozek se mi klopýtavě vrátil na své místo.

Měla jsem na sebe vztek, že se cítím tak trapně, zatímco on se tak dokonale ovládá. A proč? Protože jsem se nechala oslnit, krucinál.

Vzhlédl ke mně a jeho póza, skoro přede mnou klečel, mě znovu vyvedla z rovnováhy. Když vstával, hleděl mi do očí. „Víte jistě, že se vám nic nestalo? Měla byste si na chvilku sednout.” Zalilo mě horko. Náramná krása, vypadat trapně a nemotorně před nejsebejistějším a nejelegantnějším mužem, co jsem kdy potkala. „Jen jsem ztratila rovnováhu. To nic.”

Odvrátila jsem pohled a zahlédla ženu, která prve vysypala obsah kabelky. Děkovala strážnému za pomoc, a pak přistoupila s obšírnou omluvou ke mně. Obrátila jsem se k ní a podávala jí hrst mincí, které jsem posbírala, ale její pohled se zasekl na božstvu v obleku a okamžitě na mě úplně zapomněla. Po chvilce jsem se prostě natáhla a nasypala jí drobné do kabelky. Pak jsem se znovu odvážila pohlédnout na toho fatálního muže a zjistila, že mě pozoruje, i když se bruneta rozplývá vděčností. Vůči němu. Ne vůči mně, samozřejmě, vůči té, která jí doopravdy pomáhala.

Přerušila jsem ji. „Můžu si vzít svůj průkaz, prosím?”

Podal mi ho. Ačkoliv jsem se snažila převzít průkazku, aniž jsem se ho dotkla, otřely se jeho prsty o mé a znovu do mě vyslaly elektrický náboj.

„Děkuju,” zamumlala jsem, proklouzla kolem něj a vyšla otáčivými dveřmi na ulici. Zastavila jsem se na chodníku a lokala newyorský vzduch, čpící milionem různých vůní, z nichž některé byly lahodné a jiné spíš odpuzující.

Před budovou stál lesklý, černý Bentley SUV a já uviděla v neposkvrněných zabarvených oknech limuzíny svůj odraz. Byla jsem zardělá a šedé oči se mi přespříliš leskly. Ten výraz jsem ve své tváři neviděla poprvé, vídala jsem ho v zrcadle koupelny vždycky předtím, než jsem vlezla s nějakým mužem do postele. Byl to můj postelový výraz a teď absolutně neměl na mém obličeji co dělat.

Kristepane. Vzpamatuj se.

Pět minut s Hříšným ďáblem a už jsem byla plná nervní, neklidné energie. Ještě jsem cítila tu jeho přitažlivost, nevysvětlitelné nutkání vrátit se dovnitř, kde byl on. Mohla bych se vymluvit na to, že jsem ještě nedokončila to, kvůli čemu jsem do Crossfiru přišla, ale věděla jsem, že bych si za to později nadávala. Kolikrát za den ze sebe chci udělat pitomce?

„Tak dost,” kárala jsem se polohlasem. „Jde se.”

Klaksony se rozeřvaly, když se jeden taxík vtlačil před druhý tak, že mezi nimi zbývalo jen pár centimetrů místa, a pak jeho řidič dupl na brzdy, když drzí chodci vstoupili do křižovatky několik vteřin předtím, než naskočila zelená. Následoval pokřik, kanonáda sprosťáren a gestikulace, ale v ničem z toho nebyl skutečný hněv. Během několika vteřin všichni zúčastnění na incident zapomněli, vždyť to byl jen mžik v přirozeném tempu města.

Když jsem splynula s proudem chodců a vydala se k posilovně, měla jsem na rtech úsměv. Ach New Yorku, říkala jsem si, už zase uklidněná. Ty jsi za všechny prachy.

˙˙˙

Měla jsem v plánu rozehřát se na běžeckém pásu a pak završit hodinu cvičením na několika strojích, ale když jsem si všimla, že za chvíli začne lekce kickboxu pro začátečníky, vydala jsem se místo toho za zástupem čekajících studentů. Než bylo po všem, byla jsem zase ve své kůži. Svaly se mi chvěly dokonalou únavou a věděla jsem, že až později zalehnu, budu tvrdě spát. „Šlo ti to fakt dobře.”

Otřela jsem si pot z obličeje ručníkem a pohlédla na mladíka, který ke mně promluvil. Byl štíhlý, vláčně svalnatý, měl bystré hnědé oči a pleť barvy bílé kávy, dokonalou a bez poskvrnky. Jeho řasy byly záviděníhodně husté a dlouhé, kdežto hlava oholená.

„Děkuju.” Lítostivě jsem zacukala ústy. „Bylo hodně vidět, že tu jsem poprvé, co?”

Zazubil se a podal mi ruku. „Parker Smith.”

„Eva Tramellová.”

„Máš přirozený talent, Evo. Při troše tréninku bys mohla být doslova zabijácká. Ve městě jako New York se bez umění sebeobrany neobejdeš.” Ukázal na korkovou nástěnku, zavěšenou na zdi. Byla pokrytá navštívenkami a letáky, připevněnými napínáčky. Odtrhl z ní jeden svítivě zbarvený list papíru a ukázal mi ho. „Slyšelas někdy o krav maga?”

„Viděla jsem to v jednom filmu s Jennifer Lopezovou.”

„Já to učím a tebe bych učil moc rád. Tohle jsou moje webovky a číslo do studia,” podal mi navštívenku.

Obdivovala jsem jeho přístup. Byl přímý, stejně jako jeho pohled, a usmíval se upřímně. V duchu jsem se ptala, jestli mě nechce sbalit, ale byl tak pohodový, že se to nedalo s jistotou poznat.

Parker si založil paže na prsou, čímž předvedl parádní bicepsy. Měl na sobě černé tričko bez rukávů a dlouhé šortky. Jeho conversky vypadaly příjemně obnošeně a z výstřihu mu vylézaly vytetované ornamenty. „Na webových stránkách jsou hodiny, kdy probíhají lekce. Měla by ses přijít podívat a zkusit, jestli tě to bude bavit.”

„Rozhodně o tom budu uvažovat.”

„To udělej.” Zase mi podal ruku a jeho stisk byl pevný a sebejistý. „Doufám, že se uvidíme.”

˙˙˙

V bytě to pohádkově vonělo, když jsem se vrátila domů, a z reproduktorů oduševněle šveholila Adele. Podívala jsem se směrem ke kuchyni a uviděla, jak se Cary pohupuje v rytmu hudby, zatímco něco míchá na sporáku. Na lince stála otevřená láhev vína a dvě číše, z nichž jedna byla do poloviny naplněná červeným vínem.

„Hej,” zavolala jsem a přistoupila blíž. „Co to vaříš? A stihnu se ještě osprchovat?”

Nalil víno do druhé číše a přisunul mi ji přes barový pult a jeho pohyby byly trénované a elegantní. Na první pohled by nikdo nepoznal, že strávil dětství na pochodu mezi drogově závislou matkou a pěstounskými rodinami, načež následovalo dospívání v nápravně výchovných ústavech pro mladistvé a státních rehabilitačních střediscích. „Pastu s masem a omáčkou. A se sprchou počkej, večeře je hotová. Bavila ses?”

„Jak jsem dorazila do fitka, tak už jo.” Přitáhla jsem si jednu barovou stoličku z týkového dřeva a usedla na ni. Vyprávěla jsem mu o lekci kickboxu a Parkeru Smithovi. „Nechceš jít se mnou?”

„Krav maga?” Cary zavrtěl hlavou. „To je tvrďárna. Byl bych samá modřina a přišel bych o práci. Ale půjdu se na to s tebou mrknout, jen pro případ, že by ten chlap byl podvodník.” Sledovala jsem, jak slévá těstoviny do připraveného cedníku. „Podvodník, jo?”

Táta mě naučil hodně dobře číst v lidech, proto jsem taky poznala, že ten bůh v obleku je problém. Obyčejní lidé se usmějí, když někomu pomůžou, jen aby navázali na okamžik spojení, které uhladí cestu.

Ale na druhé straně, já se na něj taky neusmívala.

„Holčičko,” Cary vytahoval ze skřínky misky, „jsi sexy, úchvatná ženská. Mám pochybnosti o každém mužském, který nemá ty koule, aby tě rovnou pozval na rande.” Nakrčila jsem nos. Postavil přede mě misku. Obsahovala salátové těstoviny, nevhodné do omáčky, polité řídkou rajčatovou šťávou s hrudkami mletého hovězího a hráškem. „Něco ti vrtá v hlavě. Copak to je?”

Hmm Popadla jsem rukojeť lžíce, trčící z misky, a rozhodla se jídlo nekomentovat. „Myslím, že jsem dneska narazila na nejnádhernějšího chlapa planety. Možná na nejnádhernějšího chlapa v dějinách světa.”

„Ale? Já myslel, že jsem to já. Povídej.” Cary zůstal na druhé straně pultu, radši jedl vestoje. Sledovala jsem, jak vkládá do úst několik soust vlastního výtvoru, než jsem sebrala dost odvahy, abych taky ochutnala. „Vlastně toho k povídání moc není. Spadla jsem na zadek v hale Crossfiru a on mě zvedl.”

„Vysoký nebo malý? Blonďák nebo tmavý? Vazba nebo štíhlý? Barva očí?”

Zapila jsem druhé sousto vínem. „Vysoký. Tmavý. Štíhlý a zároveň vazoun. Modré oči. Odporně bohatý, soudě podle oblečení a doplňků. A byl šíleně sexy. Znáš to, z některých fešáků se ti hormony nezblázní, kdežto někteří napohled nijak krásní chlapi mají sexappeal jako hrom. Tenhle kluk má obojí.”

V břiše jsem cítila tetelení, jako když se mě prve ten Hříšný ďábel dotkl. V duchu jsem si vybavovala jeho úchvatnou tvář úplně jasně. Mělo by se zakázat, aby byl muž tak nádherný. Ještě pořád se mi nevzpamatovaly všechny zavařené mozkové buňky.

Cary se opřel loktem o pult, dlouhá ofina mu zakryla jedno ledově zelené oko. „No a co se stalo potom, co ti pomohl?”

Pokrčila jsem rameny. „Nic.”

„Nic?”

„Odešla jsem.”

„Cože? Ty sis s ním nezaflirtovala?”

Snědla jsem další sousto. To maso vlastně nebylo špatné. Nebo jsem jenom měla hlad. „Nebyl to ten druh chlapa, se kterým se dá flirtovat, Cary.”

„Nic takového jako chlap, se kterým se nedá flirtovat, neexistuje. I ti šťastně ženatí si tu a tam rádi trochu neškodně zaflirtujou.”

„Na tomhle chlápkovi nic neškodného nebylo,” opáčila jsem suše.

„Aha, takhle je to.” Cary moudře kývl. „S všiváky bývá zábava, pokud si je nepustíš moc k tělu.”

Samozřejmě se v tom vyznal, muži i ženy všech věkových skupin mu leželi u nohou. Přesto se mu jaksi dařilo vybrat si pokaždé špatně. Chodil se šmíráky a podvodníky a milenci, kteří hrozili, že se kvůli němu zabijou, a s milenci, kteří už byli zadaní, ale neřekli mu o tom Nač si vzpomenete, tím prošel.

„Neumím si představit, že by s tímhle chlapem byla někdy zábava,” řekla jsem. „Na to byl moc intenzivní. Ale stejně se vsadím, že s tou intenzitou bude v posteli fantastický.” „Tak vidíš. Zapomeň na realitu. Prostě používej jeho obličej ve svých fantaziích a přetvoř si ho k dokonalosti.”

Radši ho pustit z hlavy úplně. Změnila jsem téma. „Máš zítra nějaké castingy?”

„Samozřejmě.” Cary se pustil do detailů svého rozvrhu, mezi nimiž byla reklama na džíny, samoopalovací krém, spodní prádlo a kolínskou.

Pustila jsem všechno ostatní z hlavy a zaměřila se na něj a na stoupající křivku jeho úspěchu. Poptávka po Carym Taylorovi den ode dne rostla. Budoval si reputaci mezi fotografy i agentu-rami, protože byl profesionální a spolehlivý. Byla jsem z něj nadšená a také jsem na něj byla moc hrdá. Ušel dlouhý kus cesty a překonal mnoho překážek.

Teprve po večeři jsem si všimla dvou velkých dárkových krabic, opřených ze strany o pohovku. „Co to je?”

„To,” přišel za mnou Cary do obývacího pokoje, „je rozkaz.”

Okamžitě jsem pochopila, že krabice jsou od Stantona a od mámy. Peníze byly něčím, co moje matka potřebovala ke štěstí, a já byla ráda, že Stanton, manžel číslo 3, je schopen uspokojit nejen tuhle její potřebu, ale i všechny ostatní. Často jsem si přála, aby to tím končilo, ale máma se nemohla smířit s tím, že můj pohled na peníze se od jejího liší. „Co zas?” Objal mě paží kolem ramen, což pro něj bylo dost snadné, protože byl o dvanáct centimetrů vyšší než já. „Nebuď nevděčná. Miluje tvou mámu. Hrozně rád tvou mámu rozmazluje, a tvoje máma hrozně ráda rozmazluje tebe. I když se ti to třeba nelíbí, nedělá to kvůli tobě. Dělá to kvůli ní.”

Vzdychla jsem a podřídila se jeho stanovisku. „Co to je?”

„Cetky na sobotní večeři, která se pořádá za účelem shánění financí pro centrum bezplatné právní pomoci. Fantastické šaty pro tebe a smoking od Brioniho pro mě, protože když kupuje dárky mně, dělá to pro tebe. Jsi snášenlivější, když jsem s tebou a poslouchám tvoje remcání.”

„To je tedy sakra pravda. Díky Bohu, že to ví.”

„Ovšemže to ví. Stanton by nebyl takový pracháč, kdyby nevěděl všechno.” Cary mě chytil za ruku a táhl za sebou. „Pojď se podívat.”

˙˙˙

Nazítří ráno jsem prošla otáčivými dveřmi Crossfiru deset minut před devátou. Protože jsem chtěla udělat hned první den co nejlepší dojem, vyrazila jsem v jednoduchých pouzdrových šatech a černých lodičkách, které jsem si nazula místo vycházkových bot ve výtahu cestou nahoru. Plavé vlasy jsem měla díky Carymu svinuté do umného drdolu, podobného osmičce. Já byla při úpravě vlasů úplně neschopná, ale on dokázal vytvořit účesy, které byly luxusními uměleckými díly. Vzala jsem si malé perlové náušnice, které mi dal táta k promoci, a rolexky od Stantona a matky.

Už jsem si začínala myslet, jestli jsem nevěnovala svému zevnějšku příliš velkou péči, ale když jsem vstoupila do haly, vybavilo se mi, jak jsem se válela na podlaze oblečená ve cvičebním úboru a byla jsem ráda, že se vůbec nepodobám tamté nepůvabné dívce. Dva strážní z ochranky si zjevně nedali dvě a dvě dohromady, když jsem jim cestou k turniketům ukázala průkazku.

O dvacet pater výš jsem vystoupila do vestibulu firmy Waters Field & Leaman. Přede mnou byla stěna z neprůstřelného skla, která rámovala dvoukřídlé vstupní dveře do recepce. Recepční u půlměsícovitého stolu uviděla průkazku, kterou jsem přidržela u skla. Stiskla knoflík, který odemykal dveře, a já schovala průkaz.

„Ahoj, Megumi,” pozdravila jsem ji, když jsem vstoupila a neskrývala obdiv nad její brusinkově zbarvenou blůzou. Byla míšenka, určitě měla i trochu asijské krve, a byla velmi hezká. Vlasy měla tmavé a husté, zastřižené do hladkého mikáda, které bylo vzadu kratší a vpředu ostré jak břitva. Šikmé oči měla hnědé a milé, rty plné a přirozeně růžové.

„Evo, ahoj. Mark ještě nepřišel, ale víš, kam máš jít, vid?”

„Samozřejmě.” Zamávala jsem a vydala se chodbou vlevo od recepce až nakonec, kde jsem znovu zahnula doleva a skončila v původně „open-space” kanceláři, nyní rozdělené přepážkami do kójí. Jedna z nich byla moje, a já do ní rovnou vstoupila.

Odložila jsem kabelku a tašku s vycházkovými balerínami do dolní zásuvky praktického plechového psacího stolu a pak jsem zapnula počítač. Přinesla jsem si pár věcí, abych si svůj pracovní prostor zabydlela, a ty jsem teď vytáhla. Jednou z nich byla zarámovaná koláž tří fotek, já a Cary na pláži Coronado, máma a Stanton na jeho jachtě na francouzské Riviéře, a táta ve službě ve svém policejním autě v kalifornském City of Oceanside. Dalším předmětem bylo pestrobarevné aranžmá skleněných květin, které mi Cary dal ráno před odchodem do práce jako „dárek k prvnímu dni”. Postavila jsem ho vedle malého uskupení fotek a vsedě se zaklonila, abych mohla zhodnotit celkový efekt.

„Dobré ráno, Evo.”

Vstala jsem a obrátila se k šéfovi. „Dobré ráno, pane Garrity.”

„Říkejte mi Mark, prosím. Pojďte do mé kanceláře.”

Následovala jsem ho přes chodbu a znovu jsem si říkala, že na mého nového šéfa se moc pěkně kouká, měl zářivě tmavou pleť, upravenou bradku a rozesmáté hnědé oči. Mark měl hranatou bradu a okouzlující trochu křivý úsměv. Byl štíhlý a vytrénovaný a nesl se tak sebevědomě, že to budilo důvěru i úctu.

Pokynul k jednomu ze dvou křesel naproti svému psacímu stolu ze skla a chromu a počkal, až si sednu, než se uvelebil ve svém křesle značky Aeron. Na pozadí oblohy a mrakodrapů působil Mark zdatně a energicky. Ve skutečnosti byl jen nižší manažer zakázek a jeho kancelář byla komůrka v porovnání s těmi, kde seděli ředitelé a vedení, ale vyhlídce se nedalo nic vytknout.

Opřel se dozadu a usmál se. „Už jste se zabydlela v novém bytě?”

Překvapilo mě, že si to pamatuje, ale taky jsem to ocenila. Setkala jsem se s ním při druhém pohovoru a hned se mi zalíbil.

„Víceméně,” odpověděla jsem. „Ještě zbývá vybalit tu a tam nějakou tu zatoulanou krabici.”

„Přestěhovala jste se ze San Diega, viďte? Hezké město, ale úplně jiné než New York. Nestýská se vám po palmách?”

„Stýská se mi po suchém vzduchu. Na zdejší vlhkost si musí člověk zvykat.”

„Počkejte, až uhodí léto.” Usmál se. „Takže jste tu první den a jste má první asistentka, takže budeme muset řešit věci za pochodu. Nejsem zvyklý delegovat úkoly, ale určitě se to brzy naučím.”

Okamžitě jsem se ocitla ve své kůži. „Já se na delegované úkoly těším.”

„To, že vás mám, je pro mě velký krok nahoru, Evo. Rád bych, abyste tu pracovala ráda. Pijete kávu?”

„Káva je jedna z hlavních složek mé stravy.”

„Á, asistentka podle mého gusta.” Jeho úsměv se rozšířil. „Nebudu po vás žádat, abyste mi nosila kávu, ale nevadilo by mi, kdybyste mi pomohla přijít na to, jak fungují ty nové překapávače na porcovanou kávu, co je právě dali do odpočíváren.” Zasmála jsem se. „Beze všeho.”

„Je to smutné, že pro vás nemám nic jiného?” Ostýchavě se podrbal na zátylku. „Co kdybych vám ukázal zakázky, na kterých pracuju, a tím bychom začali?”

˙˙˙

Zbytek dne uplynul jako voda. Mark zabodoval u dvou klientů a absolvoval dlouhou poradu s kreativním týmem, který pracoval na koncepci obchodní školy. Bylo fascinující na vlastní oči sledovat, jak rozmanitá oddělení mezi sebou přebírají štafetu při provádění kampaně od návrhu k výsledku. Klidně bych zůstala přesčas, jen abych získala lepší představu o rozložení kanceláří, ale deset minut před pátou mi zazvonil telefon.

„Kancelář Marka Garrityho. U telefonu Eva Tramellová.”

„Mazej domů, ať můžeme jít na toho panáka, ze kterého ses včera ulila.”

Caryho komická přísnost mě přiměla k úsměvu. „No dobře, no dobře. Už jdu.”

Vypnula jsem počítač a vyklidila pole. Když jsem se ocitla u výtahů, vytáhla jsem mobil, abych poslala Carymu v rychlosti textovku „už jedu”. Cinknutí mě upozornilo, která kabina zastavila v mém patře a já se před ni přesunula, jen krátce jsem vrátila pozornost k telefonu, abych zprávu odeslala. Když se dveře otevřely, udělala jsem krok dopředu. Vzhlédla jsem, abych se podívala, kam jedu, a setkala jsem se s pohledem modrých očí. Zastavil se mi dech. Jediný, kdo byl ve výtahu, byl bůh sexu.

Kapitola druhá

Kravatu měl stříbrnou a košili zářivě bílou, ostrá bezbarvost zdůrazňovala úžasnou modř duhovek. Stál tam s rozepnutým sakem a rukama ledabyle zastrčenýma v kapsách kalhot a pohled na něj byl jako náraz do zdi, o které jsem věděla, že tam není.

Prudce jsem se zastavila, oči upřené na muže, který byl ještě krásnější, než jsem si ho pamatovala. Nikdy jsem ještě neviděla tak černočerné vlasy. Byly lesklé a trochu dlouhé, konečky dosahovaly k límci. Ta sexy délka vlasů byla úžasným doplňkem sexy chlapství úspěšného podnikatele, jako šlehačka na čokoládovém dortu. Jak by řekla moje matka, takové vlasy nosí jen lapkové a démoni.

Ruce se mi zaťaly, jak jsem potlačovala nutkání dotknout se jich a zjistit, jestli jsou na dotek podobné hustému hedvábí, které připomínají.

Dveře výtahu se začaly zavírat. Udělal ležérní krok kupředu a stiskl na panelu tlačítko, aby zůstaly otevřené. „Je tu místa habaděj pro nás oba, Evo.”

Zvuk toho zastřeného, nezaměnitelného hlasu mě vytrhl z okamžité závrati. Odkud zná moje jméno?

Pak jsem si vzpomněla, že včera zvedl mou průkazku, když jsem ji v hale upustila. Vteřinu jsem uvažovala, nemám-li mu říct, že na někoho čekám, abych mohla sjet dolů jiným výtahem, ale pak mi zase začal fungovat mozek. Co se to se mnou sakra děje? Ten chlap očividně pracuje v Crossfiru. Nemůžu se mu vyhnout pokaždé, když ho uvidím, a proč bych taky měla? Jestli je mým cílem, abych se na něj dokázala podívat a vnímat jeho mužnou krásu jako samozřejmost, pak ho musím vídat dost často a zvyknout si na něj jako na kus nábytku. Ha! Jen aby.

Vstoupila jsem do kabiny. „Děkuju.”

Pustil tlačítko a zase couvl. Dveře se zavřely a výtah začal klesat.

Okamžitě jsem zalitovala rozhodnutí sdílet s ním kabinu.

Z jeho přítomnosti mi naskočila husí kůže. V tak malém uzavřeném prostoru byl jako silný zdroj elektřiny, vyzařovala z něj takřka hmatatelná energie a sexuální magnetismus, které mě nutily neklidně přešlapovat. Dech jsem měla stejně trhaný jako puls. Zase mě to k němu nevysvětlitelně táhlo, jako by ke mně vysílal němý požadavek, kterému jsem byla instinktivně naladěna vyhovět.

„Líbil se vám první den v práci?” polekal mě.

Jeho zvučný hlas mě zaplavil svůdným rytmem. Jak sakra ví, že tohle byl můj první den? „Ano, abych řekla pravdu,” odpověděla jsem co nejklidněji. „A vám?”

Cítila jsem, jak pohledem klouže po mém profilu, ale nepřestávala jsem se soustředit na dveře výtahu z vyleštěného aluminia. Srdce mi bušilo v hrudi jako zběsilé, žaludek se mi šíleně chvěl. Měla jsem v hlavě zmatek a nevěděla, co dělat.

„No, můj první den to nebyl,” odvětil s náznakem pobavení. „Ale byl úspěšný. A čím dál, tím lepší.”

Kývla jsem a zmohla se na úsměv, protože jsem neměla zdání, co to mělo znamenat. Výtah zastavil ve dvanáctém patře a přistoupila veselá tříčlenná skupina, která se nadšeně bavila mezi sebou. Ustoupila jsem, abych těm třem udělala místo, a uchýlila se do opačného rohu kabiny, než kde stál Hříšný ďábel. Jenomže on ustoupil spolu se mnou. Zčistajasna jsme u sebe byli blíž než předtím.

Upravil si kravatu s dokonalým uzlem a přitom se otřel paží o moje rameno. Zhluboka jsem nabrala dech a snažila se ignorovat to, jak silně ho vnímám: soustředila jsem se raději na rozhovor, probíhající před námi. Nešlo to. Prostě tu je. Myšlenky se mi rozbíhaly a fantazírovaly o tom, jak má asi pod oblekem pevné tělo, jaký by byl jeho dotek, jak by mohl být dobře obdařený, nebo taky ne

Když výtah dorazil do haly, málem jsem zasténala úlevou. Netrpělivě jsem čekala, až se kabina vyprázdní, a při první příležitosti jsem udělala krok kupředu. Jeho ruka mi pevně dolehla na bedra a vyšel ven po mém boku, kormidloval mě. Pocit z jeho doteku na tak zranitelném místě mnou projel jako příbojová vlna.

Dorazili jsme k turniketům a jeho ruka se odtáhla, překvapivě jsem se cítila podivně zrazená. Pohlédla jsem na něj a snažila se něco vyčíst z jeho výrazu, ale i když se na mě díval, jeho tvář nic neprozrazovala.

„Evo!”

Pohled na Caryho, opírajícího se ledabyle o mramorový sloup v hale, všechno posunul. Měl na sobě džíny, které zvýrazňovaly jeho dlouhatánské nohy, a obrovský svetr tlumeně zelené barvy, odrážející barvu očí. Snadno na sebe upoutal pozornost celé haly. Zpomalila jsem, když jsem se k němu přiblížila, a bůh sexu nás minul, prošel otáčivými dveřmi a plavně vklouzl na zadní sedadlo černého Bentleye SUV se šoférem, které jsem včera navečer viděla stát u obrubníku.

Cary hvízdl, když se vůz dal do pohybu. „Ale, ale. Podle toho, jak jsi na něj koukala, to byl ten chlápek, o kterém jsi mi povídala, ne?”

„No jo. To byl on.”

„Pracujete spolu?” Cary se do mě zavěsil a táhl mě na ulici.

„Ne.” Zastavila jsem se na chodníku, abych se přezula do vycházkových balerínek, a přitom jsem se o něj opřela, zatímco kolem nás proudili chodci.„Nevím, kdo to je, ale zeptal se mě, jestli se mi v práci první den líbilo, takže bych to měla zjistit.”

„No ” Zazubil se a podepřel mi loket, zatímco jsem nemotorně přehupkávala z nohy na nohu. „Netuším, jak v jeho přítomnosti může někdo pracovat. Mně se na chvilku úplně zavařil mozek.”

„To je určitě univerzální efekt.” Narovnala jsem se. „Jdeme. Potřebuju se něčeho napít.”

˙˙˙

Následující den se dostavil v doprovodu mírného pulzování v týle, které mě škádlivě upozorňovalo, že jsem vypila moc vína. Přesto jsem ve výtahu cestou do dvacátého patra nelitovala kocoviny tolik, jak by se patřilo. Mohla jsem si vybrat mezi přemírou alkoholu nebo tornádem s vibrátorem, a ať mě vezme čert, jestli někdy budu mít orgasmus na baterii s Hříšným ďáblem v hlavní roli. Ne že by věděl nebo se i zajímal o to, že jsem z něj nadržená, až šilhám, ale já bych to věděla a nechtěla jsem dopřát jeho představě takové zadostiučinění. Hodila jsem si věci do dolní zásuvky psacího stolu a když jsem zjistila, že Mark ještě nepřišel, došla jsem si pro šálek kávy a vrátila se do své kóje zjistit, co je nového na mém oblíbeném blogu.

„Evo!”

Nadskočila jsem, když se objevil vedle mě a úsměv se mu bíle blýskal v kontrastu s hladkou tmavou pletí. „Dobré ráno, Marku.”

„To tedy je. Vy jste asi můj amulet pro štěstí. Pojďte do mé kanceláře. Vezměte si tablet. Můžete dneska pracovat přes čas?”

Následovala jsem ho, nakažena jeho vzrušením. „Jasně.”

„Doufal jsem, že to řeknete.” Klesl do svého manažerského křesla.

Usedla jsem tam, kde jsem seděla den předtím, a rychle otevřela program„poznámkový blok”.

„Takže,” začal, „dostali jsme požadavek na návrh reklamní kampaně pro vodku Kingsman, a konkrétně přitom padlo moje jméno. Vůbec poprvé.”

„Blahopřeju!”

„Děkuju, ale počkejme s gratulacemi, až tu zakázku opravdu dostaneme. Ještě nás toho dost čeká, i pokud se dostaneme přes stadium požadavku na návrh, a zítra navečer se chtějí se mnou sejít.”

„Jejda. Takové tempo je běžné?”

„Ne. Obyčejně se čeká, dokud není návrh hotový, a teprve pak se s námi zákazník sejde, ale Kingstonku nedávno odkoupily Cross Industries, a ty spolupracují s desítkami firem. Jestli to dostaneme, bude to dobrý kšeft. Oni to vědí a cvičí s námi, a první cvik je setkání se mnou.” „Obyčejně by u toho byl celý tým, ne?”

„Ano, zúčastnili bychom se schůzky jako skupina. Jenže oni vědí, jak to chodí, vědí, že nejdřív se sejdou s některým ředitelem, ale nakonec budou stejně spolupracovat s někým, jako jsem já — takže si mě rovnou vybrali a teď si mě chtějí proklepnout. Ale musím říct, že požadavek na návrh obsahuje daleko víc informací, než na oplátku žádají. Je to víceméně stručné shrnutí, takže jim vážně nemůžu vytýkat, že by byli nepřiměřeně nároční, chtějí jen pečlivost. Což je na místě, když člověk jedná s Cross Industries.”

Přejel si dlaní po drobných kučerách a prozradil tím, pod jakým tlakem se cítí.„Co si myslíte o vodce Kingsman?”

„Hm no Upřímně řečeno, nikdy jsem o ní neslyšela.”

Mark padl zády do křesla a rozesmál se. „Díky Bohu. Já myslel, že jsem jediný. No, dobré na tom je, že není třeba překonávat žádné pomluvy v tisku. Žádné zprávy jsou možná dobré zprávy.”

„Jak vám můžu pomoct? Kromě toho, že zjistím o té vodce, co se dá, a zůstanu přesčas?” Na okamžik sevřel rty, jako by o tom přemýšlel. „Poznamenejte si tohle “

Pracovali jsme přes oběd a ještě dlouho potom, co se kancelář vyprázdnila. Probírali jsme úvodní data stratégů. Bylo něco po sedmé, když Markovi zazvonil smartphone, až mě to náhlé vyrušení z ticha polekalo.

Mark aktivoval hlasitý odposlech a pokračoval v práci. „Ahoj, zlato.”

„Už jsi tu chudinku nakrmil?” otázal se přívětivý mužský hlas v telefonu.

Mark na mě pohlédl přes skleněnou stěnu své kanceláře a řekl: „A já zapomněl.” Rychle jsem odvrátila oči a kousla se do spodního rtu, abych skryla úsměv.

Z telefonu se ozvalo opovržlivé zafunění. „Teprve dva dny v práci, a ty už ji přetěžuješ a mučíš hladem. Dá výpověď.”

„Do háje. Máš pravdu. Steve, zlato “

„Nech si to zlato, Marku. Má ráda čínu?”

Ukázala jsem Markovi zdvižený palec. Zašklebil se. „Ano, má.”

„Tak dobře. Budu tam za dvacet minut. Dej vědět ochrance, že přijdu.”

Téměř přesně o dvacet minut později jsem pouštěla Stevena Ellisona bzučákem do dveří z čekárny. Byl to chlap jako hora, oblečený v tmavých džínách, ošoupaných pracovních botách a pěkně vyžehlené propínací košili. Zrzek s rozesmátýma modrýma očima byl stejně pohledný jako jeho partner, jenom úplně jinak. Všichni tři jsme se sesedli kolem Markova stolu, vy-klopili si na papírové talíře kuře kung pao a hovězí z brokolicí, přidali porce lepkavé bílé rýže a pak se do toho pustili jídelními hůlkami.

Zjistila jsem, že Steven má stavební firmu a chodit s Markem začal už na vysoké škole. Sledovala jsem, jak spolu jednají, a pocítila úžas a špetku závisti. Jejich vztah byl tak krásně funkční, že byla radost být v jejich společnosti.

„Krucinál, holka,” hvízdl Steven, když jsem si potřetí přidávala. „Do tebe to padá. Kam to dáváš?”

Pokrčila jsem rameny. „Nosím to s sebou do fitka. Možná to pomáhá ?”

„Nevšímej si ho,” zubil se Mark. „Steven jen závidí. Musí si hlídat svou dívčí figuru.”

„Houby.” Steven střelil po partnerovi sarkastickým pohledem. „Mohl bych ji vzít na oběd se zaměstnanci. Kdybych si vsadil na to, kolik toho dokáže sníst, třeba bych vyhrál pěkné prachy.”

Usmála jsem se. „To by asi byla legrace.”

„Ha. Já věděl, že jsi kapku divoška. Máš to v úsměvu.”

S pohledem sklopeným do talíře jsem se bránila vzpomínkám na to, jaká divoška jsem bývala v rebelské, sebedestruktivní fázi svého života.

Mark mě zachránil. „Neobtěžuj mou asistentku. A vůbec, co ty víš o divoškách?”

„Vím, že některé se rády kamarádí s gayi. Líbí se jim náš pohled na svět.” Zablýskl širokým úsměvem. „Taky vím pár dalších věcí. Hele netvařte se tak šokovaně, vy dva. Chtěl jsem zjistit, jestli je ten hetero sex taková sláva, jak se o něm tvrdí.”

Pro Marka to byla očividně novinka, ale podle toho, jak mu cukaly rty, si byl v jejich vztahu dost jistý na to, aby mu celý ten hovor připadal zábavný. „Ale?”

„Jak to dopadlo?” zeptala jsem se udatně.

Steven pokrčil rameny. „Nechci tvrdit, že se to přeceňuje, protože jsem očividně nesprávná cílová skupina a poznal jsem velmi omezený vzorek, ale obejdu se bez toho.”

Připadlo mi velmi výmluvné, že Steven dokáže tlumočit svůj příběh terminologií, s níž pracuje Mark. Svěřovali se navzájem s pracovními problémy a naslouchali si, i když oblasti jejich čin-nosti si byly na míle vzdálené.

„Když se vezme v potaz to, jak v současnosti žiješ,” řekl mu Mark a uchopil přitom hůlkami stonek brokolice, „řekl bych, že je to moc dobře.”

Než jsme dojedli, bylo už osm a přišli uklízeči. Mark trval na tom, že mi zavolá taxík. „Mám přijít zítra dřív?” zeptala jsem se.

Steven žduchl do Marka ramenem. „Tys musel v minulém životě vykonat nějaké dobro, že jsi na ni padnul.”

„Myslím, že úplně stačí, když mám v tomhle životě na krku tebe,” opáčil Mark suše. „Hele,” protestoval Steven. „Jsem dobře vychovaný. Sklápím sedátko na záchodě.” Mark po mně střelil rozhořčeným pohledem, zjemnělým citem k partnerovi.„A k čemu je to dobré?”

˙˙˙

Mark a já jsme strávili celý čtvrtek přípravou na schůzku s týmem od Kingsmana, která se konala ve čtyři hodiny. Absolvovali jsme oběd s dvěma kreativci, kteří se zúčastní tvůrčího procesu, až na to dojde, a vyměnili si s nimi spoustu informací. Pak jsme prošli poznámky o webové prezentaci firmy Kingsman a její dosavadní pokrytí ve společenských médiích. Trochu jsem znervózněla, když bylo půl čtvrté, protože jsem věděla, že provoz v ulicích bude pekelný, ale Mark nepřestával pracovat ani poté, co jsem ho upozornila, kolik je hodin. Ve tři čtvrtě na čtyři vyrazil ze své kanceláře se širokým úsměvem a ještě si navlékal sako. „Pojď se mnou, Evo.”

Zamžikala jsem od stolu. „Vážně?”

„Hele, nadřela ses s přípravou. Nechceš vidět, jak to probíhá?”

„Ano, určitě.” Vstala jsem. Protože jsem věděla, že můj vzhled se odrazí i na šéfovi, uhladila jsem si černou úzkou sukni a urovnala manžety hedvábné blůzy s dlouhými rukávy. Nahodilým rozmarem osudu moje karmínová košile dokonale ladila s Markovou kravatou. „Děkuju.”

Vydali jsme se k výtahům a já se trochu lekla, když kabina zamířila nahoru místo dolů. V nejvyšším patře jsme se ocitli v čekárně o hodně větší a zdobnější, než byla v našem dvacátém. Ve vzduchu voněly kapradiny a lilie ze závěsných košíků a na kouřovém skle bezpečnostního vchodu se skvěl matným, směle mužným písmem vyvedený nápis CROSS INDUSTRIES.

Byli jsme bzučákem vpuštěni dovnitř a pak požádáni, abychom chviličku počkali. Oba jsme odmítli nabízenou vodu i kávu a necelých pět minut po příchodu jsme dostali pokyn odebrat se do uzavřené jednací místnosti.

Mark na mě pohlédl a zamrkal, když recepční sáhla po klice. „Připravená?”

Usmála jsem se. „Připravená.”

Dveře se otevřely a Mark mi pokynul, abych vstoupila první. Dbala jsem na to, abych při vstupu měla zářivý úsměv úsměv, který mi zmrzl na rtech při pohledu na muže, který při mém příchodu vstal.

Tím, jak jsem se zčistajasna zastavila, jsem ucpala dveře a Mark mi vrazil do zad, až jsem se zapotácela. Hříšný ďábel mě chytil kolem pasu a zvedl přímo na svou hruď. Vzduch mi unikl z plic naráz a hned v patách za ním veškerý zdravý rozum, který jsem kdy měla. I přes vrstvy oblečení, které nás dělily, byly jeho bicepsy pod mými dlaněmi jako kámen, břicho, dotýkající se mého, připomínalo tvrdý sloupec svaloviny. Když se prudce nadechl, ztvrdly mi bradavky, stimulované připlácnutím k jeho hrudi.

Ach ne. Jsem prokletá. Hlavou mi bleskla rychlopalná série obrazů, znázorňujících, jak bych mohla klopýtat, padat, zakopávat, klouzat nebo se kácet před bohem sexu v příštích dnech, týdnech a měsících.

„Už je to tu zas,” zaševelil a vibrace jeho hlasu mě celou rozbolavěly. „Na vás je vždycky radost narazit, Evo.”

Zarděla jsem se rozpaky a touhou, neschopná sebrat v sobě dost vůle, abych se od něj odtáhla, přestože v místnosti byli dva další lidé. Nijak mi nepomáhalo, že si všímal výlučně jen mě -jeho pevné tělo vyzařovalo zase ten neskutečně podmanivý dojem mocné žádostivosti. „Pane Crossi,” řekl Mark za mými zády. „Promiňte nám ten příchod.”

„Neomlouvejte se. Byl pamětihodný.”

Zapotácela jsem se na jehlových podpatcích, když mě Cross postavil, kolena zesláblá po tom nažhavujícím doteku. Zase byl v černém, košili i kravatu měl světle šedé. Jako vždy mu to až nespravedlivě slušelo.

Jaké to asi je, vypadat tak úžasně? Přece nemůže nikam přijít, aniž způsobí rozruch. Mark natáhl ruku, podepřel mě a jemně odsunul stranou.

Crossův pohled zůstal zaměřený na Markovu ruku na mém lokti, dokud mě nepustila. „Jasně. Tak fajn,” vzpamatoval se Mark. „To je moje asistentka, EvaTramellová.”

„My už se známe.” Cross odsunul židli vedle sebe. „Evo.”

Podívala jsem se po Markovi, co mám dělat, ještě jsem se nevzpamatovala z té chvilky, kdy jsem byla nalepená na sexuálního strojvůdce expresního rychlovlaku.

Cross se naklonil blíž a tiše rozkázal: „Posaďte se, Evo.”

Mark krátce kývl, ale já už se na Crossův povel spouštěla na židli, mé tělo instinktivně poslechlo dřív, než ho mozek dostihl a vznesl námitky.

Následující hodinu jsem se snažila neošívat, zatímco Marka vyslýchali Cross a dvě ředitelky firmy Kingsman, což byly obě hezké brunety v elegantních kalhotových kostýmech. Ta v ostružinovém se obzvlášť usilovala upoutat Crossovu pozornost, kdežto ta v krémovém se soustředěně zaměřovala na mého šéfa. Na všechny tři zjevně zapůsobila Markova schopnost popsat, jak práce naší agentury, a jeho jednání s klientem, zvyšuje prokazatelně hodnotu klientovy značky.

Obdivovala jsem, jak zůstává Mark i pod tlakem klidný, ten tlak vyvíjel Cross, který snadno ovládl celou schůzku.

„Dobrá práce, pane Garrity,” pochválil ho Cross vesele, když končili. „Těším se, že spolu budeme procházet váš návrh, až přijde čas. Co by vás zlákalo ochutnat vodku Kingsman, Evo?”

Polekaně jsem zamžikala. „Prosím?”

Jeho soustředěný pohled mě propaloval. Bylo to, jako by se zaměřoval jen na mě, což jen posilovalo můj respekt vůči Markovi, který musel pracovat pod tíhou toho pohledu celou hodinu.

Crossova židle stála kolmo k podélné straně stolu, přímo proti mně. Pravou paži si opíral o hladkou dřevěnou desku, dlouhými elegantními prsty rytmicky přejížděl po povrchu. Zahlédla jsem jeho zápěstí pod okrajem manžety a z nějakého šíleného důvodu při pohledu na ten kousek zlatavé kůže s mírným popraškem tmavých chloupků na sebe upozornil zapulzováním střed mého ženství. Cross byl prostě tak mužný.

„Které z koncepcí, co tu Mark navrhl, dáváte přednost?” opakoval otázku.

„Myslím, že jsou všechny geniální.”

Jeho krásná tvář zůstala lhostejná, když řekl: „Nechám vyklidit místnost, abych získal váš upřímný názor, jestli to jinak nejde.”

Prsty se mi sevřely kolem područek židle. „Můj upřímný názor jste právě slyšel, pane Crossi, ale jestli to musíte vědět, myslím, že největší cílovou skupinu osloví sexy přepych. Ale chybí mi “

„Souhlasím.” Cross vstal a zapnul si sako. „Máte směr, pane Garrity. Vrátíme se k tomu příští týden.”

Okamžik jsem zůstala sedět, omráčená krkolomným tempem událostí. Pak jsem pohlédla na Marka, který zřejmě kolísal mezi užaslou radostí a zmatkem.

Vstala jsem a vydala se první ke dveřím. Intenzivně jsem vnímala Crosse, kráčejícího po mém boku. To, jak se pohyboval, s živočišným půvabem a arogantní úsporností, bylo velmi vzrušující. Neuměla jsem si představit, že by nebyl v posteli dobrý a agresivní, určitě si bere, co chce, takovým způsobem, že mu to žena celá rozdivočená ráda poskytne.

Cross zůstal u mě po celou cestu až k výtahům. Prohodil pár slov s Markem o sportu, myslím, ale já se příliš soustředila na to, jak na něj reaguji, než aby mě zajímal společenský hovor. Když kabina konečně přijela, vydechla jsem úlevou a kvapně do ní s Markem nastoupila. „Okamžik, Evo,” řekl Cross jakoby nic a zadržel mě za loket. „Hned bude dole,” řekl Markovi a dveře výtahu se před užaslou tváří mého šéfa zavřely.

Cross neříkal nic, dokud se výtah nevydal na cestu dolů a pak znovu stiskl tlačítko přivolávače a zeptal se: „Spíte teď s někým?”

Otázka byla pronesena tak ležérně, až mi vteřinu trvalo, než jsem jeho slova zpracovala. Prudce jsem se nadechla. „Co je vám do toho?”

Hleděl na mě a já viděla totéž co při našem prvním setkání, obrovskou energii a ocelové sebeovládání. Obojí mě přimělo bezděčně o krok ucouvnout. Zase. Aspoň že jsem tentokrát neupadla, dělám pokroky, říkala jsem si.

„Protože s vámi chci spát já, Evo. Potřebuju vědět, kdo mi stojí v cestě, pokud vůbec někdo.” Nenadálý tlak mezi stehny mě přiměl vztáhnout ruku ke stěně, abych udržela rovnováhu. Natáhl se, aby mě podepřel, ale já ho udržela na uzdě zdviženou dlaní. „Možná prostě nemám zájem, pane Crossi.”

Na rtech mu vytanul náznak úsměvu, takže byl hezký ještě nemožněji. Dobrý Bože Cinknutí, které signalizovalo přijíždějící výtah, mě vylekalo. Byla jsem napjatá jako struna. Ještě nikdy jsem nebyla tak vzrušená. Nikdy mě tak palčivě nepřitahoval žádný člověk. Nikdy mě tak neurazil ten, po kom jsem prahla.

Nastoupila jsem do výtahu a obrátila se čelem k němu.

Usmál se. „Tak zatím, Evo.”

Dveře se zavřely a já se sesula na mosazné madlo, přičemž jsem se snažila vzpamatovat. Sotva jsem přišla k sobě, když se dveře otevřely a za nimi se ukázal Mark, přecházející sem a tam po hale v našem patře.

„Ježíšmarjá, Evo,” zamumlal Mark a prudce se zastavil. „Co to sakra bylo?”

„Nemám ani zdání, krucinál.” Mocně jsem vydechla a litovala, že se mu nemohu svěřit s tím matoucím, protivným rozhovorem, co jsem právě vedla s Crossem, ale dobře jsem věděla, že můj šéf není ten správný posluchač. „Co na tom sejde? Víš přece, že ti tu zakázku dá.” Úsměv zaplašil mraky z Markova čela. „Myslím, že by mohl.”

„Jak vždycky říká můj spolubydlící, to by se mělo oslavit. Můžu tobě a Stevenovi rezervovat stůl na večeři?”

„Proč ne? Pure Food and Wine, na sedmou, pokud nás tam vmáčknou. Jestli ne, tak nás něčím překvap.”

Sotva jsme se vrátili do Markovy kanceláře, vrhlo se na nás vedení, Michael Waters, výkonný ředitel a předseda správní rady, a Christine Fieldová a Walter Leaman, výkonná předsedkyně a místopředseda společnosti.

Co nejtišeji jsem se od těch čtyř vytratila a vklouzla do své kóje.

Zavolala jsem do Pure Food and Wine a poprosila o stůl pro dva. Po pořádném vyjednávání a přemlouvání hostitelka konečně podlehla.

Nechala jsem Markovi vzkaz v hlasové schránce: „Dneska máš rozhodně kliku. Na sedmou máš objednanou večeři. Dobře se bavte!”

Pak jsem si píchla odchod a už jsem se nemohla dočkat, až budu doma.

˙˙˙

„Cože řekl?” Cary seděl na protějším konci naší bílé pohovky a vrtěl hlavou.

„Já vím, ne?” Vychutnávala jsem si další doušek vína. Byl to svěží a pěkně vychlazený sauvignon blanc, který jsem koupila cestou domů. „Takhle jsem taky reagovala. Ještě pořád si nejsem jistá, jestli ten rozhovor nebyla halucinace z předávkování jeho feromony.” „No a?”

Zastrčila jsem si na gauči nohy pod sebe a opřela se do kouta. „Co no a?”

„Ty víš co, Evo.” Cary vzal z konferenčního stolku svůj netbook a opřel si ho o zkřížená kolena. „Jdeš do toho, nebo jak?”

„Vůbec ho neznám. Neznám ani jeho křestní jméno, a on to na mě takhle vybalí.”

„On tvoje křestní jméno zná.” Začal ťukat do klávesnice. „A co ta věc s vodkou? Že žádal konkrétně tvého šéfa?”

Ruka, kterou jsem si prohrabávala rozpuštěné vlasy, znehybněla. „Mark je velice nadaný. Jestli má Cross aspoň trochu smyslu pro obchod, postřehl to a využívá toho.”

„Já bych řekl, že v obchodech se vyzná.” Cary otočil netbook a ukázal mi domovskou stránku Cross Industries, která se honosila úžasným snímkem Crossfiru. „Ta budova je jeho, Evo. Gideon Cross ji vlastní.”

Krucinál. Oči se mi zavřely. Gideon Cross. Říkala jsem si, že to jméno se k němu hodí. Bylo stejně sexy a elegantně mužné jako on sám.

„Na marketing ve svých firmách má lidi. Nejspíš desítky lidí.”

„Nech těch řečí, Cary.”

„Je to fešák, bohatý a chce na to s tebou skočit. V čem je podle tebe problém?”

Podívala jsem se po něm. „Bude to trapné, pořád na něj narážet. Doufám, že v tomhle místě vydržím dlouho. Vážně bych ráda. Mark se mi fakt zamlouvá. Úplně mě zapojil do pracovního procesu a už teď jsem se od něj hodně naučila.”

„Pamatuješ, co říká doktor Travis o přijatelném riziku? Když ti cvokař řekne, abys nějaké přijala, tak bys ho měla přijmout. Ty to zvládneš. Ty i Cross jste dospělí.” Znovu se věnoval hledání na internetu. „Páni. Vědělas, že mu bude třicet až za dva roky? Představ si tu výdrž.” „Představ si tu neomalenost. Urazilo mě, jak to na mě vybalil. Nesnáším ten pocit, že jsem vagina na nožičkách.”

Cary se zarazil a vzhlédl ke mně, oči mu zněžněly soucitem. „Promiň, holčičko. Jsi moc silná, o hodně silnější než já. Jenom tě nevidím tahat zavazadla.”

„Myslím, že většinou tak silná nejsem.” Odvrátila jsem pohled, protože se mi nechtělo mluvit o tom, čím jsme prošli v minulosti. „Ne že bych chtěla, aby mě pozval na rande. Ale musí existovat lepší způsob, jak říct ženě, že se s ní chceš vyspat.”

„Máš pravdu. Je to arogantní prevít. Jen ať po tobě touží, až mu koule zmodrají. Dobře mu tak.”

To mě přimělo k úsměvu. Cary to vždycky dokázal. „Pochybuju, že měl někdy v životě modré koule, ale je to hodně zábavná představa.”

Zavřel netbook tak rozhodně, až to cvaklo. „Co budeme dělat dneska večer?”

„Říkala jsem si, že bych se ráda podívala do toho krav maga studia v Brooklynu.” Trochu jsem se na to podívala poté, co jsem při cvičení v Equinoxu potkala Parkera Smithe, a jak týden plynul, připadala mi představa takového syrového, fyzického ventilování stresu čím dál ideálnější.

Věděla jsem, že to zdaleka nebude takové, jako zařádit si v posteli s Gideonem Crossem, ale tušila jsem, že pro mé zdraví to bude daleko méně nebezpečné.

Kapitola třetí

„Nepřipadá v úvahu, že by tě sem tvoje máma a Stanton nechali chodit po večerech několikrát týdně,” řekl Cary a choulil se do své módní denimové bundy, i když bylo jen nepa-trně chladno.

Přestavěné skladiště, které Parker Smith používal jako studio, byla cihlová budova v někdejší průmyslové oblasti Brooklynu, která se v současnosti pracně snažila o revitalizaci. Prostor byl obrovský a masivní plechové skladištní dveře neumožňovaly žádnou představu o tom, jak to vypadá uvnitř, ani co se tam děje. Cary a já jsme seděli na aluminiové tribuně a sledovali půl tuctu zápasníků dole na žíněnkách.

„Auvajs.” Škubla jsem sebou soucitem, když chlapík dostal kopanec do rozkroku. I s vycpávkami to muselo bolet. „Jak by se o tom Stanton dozvěděl, Cary?”

„Protože budeš v nemocnici?” Pohlédl na mě. „Vážně. Krav maga je brutální. Jenom trénujou, a přesto tu máš plný kontakt. A i kdyby tě neprozradily modřiny, tvůj otčím se to nějak dozví. Jako vždycky.”

„Kvůli mámě: ta mu všecko říká. Ale já jí o tom nepovím.”

„Proč ne?”

„Ona by to nepochopila. Bude si myslet, že se chci chránit kvůli tomu, co se stalo, a bude se cítit provinile a naříkat. Neuvěří, že mám zájem hlavně o pohyb a uvolnění stresu.” Opřela jsem si bradu do dlaně a sledovala, jak na parket vstupuje Parker s nějakou ženou. Byl dobrý instruktor. Trpělivý a důkladný, vysvětloval všechno lehce a srozumitelně. Jeho studio bylo v drsné čtvrti, ale mně připadalo, že to patří k tomu, co vyučuje. Nemohlo to být víc „podložené realitou”, kdyby sídlil jinde než ve velkém, prázdném skladišti.

„Ten Parker je fakt fešák,” zamumlal Cary.

„Taky nosí snubní prstýnek.”

„Všiml jsem si. Ti dobří jsou vždycky rychle rozebraní.”

Parker za námi po hodině přišel, tmavé oči mu zářily a úsměv ještě víc. „Tak co říkáš, Evo?” „Kde se mám zapsat?”

Jeho sexy úsměv způsobil, že mě Cary chytil za ruku a zmáčkl, až se mi odkrvila.

„Zajdi tamhle.”

˙˙˙

Pátek začal úžasně. Mark mě seznámil s procesem sběru informací k návrhu projektu a pověděl mi něco víc o Cross Industries a Gideonu Crossovi, přičemž podotkl, že jsou s Crossem stejně staří.

„Musím si to pořád připomínat,” řekl Mark. „Člověk snadno zapomene, že je tak mladý, když ho má před sebou.”

„Ano,” souhlasila jsem, potají zklamaná, že Crosse dva dny neuvidím. I když jsem si říkala, že na tom nezáleží, byla jsem otrávená. Neuvědomovala jsem si, jak mě vzrušuje možnost, že na sebe zase narazíme, dokud taková možnost nepominula. Byla to úžasná závrať, ocitnout se v jeho blízkosti. A navíc na něj byla ohromně zábavná podívaná. Neměla jsem na víkend naplánováno nic zdaleka tak vzrušujícího.

Dělala jsem si poznámky v Markově kanceláři, když jsem uslyšela, že mi na stole zvoní telefon. Omluvila jsem se a řítila vzít hovor. „Kancelář Marka Garrityho “

„Evo, drahá. Jak se máš?”

Klesla jsem na židli, protože jsem uslyšela otčímův hlas. Stanton mi vždycky připadal jako příslušník staré šlechty, kultivovaný, sebevědomý a arogantní.„Richarde. Je všechno v pořádku? Máma se má dobře?”

„Ano. Všechno je doopravdy prima. Tvoje matka je báječná jako vždycky.”

Jeho tón zněžněl, když mluvil o manželce, a já za to byla vděčná. Byla jsem mu vlastně vděčná za celou spoustu věcí, ale někdy bylo těžké vyvážit to s mým pocitem neloajality. Věděla jsem, že táta je rozpačitý z obrovského rozdílu v jejich příjmech.

„To je dobře,” řekla jsem s úlevou. „Jsem ráda. Dostali jste s mámou poděkování za ty moje šaty a Caryho smoking?”

„Ano, a bylo to od tebe hezké, ale víš, že přece nečekáme, že nám za takové věci budeš děkovat. Omluv mě na moment.” S někým mluvil, nejspíš se svou sekretářkou. „Evo, milá, rád bych, kdybychom se sešli dneska na oběd. Pošlu pro tebe Clancyho.”

„Dneska? Ale uvidíme se přece zítra večer. Nemůže to do té doby počkat?”

„Ne, mělo by to být dnes.”

„Ale já mám na oběd jen hodinu.”

Někdo mi poklepal na rameno, otočila jsem se a zjistila, že v mé kóji stojí Mark. „Vezmi si dvě,” šeptal. „Zasloužíš si to.”

Vzdychla jsem a ústy zformovala nehlasné poděkování. „Šlo by to ve dvanáct, Richarde?” „Ideální. Už se těším, až tě uvidím.”

Neměla jsem důvod těšit se na setkání se Stantonem mezi čtyřma očima, ale poslušně jsem odešla těsně před polednem a zjistila, že na mě čeká auto se šoférem, zaparkované u obrubníku s motorem na neutrál. Clancy, Stantonův řidič a osobní strážce, mi otevřel dveře a já ho pozdravila. Pak vklouzl za volant a odvezl mě do centra. Dvacet minut po poledni už jsem seděla u jednacího stolu ve Stantonových kancelářích a před sebou měla krásný oběd pro dva, dovezený cateringovou službou.

Stanton přišel krátce po mém příjezdu, vypadal elegantně a distingovaně. Vlasy měl čistě bílé, tvář vrásčitou, ale stále velmi hezkou. Jeho oči měly barvu seprané džínsoviny a čišela z nich bystrá inteligence. Byl štíhlý a vysportovaný, i v rušných dnech si dokázal najít čas zachovat si tělesnou svěžest, jakou měl už předtím, než se oženil se svou vytouženou chotí, mojí mámou.

Vstala jsem, když ke mně přistoupil, a on se sklonil a políbil mě na tvář. „Sluší ti to, Evo.” „Děkuju.” Podobala jsem se mámě, která byla také přírodní blondýna. Šedé oči jsem ale měla po tátovi.

Stanton zaujal místo v čele stolu, protože si byl vědom, že má za zády nezbytné věžovité pozadí siluety New Yorku a využíval jeho působivosti.

„Jez,” zavelel s ležérností, která je pro všechny mocné muže tak snadná. Pro muže jako Gideon Cross.

Podobal se Stanton Grossovi, když byl v jeho věku?

Zvedla jsem vidličku a pustila se do salátu z kuřecího masa, brusinek, vlašských ořechů a sýru feta. Byl lahodný a já měla hlad. Byla jsem ráda, že Stanton nezačal hned mluvit, takže jsem si mohla pochutnávat na jídle, ale klid netrval dlouho.

„Evo, milá, chci probrat tvůj zájem o krav magu.”

Ztuhla jsem. „Prosím?”

Stanton upil ledové vody, opřel se dozadu a čelist mu ztuhla způsobem, který mě varoval, že to, co řekne, se mi nebude líbit. „Tvoje matka byla včera večer přímo zdrcená, když jsi šla do toho studia v Brooklynu. Trvalo dost dlouho, než jsem ji uklidnil a ujistil, že mohu zařídit, aby ses věnovala svým zájmům bezpečnějším způsobem. Ona nechce “

„Počkat.” Opatrně jsem odložila vidličku, chuť k jídlu mě přešla. „Jak se dozvěděla, kde jsem?”

„Vysledovala tvůj mobilní telefon.”

„To snad ne,” vydechla jsem a sesula se do křesla. Ledabylost jeho odpovědi, jako by šlo o tu nejpřirozenější věc na světě, ve mně vzbudila pocit nevolnosti. Zvedl se mi žaludek, náhle chtěl můj oběd spíš vyvrhnout než strávit. „Tak proto trvala na tom, abych používala jeden z tvých firemních telefonů. Vůbec to nemělo nic společného s tím, že bych ušetřila peníze.”

„Ovšemže to k tomu taky patřilo. Ale taky ji to uklidňuje.”

„Uklidňuje? Špehovat vlastní dospělou dceru? To není zdravé, Richarde. To přece musíš chápat. Chodí máma ještě pořád k doktoru Petersenovi?”

Měl to svědomí, že se zatvářil neklidně. „Ano, samozřejmě.”

„Říká mu, co dělá?”

„Nevím,” řekl škrobeně. „To je Moničina osobní záležitost. Já se do toho nevměšuju.” Ne, nevměšoval se. Hýčkal ji. Ve všem jí vyhověl. Rozmazloval ji. A popouštěl uzdu její posedlosti mou bezpečností. „Musí to nechat být. Já to nechala být.”

„Byla jsi neviňátko, Evo. Cítí se provinile, že tě neochránila. Musíme k ní být trochu shovívaví.”

„Shovívaví? Ona je šmírák!” Hlava se mi točila. Jak mohla máma takhle narušovat moje soukromí? Proč to dělá? Přiváděla se k šílenství a mě taky.„Musí to přestat.”

„To se dá snadno napravit. Už jsem mluvil s Clancym. Odveze tě do Brooklynu, když budeš potřebovat. Všechno je zařízené. Bude to pro tebe mnohem pohodlnější.”

„Nesnaž se to překroutit tak, jako že je to pro moje dobro.”

Oči mě pálily a hrdlo žhnulo neprolitými slzami zoufalství. Nenáviděla jsem, když mluvil o Brooklynu, jako by šlo o rozvojovou zemi. „Jsem dospělá. Rozhoduju se sama. Stojí to přece krucinál v zákoně!”

„Nemluv se mnou tímhle tónem, Evo. Prostě se starám o tvou matku. A o tebe.”

Vstala jsem od stolu. „Ustupuješ jí. Udržuješ ji v nemoci, a mně je z tebe taky nanic.” „Sedni si. Potřebuješ se najíst. Monica se bojí, že se nestravuješ dost zdravě.”

„Ta se bojí všeho, Richarde. To je ten problém.” Odhodila jsem ubrousek na stůl. „Musím zpátky do práce.”

Odvrátila jsem se a vykročila ke dveřím, abych co nejrychleji vypadla. Vyzvedla jsem si kabelku od Stantonovy sekretářky a svůj mobilní telefon nechala na jejím psacím stole. Clancy, který na mě čekal v recepci, mě následoval a já věděla, že nemá smysl snažit se ho odehnat. Clancy nepřijímal rozkazy od nikoho kromě Stantona.

Clancy mě odvezl zpátky na pracoviště, zatímco jsem soptila na zadním sedadle. Můžu si remcat jak chci, ale nakonec nejsem o nic lepší než Stanton, protože to vzdám. Ustoupím a budu mámě po vůli, protože mě bolí u srdce představa, že by trpěla víc, než už trpí. Je tak citová a křehká, a miluje mě až skoro šíleně.

Moje nálada byla pořád ještě chmurná, když jsem se vrátila do Crossfiru. Zatímco Clancy odjížděl, stála jsem v davu na chodníku a rozhlížela se rušnou ulicí po obchodě s potravinami, kde by měli čokoládu, nebo po obchodu s mobily, kde bych si koupila nový telefon. Nakonec jsem obešla blok a koupila si půl tuctu čokoládových tyčinek na rohu v Duane Reade, načež jsem zamířila zpátky do Crossfiru. Byla jsem pryč jen asi hodinu, ale nehodlala jsem využít ten čas navíc, který mi Mark poskytl. Potřebovala jsem práci, abych se v myšlenkách odpoutala od své bláznivé rodiny.

Výtah přijel prázdný, a tak jsem roztrhla obal tyčinky a zakousla se do ní. Právě jsem podnikala kroky k naplnění kvóty spotřeby čokolády, kterou jsem si sama stanovila, než dojedu do dvacátého patra, když kabina zastavila ve čtvrtém. Potěšilo mě, že budu mít víc času užít si blaženosti z hořké čokolády a karamelu, rozplývajících se na jazyku.

Dveře se otevřely a v nich se ukázal Gideon Cross, rozmlouvající s dvěma dalšími pány. Jako obvykle se mi při pohledu na něj zatajil dech, což znovu rozdmýchalo mou slábnoucí podrážděnost. Proč na mě musí takhle působit? Kdy se vůči němu stanu imunní?

Podíval se na mě a rty se mu zvlnily mírným úsměvem, když mě uviděl. Srdce se mi málem zastavilo.

Skvělé. To jsem prostě celá já. Stala se ze mě výzva.

Crossův úsměv zmizel a místo toho svraštil čelo. „Dokončíme to později,” zamumlal ke svým společníkům, aniž ode mě odtrhl oči.

Nastoupil do kabiny a zvedl ruku na znamení, že ho nemají následovat. Překvapeně zamžikali, pohlédli na mě, pak na Crosse a zase na mě.

Vystoupila jsem, rozhodnutá, že pro mé duševní zdraví bude bezpečnější vyjet nahoru jiným výtahem.

„Ne tak rychle, Evo.” Cross mě chytil za loket a vtáhl zpátky. Dveře se zavřely a výtah se dal hladce a klouzavě do pohybu.

„Co to děláte?” vyštěkla jsem. Po jednání se Stantonem bylo to poslední, co jsem potřebovala, aby se do mě pokoušel navážet jiný dominantní mužský.

Cross mě chytil za paži a zapátral v mé tváři tím svým živým, modrým pohledem. „Něco se děje. Copak je?”

Přeskočil mezi námi elektrický náboj, který jsem už tak dobře znala, ještě prudší díky mému vzteku. „Vy.”

„Já?” Palci mi přejížděl po ramenou. Pustil mě, vytáhl z kapsy jediný klíč a zastrčil ho do panelu. Všechna světýlka zhasla, až na to, které označovalo nejvyšší poschodí.

Zase byl v černém obleku s jemnými šedými proužky. Vidět ho zezadu bylo blaho. Ramena měl pěkně široká, ale ne bachratá, což zdůrazňovalo jeho štíhlý pas a dlouhé nohy. Hedvábné pramínky vlasů, spadajících přes límec, mě lákaly, abych je chytla a zatahala. Pořádně. Toužila jsem po něm, i když jsem byla naštvaná. Toužila jsem po boji.

„Teď na vás nemám náladu, pane Crossi.”

Sledoval starožitnou střelku nade dveřmi, ukazující, kterým patrem právě projíždíme. „Dokázal bych vás dostat do nálady.”

„Nemám zájem.”

Cross se na mě ohlédl. Jeho košile i kravata měly stejně úchvatně chrpovou barvu jako duhovky očí. Působilo to nádherně. „Žádné lži, Evo. Nikdy.”

„To není lež. No a co, jestli mě přitahujete? Přitahujete nejspíš většinu žen.” Zabalila jsem zbytek čokoládové tyčinky, strčila ho zpátky do nákupní tašky a tu jsem vložila do kabelky. Nepotřebovala jsem čokoládu, když jsem dýchala stejný vzduch jako Gideon Cross. „Ale nemám zájem to realizovat.”

Obrátil se ke mně, ležérně, náznak úsměvu zjemněl jeho hříšná ústa. Jeho klid a bezstarostnost mě dopalovaly ještě víc. „Přitažlivost je příliš krotké slovo ” gestem obsáhl prostor mezi námi, „ na tohle.”

„Myslete si o mně, že jsem šílená, ale já opravdu musím mít někoho ráda, než se s ním vyspím.”

„Šílená jistě ne,” řekl. „Ale já nemám čas ani povahu na nějaké randění.”

„Tak to jsme dva. Dobře, že jsme si to vyjasnili.”

Přistoupil blíž, zvedl ruku k mé tváři. Přinutila jsem se neuhnout a neposkytnout mu to zadostiučinění, že bych na sobě dala znát strach. Přejel mi palcem koutek úst, pak ho zvedl ke svým rtům. Okamžik si sál bříško a pak zapředl: „Čokoláda a vy. Lahodná kombinace.” Projelo mnou zachvění a pak horký tlak mezi nohama, když jsem si představila, jak olizuju čokoládu z jeho smrtonosně sexy těla.

Pohled mu potemněl, důvěrně ztlumil hlas. „Romantiku nemám v repertoáru, Evo. Ale zato tisíc způsobů, jak vás přivést k vyvrcholení. Dovolte, abych vám to předvedl.”

Kabina zpomalila a zastavila. Vytáhl klíč z panelu a dveře se otevřely.

Couvla jsem do rohu a odháněla ho pohybem zápěstí. „Vážně nemám zájem.”

„To si probereme.” Cross mě chytil za loket a jemně, ale naléhavě mě pobízel, abych vystoupila.

Vyhověla jsem mu, protože se mi líbil ten elektrický náboj jeho přítomnosti a protože jsem byla zvědavá, co řekne, když mu dopřeju víc než pět minut času.

Bzučák ho pustil skrz bezpečnostní dveře tak rychle, že ani nemusel zvolnit krok. Hezká rudovláska u recepčního pultu kvapně vstala a užuž mu chtěla sdělovat nějaké informace, ale

on netrpělivě zavrtěl hlavou. Zaklapla ústa a zírala na mě, když jsme ji rázným krokem míjeli a oči jí málem lezly z důlků.

Cesta do Crossovy kanceláře byla chválabohu krátká. Tajemník vstal, když viděl, že se blíží šéf, ale zůstal zticha, protože si všiml, že Cross není sám.

„Nespojujte mi žádné telefonáty, Scotte,” řekl Cross a kormidloval mě rychle do své kanceláře otevřenými dvojitými skleněnými dveřmi.

Navzdory své podrážděnosti jsem se nemohla ubránit obdivu nad prostorným velitelským centrem Gideona Crosse. Za okny, sahajícími od podlahy až ke stropu, se na dvou stranách rozkládalo město, kdežto skleněná stěna oddělovala zbytek kancelářského prostoru. Jedna stěna z mléčného skla naproti masivnímu psacímu stolu pak byla pokryta plochými obrazovkami, na nichž běžely zpravodajské kanály z celého světa. Byly tu tři oddělené sedací prostory, každý z nich větší než celá Markova kancelář, a bar s křišťálovými karafami zdobenými drahokamy, to byly jediné barevné skvrnky na paletě, kde se jinak vyskytovala jen černá, šedá a bílá.

Cross stiskl na psacím stole tlačítko, kterým se zavíraly dveře, pak další, jímž se čirá skleněná stěna okamžitě zamžila, takže ho účinně zaštítila před pohledy zaměstnanců. S krásně křišťálově modrou reflexní vrstvou na oknech do ulice měl dokonale zajištěné soukromí. Shodil sako a pověsil je na chromový věšák. Pak se vrátil ke mně, která jsem zůstala stát hned u dveří. „Něco k pití, Evo?”

„Ne, děkuju.” Krucinál. Ve vestě byl ještě víc k nakousnutí. Bylo líp vidět, jak je vypracovaný. Jak má mohutná ramena. Jak krásně se mu při pohybu napínají bicepsy a zadek.

Ukázal na černou koženou pohovku. „Posaďte se.”

„Musím zpátky do kanceláře.”

„A já mám ve dvě schůzi. Čím dřív to vyřešíme, tím dřív se oba můžeme vrátit ke své práci. Tak už si sedněte.”

„Co podle vás máme řešit?”

Vzdychl, zvedl mě do náručí jako nevěstu a odnesl k pohovce. Spustil mě na ni a pak si sedl vedle mě. „Vaše námitky. Je nejvyšší čas prodiskutovat, co je třeba, abych vás dostal.” „Zázrak.” Odtáhla jsem se od něj, aby byla mezi námi větší vzdálenost. Popotáhla jsem si lem smaragdově zelené sukně a zalitovala, že jsem si radši nevzala kalhoty. „Váš přístup mi připadá hrubý a urážlivý.”

A náramně rajcovní, ale to jsem nehodlala přiznat.

Pozoroval mě přimhouřenýma očima. „Možná je přímočarý, ale je čestný. Nepřipadáte mi jako žena, která touží po kecech a lichotkách místo pravdy.”

„Chci, aby se chápalo, že mohu nabídnout víc než nafukovací panna na sex.”

Cross zvedl obočí. „No tedy.”

„Hotovo?” vstala jsem.

Ovinul prsty kolem mého zápěstí a stáhl mě zpátky dolů. „Ani ne. Stanovili jsme si body jednání: je mezi námi intenzivní sexuální přitažlivost a žádný z nás netouží po randění. Takže co přesně chcete? Svádění, Evo? Chcete být sváděná?”

Rozhovor mě stejnou měrou fascinoval jako děsil. A ano, pokoušel. Bylo těžké nepodlehnout pokušení tváří v tvář tak nádhernému, živému mužskému, tolik odhodlanému dostat mě do postele. Přesto zvítězila nelibost. „Sex, který se plánuje jako obchodní transakce, mě odpuzuje.”

„Když se parametry stanoví hned na samém začátku, je méně pravděpodobné, že na konci vzniknou přehnaná očekávání a zklamání.”

„Děláte si legraci?” zamračila jsem se. „Poslouchejte se. Proč tomu vůbec říkat sex? Proč se nevyjádřit jasně a nenazývat to vypuzením semene do předem připraveného otvoru?”

Naštval mě, když zaklonil hlavu a rozesmál se. Ten plný, hrdelní zvuk mě zaplavil jako příval teplé vody. Vnímala jsem ho tak, až to fyzicky bolelo. Ve své zemité pobavenosti už nebyl tolik bohem sexu, jako spíš člověkem. Z masa a krve. Skutečným.

Vstala jsem a couvla z dosahu. „Náhodný sex nemusí zahrnovat víno a růže, ale proboha, ať je to jak chce, sex by měl být osobní. Ba i přátelský. Přinejmenším se vzájemným respektem.” Humor ho opustil, vstal, oči mu potemněly. „V mých osobních záležitostech neexistují smíšené signály. Vy chcete, abych tu zřetelnou hranici rozostřil. Nevidím pro to žádný dobrý důvod.”

„Nechci po vás vůbec nic, leda abyste mě nechal odejít zpátky do práce.” Přikročila jsem ke dveřím, škubla klikou a tiše zaklela, když nepovolila. „Pusťte mě ven, Crossi.”

Cítila jsem, jak ke mně zezadu přistoupil. Jeho dlaně se položily na sklo po obou stranách mých ramenou, uvěznily mě jako v kleci. Nemohla jsem myslet na svou sebezáchovu, když byl tak blízko.

Síla a požadavky jeho vůle vytvářely takřka hmatatelné silové pole. Když přistoupil dost blízko, obklopilo mě to, uzavřelo mě to spolu s ním. Všechno mimo tu bublinu přestalo existovat, zatímco v jejím nitru se celé moje tělo napínalo vstříc jemu. To, že na mě působil tak silně a živelně, bylo tak zatraceně protivné, až se mi točila hlava. Jak můžu být tak vzrušená z muže, jehož slova mě měla jednoznačně odpuzovat?

„Otočte se, Evo.”

Zavřela jsem oči před přívalem vzrušení, které ve mně vzbudil jeho autoritativní tón. Bože, ten voněl. Jeho mohutná postava vyzařovala žár a dychtivost, popouštěla uzdu mé divoké touze po něm. Nezvladatelnou reakci ještě zesílilo mé přetrvávající zoufalství ze Stantona a ještě čerstvější hněv na samotného Crosse.

Toužila jsem po něm. Moc. Ale nehodil se pro mě. Na mou duši, život si dokážu pohnojit sama. Nepotřebuju, aby mi někdo pomáhal.

Moje zardělé čelo se dotklo ledově chladného skla. „Nechte toho, Crossi.”

„Nechávám. Jste moc problematická.” Dotkl se mě rty za uchem. Jedna jeho dlaň se mi přitiskla na břicho, roztažené prsty mě přitahovaly dozadu, k němu. Byl stejně vzrušený jako já, ztopořeným a silným údem se dotýkal mých beder.„Otočte se a dejte mi sbohem.” Zklamaná a rozlítostněná jsem se v jeho sevření otočila a opřela o dveře, abych si ochladila rozpálená záda. Tyčil se nade mnou, luxusní vlasy mu rámovaly krásnou tvář, předloktí měl opřené o dveře, aby byl blíž ke mně. Takřka jsem neměla prostor k dýchání. Ruka, kterou měl prve položenou na mém pase, mi teď spočívala na křivce boku, reflexivně se svírala a přiváděla mě k šílenství. Zíral na mě se spalující intenzitou.

„Polibte mě,” řekl ochraptěle. „Aspoň to.”

Tiše, rychle jsem oddechovala a olízla si oschlé rty. Zasténal, sklonil hlavu a přitiskl ústa na moje. Šokovalo mě, jak jemné jsou jeho pevné rty a jak něžný tlak jimi vyvíjí. Vzdychla jsem a jeho jazyk vnikl dovnitř, ochutnával mě dlouhými, lenivými tahy. Jeho polibek byl sebejistý, obratný a právě tak agresivní, aby mě divoce vzrušoval.

Vzdáleně jsem zaznamenala, jak moje kabelka dopadla na podlahu, pak už jsem mu zabořila ruce do vlasů. Hladila jsem hedvábné pramínky a pak jeho tvář a konečky prstů se dotkla jeho úst. Zamručel, prohloubil polibek, hladil můj jazyk bujnými pohyby svého. Cítila jsem na hrudi běsnící tep jeho srdce, důkaz, že muž v mé náruči není jen beznadějný ideál, vytvořený mou horečnatou představivostí.

Odstrčil se od dveří. Uchopil do jedné dlaně můj zátylek a do druhé křivku zadečku, a zvedl mě do vzduchu. „Chci tě, Evo. Problém neproblém, nemůžu přestat.”

Přitiskla jsem se k němu celým tělem a bolestně jsem vnímala každičkou horkou, pevnou píď jeho těla. Opětovala jsem jeho polibky, jako bych ho mohla sníst zaživa. Pokožku jsem měla vlhkou a přecitlivělou, ňadra těžká a rozbolavělá. Mé ženství se tepáním dožadovalo pozornosti, pulzovalo v rytmu s mým běsnícím srdcem.

Mlhavě jsem vnímala jakýsi pohyb a pak jsem měla pod zády pohovku. Cross se tyčil nade mnou s jedním kolenem na polštářování a druhou nohou na podlaze. Levou paží si podpíral trup, zatímco pravá ruka mě svírala v podkolení a sunula se mi po stehně vzhůru, pevně a majetnicky.

Syčivě vydechl, když se dostal k bodu, kde jsem měla podvazek připnutý k hornímu okraji hedvábné punčochy. Odtrhl oči od mých, podíval se dolů a vyhrnul mi sukni výš, aby mě od pasu dolů obnažil.

„Ježíši, Evo.” V hrudi mu zavibrovalo tlumené zachraptění, primitivní zvuk, při kterém mi naskočila husí kůže. „Tvůj šéf má sakra kliku, že je gay”

Jako omámená jsem sledovala, jak se Crossovo tělo spouští k mému, nohy se mi samy rozestoupily, aby pojaly šířku jeho boků. Svaly se mi napínaly nutkáním zvednout se mu vstříc, uspíšit náš vzájemný kontakt, po kterém jsem prahla od chvíle, kdy jsem na něm poprvé spočinula očima. Sklonil hlavu a zase se zmocnil mých úst, drtil mi rty jemným náznakem násilí.

Zčistajasna se odtrhl a potácivě vstal. Ležela jsem tam prudce oddechující, vlhká a připravená. Pak jsem pochopila, proč zareagoval tak divoce. Za ním někdo stál.

Kapitola čtvrtá

Omráčená náhlým narušením našeho soukromí jsem se honem štrachala po opěradle, zvedala se a stahovala si sukni,

„ ta domluvená schůzka na druhou je tady.”

Trvalo mi nekonečný okamžik, než jsem si uvědomila, že Cross a já jsme ještě pořád v místnosti sami, že hlas, který slyším, vychází z reproduktoru. Cross zůstal stát na druhém konci pohovky, zardělý a zamračený, hruď se mu zvedala. Kravatu měl uvolněnou a poklopec se mu velmi působivě napínal.

V hlavě jsem měla příšernou představu, jak asi vypadám. A přijdu pozdě zpátky do kanceláře. „Kristepane.” Cross si oběma rukama prohrábl vlasy. „Je kruci poledne. U mě v kanceláři, sakra!” Vstala jsem a snažila se upravit.

„Ukaž.” Přistoupil ke mně a zase mi prudkým škubnutím vyhrnul sukni.

Rozzuřená tím, co jsem skoro dopustila, když jsem měla být v práci, jsem ho plácla přes ruce. „Nech toho, sakra. Dej mi pokoj.”

„Nech toho, Evo,” řekl chmurně, zachytil lem mé černé hedvábné blůzy, zastrčil ho, kam patřil, a upravil tak, aby knoflíky zase tvořily rovnou čáru mezi mými prsy. Pak mi stáhl sukni a uhladil ji klidnýma, zručnýma rukama. „Uprav si ohon.”

Cross si došel pro sako, navlékl si je a upravil si kravatu. U dveří jsme se ocitli oba zároveň a když jsem si dřepla, abych sebrala kabelku, sklonil se se mnou.

Chytil mě za bradu a přinutil podívat se na něj. „Hele,” řekl tiše. „Jsi v pořádku?”

V hrdle mě pálilo. Byla jsem vzrušená a naštvaná a značně rozpačitá. Nikdy v životě jsem takhle neztratila hlavu. A vadilo mi, že se to stalo s ním, s mužem, jehož přístup k sexuální intimitě je tak klinický, až mě to skličuje už při pouhém pomyšlení.

Vyškubla jsem mu bradu. „Vypadám na to?”

„Vypadáš krásně a postelově. Chci tě, až to bolí. Mám nebezpečně blízko k tomu, abych tě vzal zpátky na pohovku a udělal ti to, až budeš prosit, abych přestal.”

„Sladké řečičky by ti nikdo vyčítat nemohl,” zamumlala jsem s vědomím, že nejsem uražená. Po pravdě řečeno, jeho syrová touha pro mě byla těžké afrodiziakum. Svírala jsem ucho kabelky a stála na roztřesených nohou. Musela jsem od něj pryč. A až mi skončí pracovní den, říkala jsem si, musím zůstat sama s velkou sklenicí vína.

Cross zůstal stát u mě. „V pět končím. Pak tě vyzvednu.”

„Ne, nevyzvedneš. Tímhle se nic nemění.”

„Houby nemění.”

„Nebuď arogantní, Crossi. Na vteřinu jsem ztratila hlavu, ale pořád nechci to, co chceš ty.” Uchopil kliku dveří. „Ale ano, chceš. Jen to nechceš tak, jak já ti to chci dát. Takže se k tomu vrátíme a přehodnotíme to.”

Zase ta podnikatelská hantýrka. Úsečná a suchá. Páteř mi ztuhla.

Položila jsem ruku na jeho a škubla klikou, protáhla se pod jeho paží a prodrala se ze dveří. Tajemník rychle vstal, stejně jako žena a dva muži, kteří na Crosse čekali. Slyšela jsem, jak za mými zády promluvil.

„Scott vás uvede do mé kanceláře. Hned tam budu.”

Dohnal mě u recepce, paží mě objal kolem beder a chytil za bok. Nechtěla jsem ztropit scénu a tak jsem se odtáhla až u výtahů.

Klidně se zastavil a stiskl tlačítko přivolávače. „Tak v pět hodin, Evo.”

Zírala jsem na svítící tlačítko. „Nemám čas.”

„Tak zítra.”

„Nemám čas celý víkend.”

Stoupl si přede mě a zeptal se chladně: „S kým?”

„Do toho ti nic “

Zakryl mi dlaní ústa. „Nech toho. Řekni mi tedy, kdy. A než řekneš nikdy, pořádně si mě prohlédni a řekni mi, jestli vidíš chlapa, co se nechá snadno odradit.”

Tvář měl pevnou, oči přimhouřené a odhodlané. Zachvěla jsem se. Nebyla jsem si jistá, jestli vyhraju souboj vůle s Gideonem Crossem.

Polkla jsem, počkala, až spustí ruku, a řekla: „Myslím, že oba potřebujeme vychladnout. Vezměme si dva dny na rozmyšlenou.”

Nepřestal. „V pondělí po práci.”

Přijel výtah a já do něj nastoupila. Obrátila jsem se čelem k němu a opáčila:„V pondělí přes oběd.”

Budeme mít jen hodinu, únik zaručen.

Těsně předtím, než se dveře zavřely, řekl: „Půjde nám to spolu, Evo.”

Znělo to spíš jako hrozba než jako příslib.

˙˙˙

„Neber si to tak, Evo,” řekl Mark, když jsem dorazila ke svému stolu téměř ve čtvrt na tři. „O nic jsi nepřišla, byl jsem dlouho na obědě s panem Leamanem. Sám jsem se sem sotva vrátil.” „Děkuju.” Ať říkal cokoli, stejně mi bylo strašně. Připadalo mi, že od parádního pátečního rána uplynuly celé dny.

Pracovali jsme vytrvale až do pěti, probrali klienta, fastfoodovou firmu, a zvážili několik možných úprav inzerátu řetězce obchodů s organickými potravinami.

„Těmhle klientům by to spolu v posteli neklapalo,” žertoval Mark, aniž věděl, jak je to trefné s ohledem na můj osobní život.

Právě jsem vypnula počítač a vytahovala ze zásuvky kabelku, když mi zazvonil telefon. Podívala jsem se na hodiny, zjistila, že je přesně pět, a uvažovala, zda nemám telefon ignorovat, protože technicky vzato už mi skončila pracovní doba.

Protože jsem se ale cítila hanebně kvůli tomu přetaženému obědu, vzala jsem to jako pokání a zvedla sluchátko. „Kancelář Marka Gar “

„Evo, zlato moje. Richard říká, že jsi zapomněla u něj v kanceláři mobil.”

Prudce jsem vydechla a klesla zpátky na židli. Uměla jsem si představit to ždímání kapesníku, které obvykle doprovázelo tento matčin úzkostlivý tón. Štvalo mě to a taky mi to lámalo srdce. „Ahoj, mami. Jak se máš?”

„Ale báječně. Děkuji.” Máma měla hlas současně dívčí a zadýchaný, jako Marilyn Monroe křížená se Scarlett Johanssonovou. „Clancy ti nechal telefon na vrátnici u tebe doma. Vážně bys bez něj neměla nikam chodit. Nikdy nevíš, kdy třeba budeš potřebovat někomu zavolat ” Zvažovala jsem, jak na to, abych si ten telefon prostě nechala a přeposílala hovory z něj na nové číslo, které mámě nesdělím, ale to nebyla moje hlavní starost.

„Co říká doktor Petersen o tom, že sleduješ můj telefon?”

Ticho na druhém konci bylo výmluvné. „Doktor Petersen ví, že mám o tebe starost.“ Sevřela jsem si dvěma prsty kořen nosu a řekla: „Myslím, že je nejvyšší čas, abychom k němu zase zašly společně, mami.”

„No samozřejmě. Zmínil se, že by tě rád zase viděl.”

Patrně proto, že tuší, že mu neříkáš pravdu. Změnila jsem téma. „V nové práci se mi fakt líbí.” „To je báječné, Evo! Šéf s tebou zachází dobře?”

„Ano, je úžasný. Lepšího bych si nemohla přát.”

„Je hezký?”

Usmála jsem se. „Ano, velice. A je zadaný.”

„Krucinál. Ti dobří jsou vždycky zadaní.” Zasmála se a můj úsměv se rozšířil.

Byla jsem moc ráda, když byla šťastná. Litovala jsem, že není šťastná častěji.„Nemůžu se dočkat, až tě zítra uvidím na té charitativní večeři.”

Monica Tramell Barker Mitchell Stantonová byla na společenských akcích ve svém živlu, pozlacená zářivá kráska, která nikdy v životě netrpěla nedostatkem pozornosti mužů. „Užijeme si to,” řekla máma zadýchaně. „Ty, já a Cary. Půjdeme do lázní, zkrášlíme se a necháme se nazdobit. Určitě ti po tak těžké práci přijde vhod masáž.”

„Neodmítnu ji, to je jistá věc. A Cary bude určitě nadšený.”

„Ach, to jsem ráda! Pošlu k vám auto kolem jedenácté?”

„Budeme připravení.”

Když jsem zavěsila, opřela jsem se dozadu a vydechla. Potřebovala jsem horkou lázeň a orgasmus. Bylo mi jedno, i kdyby se Gideon Cross nějak dozvěděl, že jsem masturbovala a myslela přitom na něj. Sexuální frustrace oslabovala mé postavení, a já věděla, že on tu slabost se mnou nesdílí. Nepochybně ho ještě dnes čeká nějaký předpřipravený tělesný otvor. Když jsem se přezouvala z vysokých podpatků do vycházkových střevíců, zase mi zazvonil telefon. Matka se jen zřídkakdy nechala rozptýlit na dlouho. Pět minut od ukončení hovoru byla zhruba zrovna ta správná doba, než si uvědomí, že problém mobilního telefonu dosud nebyl vyřešen. Znovu jsem uvažovala, nemám-li telefon ignorovat, ale nechtěla jsem si s sebou nosit domů nic z dnešních nepříjemností.

Vzala jsem to tedy a ohlásila se jako obvykle, ale bez pracovní ráznosti.

„Ještě pořád na tebe myslím.”

Sametově chraplavý Crossův hlas mě zaplavil takovou úlevou, až jsem si uvědomila, že jsem se těšila, až ho zase uslyším. Dneska.

Panebože. Touha byla tak silná, až jsem najednou pochopila, že se stal pro mé tělo drogou, primitivním zdrojem velmi intenzivního povznesení.

„Ještě pořád tě cítím, Evo. Mám tě na jazyku. Stojí mi od té chvíle, co jsi odešla, přes dvě schůze a jednu telekonferenci. Jsi ve výhodě, řekni, jaké máš požadavky.”

„Aha,” zamumlala jsem. „Nech mě přemýšlet.”

Nechala jsem ho čekat a usmívala se při vzpomínce na Caryho výrok o modrých koulích. „Hmm Nic mě nenapadá. Ale mám přátelskou radu. Zajdi si za nějakou ženskou, co ti slintá u nohou a se kterou se cítíš jako bůh. Rozdávej si to s ní, až se oba neudržíte na nohou. Až mě v pondělí uvidíš, budeš už úplně nad tím a tvůj život se vrátí do svých běžných obsesivně-kompulzivních kolejí.”

Z telefonu se ozvalo vrznutí kůže a já si představila, jak se zaklání v křesle u psacího stolu. „Tentokrát ti to prošlo, Evo. Až příště urazíš mou inteligenci, ohnu tě přes koleno.”

„Já si na takové věci nepotrpím.” A přesto mě varování, pronesené tím hlasem, vzrušilo. Hříšný ďábel, jednoznačně.

„To si ještě probereme. Prozatím mi řekni, co máš ráda.”

Vstala jsem. „Rozhodně máš dobrý hlas na sex po telefonu, ale já musím jít. Mám rande s vibrátorem.”

V té chvíli jsem měla zavěsit, aby bylo odmítnutí jaksepatří působivé, ale nedokázala jsem odolat zvědavosti, jestli ho to pobaví tak, jak jsem si představovala. A navíc jsem se taky bavila.

„Ach, Evo,” zapředl Cross dekadentně mé jméno. „Ty ses rozhodla srazit mě na kolena, viď? Co musím udělat, abych tě přemluvil do trojky s robertkem?”

Obě otázky jsem ignorovala, přehodila si přes rameno kabelku i tašku s lodičkami a byla ráda, že nevidí, jak se mi třesou ruce. Nehodlala jsem probírat s Gideonem Crossem robertky. Nikdy jsem se žádným mužem neprobírala otevřeně masturbaci, natožpak s mužem, který je mi přese všechno úplně cizí.„Mezi robertkem a mnou panuje dlouhodobé porozumění — když spolu skončíme, přesně víme, který z nás byl využitý, a já to nejsem. Dobrou noc, Gideone.”

Zavěsila jsem a vydala se ke schodišti, protože jsem usoudila, že sestup z dvacátého patra je stejně dobrý tělocvik jako úhybný manévr.

˙˙˙

Byla jsem tak ráda, že jsem doma, až jsem do dveří svého bytu prakticky vtančila. Mé procítěné „Panebože, to jsem ráda, že jsem doma!” a doprovodná pirueta postačily, aby se dvojice na pohovce vylekala.

„Jé,” škubla jsem sebou nad vlastní hloupostí. Cary sice nebyl se svou návštěvou v kompromitující situaci, když jsem tam vrazila, ale seděli u sebe dost blízko, aby to nasvědčovalo důvěrnému vztahu.

Mrzutě jsem si vzpomněla na Gideona Crosse, který raději zbavoval veškeré intimity ten nejintimnější akt, jaký jsem si dokázala představit. Mívala jsem aférky na jednu noc a „kamarády s výhodami”, a nikdo nevěděl líp než já, že sex a milování jsou hodně odlišné věci, ale nemyslela jsem si, že bych někdy dokázala brát sex jako potřesení rukou. Říkala jsem si, že pokud tomu tak u Crosse je, je to smutné, i když není zrovna z těch, co budí soucit nebo lítost.

„Ahoj, holčičko,” zavolal Cary a vstal. „Doufal jsem, že se stihneš vrátit, než bude Trey muset odejít.”

„Za hodinu mám lekci,” vysvětloval Trey a obcházel konferenční stolek, zatímco já hodila tašku na podlahu a kabelku odložila na barovou stoličku u kuchyňského pultu. „Ale jsem rád, že tě poznám, než odejdu.”

„Já taky.” Potřásla jsem rukou, kterou mi podával, a zhodnotila ho letmým pohledem. Byl asi v mém věku, jak jsem odhadovala. Průměrně vysoký a pěkně svalnatý. Měl neposlušné plavé vlasy, něžné oříškové oči a nos, který byl očividně kdysi zlomený.

„Můžu si nalít sklenici vína?” zeptala jsem se. „Mám za sebou dlouhý den.”

„Jen do toho,” odvětil Trey.

„Já si dám taky.” Cary k nám přisedl u barového pultu. Měl na sobě volné černé džíny a černý svetr se spadlými rameny. Vypadal ležérně a elegantně, a fenomenálně mu v tom úboru vynikaly tmavě hnědé vlasy a smaragdové oči.

Šla jsem k vinotéce a nazdařbůh vybrala nějakou láhev.

Trey strčil ruce do kapes džínů, houpal se na patách a tiše rozmlouval s Carym, zatímco jsem vytahovala zátku a nalévala.

Zazvonil nástěnný telefon a já vzala sluchátko. „Haló?”

„Ahoj, Evo? Tady Parker Smith.”

„Parkere, ciao.” Opřela jsem se bokem o linku. „Jak se máš?”

„Doufám, že ti nevadí, když volám. Tvůj nevlastní táta mi dal na tebe číslo.”

Blé, na jeden den už jsem si užila Stantona až dost. „Vůbec nevadí. Co se děje?”

„Upřímně? Momentálně vypadá všechno skvěle. Tvůj nevlastní táta je jako moje pohádková kmotřička víla. Financuje nové bezpečnostní úpravy ve studiu a nějaké potřebné modernizace. Proto ti volám. Studio bude do konce týdne mimo provoz. Lekce začnou znovu příští pondělí.”

Zavřela jsem oči a pracně se snažila uhasit plamen svého rozhořčení. Nebyla to Parkerova vina, že Stanton a máma jsou magoři s přebujelými ochranitelskými pudy a pocitem, že musí všechno ovládat. Očividně nespatřovali ironii v tom, že mě brání, i když jsem obklopená lidmi, kteří k tomu mají výcvik. „To zní dobře. Nemůžu se dočkat. Jsem vážně nadšená, že u tebe budu trénovat.”

„Já jsem taky nadšený. Dám ti zabrat, Evo. Tvoji rodiče si na své peníze přijdou.”

Postavila jsem nalitou sklenku před Caryho a mocně si lokla ze své. Nikdy jsem nepřestávala žasnout nad tím, kolik spolupráce se dá koupit za peníze. Ale na druhé straně, to nebyla Parkerova vina. „Já si nestěžuju.”

„Začneme hned příští týden. Váš řidič má rozvrh.”

„Skvělé. Tak zatím.” Zavěsila jsem a zachytila pohled, kterým Trey střelil po Carym, když si myslel, že se žádný z nás nedívá. Byl něžný a plný sladké touhy, a připomněl mi, že moje problémy mohou počkat. „Mrzí mě, že jsem tě zastihla na odchodu, Treyi. Máš čas na pizzu ve středu večer? Byla bych moc ráda, kdybychom stihli víc než pozdrav.”

„Mám přednášku.” Obdařil mě lítostivým úsměvem a vrhl další kosý pohled po Carym. „Ale mohl bych přijít v úterý.”

„To je skvělé.” Usmála jsem se. „Můžeme si objednat donášku a udělat si filmový večer.” „To bych rád.”

Odměnou mi byl polibek, který mi poslal Cary, když Treye vyprovázel ke dveřím. Když se vrátil do kuchyně, vzal si víno a řekl: „Tak dobrá. Vysyp to, Evo. Vypadáš vystresovaně.”

„Taky že jsem,” souhlasila jsem, sebrala láhev a přesunula se do obývacího pokoje. „Jde o Gideona Crosse, vid?”

„No jo. Ale nechci o něm mluvit.” I když bylo Gideonovo snažení opravdu úchvatné, jeho cíl nestál za nic. „Mluvme radši o tobě a o Treyovi. Jak jste se poznali?”

„Narazil jsem na něj v práci. Dělá na částečný úvazek asistenta jednomu fotografovi. Je sexy, že?” Oči měl rozzářené a šťastné. „A je fakt gentleman. Takový starosvětský.”

„Koho by napadlo, že ještě nějací zbyli?” zamumlala jsem a pak dopila první sklenku. „Co to mělo znamenat?”

„Nic. Promiň, Cary. Vypadá ohromně a očividně je do tebe blázen. Studuje fotografii?” „Veterinu.”

„Páni. To je úžasné.”

„Taky si myslím. Ale zapomeň chvilku na Treye. Mluv o tom, co tě trápí. Ven s tím.” Vzdychla jsem. „Máma. Dozvěděla se, že mám zájem o Parkerovo studio, a teď vyvádí.” „Cože? Jak se to mohla dozvědět? Přísahám, že jsem to nikomu neřekl.”

„Já vím, že neřekl. To mě ani nenapadlo.” Zvedla jsem ze stolu láhev a dolila si. „Představ si, že sleduje můj mobil.”

Cary zvedl obočí. „Vážně? To je ujeté.”

„To vím, ne? Přesně to jsem řekla Stantonovi, ale on to nechce slyšet.”

„No sakra.” Prohrábl si rukou dlouhou ofinu. „Tak co budeš dělat?”

„Koupila jsem si nový telefon. A sejdu se s doktorem Petersenem, abych zjistila, jestli ji nedokáže trochu přivést k rozumu.”

„Dobrý tah. Předat to jejímu cvokaři. Takže v práci všechno fajn? Pořád se ti tam líbí?” „Jednoznačně.” Hlava mi klesla dozadu na čalounění pohovky a oči se mi únavou zavřely. „Práce a ty mi momentálně zachraňujete život.”

„A co ten sexy mladý milionář, co tě chce sbalit? No tak, Evo. Víš, že umírám zvědavostí. Co se dělo?”

Samozřejmě jsem mu to pověděla. Chtěla jsem znát jeho názor. Ale když jsem domluvila, byl zticha. Zvedla jsem hlavu, abych se na něj podívala, a zjistila jsem, že se mu lesknou oči a kouše se do rtu.

„Cary? Co tomu říkáš?”

„Jsem z toho vyprávění tak nějak rozehřátý.” Zasmál se a ten přívětivý, sytě mužný zvuk zaplašil převážnou většinu mé podrážděnosti. „Musí být momentálně pěkně zmatený. Dal bych nevím co, abych viděl, jak se tvářil, když jsi mu vpálila to, kvůli čemu ti chtěl naplácat.” „Nemůžu uvěřit, že to řekl.” Jen při vzpomínce na Crossův hlas, jímž tu hrozbu pronášel, mi zvlhly dlaně tak, až nechaly na sklence stopu. „O co mu ksakru jde?”

„Plácání není úchylka. Kromě toho chtěl misionářskou polohu na gauči, takže nemá nic proti klasice.” Klesl na pohovku, zářivý úsměv projasnil jeho hezkou tvář. „Jsi obrovská výzva pro chlapa, který si ve výzvách očividně libuje. A je ochotný k ústupkům, aby tě dostal, na což není zvyklý, to bych se vsadil. Prostě mu řekni, co chceš.”

Rozlila jsem nám do sklenic zbytek vína a s trochou alkoholu v žilách jsem se cítila o něco lip. Co vůbec chci? Kromě toho, co je nasnadě? „Vůbec se k sobě nehodíme.”

„Tím myslíš to, co se stalo na té pohovce?”

„Ale jdi, Cary. Zklidni se. Zvedl mě ze země v hale a pak mi nabídl sex. To je vlastně všechno. I chlap, kterého si přivedu domů z baru, se snaží víc. Hele, jak se jmenuješ? Chodíš sem často? S kým jsi tady? Co piješ? Nechceš si zatančit? Pracuješ tady někde kolem?”

„No dobře, no dobře. Je mi to jasné.” Cary postavil skleničku na stůl. „Pojďme někam. Do baru. Tančit, dokud nepadneme. Třeba potkáme nějaké chlapy, co si s tebou popovídají.” „Nebo mě aspoň pozvou na skleničku.”

„Hele, vždyť ti ji Cross v kanceláři nabídl taky.”

Zavrtěla jsem hlavou a vstala. „To máš jedno. Osprchuju se a půjdeme.“

˙˙˙

Vrhla jsem se do flámování, jako by to bylo naposled. Cary a já jsme vymetli všechny kluby v centru města, od Tribeky až po East Village, utratili nesmyslné peníze za vstupy a pohádkově si užili. Tančila jsem, až jsem myslela, že mi upadnou nohy, ale vydržela jsem to, dokud si Cary nezačal jako první stěžovat na moje boty s podpatkem.

Právě jsme vyklopýtali z techno-popového klubu a měli v plánu koupit mi v nedalekém Walgreens pantofle, když jsme narazili na pouličního vyvolávače, který propagoval bar pár bloků odtud.

„Tam si nohy na chvíli skvěle odpočinou,” říkal bez obvyklého jásavého úsměvu či přehnaného nadšení, které mnozí takoví vyvolávací projevují. I jeho oblečení, černé džíny a rolák, bylo na vyšší úrovni, což mě zaujalo. A neměl letáky ani pohlednice. Místo toho mi předal navštívenku z ručně vyrobeného papíru, potištěnou zlatým písmem, které odráželo světlo neonových nápisů kolem nás. V duchu jsem si poznamenala, že si ji musím nechat jakožto příkladnou ukázkou tištěné reklamy.

Kolem nás rychle proudili chodci. Cary mžoural na zlatá písmenka, měl v sobě o pár skleniček víc než já. „To vypadá nóbl.”

„Ukažte jim tu vizitku,” pobízel nás vyvolávač. „Ušetříte za vstup.”

„Nádhera.” Cary se do mě zavěsil a táhl mě s sebou. „Jdeme. V takovém nóbl podniku třeba najdeš kvalitního chlapa.”

Když jsme podnik našli, už jsem necítila nohy, ale přestala jsem remcat, když jsem uviděla kouzelný vchod. Fronta před ním byla dlouhá, táhla se ulicí až za roh. Z otevřených dveří se nesl oduševnělý hlas Amy Winehouse spolu s dobře oblečenými zákazníky, kteří odcházeli se širokými úsměvy.

Vyvolávač měl pravdu, navštívenka byla zázračný klíč, který nám umožnil vstoupit okamžitě a zdarma. Překrásná hosteska nás vyvedla nahoru do klidnějšího VIP baru, odkud bylo vidět dolů na pódium a taneční parket. Usadila nás ke stolu, obklopenému dvěma půlměsícovitými sametovými pohovkami, v blízkosti balkonu. Doprostřed postavila nápojový lístek a řekla: „Vaše pití jde na účet podniku. Přeju příjemný večer.”

„Páni,” hvízdl Cary. „Zabodovali jsme.”

„Myslím, že tě ten vyvolávač znal z nějaké reklamy.”

„To by byla paráda, ne?” Zazubil se. „Panebože, to je skvělý večer. Vyrazím si s nejlepší holkou na světě a poblázním se do nového chlapa.”

„Ale?”

„Myslím, Evo, že jsem se rozhodl zkusit, jak by nám to s Treyem klapalo.”

To mi udělalo radost. Připadalo mi, jako bych už čekala celou věčnost, než si najde někoho, kdo s ním bude dobře zacházet. „Už tě pozval na rande?”

„Ne, ale nemyslím, že by nechtěl.” Pokrčil rameny a uhladil si umně potrhané tričko. Spolu s černými koženými kalhotami a náramky s bodci to na něm vypadalo sexy a divoce. „Jen

myslím, že se nejdřív snaží přijít na to, jak jsem na tom s tebou. Dost čučel, když jsem mu řekl, že žiju s ženskou a že jsem se přestěhoval přes půl země, abych byl s tebou. Bojí se, abych nebyl bi a potají s tebou nechodil. Právě proto jsem chtěl, abyste se dneska poznali, aby viděl, jak na tom spolu jsme.”

„To mě mrzí, Cary. Budu se snažit ho nějak uklidnit.”

„To není tvoje vina. Nedělej si s tím starosti. Jestli to má vyjít, tak to vyjde.”

Jeho ujišťování mě nijak neuklidnilo. Snažila jsem se vymyslet, jestli bych mu nemohla nějak pomoci.

U našeho stolu se zastavili dva muži. „Můžeme si přisednout?” zeptal se ten vyšší.

Pohlédla jsem na Caryho a pak zpátky na ně. Vypadali jako bratři a byli velmi přitažliví. Oba byli usměvaví a sebejistí, držení těla měli uvolněné a ležérní.

Užuž jsem chtěla říct Jasně, když se mi na nahé rameno položila hřejivá ruka a pevně je stiskla. „Tahle je zadaná.”

Naproti mně civěl Cary s otevřenou pusou na Gideona Crosse, který obešel pohovku a podal mu ruku. „Taylore. Já jsem Gideon Cross.”

„Cary Taylor.” Potřásl Gideonovi rukou se širokým úsměvem. „Ale vy jste to věděl. Těší mě. Hodně jsem o vás slyšel.”

S chutí bych ho zabila. Vážně jsem o tom uvažovala.

„To mě těší.” Gideon se uvelebil vedle mě, paži položenou za mými zády, aby mi špičkami prstů mohl ledabyle a velice majetnicky přejíždět po rameni nahoru dolů. „Možná mám ještě naději.”

Otočila jsem se směrem k němu a zuřivě zašeptala: „Co to děláš?”

Střelil po mně tvrdým pohledem. „Co je třeba.”

„Já jdu tančit.” Cary s uličnickým úsměvem vstal. „Za chvilku jsem zpátky.”

Můj nejlepší přítel nedbal na mé prosebné pohledy, poslal mi polibek a oba chlapíci ho následovali. Sledovala jsem, jak odcházejí, a srdce mi bušilo jako o závod. Po další minutě už ignorování Crosse začalo být absurdní a také nemožné.

Sjela jsem na něj pohledem. Měl na sobě grafitově šedé kalhoty a černý svetr s véčkem, což celkově budilo dojem ledabylé rafinovanosti. Líbil se mi a přitahovalo mě, jak jemně to na něm působí, i když jsem věděla, že je to pouhá iluze. V mnohém ohledu to byl tvrdý muž. Zhluboka jsem se nadechla s pocitem, že musím vynaložit nějakou snahu o společenskou konverzaci. Koneckonců, nebyla právě to moje hlavní námitka? Že chce přeskočit stadium seznamování a skočit rovnou do postele?

„Vypadáš ” odmlčela jsem se. Fantasticky. Nádherně. Úžasně. Tak zatraceně sexy Nakonec z toho vyšlo chabé: „Líbí se mi, jak vypadáš.”

Zvedl obočí. „Á, aspoň něco se ti na mně líbí. Je to míněno obecně? Nebo jen oblečení? Nebo jen svetr? Nebo snad kalhoty?”

Tón jeho hlasu mi šel proti srsti. „A kdybych řekla, že je to jen svetr?“

„Koupím si jich tucet a budu je sakra nosit každý den.”

„To by byla škoda.”

„Tobě se ten svetr nelíbí?” Naštval se, jeho slova zněla úsečně a rychle.

Ruce se mi neklidně svíraly v klíně. „Svetr se mi líbí moc, ale obleky taky.”

Okamžik na mě upřeně hleděl a kývl. „Jak dopadlo to tvé rande s robertkem?”

A sakra. Odvrátila jsem pohled. Bylo daleko snazší mluvit o masturbaci do telefonu. Svíjet se přitom pod tím pronikavým modrým pohledem, to bylo na umření. „Nejsem indiskrétní.” Přejel mi hřbety prstů po líci a zaševelil: „Ty se červenáš.”

Slyšela jsem pobavení v jeho hlase a rychle změnila téma. „Chodíš sem často?”

Do prdele. Kde se ve mně berou ta klišé?

Spustil mi ruku do klína, zachytil jednu mou, vložil mi prsty do dlaně. „Když je to nutné.”

Ztuhla jsem krátkým návalem žárlivosti. Zamračila jsem se na něj, i když jsem na sebe byla naštvaná, že mi na tom záleží. „Co to znamená? Když vyrazíš na lov?”

Gideonova ústa se zvlnila upřímným úsměvem, který mě prudce zasáhl.„Když je třeba činit nákladná rozhodnutí. Tenhle klub mi patří, Evo.”

Samozřejmě. Ježišmarjá.

Hezká číšnice postavila na stůl dvě hranaté sklenice s ledovým, narůžovělým obsahem. Pohlédla na Gideona a koketně se usmála. „Tady je to, pane Crossi. Dvakrát vodku Stoli s brusinkami. Přejete si ještě něco?”

„To je prozatím všechno. Díky.”

Bylo mi jasné, že se číšnice touží dostat na seznam předpřipravených, a naježila jsem se, ale pak mě rozptýlilo to, co nám naservírovala. Vždycky jsem si v klubech tenhle nápoj dávala a pila jsem ho i dnes celý večer. V nervech mi mravenčilo. Sledovala jsem, jak se Cross napil, zakroužil douškem v ústech, jako by to bylo dobré víno, a pak polkl. Pohyb jeho hrdla mě rozpálil, ale to nebylo nic v porovnání s tím, co se mnou dělal Gideonův upřený pohled. „Není to špatné,” zamumlal. „Řekni mi, jestli jsme to namíchali správně.”

Políbil mě. Udělal to rychle, ale já viděla, že se to blíží, a neodvrátila jsem se. Ústa měl studená a chutnala po alkoholu ochuceném brusinkami. Lahoda. Všechny chaotické emoce a energie, které se ve mně svíjely, byly zčistajasna k neudržení. Vjela jsem rukou do jeho nádherných vlasů, pevně sevřela, přidržela ho a přisála se k jeho jazyku. Jeho sten byl tím nejerotičtějším zvukem, co jsem kdy slyšela, až se mi místečko mezi nohama zběsile sevřelo. Zděšena vlastní zuřivou reakcí jsem se odtáhla a zalapala po vzduchu.

Gideon mě následoval, přitulil se obličejem ze strany k mé tváři, rty mi přejel po uchu. Taky ztěžka dýchal a zvuk ledu, cinkajícího v jeho sklenici, pronikl k mým rozohněným smyslům. „Potřebuju být v tobě, Evo,” šeptal drsně. „Nevydržím bez tebe.”

Pohled mi sjel ke sklenici, kterou jsem nechala na stole, myšlenky mi vířily v hlavě, změť dojmů a vzpomínek a zmatků. „Odkud to víš?”

Přejížděl jazykem lasturku mého ucha a já se zachvěla. Bylo mi, jako by se každičká buňka mého těla napínala směrem k němu. Odolávat mu, to vyžadovalo nepředstavitelné množství energie, vysávalo mě to a unavovalo.

„Odkud vím co?” zeptal se.

„Co ráda piju? Jak se jmenuje Cary?”

Zhluboka se nadechl a pak se odtáhl. Postavil sklenici, poposedl na pohovce a přitáhl si koleno tak, že leželo na polštářování pohovky mezi námi a my k sobě byli obrácení čelem. Paži si znovu položil na opěradlo, špičkami prstů opisoval kroužky na křivce mého ramene. „Předtím jsi byla v jiném mém klubu. Naskočila tam tvoje kreditka a zaznamenalo se, co piješ. A Cary Taylor je podepsaný na nájemní smlouvě za tvůj byt.”

Místnost se se mnou roztočila. To snad ne Můj mobil. Kreditka. Můj byt, k sakru. Nemohla jsem dýchat. Uvězněna mezi matkou a Gideonem jsem cítila klaustrofobii.

„Evo. Ježíši. Jsi bledá jako duch.” Strčil mi do ruky sklenici. „Napij se.”

Byla to Stoli s brusinkou. Hodila jsem ji do sebe jedním douškem. Žaludek se mi na okamžik zvedl, pak se usadil. „Tobě patří dům, kde bydlím?” zajíkla jsem se.

„Kupodivu ano.” Přesedl si na stůl čelem ke mně, moje nohy mezi svými. Vzal ode mě sklenici a odložil ji stranou a pak zahřál moje prochladlé ruce ve svých.

„Jsi blázen, Gideone?”

Ústa se mu sevřela. „To se ptáš vážně?”

„Ano. Ano, vážně. Máma mě taky šmíruje, a chodí ke cvokaři. Máš cvokaře?”

„V současnosti ne, ale přivádíš mě k takové šílenosti, že to v budoucnu není vyloučené.” „Takže takhle se nechováš běžně?” Srdce mi bušilo. Slyšela jsem hučení krve v ušních bubíncích. „Nebo ano?”

Hrábl si rukou do vlasů, obnovil řád v pramíncích, které jsem pocuchala, když jsme se líbali. „Využívám informací, které jsi mi dobrovolně zpřístupnila.”

„Tobě ne! Ne k tomu, na co jsi je využil! To je určitě porušení nějakého zákona o ochraně soukromí.” Zírala jsem na něj čím dál zmateněji. „Proč to děláš?”

Měl tolik cti v těle, že se zatvářil aspoň znepokojeně. „Abych tě líp poznal, krucinál.” „Proč se mě prostě nezeptáš, Gideone? Je to v dnešní době kruci pro lidi tak těžké?” „S tebou je.” Sebral ze stolu svou sklenici a hodil do sebe většinu jejího obsahu. „Nemůžu s tebou být o samotě víc než pár minut v kuse.”

„Protože jediné, o čem chceš mluvit, je, co máš dělat, abych se s tebou vyspala!”

„Kristepane, Evo,” zasyčel a zmáčkl mi ruku. „Mluv potichu!”

Pozorovala jsem ho, vnímala každý rys a každou plochu jeho obličeje. Naneštěstí se inventarizací detailů můj obdiv ani trochu nezmenšil. Začínala jsem tušit, že oslnění z jeho vzezření mě nikdy neopustí.

A nebyla jsem sama, viděla jsem, jak reagují jiné ženy v jeho okolí. A byl šíleně bohatý, což dodá na přitažlivosti i starým, plešatým a břichatým. Žádný div, že byl zvyklý lusknout prsty a odškrtnout si orgasmus.

Sjel pohledem po mé tváři. „Proč se na mě takhle díváš?”

„Přemýšlím.”

„O čem?” Brada mu ztuhla. „A varuju tě, jestli řekneš něco o tělních otvorech, předpřípravě nebo vypuzení semene, tak za sebe neručím.”

To mě téměř přimělo k úsměvu. „Chci vědět pár věcí, protože je asi možné, že tě podceňuju.” „Taky bych ledacos rád věděl,” zamumlal.

„Hádám, že ten přístup ,chci se s tebou vyspat’ u tebe má vysokou úspěšnost.”

Gideonova tvář se uhladila do nečitelné lhostejnosti. „O tom se nebudu bavit, Evo.” „Tak jo. Chceš zjistit, co musíš udělat, abys mě dostal do postele. Proto jsi zrovna teď tady v tomhle klubu? Kvůli mně? A neříkej to, co chci podle tebe slyšet.”

Jeho pohled byl jasný a klidný. „Jsem tu kvůli tobě, ano. Zařídil jsem to.”

Najednou jsem začala chápat, proč byl ten pouliční vyvolávač tak oháknutý. Nahnal nás sem někdo, koho má Cross Industries na výplatní listině. „Myslel sis, že když mě sem dostaneš, vyspím se s tebou?”

Ústa se mu zacukala potlačovaným pobavením. „Naděje umírá poslední, ale čekal jsem, že to dá víc práce, než náhodné setkání u skleničky.”

„Máš pravdu. Tak proč? Proč nepočkat na pondělní polední pauzu?”

„Protože jsi na lovu. Proti robertkovi nic nezmůžu, ale můžu ti zabránit, abys sbalila nějakého hajzla v baru. Jestli si chceš užít, Evo, jsem ti k dispozici.”

„Nejsem na lovu. Spaluju napětí po stresujícím dni.”

„Nejsi jediná.” Dotkl se prstem jedné z mých stříbrných visacích náušnic.„Takže piješ a tančíš, když jsi po práci napjatá. Já se snažím v první řadě odstranit problém, který je příčinou napětí.”

Jeho hlas zněžněl a probudil ve mně znepokojivou touhu. „Tak tohle jsem? Problém?” zeptala jsem se.

„Jednoznačně.” Ale na rtech měl náznak úsměvu.

Věděla jsem, že je to pro něj značně lákavé. Gideon Cross by nebyl tam, kde byl, a v tak mladém věku, kdyby se jen tak smířil s odpovědí „ne”. „Jaká je tvoje definice chození?” Mezi obočím mu naskočila zamračená vráska. „Zdlouhavý čas, strávený ve společnosti se ženou, když bychom po tu dobu mohli spolu být v posteli.”

„Nemáš rád ženskou společnost?”

Zamračil se ještě víc. „Jasně, pokud v tom nejsou přehnaná očekávání nebo nadměrné nároky na můj čas. Zjistil jsem, že nejlepší způsob, jak se tomu vyhnout, je udržovat oboustranně exkluzivní sexuální vztahy a přátelství.”

Zase ta protivná „přehnaná očekávání.” Očividně mu to pořád vrtalo v hlavě.„Takže máš nějaké přítelkyně?”

„Samozřejmě.” Sevřel moje nohy mezi svými, přidržel mě. „Kam s tím směřuješ?”

„Segreguješ sex od zbytku svého života. Odděluješ ho od přátelství, práce ode všeho.” „Mám k tomu dobré důvody.”

„To věřím. Jasně, můj názor je tenhle.” V Gideonově blízkosti bylo těžké se soustředit. „Už jsem ti říkala, že nechci s nikým chodit, a taky že nechci. Pro mě je prioritou číslo jedna práce, a můj osobní život, neprovdané ženy, je na druhém místě. Nic z toho nechci obětovat kvůli vztahu a skutečně mi nezbývá dost času, abych tam vmáčkla něco trvalého.”

„V tom jsem s tebou zajedno.”

„Ale sex mám ráda.”

„To je dobře. Měj ho se mnou.” Jeho úsměv představoval erotickou výzvu.

Šťouchla jsem ho do ramene. „Potřebuju osobní spojení s mužem, se kterým spím. Nemusí to být nic intenzivního ani hlubokého, ale sex musí být pro mě víc než jen transakce bez emocí.” „Proč?”

Poznala jsem, že není uštěpačný. I když ten rozhovor byl pro něj asi bizarní, Gideon ho bral vážně. „Ber to jako mou úchylku, a neříkám to z legrace. Štve mě, když si připadám využívaná jen pro sex. Připadám si tím devalvovaná.”

„Nemůžeš to brát tak, jako že ty využíváš pro sex mě?”

„S tebou to nejde.” Byl příliš průbojný, příliš náročný.

V očích mu zajiskřil spalující, dravčí lesk, když jsem mu odhalila svou slabinu.

„Kromě toho,” pokračovala jsem rychle, „nevytahuj na mě sémantiku. Potřebuju ve svých sexuálních vztazích rovnost. Nebo abych měla navrch.”

„Tak jo.”

„Tak jo? Říkáš to dost rychle, vzhledem k tomu, že ti říkám, že potřebuju spojit dvě věci, na jejichž spojení se tak usilovně vyhýbáš.”

„Není mi to příjemné a netvrdím, že to chápu, ale slyším tě, je to problém. Řekni mi, co s tím.”

Prudce jsem vydechla. Tohle jsem nečekala. Byl to muž, který nestál o žádné komplikace ohledně sexu, a já byla žena, které připadal sex komplikovaný, ale nevzdávala jsem to. Zatím. „Musíme být přátelé, Gideone. Ne nejlepší kámoši nebo důvěrníci, ale dva lidé, kteří znají víc než svou anatomii. Pro mě to znamená, že spolu musíme trávit i čas, i když spolu zrovna nejsme v posteli. A obávám se, že spolu budeme muset trávit čas, i když se zrovna nebudeme zabývat sexem — a to na místech, kde jsme nuceni se ovládat.”

„Neděláme to snad právě teď?”

„Ano. A vidíš, zrovna tohle mám na mysli. V tom jsem tě podcenila. Měl bys to dělat míň ujetě” — zakryla jsem mu ústa rukou, když se mě pokusil přerušit„ale připouštím, že ses snažil vyhradit si čas na rozhovor a já ti moc nepomáhala.”

Lehce mě kousl do prstů, až jsem vyjekla a ucukla rukou.

„Hele. Za co to bylo?”

Zvedl mou týranou ruku k ústům a políbil bolístku, kmitnutím jazyka ji zkonejšil. A mě rozpálil.

V sebeobraně jsem odtáhla ruku zpátky do klína. Pořád ještě jsem si nebyla docela jistá, jestli jsme všechno vyřešili. „Jen abys věděl, že nemám žádná přehnaná očekávání, když spolu ty a já trávíme čas, kdy se zrovna nezaobíráme sexem, nebudu to považovat za rande. Platí?” „Tím je to vyřešeno.” Gideon se usmál a ve mně dozrálo rozhodnutí být s ním. Jeho úsměv byl jako blesk ve tmě, oslnivý a krásný a záhadný, a já po něm toužila tak silně, až mě to fyzicky bolelo.

Ruce mu sklouzly dolů a uchopily mě zezadu za stehna. Něžně stiskl a přitáhl si mě o maličko blíž. Dolní lem mých krátkých černých šatů s ramínky se vysunul skoro neslušně vysoko a jeho

pohled se zavrtal do kůže, kterou odhalil. Jazykem si zvlhčil rty tak chlípně a sugestivně, až jsem skoro cítila jeho laskání na pokožce.

Duffy začala žadonit o milost, její hlas se vznášel zezdola, od tanečního parketu. V hrudi se mi rozlila nevítaná bolest, promnula jsem si ji.

Už jsem vypila dost, ale slyšela jsem se, jak říkám: „Musím se ještě napít.”

Kapitola pátá

V sobotu ráno jsem měla příšernou kocovinu a usoudila jsem, že si ji zasloužím. I když mi vadilo Gideonovo pojetí sexu s vášní obchodníka, nakonec jsem se mu přizpůsobila. Protože jsem po něm toužila tolik, že jsem riskovala a porušila vlastní pravidla.

Čerpala jsem útěchu z vědomí, že on ta svá porušuje taky.

Po dlouhé, horké sprše jsem se vydala do obývacího pokoje a našla Caryho na pohovce s netbookem, na první pohled byl svěží a ve střehu. Z kuchyně jsem ucítila kávu, vydala se tam a naplnila si největší hrnek, co jsem našla.

„Dobrýtro, sluníčko,” zavolal Cary.

S potřebnou dávkou kofeinu mezi dlaněmi jsem si přisedla k němu na gauč.

Ukázal na krabici, položenou na příručním stolku. „Tohle ti přišlo, když ses sprchovala.” Postavila jsem hrnek na konferenční stolek a zvedla krabici. Byla obalená hnědým papírem a ovázaná provázkem, a diagonálně na ní bylo napsáno moje jméno zdobným, rozmáchlým kaligrafickým písmem. Uvnitř byla jantarová skleněná lahvička, na níž se skvěl nápis, vyvedený staromódním bílým písmem: LÉK NA KOCOVINU. Na lístku, přivázaném vláknem rafie k hrdlu lahve, stálo:„Vypij mě.” V hedvábném papíru, jímž byla krabice vystlaná, hnízdila Gideonova navštívenka.

Prohlížela jsem si dárek a připadal mi velmi příhodný. Od chvíle, kdy jsem se s Gideonem setkala, jsem si připadala jako Alenka v říši divů, jako bych padala králičí norou do fascinující-ho a svůdného světa, kde platí jen málo známých pravidel. Byla jsem v nezmapovaném teritoriu, které bylo vzrušující a strašidelné zároveň.

Pohlédla jsem na Caryho, který pochybovačně civěl na luxusní lahvičku.

„Na zdraví.” Vytáhla jsem korkovou zátku a vypila obsah, aniž jsem se nad tím rozmýšlela. Chutnalo to jako odporně sladký sirup proti kašli. Žaludek se mi na okamžik zachvěl odporem a pak se rozehřál. Otřela jsem si ústa hřbetem ruky a zastrčila zátku zpátky do prázdné lahvičky.

„Co to bylo?” zeptal se Cary.

„Podle toho, jak to pálilo, asi vyprošťovák.”

Nakrčil nos. „Účinné, ale nepříjemné.”

Ale fungovalo to. Už jsem se cítila o trochu líp.

Cary zvedl krabici a vyhrabal Gideonovu navštívenku. Otočil ji a pak mi ji ukázal. Na zadní stranu Gideon napsal smělým rozmáchlým písmem: „ZAVOLEJ MI” a pod to načmáral číslo. Vzala jsem kartičku do dlaně. Jeho dárek byl důkaz, že na mě myslí. Jeho spolehlivost a pozornost byly svůdné. A lichotivé.

Nedalo se popřít, že mám s Gideonem problém. Dychtila jsem po pocitu, který se mě zmocňoval, jakmile se mě dotkl, a líbilo se mi, jak reaguje, když jeho dotek opětuju. Když jsem se snažila přijít na to, s čím bych nesouhlasila, kdybych se mu zase dostala do rukou, moc mě toho nenapadalo.

Cary se mi pokusil podat telefon, ale zavrtěla jsem hlavou. „Ještě ne. Potřebuju jasnou hlavu, až s ním budu mluvit, a ještě pořád mám zatmění.”

„Včera večer jste vypadali v pohodě. Rozhodně po tobě jede.”

„Já po něm tedy jedu určitě.” Stočila jsem se do klubíčka v rohu pohovky, vtiskla tvář do polštáře a přitáhla si rukama kolena k hrudi. „Budeme se kamarádit, poznáme se navzájem, budeme mít nezávazný, ale fyzicky velice intenzivní sex, a jinak budeme úplně nezávislí. Žádná pouta, žádná očekávání, žádná odpovědnost.”

Cary stiskl tlačítko netbooku a tiskárna na druhé straně místnosti začala plivat papíry. Pak zavřel počítač, odložil ho na konferenční stolek a plně se soustředil na mě. „Možná z toho vyleze něco vážného.”

„Možná ne,” ušklíbla jsem se.

„Cyniku.”

„Nehledám štěstí až do smrti. Cary, zvlášť ne s takovým megamogulem, jako je Cross. Vidím na mámě, jaké to je, žít s mocnými muži. Je to práce na plný úvazek, se společníkem na půl úvazku. Mámě dělají radost peníze, ale mně by to nestačilo.”

Táta mámu miloval. Chtěl po ní, aby si ho vzala a sdílela s ním život. Odmítla ho, protože neměl nadité portfolio a vysoké konto v bance, které od manžela vyžadovala. Láska nebyla podle Moniky Stantonové nezbytnou podmínkou manželství, a protože její krása, doplněná smyslnýma očima a zadýchaným hlasem, byla pro většinu mužů neodolatelná, nikdy nemusela ze svých přání slevovat.

Pohled na hodiny mi sdělil, že je půl jedenácté. „Nejspíš bych se měla připravit.”

„Lázeňské dny s tvou mámou miluju.” Cary se usmál a zaplašil tím přetrvávající stíny mé zasmušilé nálady. „Když skončíme, připadám si jako bůh.”

„Já taky. Jako bůh podřízený bohyni přesvědčování.”

Tak jsme pospíchali, abychom už vyrazili, že jsme raději sešli dolů před garáž, než abychom čekali, až nám zavolají z vrátnice, že náš vůz je připraven.

Vrátný se usmál, když jsme vyšli z domu, já v maxišatech a sandálech na podpatku a Cary v bokových džínách a tričku s dlouhými rukávy.

„Dobré ráno, slečno Tramellová. Pane Taylore. Budete dnes potřebovat taxi?”

„Ne, díky, Paule. Čekáme na auto.” Cary se zazubil. „Čeká nás lázeňský den u Perriniho.” „Á, lázeňský den u Perriniho.” Paul moudře pokýval hlavou. „Koupil jsem manželce k výročí svatby dárkový certifikát. Tolik se jí to líbilo, že z toho chci udělat tradici.”

„Dobře jste udělal, Paule,” řekla jsem. „Hýčkání ženy nikdy nevyjde z módy.”

Zastavil u nás černý vůz s Clancym za volantem. Paul nám otevřel zadní dveře, nastoupili jsme a vypískli jsme radostí, když jsme na sedadle našli krabici Knipschildtovy Chocopologie. Zamávali jsme Paulovi, uvelebili se a pustili do bonboniéry, uždibovali jsme po malých kousíčkách lanýže, které stály za to, aby se vychutnávaly pomalu.

Clancy nás odvezl rovnou k Perrinimu, kde relaxace začíná od okamžiku, kdy člověk vstoupí do dveří. Překročit vstupní práh je jako ocitnout se na dovolené na druhém konci světa. Každý klenutý průchod rámuje luxusně lesklé pruhované hedvábí, elegantní lehátka a obrovská křesla zdobí polštáře vyšívané třpytivými kamínky.

V závěsných zlacených klecích štěbetají ptáci a rostliny v květináčích plní všechny rohy bujnými listy. Malé dekorativní fontánky přispívají zvukem tekoucí vody, zatímco se místností line hudba strunných nástrojů z šikovně skrytých reproduktorů. Vzduch voní směsí exotického koření, takže si tam vždycky připadám, jako bych vstoupila do Pohádek tisíce a jedné noci. Chybělo jen takhle maličko, aby to bylo přehnané, ale nepřesáhlo to hranici vkusu. Místo toho je u Perriniho prostředí exotické a luxusní, hýčkání pro ty, kdo si to mohou dovolit. Jako moje matka, která při našem příjezdu právě dokončila mléčnou lázeň s medem.

Prostudovala jsem seznam dostupných procedur a rozhodla se vypustit obvyklou „válečnici” ve prospěch „vášnivého hýčkání”. Voskovou depilaci jsem si nechala udělat před týdnem, ale zbytek procedur, „určených k tomu, abyste byla sexuálně neodolatelná”, byl zřejmě přesně tím, co jsem potřebovala.

Konečně se mi podařilo vrátit myšlenky do bezpečné zóny, když Cary promluvil z pedikérského křesla vedle mého.

„Paní Stantonová, znáte Gideona Crosse?”

Zůstala jsem na něj civět. Věděl sakra dobře, že máma šílí nad každou zprávou o mých romantických, a v tomhle případě možná ani ne moc romantických — vztazích.

Matka, která seděla v křesle po mém druhém boku, se předklonila s obvyklým dívčím vzrušením nad bohatým, hezkým mužem. „Samozřejmě. Je to jeden z nejbohatších mužů světa. Podle seznamu ve Forbesu je na pětadvacátém místě, jestli si to pamatuju správně. Zřejmě velice průbojný mladík, a velkorysý dárce, přispívá do mnoha dětských charitativních organizací, kterým se věnuju. Nesmírně žádoucí, samozřejmě, ale nevěřím, že by byl gay, Cary. Má pověst sukničkáře.”

„Mám smůlu,” zazubil se Cary a ignoroval mé zuřivé vrtění hlavou. „Ale stejně by to bylo beznadějné, protože on jede po Evě.”

„Evo! Nemůžu uvěřit, žes nic neřekla. Jak to, že jsi mi o něčem takovém nepověděla?” Podívala jsem se na mámu, jejíž čistě vydrhnutá tvář působila mladě, bez vrásek a velice se podobala mé. Byla jsem na první pohled dcera své matky, až na to jméno. Jediný ústupek, který otci udělala, byl ten, že mě pojmenovala po jeho matce.

„Není co povídat,” trvala jsem na svém. „Jsme jen přátelé.”

„To se dá změnit,” prohlásila Monica se zamyšleným výrazem, který ve mně budil hrůzu. „Nevím, jak mi mohlo uniknout, že pracuješ ve stejné budově jako on. Určitě jsi ho uchvátila, hned jak tě uviděl. Ačkoliv se o něm ví, že dává přednost brunetkám Hmm To je jedno. Také je proslulý svým výtečným vkusem. To v tvém případě očividně převládlo.”

„Tak to není. Prosím tě, nepleť se do toho. Ztrapníš mě.”

„Nesmysl. Jestli to někdo s muži umí, tak jsem to já.”

Přikrčila jsem se, ramena mi vylezla až k uším. Než přišla na řadu moje masáž, už jsem ji zoufale potřebovala. Natáhla jsem se na stůl, zavřela oči a připravovala se zdřímnout, abych přestála dlouhý večer, který mě čeká.

Hrozně ráda jsem se strojila a vypadala pěkně, jako každá jiná dívka, ale dobročinné akce byly strašně namáhavé. Společenský hovor mě vyčerpával, neustálý úsměv bolel a rozpravy o podnikání a lidech, které jsem neznala, byly nudné. Nebýt Caryho, který těžil z toho, že je na očích, sváděla bych tuhý boj, abych tam nemusela.

Zhluboka jsem se nadechla a vědomě uvolnila. V duchu jsem si poznamenala, že až přijdu domů, zavolám tátovi, a uvažovala jsem, jak poslat Gideonovi poděkování za ten lék proti kocovině. Usoudila jsem, že bych mu mohla poslat e-mail na adresu z jeho navštívenky, ale to zas nebylo na úrovni. Kromě toho jsem nevěděla, kdo jeho e-maily čte.

Prostě mu zavolám, až přijdu domů. Proč ne? Žádal mě o to, ne, nařizoval. Napsal požadavek na svou navštívenku. A aspoň zase uslyším ten jeho krásný hlas.

Dveře se otevřely a vstoupila masérka. „Zdravím, Evo. Jste už připravená?”

Ne docela. Ale už skoro.

˙˙˙

Po mnoha líbezných hodinách v lázních mě máma a Cary vysadili u bytu a pak se vydali na lov nových manžetových knoflíčků pro Stantona. Využila jsem času o samotě a zavolala Gideonovi. I když jsem měla kýžené soukromí, vyťukala jsem jeho telefonní číslo nejméně pětkrát, než jsem konečně zatelefonovala.

Vzal to na první zazvonění. „Evo.”

Polekalo mě, že ví, kdo volá, okamžik jsem nevěděla, kudy kam. Jak to, že má na seznamu kontaktů moje jméno a číslo? „Hm ahoj, Gideone.”

„Jsem za rohem od tebe. Dej vědět ve vrátnici, že přijdu.”

„Cože?” Bylo mi, jako by mi část rozhovoru nějak unikla. „Kam přijdeš?”

„K tobě. Už jsem na rohu. Zavolej na vrátnici, Evo.”

Zavěsil a já zírala na telefon a snažila se vstřebat skutečnost, že Gideon bude za pár minut zase se mnou. Poněkud omámeně jsem přistoupila k interkomu, zavolala do vrátnice a sdělila jim, že ho očekávám. Ještě během hovoru vstoupil do haly. Pár minut nato stál u mých dveří.

V té chvíli jsem se rozpomněla, že mám na sobě jen kratičký hedvábný župan, a obličej i vlasy mám upravené na slavnostní večeři. Jaký dojem asi bude mít z mého vzezření?

Utáhla jsem si pásek županu a teprve pak ho pustila dovnitř. Ne že bych ho zvala kvůli svádění nebo tak.

Gideon zůstal dlouhou chvíli stát v chodbě a pohledem mě hltal od hlavy až po prsty na nohou, ozdobené francouzskou manikúrou. Mě jeho vzhled omráčil stejnou měrou. To, jak vypadal v obnošených džínách a tričku, ve mně budilo touhu svlékat ho pomocí zubů. „Stálo to za tu cestu, vidět tě takhle, Evo.” Vstoupil a zamkl za sebou dveře.„Jak ti je?” „Dobře. Díky tobě. Děkuju.” Žaludek se mi chvěl, protože byl tady, se mnou, a to ve mně budilo skoro závrať. „Proto jsi určitě nepřišel.”

„Jsem tady, protože ti trvalo moc dlouho, než jsi zavolala.”

„Nevěděla jsem, že mi hoří termín.”

„Musím se tě zeptat na něco naléhavého, ale spíš jsem chtěl vědět, jestli je ti už po včerejší noci dobře.” Oči měl temné, když mě přejel pohledem, úchvatnou tvář zarámovanou tou luxusní oponou inkoustově černých vlasů.„Panebože. Ty jsi krásná, Evo. Vůbec si nepamatuju, že bych někdy něco tolik chtěl.”

Těch několik slov mě rozpálilo a naplnilo touhou. Byla jsem až moc zranitelná. „Copak je tak naléhavého?”

„Pojď se mnou dnes večer na večeři pořádanou centrem bezplatné právní pomoci.” Odtáhla jsem se, překvapená a zároveň nadšená jeho žádostí. „Ty tam jdeš?”

„Ty taky. Zjistil jsem si to, protože jsem věděl, že tam bude tvá matka. Pojďme tam spolu.” Ruka mi vyjela k hrdlu, připadalo mi napůl divné, kolik toho o mně ví, a napůl jsem se obávala toho, co ode mě žádá. „Tak jsem to nemyslela, když jsem říkala, že bychom měli trávit čas spolu.”

„Proč ne?” Ta prostá otázka byla prodchnutá výzvou. „Co je to za problém, jít spolu na akci, na které už jsme si naplánovali účast každý zvlášť?”

„Není to moc diskrétní. Je to sledovaná událost.”

„No a?” Gideon přistoupil blíž a dotkl se prsty kadeře mých vlasů.

V jeho hlase zase zaznělo to nebezpečné předení, které mě rozechvívalo. Cítila jsem teplo jeho mohutného, pevného těla a také sytě mužnou vůni jeho pleti. Podléhala jsem jeho kouzlu každou uplynulou minutou víc.

Gideon sklonil hlavu a vtiskl rty do ohybu mé šíje. „Je mi jedno, co si myslí lidi. My víme, co a jak. A s tvou matkou si bez problémů poradím.”

„Jestli myslíš, že to dokážeš,” řekla jsem zadýchané, „tak ji moc dobře neznáš.”

„Vyzvednu tě v sedm.” Jeho jazyk sledoval zběsile pulzující žílu na mém hrdle a já pod ním tála, tělo mi ochablo, když si mě k sobě těsně přitáhl.

Přesto jsem ze sebe vypravila: „Ještě jsem neřekla ano.”

„Ale neřekneš ne.” Zachytil mezi zuby můj ušní lalůček. „To ti nedovolím.”

Otevřela jsem ústa, abych něco namítla, a on na ně přitiskl své rty a umlčel mě smyslným, vlhkým polibkem. Jeho jazyk prováděl ty pomalé, labužnické pohyby, které ve mně budily touhu cítit totéž mezi nohama. Ruce mi vyjely k jeho vlasům, vklouzly do nich, jemně zatahaly. Když mě objal pažemi, prohnula jsem se podle jeho dlaní.

Stejně jako prve v kanceláři, ležela jsem naznak na pohovce dřív, než jsem si uvědomila, že mě přenáší, jeho ústa spolkla mé překvapené zajíknutí. Župan podlehl jeho obratným prstům a pak už držel v dlaních má ňadra a hnětl je něžnými, rytmickými stisky.

„Gideone “

„Pssst.” Sál můj dolní ret, v prstech převaloval mé citlivé bradavky a tahal za ně. „Přivádělo mě k šílenství, že jsi pod tím županem nahá.”

„Přišel jsi bez Ach! Ach, Bože “

Jeho ústa uchopila hrot mého ňadra, záplava žáru způsobila, že se mi pokožka zamžila potem.

Pohledem jsem v panice zalétla k hodinám na modemu kabelové televize.„Gideone, ne.” Zvedl hlavu a zadíval se na mě soumračně modrýma očima. „Je to šílené, já vím. Nechci nemůžu to vysvětlit, Evo, ale musím ti to udělat. Myslím na to bez přestání už několik dní.” Jedna jeho ruka se mi prodrala mezi nohy. Nestoudně se rozevřely, tělo jsem měla tak vzrušené, až jsem byla zardělá a takřka horečnatá. Druhou rukou mi dál hnětl ňadra, až mi připadala těžká a nesnesitelně rozcitlivělá.

„Už jsi mi zvlhla,” ševelil a pohledem klouzal po mém těle až k místu, kde mě rozevíral prsty. „Tam jsi taky krásná. Růžová a sametová. Tak měkká. Nedělala sis dneska voskovou depilaci, že ne?”

Zavrtěla jsem hlavou.

„Díky Bohu. Asi bych nevydržel se tě nedotknout ani deset minut, natožpak deset hodin.” Opatrně do mě vsunul jeden prst.

Oči se mi zase zavřely nesnesitelnou bezbranností, jak jsem ležela roztažená, nahá a vydaná napospas prstům muže, jehož znalosti z oblasti brazilské voskové depilace prozrazovaly intimní znalost žen. Muže, který byl pořád úplně oblečený a klečel na podlaze přede mnou. „Jsi tak těsná.” Gideon vytáhl prst a jemně ho do mě zase vsunul. Prohnula jsem se v zádech a dychtivě ho sevřela. „A tak chtivá. Jak je to dlouho, co jsi měla naposled sex?”

Těžce jsem polkla. „Mám moc práce. Diplomka, shánění zaměstnání, stěhování “

„Takže dost dlouho.” Vytáhl prst, pak do mě strčil dva. Nedokázala jsem potlačit blažené zasténání. Ten muž měl talentované ruce, sebejisté a šikovné, a bral si jimi, co chtěl. „Bereš antikoncepci, Evo?”

„Ano.” Rukama jsem pevně svírala okraje polštářů pohovky. „Samozřejmě.”

„Prokážu, že jsem čistý, a ty taky, a pak mě pustíš do sebe.”

„Ježíši, Gideone.” Lapala jsem po vzduchu, boky jsem nestoudně kroužila vstříc jeho vnikajícím prstům. Měla jsem pocit, že se samovolně vznítím, jestli mě nezachrání. Nikdy v životě jsem nebyla tak vzrušená. Byla jsem skoro bez sebe touhou po orgasmu. Kdyby v té chvíli vstoupil Cary a našel mě, jak se svíjím v obýváku, zatímco mě Gideon dráždí prsty, asi by mi to nevadilo.

Gideon také ztěžka dýchal. Tvář měl zardělou chtíčem. Touhou po mně. Ačkoli jsem nedělala nic, jen na něj bezbranně reagovala.

Jeho ruka mi vyjela z ňadra k líci a přejela po ní. „Červenáš se. Pohoršil jsem tě.”

„Ano.”

Jeho úsměv byl poťouchlý i potěšený, až se mi stáhl hrudník. „Chci mít pocit, že jsem v tobě, když tě dráždím prsty. Chci, abys ty mě v sobě cítila, tak si představuj, jak vypadám a jaké vydávám zvuky, když do tebe pumpuju. A když si to budeš představovat, budeš se těšit, až to budu dělat zas a zas.”

Moje pohlaví se svíralo kolem jeho hladících prstů, syrovost jeho slov mě přiváděla na okraj orgasmu.

„Budu ti povídat o všech způsobech, jakými se chci s tebou potěšit, Evo, a ty to budeš všechno dělat všechno přijímat, a budeme mít výbušný, primitivní sex bez zábran. Ty to přece víš, ne? Cítíš, jaké to mezi námi bude.”

„Ano,” vydechla jsem a šátrala po svých ňadrech, abych se zbavila té hluboké touhy ztuhlých bradavek. „Prosím, Gideone.”

„Pssst rozumím ti.” Bříško jeho palce mi jemně, krouživě třelo mé nejintimnější místečko. „Dívej se mi do očí, až to na tebe přijde.”

V lůně se mi všechno svíralo, napětí narůstalo a on mě dráždil a vsouval do mě prsty v klidném, nespěchavém rytmu.

„Udělej se, Evo,” nařídil. „Teď.”

Vyvrcholila jsem s trhaným výkřikem, svírala jsem křečovitě polštáře na pohovce a pohybovala boky vstříc jeho ruce, v duchu na hony vzdálená studu či ostychu. Upírala jsem

oči do jeho, neschopna je odvrátit, zaklesnutá do divokého mužného triumfu, který planul v jeho zraku. V tom okamžiku jsem mu patřila. Udělala bych všechno, co by chtěl. A on to věděl.

Pulzovala mnou spalující rozkoš. Za doprovodu dunění krve v uších jsem měla dojem, že ho slyším chraplavě mluvit, ale slova mi unikala, když přehodil jednu moji nohu přes opěradlo pohovky a zakryl mou štěrbinu ústy.

„Ne ” odstrkovala jsem mu rukama hlavu. „To nejde.”

Byla jsem příliš naběhlá, příliš rozcitlivělá. Ale když se mě jeho jazyk tetelivě dotkl, touha znovu vzrostla. Intenzivněji než poprvé. Dotýkal se okrajů mého rozechvělého pohlaví, škádlil mě, dráždil mě příslibem dalšího orgasmu, i když jsem věděla, že ho nemohu mít tak rychle po prvním.

Pak do mě jeho jazyk vnikl jako oštěp a já se kousla do rtu, abych potlačila výkřik. Vyvrcholila jsem podruhé, tělo se mi divoce otřásalo, rozbolavělé svaly se zoufale stahovaly kolem jeho dekadentního lízání. Vibrovalo ve mně jeho mručení. Neměla jsem sílu ho odstrčit, když se vrátil k dalšímu dráždění a jemně sál neúnavně až jsem znovu vyvrcholila a zajíkla se jeho jménem.

Připadala jsem si, jako bych neměla kosti, když mi narovnal nohu, a ještě jsem byla celá zadýchaná, když mě líbal od bříška k ňadrům. Olízl mi obě bradavky a pak mě zvedl rukama ovinutýma kolem mých zad. Visela jsem ochable a vláčně v jeho sevření, když se s potlačovanou prudkostí zmocnil mých úst, pohmoždil mi rty a prozradil, jak má sám na mále. Zahalil mě županem, pak vstal a zadíval se na mě.

„Gideone ?”

„V sedm hodin, Evo.” Natáhl ruku a dotkl se mého kotníku, špičkami prstů pohladil diamantový nákotník, který jsem si navlékla už v přípravě na večer. „A tohle si nech. Chci tě dostat, až nebudeš mít na sobě už nic jiného.”

Kapitola šestá

„Ahoj, tati. Tak jsem tě zastihla.” Přehodila jsem si sluchátko telefonu a přitáhla si stoličku ke kuchyňskému baru. Stýskalo se mi po otci. Poslední čtyři roky jsme bydleli tak blízko od sebe, že jsme se mohli vídat nejméně jednou týdně. Teď byl jeho domov v Oceanside na druhém konci země. „Jak se máš?”

Ztlumil televizi. „Teď už líp, když jsi zavolala. Jaký byl první týden v práci?”

Probrala jsem své dny od pondělka do pátku a přeskočila všechno, co souviselo s Gideonem. „Mám fakt ráda Marka, svého šéfa,” končila jsem. „A atmosféra v agentuře je hodně nabitá a tak nějak praštěná. Ráda chodím každý den do práce a jsem otrávená, když je čas jít domů.” „Doufám, že to tak zůstane. Ale musíš dbát na to, abys taky někdy vysadila. Někam si vyjdi, buď mladá, bav se. Ale ne zas moc.”

„Jo, včera večer jsem to trošku přehnala. Byli jsme s Carym na tahu po klubech a probudila jsem se s hnusnou kocovinou.”

„Do prčic, to mi neříkej.” Zasténal. „Někdy se v noci probudím zalitý studeným potem a představuju si tě v New Yorku. Dostávám se z toho tak, že si říkám, že jsi moc chytrá, než abys riskovala, když máš dva rodiče, kteří ti do DNA nahustili bezpečnostní pravidla.”

„Což je pravda,” zasmála jsem se. „To mi připomíná chci začít trénovat krav magu.” „Vážně?” Následovala zamyšlená odmlka. „Jeden chlapík ze sboru je do toho celý pryč. Asi to prověřím a můžeme si porovnat poznámky, až tě přijedu navštívit.”

„Ty přijedeš do New Yorku?” Nedokázala jsem skrýt nadšení. „Jé, tati, to bych byla moc ráda. I když se mi po jižní Kalifornii stýská, Manhattan je fakt úžasný. Myslím, že se ti bude líbit.” „Mně by se líbilo všude na světě, pokud bys tam byla ty.” Okamžik počkal, pak se zeptal: „Jak se vede mámě?”

„No prostě máma. Krásná, okouzlující a naprosto nezničitelně obsesivně-kompulzivní.” Zabolelo mě na hrudi, třela jsem si ji. Říkala jsem si, že táta možná mámu pořád miluje. To byl jeden z důvodů, proč jsem mu nikdy nepověděla, co mě potkalo. Jako policajt by trval na po-dání trestního oznámení a skandál by matku zničil. Také jsem se obávala, že by vůči ní ztratil respekt nebo jí to dokonce kladl za vinu, a přitom za to nemohla. Jakmile zjistila, co mi její nevlastní syn dělá, opustila manžela, se kterým byla šťastná, a podala návrh na rozvod. Nepřestávala jsem mluvit a zamávala Carymu, když vrazil do bytu s modrou taštičkou od Tiffanyho. „Dneska jsme měli lázeňský den. Byl to zábavný závěr týdne.”

Slyšela jsem z jeho hlasu úsměv, když říkal: „Jsem rád, že se vám dvěma daří být někdy spolu. Co máš v plánu na zbytek víkendu?”

Vyhnula jsem se tématu charitativní společenské akce, protože jsem věděla, že červené koberce a astronomicky drahá účast na večeři by jen zdůraznily propast mezi životy mých rodičů. „Jdeme se s Carym někam najíst a pak mám v plánu zůstat zítra doma. Dlouho spát, celý den chodit v pyžamu, možná pár filmů a nějaká donáška jídla. Trochu vegetu, než začne nový pracovní týden.”

„To mi zní přímo nebesky. Možná tě napodobím, až budu mít zase den mimo službu.” Podívala jsem se na hodiny a viděla, že už je pomalu po šesté. „Už se musím chystat na večeři. Buď v práci opatrný, jo? Taky se o tebe bojím.”

„Stane se. Ahoj, malá.”

Známé rozloučení ve mně probudilo takový stesk, až mě zabolelo v hrdle.„Jo, počkej! Mám nový mobil. Pošlu ti textovkou číslo, hned jak ho budu mít.”

„Už zase? Zrovna sis opatřila nový, když ses přestěhovala.”

„To je dlouhá a nudná historie.”

„Hmm Neodkládej to. Jsou dobré kvůli bezpečí a taky se na nich dají hrát Angry Birds.” „Z toho už jsem vyrostla!” rozesmála jsem se a rozlil se ve mně hřejivý pocit, když jsem uslyšela, že se také směje. „Zavolám ti za pár dní. Nezlob.”

„Kdepak bych zlobil.”

Zavěsili jsme. Pár minut jsem seděla v nastalém tichu a připadalo mi, jako by v mém světě bylo všechno v nejlepším pořádku, což nikdy netrvalo dlouho. Chvilku jsem nad tím dumala, ale pak si Cary pustil ve své ložnici na plné pecky Hinder a to mě rozhýbalo.

Spěchala jsem do svého pokoje, abych se připravila na večer s Gideonem.

˙˙˙

„S náhrdelníkem nebo bez náhrdelníku?” zeptala jsem se Caryho, když vstoupil do mé ložnice a vypadal vážně úchvatně. V novém smokingu od Brioniho působil současně zhýrale i oslnivě, a rozhodně nemohl uniknout ničí pozornosti.

„Hmm.” Naklonil hlavu ke straně a prohlížel si mě. „Přidrž si ho ještě.”

Zvedla jsem si k hrdlu obojek ze zlatých mincí. Šaty, které mi máma dala poslat, byly rudé jako hasičské auto a střižené pro řeckou bohyni. Visely na jednom rameni, diagonálně přes žlábek mezi ňadry, na boku měly řasení a na pravém stehně rozparek odshora až dolů. Neměly záda, která by stála za řeč, kromě úzkého proužku štrasových kamínků, který spojoval jednu stranu s druhou, aby mi vpředu nespadly. Jinak byla záda nahá až k širokému véčku těsné nad rýhou mezi půlkami.

„Vykašli se na náhrdelník,” řekl. „Klonil jsem se k zlatým visacím náušnicím, ale teď uvažuju o diamantových kroužcích. Těch největších, co máš.”

„Cože? Vážně?” Zamračila jsem se na náš odraz ve vysokém zrcadle a sledovala, jak přistupuje k mé šperkovnici a hrabe se v ní.

„Tyhle.” Přinesl mi je a já se zadívala na pěticentimetrové kruhy, které mi matka dala k osmnáctým narozeninám. „Věř mi, Evo. Zkus je.”

Zkusila jsem je a zjistila, že měl pravdu. Vypadalo to úplně jinak než zlatý obojek, méně okázale a přitom smyslněji. A náušnice se dobře hodily k diamantovému nákotníčku na pravé noze, jehož význam se pro mě po Gideonově poznámce navěky změnil. S vlasy sčesanými z obličeje v kaskádě hustých, naschvál neuspořádaných kučer, jsem vypadala, jako bych zrovna vstala z postele, což doplňovaly kouřové oční stíny a lesklé „nahé rty”.

„Co bych si bez tebe počala, Cary Taylore?”

„Holčičko”, položil mi ruce na ramena a jemně přitiskl tvář na mou, „to se nikdy nedozvíš.” „Vypadáš úžasně, mimochodem.”

„Viď?” Mrkl, poodstoupil a předváděl se mi.

Svým způsobem to mohl Cary Gideonovi snadno natřít. Cary měl jemnější rysy, skoro roztomilé v porovnání s Gideonovou divokou krásou, ale oba byli nádherní chlapi, po kterých se ohlédnete a pak na ně zůstanete s dychtivou blažeností civět.

Cary nebyl tak dokonalý, když jsem ho poznala. Byl vytáhlý a vychrtlý, smaragdové oči zamžené a ztracené. Ale táhlo mě to k němu, div jsem se nepřetrhla, abych mohla na skupinové terapii sedět vedle něj. Nakonec mi udělal neomalenou nabídku, protože dospěl k přesvědčení, že jediný důvod, proč se s ním lidé stýkají, je ten, že se s ním chtějí vyspat. Tehdy jsem odmítla, pevně a neodvolatelně, a pak jsme se začali stýkat a posléze se z nás stali nejlepší přátelé. Byl bratrem, kterého jsem nikdy neměla.

Interkom zabzučel a já nadskočila, což mi připomnělo, jak jsem nervózní. Pohlédla jsem na Caryho. „Zapomněla jsem ve vrátnici říct, že se vrátí.”

„Dojdu pro něj.”

„Nevadí ti jet se Stantonem a mámou?”

„Děláš si legraci? Milujou mě.” Jeho úsměv ochabl. „Přece jen se ti nechce jít s Crossem?” Zhluboka jsem se nadechla, protože jsem se rozpomněla, jak jsem na tom byla prve, na zádech v multiorgastickém oparu. „Vlastně ne, ne. Jenže to jde všechno tak rychle a probíhá to líp, než jsem čekala, ani jsem si neuvědomovala, že to chci “

„Uvažuješ, kde je zádrhel.” Natáhl ruku a zaťukal mi prstem na nos. „Je to trefa, Evo. A dostalas ho. Užívej si to.”

„Snažím se.” Cítila jsem vděčnost, že Cary chápe mě i to, jak uvažuju. Bylo náramně snadné být s ním a vědět, že dokáže doplnit mezery, když jsem něco nedokázala vysvětlit.

„Dneska ráno jsem si o něm zjistil, co se dalo, a vytiskl jsem zajímavé věci z nedávné doby. Máš to na psacím stole, kdyby sis to chtěla zkontrolovat.”

Vzpomněla jsem si, že něco tisknul, než jsme se vypravili do lázní. Stoupla jsem si na špičky a políbila ho na tvář. „Jsi nejlepší. Miluju tě.”

„Nápodobně, holčičko.” Zamířil ven. „Zajdu do vrátnice a přivedu ho nahoru. Nepospíchej. Přišel o deset minut dřív.”

S úsměvem jsem sledovala, jak se plouží do chodby. Dveře se za ním zavřely a já se přesunula do malého obývacího pokoje, sousedícího s mou ložnicí. Na velmi praktickém sekretáři, který mi vybrala matka, jsem našla desky plné článků a vytištěných obrážků. Uvelebila jsem se do křesla a pohroužila do minulosti Gideona Crosse.

Bylo mi, jako bych sledovala srážku vlaků, když jsem si přečetla, že je synem Geoffreyho Crosse, někdejšího předsedy správní rady investiční firmy, o níž se později zjistilo, že je zástěrkou pro masivní podvod. Gideonovi bylo teprve pět let, když jeho táta spáchal sebevraždu, střelil se raději do hlavy, než aby šel do vězení.

Ach, Gideone. Snažila jsem se představit si ho tak malého a vybavil se mi hezký tmavovlasý kluk s krásnýma modrýma očima, naplněný strašlivým zmatkem a smutkem. Pukalo mi při té představě srdce. Jak asi musela otcova sebevražda, a její okolnosti, zničit Gideona i jeho matku! Stres a napětí v tak těžké době byly určitě nesmírné, zvlášť pro tak malé dítě. Matka se pak provdala za Christophera Vidala, hudebního vydavatele, a měla s ním ještě dvě další děti, Christophera Vidala ml. a Ireland Vidalovou, ale zdálo se, že větší rodina a finanční zajištění přišly pozdě na to, aby pomohly Gideonovy vyrovnat se s tak obrovským otřesem. Už byl příliš dospělý, aby mu nezůstalo několik bolestivých emocionálních jizev.

Kritickým a zvědavým okem jsem si prohlížela ženy, které byly s Gideonem na fotografiích a uvažovala o jeho přístupu ke vztahům, stykům a sexu. Viděla jsem, že máma měla pravdu, všechny byly brunety. Žena, která se s ním objevovala nejčastěji, měla v sobě všechny znaky hispánského původu. Byla vyšší než já a spíš útlá než vnadná.

„Magdalene Perezová,” šeptala jsem si a mrzutě uznávala, že je to kráska. V držení jejího těla byla bujná sebejistota, kterou jsem obdivovala.

„Tak jo, už to tvoje čtení trvalo dost dlouho,” vyrušil mě Cary mírně pobaveným tónem. Stál ve dveřích mého pokoje, drze se opíral o zárubeň.

„Vážně?” Tak jsem se pohroužila do četby, že jsem si ani neuvědomovala, kolik času uplynulo. „Hádal bych, že asi za minutu pro tebe přijde. Drží se jen taktak.”

Zavřela jsem desky a vstala.

„Zajímavé čtení, viď?”

„Moc.” Jak asi Gideonův otec, nebo konkrétněji jeho sebevražda, ovlivnil synův život? Věděla jsem, že všechny odpovědi, po kterých prahnu, na mě čekají ve vedlejší místnosti. Vyšla jsem z ložnice a zamířila chodbou do obývacího pokoje. Zastavila jsem se na prahu, pohled upřený na Gideonova záda. Stál u okna a díval se na město. Zrychlil se mi tep. Jeho odraz ve skle prozrazoval zádumčivou náladu. Pohled měl rozostřený a ústa zasmušilá. Paže, založené na prsou, svědčily o vrozené nejistotě, jako by nebyl ve svém živlu. Vypadal nepřítomně a odtažitě, muž, který je od narození osamělý.

Vycítil mou přítomnost nebo snad tesknou touhu. Otočil se a pak znehybněl. Chopila jsem se té příležitosti, abych se do něj vpila pohledem a přejela ho očima od hlavy k patě. Vypadal každým coulem jako mocný magnát. Tak smyslně hezký, že mě pálily oči, jen když jsem se na něj dívala. Při pohledu na prostopášný vodopád černých vlasů kolem obličeje se mi napínaly prsty nutkáním dotknout se jich. A to, jak se na mě díval puls mi poskočil.

„Evo.” Přistoupil ke mně elegantním a pevným krokem. Chytil mě za ruku a zvedl ji ke rtům. Jeho pohled byl intenzivní, intenzivně žhavý, intenzivně soustředěný.

Při doteku jeho rtů mi naskočila husí kůže až k rameni a procitly vzpomínky na ta hříšná ústa na jiných částech mého těla. Okamžitě jsem se vzrušila.„Ahoj.”

Oči mu pobaveně zajiskřily. „Ahoj. Vypadáš úžasně. Už se nemůžu dočkat, až tě předvedu.” Rozdýchala jsem blaženost, kterou mi ten kompliment způsobil. „Doufejme, že ti neudělám ostudu.”

Mírně svraštil čelo. „Máš všechno, co potřebuješ?”

Vedle mě se objevil Cary, přinášející můj černý sametový šál a dlouhé rukavičky. „Tumáš, Evo. Lesk na rty jsem ti strčil do psaníčka.”

„Ty jsi nejlepší, Cary.”

Mrkl na mě, což mi sdělilo, že viděl kondomy, které jsem zastrčila do malé vnitřní kapsičky. „Sjedu s vámi dolů.”

Gideon vzal od Caryho šál a přehodil mi ho přes ramena. Vytáhl mi zpod něj vlasy a dotek jeho rukou na šíji mě tak rozptýlil, že jsem si skoro ani nevšimla, když mi Cary strčil do ruky rukavice.

Cesta výtahem do haly byla jako nácvik přežití akutního sexuálního napětí. Ne že by si toho Cary všímal, aspoň na pohled. Stál po mé levici s oběma rukama v kapsách a pohvizdoval si. Na druhé straně Gideon představoval obrovskou sílu. Ačkoliv se nepohnul a nevydal ani hlásku, cítila jsem, jak z něj čiší nervní energie. V pokožce mi mravenčilo magnetickou přitažlivostí a dech se mi zrychloval a krátil. Ulevilo se mi, když se dveře otevřely a osvobodily nás z uzavřeného prostoru.

Dole čekaly na výtah dvě ženy. Spadly jim brady, když uviděly Gideona a Caryho, a to mi zlepšilo náladu a přimělo mě to k úsměvu.

„Dámy,” pozdravil je Cary s úsměvem, který opravdu nebyl férový. Skoro jsem viděla, jak jim zkratují mozkové buňky.

Na rozdíl od něj Gideon jen stroze kývl a vyvedl mě s rukou položenou v kříži, kůže na kůži. Byl to elektrizující kontakt, který mě zaléval žárem.

Stiskla jsem Carymu ruku. „Vyhraď si pro mě jeden tanec.”

„Samozřejmě. Za chvíli se uvidíme.”

U obrubníku čekala limuzína a řidič otevřel dveře, když jsme Gideon a já vyšli z domu. Sklouzla jsem po sedadle na protější stranu a urovnala si šaty. Když se Gideon uvelebil vedle mě a dveře se zavřely, prudce jsem si uvědomila, jak hezky voní. Vdechovala jsem ho a nakazovala si, abych se uklidnila a těšila se z jeho společnosti. Vzal mě za ruku a špičkami prstů mi přejel po dlani, prostý pohyb, který roznítil prudký chtíč. Setřásla jsem z ramen šál, bylo mi příliš horko, než abych si ho nechala na sobě.

„Evo.” Stiskl tlačítko a přepážka za řidičem se začala vysouvat. Vzápětí už si mě přitáhl do klína a divoce mě líbal.

Udělala jsem to, co se mi chtělo provést od chvíle, kdy jsem ho uviděla ve svém obývacím pokoji: vsunula jsem mu ruce do vlasů a polibek opětovala. Hrozně se mi líbilo, jak mě líbá, jako by musel, jako by mohl zešílet, kdyby to neudělal a jako by příliš dlouho čekal. Sála jsem jeho jazyk a zjišťovala, jak moc se mu to líbí, jak moc se to líbí mně, jak moc to ve mně budí touhu sát ho i jinde se stejnou dychtivostí.

Jeho ruce mi sklouzly po nahých zádech a já zasténala, protože jsem ucítila, jak mě jeho erekce dloubla do boku. Posunula jsem se a sedla si obkročmo na něj, odhrnula jsem si sukni šatů stranou a v duchu si poznamenala, že musím poděkovat mámě za šaty, které mají tak příhodný rozparek. S jeho boky mezi koleny jsem ho objala pažemi kolem ramen a prohloubila polibek. Vnikala jsem mu jazykem do úst, lehce kousala dolní ret, hladila jeho jazyk svým

Gideon mě chytil v pase a odstrčil. Opřel se dozadu, prohnul krk, aby mi viděl do tváře, hruď se mu zvedala. „Co mi to děláš?”

Sjela jsem mu rukama pod košili, ucítila nepoddajnou tvrdost svalů. Prsty jsem sledovala obliny břišních svalů, v hlavě se mi tvořil obraz, jak asi vypadá nahý. „Dotýkám se tě. Pekelně si tě užívám. Chci tě, Gideone.”

Chytil mě za zápěstí, znehybnil mě. „Později. Jsme uprostřed Manhattanu.”

„Nikdo nás nevidí.”

„O to nejde. Není vhodná doba ani místo, abychom se pouštěli do něčeho, co ještě bůhví kolik hodin nemůžeme dokončit. Už od odpoledne přicházím o rozum.”

„Tak to dokončíme teď.”

Jeho stisk bolestně zesílil. „Tady to dělat nemůžeme.”

„Proč ne?” Pak mě napadla překvapivá myšlenka. „Tys nikdy neměl sex v limuzíně?” „Ne.” Čelist mu ztuhla. „Ty ano?”

Bez odpovědi jsem odvrátila pohled a uviděla, jak kolem nás proudí dopravní provoz a chodci. Byli jsme jen pár centimetrů od stovek lidí, ale tmavá skla nás ukrývala a budila ve mně neposednost. Chtěla jsem ho potěšit. Chtěla jsem vědět, že jsem schopná proniknout k Gideonu Crossovi, a nemohlo mi v tom zabránit nic než on.

Zhoupla jsem se v bocích, otřela se o tvrdou délku jeho mužství. Syčivě vydechl přes zaťaté zuby.

„Potřebuju tě, Gideone,” řekla jsem zadýchaně a vdechovala jeho vůni, která teď, když byl vzrušený, byla ještě sytější. Říkala jsem si, že jsem možná mírně opojená už jen lákavou vůní jeho pokožky. „Přivádíš mě k šílenství.”

Pustil má zápěstí a uchopil do dlaní mou tvář, pevně přitiskl rty na má ústa. Sáhla jsem po poklopci jeho kalhot, uvolnila dva knoflíky, abych se dostala ke skrytému zipu. Napjal se. „Potřebuju to,” zašeptala jsem do jeho rtů. „Dej mi to.”

Neuvolnil se, ale už se mě ani nepokoušel zastavit. Když mi těžce padl do dlaní, zasténal bolestně a zároveň eroticky. Jemně jsem ho tiskla, naschvál jsem se ho dotýkala jen něžně a odhadovala jsem ho rukama. Byl tvrdý jako kámen, a horký. Sklouzla jsem po něm oběma pěstmi od kořene až ke špičce, dech se mi zadrhl, když se pode mnou zachvěl.

Gideon svíral má stehna, ruce se mu sunuly pod okraje šatů, až palce našly červenou krajku mých velmi úsporných kalhotek. „Ta tvoje mušlička je tak sladká,” ševelil mi do úst. „Chce se mi roztáhnout tě a lízat, až budeš žadonit o mého ptáka.”

„Budu žadonit hned, jestli chceš.” Hladila jsem ho jednou rukou a druhou sáhla po kabelce, otevřela ji a vytáhla kondom.

Jeden jeho palec mi vklouzl pod okraj kalhotek, bříško klouzalo po mé kluzké touze. „Sotva jsem se tě dotkl,” šeptal a oči se mu v šeru zadního sedadla třpytily, „a ty už jsi na mě tak báječně připravená.”

„Nemůžu si pomoct.”

„Nechci, aby sis pomáhala.” Vsunul do mě palec a kousl se do dolního rtu, když jsem se kolem něj bezmocně sevřela. „To by nebylo fér, když nemůžu zarazit to, co mi děláš.”

Roztrhla jsem fólii balíčku zuby a podala mu kondom. „Já to s tím moc neumím.”

Uchopil mě za ruku. „S tebou porušuju všechna svá pravidla.”

Vážnost jeho tlumeného tónu mě naplnila příjemnou sebejistotou. „Pravidla jsou od toho, aby se porušovala.”

Viděla jsem bílý záblesk jeho zubů, pak stiskl nějaké tlačítko na panelu vedle sebe a řekl: „Pořád jeďte, dokud vám neřeknu.”

Tváře mi hořely. Tmavě zabarvené sklo proťaly reflektory jiného auta, světlo mi sklouzlo po obličeji a prozradilo mé rozpaky.

„Evo,” zapředl a přitom obratně rozbaloval kondom. „Svedlas mě k sexu v limuzíně, ale červenáš se, když řeknu řidiči, že nechci být rušen, dokud mi to neuděláš?”

Jeho náhlá hravost ve mně vzbudila zoufalou touhu se ho zmocnit. Opřela jsem se mu dlaněmi o ramena, abych neztratila rovnováhu, zvedla jsem se na kolenou tak vysoko, abych se ocitla nad korunou Gideonova silného údu. Sevřel dlaněmi mé boky a já uslyšela prasknutí, jak mi roztrhl kalhotky. Ten nenadálý zvuk a násilný čin, který ho způsobil, ve mně probudily takřka horečnou touhu.

„Pomalu,” nařizoval chraplavě a zvedal boky, aby si mohl víc stáhnout kalhoty.

Jeho erekce se mi otírala o stehna, jak se pohyboval, a já zakňourala touhou a prázdnotou, jako by ty orgasmy, které mi prve navodil, jen prohloubily mou dychtivost, místo aby ji uspokojily.

Napjal se, když jsem ho ovinula prsty, nastavila a vsunula širokou hlavu do vlhkých záhybů své štěrbinky. Pach našeho chtíče visel ve vzduchu, vlhký a těžký, svůdná směs touhy a feromonů, která mi probouzela všechny buňky v těle. Pleť jsem měla zardělou, všude mě mravenčilo, moje ňadra byla těžká a citlivá na dotek.

Tohle jsem chtěla od chvíle, kdy jsem ho poprvé spatřila, vlastnit ho, šplhat po jeho nádherném těle a pojmout ho hluboko do sebe.

„Panebože, Evo,” zajíkl se, když jsem se na něj spustila, a neklidně napínal ruce na mých stehnech.

Zavřela jsem oči, protože jsem se cítila příliš odhalená. Toužila jsem po intimitě s ním, a přesto mi tohle připadalo příliš intimní. Hleděli jsme si do očí, vzdáleni od sebe jen několik centimetrů, uvězněni v malém prostoru, kde kolem nás proudil zbytek světa. Vnímala jsem jeho rozrušení, věděla, že je stejně vykolejený jako já.

„Jsi tak těsná.” Jeho zajíkavá slova byla prodchnutá náznakem líbezné agónie.

Pojmula jsem ho do sebe víc, nechala jsem ho vklouznout hlouběji. Zhluboka jsem nasála vzduch, nádherně mě rozpínal. „Jsi tak velký.”

Přitiskl mi dlaň k podbřišku a dotýkal se mého tepajícího středu bříškem palce. Pak ho začal pomalu a zručně masírovat krouživými jemnými pohyby. Všechno se mi v lůně stáhlo a zaťalo, vtahovalo ho hlouběji. Otevřela jsem oči a zadívala se na něj zpod těžkých víček. Byl pode mnou tak krásně natažený ve svém elegantním smokingu, jeho mocné tělo se napínalo primitivní touhou po páření.

Prohnul šíji, vtiskl hlavu pevněji do opěradla sedadla, jako by zápolil s neviditelnými pouty. „Ach, Kristepane,” ucedil a zatínal zuby. „Už budu, a hodně.”

Ten temný příslib mě vzrušil. Pleť se mi orosila potem. Už jsem byla tak mokrá a rozpálená, že jsem hladce klouzala po jeho údu, až byl skoro celý ve mně. Unikl mi zadýchaný výkřik, než jsem sjela až ke kořeni. Byl tak hluboko, že se to skoro nedalo vydržet, nutilo mě to přenášet váhu ze strany na stranu ve snaze zbavit se nečekaného závanu nepříjemných pocitů. Ale mému tělu bylo zřejmě jedno, že je moc velký. Vlnilo se kolem něj, mačkalo, chvělo se na pokraji orgasmu.

Gideon zaklel a volnou rukou sevřel můj bok, nakláněl mě dozadu a hruď se mu zvedala prudkým oddechováním. Změna pozice změnila i úhel našich těl a já se rozevřela a přijala ho celého. Jeho tělesná teplota se okamžitě zvýšila, trup vyzařoval skrz oblečení dusný žár. Na horním rtu se mu zaperlily kapičky potu.

Předklonila jsem se a přejela jazykem po té sošné křivce, sebrala jsem tu slanou vláhu s tlumeným výdechem rozkoše. Jeho boky se netrpělivé zazmítaly. Opatrně jsem se zvedla a vyjela o několik centimetrů výš, než mě zarazil zuřivým stiskem ruky na boku.

„Pomalu,” upozornil mě znovu autoritativním tónem, při kterém ve mně zapulzoval chtíč. Spustila jsem se a znovu ho přijala do sebe, cítila jsem podivně nádhernou rozbolavělost, když těsně překračoval mé hranice. Hleděli jsme si upřeně do očí a rozkoš se šířila od místa, kde jsme byli spojeni. Tehdy mě napadlo, že jsme oba úplně oblečení, až na nejtajnější a nejintimnější části svých těl. To mi připadalo trýznivě chlípné, stejně jako zvuky, které Gideon vydával, jako by prožíval stejně extrémní rozkoš jako já.

Celá rozdivočelá jsem přitiskla ústa na jeho, prsty jsem svírala potem zvlhlé kořínky jeho vlasů. Líbala jsem ho a pohupovala boky, dorážela na šílené kroužení jeho palce, cítila, jak se orgasmus blíží s každým pohybem jeho dlouhého, silného penisu v mém tajícím lůně. Někdy během toho jsem přišla o rozum, vlády se ujal primitivní instinkt, až už velelo jen a jen mé tělo. Nedokázala jsem se soustředit na nic než na prudké nutkání přirážet, zuřivou touhu pohybovat se na jeho údu, dokud napětí nepraskne a od toho vtíravého hladu mě neosvobodí.

„To je tak příjemné,” vzlykala jsem, úplně podřízená. „Ty jsi Ach, Bože, to je tak pěkné.” Gideon můj rytmus ovládal oběma rukama, nakláněl mě do takového úhlu, aby se velká hlava jeho údu třela o něžné, rozbolavělé místečko v mém nitru. Jak jsem ho svírala a otřásala se, uvědomila jsem si, že přijde vyvrcholení, jen podle toho, jak zdatně do mě vnikal. „Gideone.” Chytil mě za zátylek a vtom ve mně explodoval orgasmus, počínaje extatickými stahy lůna, a vyzařoval navenek, až jsem se celá třásla. Sledoval, jak se rozpadám, hleděl mi do očí, i když bych je byla raději zavřela. V moci jeho pohledu jsem zasténala a vyvrcholila silněji než kdy dříve, tělo se mi škubalo s každým záchvěvem rozkoše.

Mručel a vrážel do mě pohyby boků, narážel mě na sebe v rytmu svých zuřivých výpadů. Při každém hlubokém vniknutí se ve mně ocital až na doraz, bušil do mě. Cítila jsem, jak je čím dál tvrdší a silnější.

Dychtivě jsem ho pozorovala, potřebovala jsem vidět, jak se díky mně konečně přenese přes okraj. Oči měl zdivočelé touhou, rozostřovaly se, jak ztrácel sebekontrolu, jeho nádherná tvář byla zpustošená brutální honbou za vyvrcholením.

„Evo!” Vyvrcholil se zvířecím zvukem dravčí extáze, vrčivé uvolnění, které mě ohromilo svou zuřivostí. Otřásl se, jak jím projel orgasmus, tvář mu na kratičký okamžik zněžněla nečekanou zranitelností.

Uchopila jsem jeho tvář do dlaní, přejela jeho rty svými, chlácholila ho, zatímco mi do lící narážely prudké poryvy jeho zajíkavého dechu.

„Evo.” Objal mě a přimáčkl k sobě, div mě nerozdrtil, vlhkou tvář vtiskl do ohybu mé šíje. Přesně jsem věděla, jak si připadá. Svlečený. Obnažený.

Zůstali jsme tak dlouho, objímali jsme se a vstřebávali následné otřesy. Otočil hlavu a něžně mě políbil, doteky jeho jazyka mi v ústech konejšily rozervané emoce.

„Páni,” vydechla jsem otřeseně.

Ústa mu zacukala. „Jo.”

Usmála jsem se, omámená a rozjařená.

Gideon mi shrnul ze spánků vlhké pramínky vlasů, špičkami prstů přejel mou tvář s téměř zbožnou úctou. Z toho, jak se na mě díval, mě rozbolelo na prsou. Vypadal omráčeně a vděčně, oči měl přívětivé a něžné. „Nechci narušit tuhle chvíli.”

Protože jsem cítila, jak to visí ve vzduchu, doplnila jsem ho: „Ale ?”

„Ale nemůžu se vykašlat na tu večeři. Mám tam proslov.”

„Aha.”

Chvíle byla účinně narušena.

Opatrně jsem se z něj zvedla a kousla se do rtu, když jsem cítila, jak ze mě mokře klouže. Tření stačilo, abych zatoužila po přídavku. Skoro nezměkl.

„Krucinál,” řekl drsně, „už tě zase chci.”

Chytil mě, než jsem se stihla odtáhnout, vytáhl odněkud kapesník a jemně mi jím přejel mezi nohama. Bylo to hluboce intimní gesto, které se vyrovnalo sexu, jež jsme právě měli. Když jsem byla suchá, uvelebila jsem se na sedadle vedle něj a vyhrabala z psaníčka lesk na rty. Sledovala jsem Gideona přes okraj zrcátka na pudřence, jak si sundává kondom a zavazuje ho. Zabalil ho do koktejlového ubrousku a pak ho hodil do šikovně skryté nádobky na odpadky. Když se upravil, řekl řidiči, aby zamířil na místo určení. Pak se uvelebil na sedadle vedle mě a zahleděl se z okna.

Každou vteřinou jsem cítila, jak se odtahuje, spojení mezi námi se vzdalovalo víc a víc. Krčila jsem se v rohu sedadla, co nejdál od něj, napodobovala jsem vzdálenost, jejíž nárůst mezi námi jsem vnímala. Z veškeré vřelosti, kterou jsem prve pociťovala, zbyl jen chlad, který mě tak studil, že jsem si zase přitáhla šál kolem ramen. Nehnul ani svalem, když jsem vedle něj poposedla a schovala pudřenku, jako by ani nevnímal, že tam jsem.

Zčistajasna Gideon otevřel bar a vytáhl láhev. Aniž se na mě podíval, zeptal se: „Brandy?” „Ne, děkuji.” Hlas jsem měla slabý, ale jako by si toho vůbec nevšiml. Anebo mu to možná bylo jedno. Nalil si sklenku a hodil ji do sebe.

Zmateně a podrážděně jsem si natáhla rukavice a snažila se přijít na to, co se pokazilo.

Kapitola sedmá

Nepamatuju si moc z toho, co se dělo po našem příjezdu. Blesky fotoaparátů kolem nás křižovaly jako ohňostroj, když jsme procházeli uličkou mezi novináři, ale já je sotva vnímala, jen jsem se mechanicky usmívala. Byla jsem uzavřená do sebe a zoufale toužila vzdálit se od napětí, které z Gideona ve vlnách vyzařovalo.

Ve chvíli, kdy jsme vstoupili do budovy, ho někdo zavolal jménem a on se otočil. Vytratila jsem se mezi ostatní hosty, kteří ucpali vchod, vystlaný kobercem.

Když jsem se ocitla v přijímací hale, vzala jsem od kolemjdoucího číšníka dvě sklenky šampaňského a jednu do sebe hodila, zatímco jsem hledala Caryho. Zahlédla jsem ho na druhé straně místnosti s mámou a Stantonem a vydala se k nim, přičemž jsem cestou odložila prázdnou sklenku na stůl.

„Evo!” Matčina tvář se rozzářila, když mě uviděla. „Ty šaty jsou na tobě úžasné!”

Vdechla mi vzdušný polibek na obě líce. V méňavých, přiléhávých, ledově modrých šatech byla nádherná. Z uší a zápěstí jí kanuly safíry, které zvýrazňovaly její oči a bledou pleť. „Děkuju.” Lokla jsem si šampaňského z druhé sklenky a vzpomněla si, že jsem měla v plánu vyjádřit vděk za ty šaty. I když jsem si daru pořád ještě vážila, neměla jsem už takovou radost z příhodného vysokého rozparku.

Cary přistoupil blíž, chytil mě za loket. Jediný pohled do mé tváře mu stačil, aby poznal, že jsem rozčilená. Zavrtěla jsem hlavou, teď se mi to nechtělo řešit.

„Tak tedy ještě šampaňské?” zeptal se tiše.

„Prosím.”

Cítila jsem, že se Gideon blíží, ještě než jsem si všimla, jak se matčina tvář rozsvítila jako novoroční koule na Times Square. Také Stanton jako by se vztyčil a napřímil.

„Evo.” Gideon mi položil dlaň na nahou pokožku v kříži a mnou projel elektrický šok. Když se ke mně jeho prsty přitiskly, uvažovala jsem, jestli to vnímá taky. „Tys mi utekla.”

Ztuhla jsem pod výčitkou, kterou jsem zaslechla v jeho tónu. Střelila jsem po něm pohledem, který říkal vše, co jsem nemohla pronést nahlas, dokud jsme byli na veřejnosti. „Richarde, znáš Gideona Crosse?”

„Ano, samozřejmě.” Oba muži si potřásli rukama.

Gideon si mě přitáhl blíž k boku. „Máme společné štěstí doprovázet dvě nejkrásnější ženy v New Yorku.”

Stanton souhlasil a shovívavě se usmál na matku.

Hodila jsem do sebe zbytek šampaňského a vděčně vyměnila prázdnou sklenici za plnou, kterou mi podal Cary. V břiše se mi rozlévalo něžné teplo alkoholu a uvolňovalo sevření, které se tam prve vytvořilo.

Gideon se naklonil a drsně zašeptal: „Nezapomínej, že jsi tady se mnou.”

On je naštvaný! Co to má sakra být? Přimhouřila jsem oči. „To říká ten pravý.”

„Tady ne, Evo.” Pokynul všem kolem a odváděl mě. „Teď ne.”

„Nikdy,” zamumlala jsem a šla s ním jen proto, abych ušetřila matku scény.

Usrkávala jsem šampaňské a přepnula na autopilota sebezáchovy, kterého jsem už mnoho let nepoužila. Gideon mě představoval různým lidem a já se domnívala, že podávám docela dobrý výkon, mluvila jsem ve správných okamžicích a usmívala se, když to bylo nezbytné, ale ve skutečnosti jsem nedávala vůbec pozor. Příliš dobře jsem si byla vědomá ledové stěny mezi námi a svého ublíženého hněvu. Jestli jsem potřebovala nějaký důkaz toho, jak je Gideon zásadový, pokud jde o to, nestýkat se společensky se ženami, s nimiž spí, tak jsem ho měla.

Když byla ohlášena večeře, šla jsem s ním do jídelny a vrtala se v jídle. Vypila jsem několik skleniček červeného vína, které se k jídlu podávalo, a slyšela, jak Gideon mluví s našimi

spolustolovníky, ačkoliv jsem nevěnovala pozornost slovům, jen kadenci a svůdně hlubokému, vyrovnanému tónu. Nepokoušel se zatáhnout mě do hovoru a já byla ráda. Asi bych nedokázala říkat nic hezkého.

Neangažovala jsem se až do chvíle, kdy vstal a za všeobecného potlesku vystoupil na pódium. Pak jsem se otočila na židli a sledovala, jak přechází jeviště. Nemohla jsem neobdivovat jeho živočišný půvab a oslnivě pěkný zevnějšek. Každým krokem si získával pozornost a respekt, a protože kráčel lehce a beze spěchu, získal obojího dost a dost.

Po našem nespoutaném sexu v limuzíně nevypadal o nic hůř. Po pravdě řečeno, vypadal jako úplně jiný člověk. Zase to byl ten muž, s nímž jsem se setkala v hale Crossfiru, nesmírně sebevědomý a vyzařující klidnou sílu.

„V Severní Americe,” začal, „zažije sexuální zneužívání v dětství každá čtvrtá žena a každý šestý muž. Dobře se rozhlédnete kolem sebe. Někdo u vašeho stolu to buď sám zažil, nebo zná někoho, kdo takovou zkušenost má. To je nepřijatelná skutečnost.”

Zůstala jsem jako přimražená. Gideon byl poutavý řečník, jeho zvučný baryton dokázal posluchače uhranout. Jenže tohle téma u mě trefilo do černého, vášnivý a někdy šokující způsob, jímž je probíral, mě dojímal. Začala jsem roztávat, můj nechápavý vztek a pochroumané sebevědomí se jako zázrakem vytrácely. Zase jsem ho viděla jinak, stala jsem se jednoduše jedním z mnoha jedinců, tvořících dychtivé obecenstvo. Nebyl to muž, který mě tak nedávno urazil, byl to prostě zdatný řečník, probírající téma, jež pro mě mělo hluboký význam.

Když skončil, vstala jsem a aplaudovala, což zaskočilo jeho i mě. Ale ostatní se ke mně rychle připojili s potleskem vestoje a slyšela jsem kolem sebe šum hovoru, tiše pronášené pochvaly, které si opravdu zasloužil.

„Máte štěstí, slečno.”

Otočila jsem se k ženě, která promluvila, půvabné rudovlásce kolem čtyřicítky. „My jsme jen přátelé.”

Její klidný úsměv má slova jaksi vyvracel.

Lidé začali odcházet od stolů. Užuž jsem si chtěla vzít kabelku, abych mohla odejít domů, když ke mně přistoupil jakýsi mladík. Jeho kaštanové vlasy budily okamžitou závist a sedavé zelené oči byly něžné a přátelské. Hezkým, chlapeckým úsměvem u mě vyvolal první upřímný úsměv od chvíle, kdy jsme přijeli v limuzíně.

„Nazdárek,” řekl.

Zřejmě věděl, kdo jsem, což mě přivedlo do trapné situace, musela jsem zastírat, že nemám tušení, kdo je on. „Nazdar.”

Zasmál se, znělo to lehce a šarmantně. „Já jsem Christopher Vidal, Gideonův bratr.” „Aha, samozřejmě.” Zalilo mě horko. Nemohla jsem uvěřit, že jsem se tak pohroužila do ublížené sebelítosti a okamžitě nepochopila souvislosti.

„Ty se červenáš.”

„Pardon.” Plaše jsem se usmála. „Nevím, jak říct, že jsem o tobě četla článek, aby to neznělo trapně.”

Zasmál se. „Jsem polichocen, že si ho pamatuješ. Jen mi neříkej, že to bylo v Page Six.” Bulvární plátek se proslavil nejrůznějšími drby o newyorských celebritách a osobnostech ze společnosti. „Ne,” řekla jsem rychle. „Že by Rolling Stone?”

„S tím se dá žít.” Vztáhl ke mně paži. „Nechceš si zatančit?”

Ohlédla jsem se k Gideonovi, který stál na úpatí schodů, vedoucích na jeviště. Obklopovali jej lidé, toužící po rozhovoru, bylo mezi nimi mnoho žen.

„Jak vidíš, pěknou chvíli mu to potrvá,” podotkl Christopher pobaveně.

„Ano,” užuž jsem chtěla odvrátit pohled, když jsem zahlédla ženu, stojící vedle Gideona, Magdalene Perezovou.

Zvedla jsem psaníčko a podařilo se mi usmát se na Christophera. „Moc ráda si zatančím.”

Zavěšeni do sebe jsme zamířili do tanečního sálu a vstoupili na parket. Orchestr spustil první tóny valčíku a my splynuli s hudbou lehce a přirozeně. Byl dobrý tanečník, pohyblivý, a vedl sebejistě.

„No tak, kde ses poznala s Gideonem?”

„Nikde.” Kývla jsem na Caryho, když proplul kolem se sošnou blondýnou.„Pracuju v Crossfiru a párkrát jsme na sebe narazili.”

„Pracuješ u něj?”

„Ne, dělám asistentku v agentuře Waters Field & Leaman.”

„Á.” Široce se usmál. „Reklamka.”

„Ano.”

„Gideon do tebe musí být fakt blázen, když tě po pár setkáních zatáhne na takovéhle rande.” V duchu jsem zaklela. Věděla jsem, že vzniknou lecjaké dohady, ale ze všeho nejvíc jsem se chtěla vyhnout dalšímu ponížení. „Gideon se zná s mou matkou a ta už mi sem zařídila pozvání, takže jde jen o to, že dva lidé přijeli na stejnou společenskou akci v jednom autě místo ve dvou.”

„Takže jsi volná?”

Zhluboka jsem se nadechla, cítila jsem se nesvá navzdory tomu, jak plynule jsme se spolu pohybovali. „No, nejsem zadaná.”

Christopher blýskl svým charismatickým chlapeckým úsměvem. „Můj večer se právě začal obracet k lepšímu.”

Zbytek tance vyplnil zábavnými historkami z hudebního průmyslu, které mě rozesmály a pomohly mi odpoutat myšlenky od Gideona.

Když skladba skončila, přišel pro mě Cary. Jako pár jsme tančili velmi dobře, protože jsme chodili na společné lekce. V jeho náruči jsem se uvolnila, a byla ráda, že ho mám jako morální oporu.

„Bavíš se?” zeptala jsem se ho.

„Při večeři jsem se musel štípnout, když jsem zjistil, že sedím vedle hlavní koordinátorky Fashion Week. A flirtovala se mnou!” Usmíval se, ale oči měl zamžené. „Pokaždé, když se ocitnu na takovémhle místě takhle oblečený nemůžu tomu uvěřit. Zachránilas mi život, Evo. A pak jsi ho úplně změnila.”

„Tys mi celou dobu zachraňoval zdravý rozum. Věř mi, jsme si kvit.”

Sevřel mou ruku, pohled mu ztvrdl. „Vypadáš mizerně. Co ti provedl?”

„Asi si za to můžu sama. Promluvíme si o tom později.”

„Bojíš se, abych mu nenakopal prdel tady přede všemi.”

Vzdychla jsem. „Byla bych radši, kdybys to neudělal, kvůli mé mámě.”

Cary mi krátce přitiskl rty na temeno. „Už jsem ho varoval. Ví, že to přijde.”

„Ach, Cary.” Láskou k němu se mi sevřelo hrdlo, i když se rty pobaveně, byť neochotně zvlnily úsměvem. Mohlo mě napadnout, že Cary předvede Gideonovi staršího bratra. To byl prostě celý on.

Vedle nás se objevil Gideon. „S dovolením.”

Nebyla to žádost ani otázka.

Cary se zastavil a pohlédl na mě. Kývla jsem, abych ho uklidnila. S úklonou odstoupil, přičemž upíral na Gideonovu tvář žhavý a divoký pohled.

Gideon si mě přitáhl těsně k sobě a pustil se do tance tak, jak se pouštěl do všeho, s dominantním sebevědomím. Tanec s ním byl něco úplně jiného než s oběma předchozími partnery. Gideon měl zručnost svého bratra a stejně jako Cary byl obeznámený s tím, jak se pohybuje mé tělo, jenomže Gideonův styl byl smělý, agresivní, přirozeně sexuální.

Nijak nepomáhalo, že tak těsná blízkost muže, s nímž jsem se před velmi krátkou dobou intimně sblížila, působila na mé smysly, i když jsem byla tak nešťastná. Krásně voněl, ale byl v

tom tón sexu, a to, jak mě vedl smělými plavnými kroky, ve mně probouzelo rozbolavělost, jež mi připomínala, kam do mě před krátkou dobou vnikal.

„Pořád mi utíkáš,” mumlal a mračil se na mě.

„Vypadá to, že Magdalene rychle zaskočila.”

Zvedl obočí a přitáhl si mě blíž. „Žárlíš?”

„Vážně?” Odvrátila jsem pohled.

Vydal nespokojený zvuk. „Ruce pryč od mého bratra, Evo.”

„Proč?”

„Protože to říkám.”

Vzplanul ve mně vztek, což bylo příjemné po všech těch výčitkách svědomí a pochybnostech, v nichž jsem se utápěla od chvíle, co jsme si dopřáli sex jako divocí králíci. Rozhodla jsem se zjistit, jestli se ve světě Gideona Crosse dá oplácet stejné stejným. „Ruce pryč od Magdalene, Gideone.”

Ztuhla mu čelist. „Je to jen kamarádka.”

„Což znamená, že jsi s ní nespal ? Ale stejně.”

„Ne, krucinál. A nechci. Poslouchej ” Hudba se ztišila a zpomalila. „Musím jít. Přivezl jsem tě sem a rád bych tě odvezl domů, ale nechci tě odtud tahat, jestli se bavíš. Chceš radši zůstat a vrátit se se Stantonem a matkou?”

Bavím? Dělá si legraci, nebo nic netuší? Nebo ještě hůř. Možná mě odepsal tak kompletně, že si mě vůbec nevšímá.

Odtáhla jsem se od něj, potřebovala jsem odstup. Jeho vůně mi tropila v hlavě zmatky. „To bude dobré. Zapomeň na mě.”

„Evo.” Natáhl se po mně a já rychle ucouvla.

Kolem zad se mi ovinula nějaká paže a Cary promluvil. „Už ji mám, Crossi.”

„Nepleť se mi do cesty, Taylore,” varoval ho Gideon.

Cary se ušklíbl. „Mám dojem, že to ani není třeba.”

Polkla jsem, i když jsem měla stažené hrdlo. „Měl jsi nádherný proslov, Gideone. To byl pro mě vrchol večera.”

Ostře se nadechl, pochopil náznak urážky, a pak si hrábl rukou do vlasů. Zčistajasna zaklel a já pochopila proč, když vyndal z kapsy vibrující telefon a podíval se na displej.

„Musím jít.” Zadíval se mi do očí. Špičkami prstů mi přejel po líci. „Zavolám ti.”

A pak zmizel.

„Chceš zůstat?” zeptal se Cary tiše.

„Ne.”

„Tak tě tedy odvezu domů.”

„Ne, to nedělej.” Chtěla jsem být chvilku sama. Naložit se do horké lázně s lahví chlazeného vína a zbavit se chmur. „Měl bys tu zůstat. Třeba to prospěje tvé kariéře. Můžeme si popovídat, až přijedeš domů. Nebo zítra. Budu se celý den válet na kanapi.”

Přejel pohledem mou tvář, po něčem pátral. „Určitě?”

Kývla jsem.

„Tak dobrá.” Ale nevypadal přesvědčeně.

„Ale mohl bys vyjít ven a požádat, aby předjela Stantonova limuzína. Zaběhnu si rychle na dámy.”

„Tak jo.” Cary mi sjel dlaní po paži. „Přinesu ti ze šatny šál a sejdeme se u vchodu.” Cesta na toaletu trvala déle, než měla. Za prvé mě zastavovalo překvapivě mnoho lidí, aby si popovídali, určitě to bylo tím, že jsem přišla s Gideonem Crossem. A za druhé jsem se vyhnula nejbližší dámské toaletě, kudy proudil vytrvalý zástup žen, a našla jsem si vzdálenější. Zamkla jsem se v kabince a zdržela se déle, než bylo třeba. V místnosti kromě toaletářky nikdo jiný nebyl, takže jsem nemusela spěchat.

Gideon mi tak ublížil, až jsem skoro nemohla dýchat, a zvraty jeho nálad mě strašně mátly. Proč se takhle dotkl mé tváře? Proč se naštval, když jsem nezůstala po jeho boku? A proč sakra vyhrožoval Carymu? Gideon byl ztělesněním rčení „ode zdi ke zdi”.

Zavřela jsem oči a snažila se vzpamatovat. Ježíšmarjá. Tohle jsem neměla zapotřebí. Obnažila jsem v limuzíně své emoce a pořád jsem si připadala hrozně zranitelná, stav, kterého jsem se zbavovala při nesčetných hodinách psychoterapie. Po ničem jsem netoužila víc, než schovat se doma, zbavit se nutnosti chovat se tak, jako bych byla zcela vyrovnaná, když ve skutečnosti je pravý opak pravdou.

Tohle sis způsobila sama, připomínala jsem si. Tak si to vypij až do dna.

Zhluboka jsem se nadechla, vyšla ven a rezignovaně shledala, že o toaletní stolek se opírá Magdalene s pažemi zkříženými na hrudi. Očividně tu byla kvůli mně, číhala ve chvíli, kdy byly mé obranné mechanismy opravdu oslabené. Zarazila jsem se, ale pak jsem se vzchopila a vydala se k umývadlu, abych si umyla ruce.

Obrátila se čelem k zrcadlu a pozorovala můj odraz. Já ji pozorovala také. Ve skutečnosti byla ještě krásnější než na fotkách. Vysoká a štíhlá, s velkýma tmavýma očima a vodopádem rovných hnědých vlasů. Rty měla plné a červené, lícní kosti vysoké a jemně řezané. Její šaty byly cudně sexy, splývavé pouzdro z krémového saténu, které krásně kontrastovalo s olivovou pletí. Vypadala sakra jako supermodelka a čišel z ní exotický sex appeal.

Přijala jsem ručníček, který mi toaletářka podala, a Magdalene promluvila na ženu španělsky, požádala ji, aby nám ponechala trochu soukromí. Já jsem její žádost dovršila slovy: „Por favor, gracias.” To mi vysloužilo Magdalenino zdvižené obočí a důkladnější prozkoumání, což jsem stejně klidně opětovala.

„I propána,” zamumlala ve chvíli, kdy se toaletářka vzdálila z doslechu. Vydala sykavý zvuk, který mi skřípl o nervy, jako když se přejede nehty po tabuli. „Vy už jste s ním spala.” „A vy ne.”

To ji zřejmě překvapilo. „Máte pravdu. Nespala. Víte, proč?”

Vytáhla jsem z psaníčka pětidolarovku a položila ji na stříbrný tácek na spropitné. „Protože on nechce.”

„A já taky nechci, protože se nedokáže citově připoutat. Je mladý, krásný, bohatý, a baví ho to.”

„Ano.” Kývla jsem. „Rozhodně ho to bavilo.”

Přimhouřila oči, její přívětivý výraz maličko ochladl. „Neváží si žen, se kterými spí. V tu chvíli, kdy ho do vás šoupnul, jste už byla odepsaná. Stejně jako všechny ostatní. Ale já jsem tu pořád, protože z dlouhodobého hlediska si chce nechat právě mě.”

Zachovala jsem klid, i když mě její úder zasáhl právě tam, kde mohl natropit největší škodu. „To je ubohé.”

Vyšla jsem ven a nezastavila se, až u Stantonovy limuzíny. Když jsem nastupovala, stiskla jsem Carymu ruku a pak jsem vydržela a rozplakala se, teprve když se auto rozjelo.

˙˙˙

„Ahoj, holčičko,” zavolal Cary, když jsem se druhý den ráno přišourala do obývacího pokoje. Oděný jen v plandavých teplákách seděl natažený na pohovce, s nohama zkříženýma a položenýma na konferenčním stolku. Vypadal krásně rozcuchaně a spokojeně, byl ve své kůži. „Jak ses vyspala?”

Ukázala jsem mu zdvižený palec a vydala se do kuchyně pro kávu. Zastavila jsem se u barového pultu a zvedla obočí nad obrovskou kyticí rudých růží na lince. Voněly božsky, hluboce jsem vtáhla vzduch. „Co to je?”

„To ti přišlo asi před hodinou. Nedělní zásilka. Pěkná a taky pěkně superdrahá.”

Zvedla jsem z průhledného plastového držáčku malou obálku s kartičkou a otevřela ji. POŘÁD NA TEBE MYSLÍM. GIDEON

„Od Crosse?” zeptal se Cary.

„Ano.” Přejela jsem palcem po rukopisu, který podle mého soudu patřil jemu. Byl smělý a mužný a sexy. Romantické gesto na chlapa, který nikdy neměl tyhle serepetičky v repertoáru. Odhodila jsem kartičku na linku, jako bych se o ni spálila, a nalila jsem si hrnek kávy — přitom jsem se modlila, aby mi kofein dal sílu a vrátil zdravý rozum.

„Nevypadáš ohromeně.” Ztlumil hlasitost fotbalového utkání, které sledoval v televizi. „Nehodí se pro mě. Je jako jediná obrovská rozbuška. Prostě se od něj musím držet co nejdál.” Cary se mnou absolvoval psychoterapii a věděl, co a jak. Nedíval se na mě divně, když jsem mluvila terapeutickým žargonem, a nedělalo mu potíže odpovídat mi stejným způsobem.

„Taky tu celé dopoledne drnčí telefon. Nechtěl jsem tě rušit, tak jsem vypnul zvonění.” Vnímala jsem přetrvávající rozbolavělost mezi nohama, když jsem se stočila do klubíčka na pohovce a bojovala s nutkáním poslechnout si vzkazy na záznamníku, abych zjistila, jestli volal Gi deon. Chtěla jsem slyšet jeho hlas a vysvětlení toho, co se stalo včera večer. „To zní dobře. Necháme ho vypnutý celý den.”

„Co se stalo?”

Odfoukla jsem páru z hladiny kávy v hrnku a opatrně usrkla. „Vyspala jsem se s ním v limuzíně a z něj se potom stal ledovec.”

Cary mě pozoroval těma svýma zkušenýma smaragdovýma očima, očima, která viděly víc, než by kdo vidět měl. „Otřásla jsi jeho světem, ne?”

„Jo, otřásla.” A otřásala jsem se vzrušením, jen jsem na to pomyslela. Byli jsme propojen i, já to věděla. Včera večer jsem po něm toužila ze všeho na světě nejvíc, a dnes jsem s ním nechtěla mít nic společného. „Byla to síla. Nejlepší sexuální zážitek mého života, a jeho taky. Vím to. Poprvé v životě to dělal v autě a ze začátku se docela bránil, ale pak jsem ho tak rozpálila, že nemohl říct ne.”

„Vážně? Nikdy?” Přejel si dlaní po ranním strnisku. „Většina kluků si na seznamu odfajfkuje sex v autě už na střední škole. Abych řekl pravdu, nevím o nikom, kdo by to nezažil, až na šprty a obludy, a on není ani jedno z toho.”

Pokrčila jsem rameny. „Nejspíš ze mě ten sex v autě udělal couru.”

Cary znehybněl. „Řekl to?”

„Ne. Neřekl ani ň. To mám od jeho kamarádky Magdalene. Víš, to je ta holka, co je na většině fotek, cos mi vytiskl z internetu. Rozhodla se, že si nabrousí drápky při holčičím pokecu na záchodě.”

„Ta mrcha žárlí.”

„Sexuální frustrace. Nemůže se s ním vyspat, protože holky, co s ním spí, zřejmě potom odkládá.”

„To říkal?” Jeho tichá otázka byla zase prodchnuta vztekem.

„Ne tak doslova. Říkal, že se svými přítelkyněmi nespí. Má problémy se ženami, co chtějí víc, než si užít v posteli, takže si udržuje ženské, se kterými spí, a ženské, se kterými se kamarádí, ve dvou oddělených táborech.” Znovu jsem upila kávy. „Upozornila jsem ho, že takové uspořádání se mnou fungovat nebude, a on řekl, že to nějak promyslí, ale nejspíš je to jeden z těch chlapů, co řeknou, co je třeba, aby dostali, co chtějí.”

„Neboli jsi ho vyděsila a zahnala na útěk.”

Zamračila jsem se. „Neomlouvej ho. Na čí straně vůbec jsi?”

„Na tvé, holčičko.” Natáhl ruku a poplácal mi koleno. „Vždycky na tvé.”

Položila jsem ruku na jeho svalnaté předloktí a něžně přejela prsty po jeho spodní straně na znamení němého vděku. Necítila jsem to množství jemných bílých jizviček, hyzdících jeho pokožku od doby, kdy se řezal, ale nikdy jsem nezapomínala, že tam jsou. Byla jsem vděčná za každý den, kdy byl živý, zdravý a tvořil veledůležitou součást mého života. „Jaká byla noc?”

„Nemůžu si stěžovat.” Uličnicky mu zablýsklo v očích. „Muckal jsem se s tou prsatou blondýnou v úklidové komoře. Má opravdové kozy.”

„No tedy,” usmála jsem se. „Určitě jsi ji potěšil.”

„Snažil jsem se.” Zvedl sluchátko telefonu a mrkl na mě. „Co mám nechat přivézt? Sendviče? Čínu? Indii?”

„Nemám hlad.”

„Ty máš hlad vždycky. Jestli si nic nevybereš, tak uvařím a budeš to muset sníst.”

Zvedla jsem ruku na znamení kapitulace. „Tak jo, tak jo. Vybírej ty.”

˙˙˙

V pondělí jsem přišla do práce o dvacet minut dřív, protože jsem usoudila, že tak určitě nenarazím na Gideona. Když jsem bez úhony dorazila ke svému stolu, cítila jsem takovou úlevu, až mi bylo jasné, že s ním mám těžký problém. Nálady se mi střídaly rychlostí blesku. Mark přišel v povznesené náladě, ještě pořád se vznášel na perutích svých velkých úspěchů z předchozího týdne, a hned jsme se pustili do práce. V neděli jsem připravila několik srovnání různých značek vodky, které byly na trhu, a on byl tak hodný, že je se mnou prošel a vyslechl mé dojmy. Markovi byla také přidělená zakázka nového výrobce elektronické čtečky, takže jsme se pustili do úvodních prací.

Při tak rušném dopoledni čas rychle ubíhal a já nestíhala přemýšlet o svém osobním životě. Tomu jsem byla opravdu ráda. Pak jsem vzala telefon a ze sluchátka se ozval Gideon. Nebyla jsem na to připravená.

„Jak to při pondělku jde?” zeptal se a já se při zvuku jeho hlasu celá zachvěla.

„Hekticky.” Podívala jsem se na hodiny a polekala se, že už za dvacet minut bude poledne. „To je dobře.” Nastala pauza. „Pokoušel jsem se ti včera dovolat. Nechal jsem dva vzkazy. Chtěl jsem slyšet tvůj hlas.”

Na okamžik se mi zavřely oči. Musela jsem vynaložit veškerou sílu vůle, abych přežila celý den, aniž jsem si poslechla hlasovou schránku. Dokonce jsem do toho zapojila i Caryho, nařídila jsem mu, aby mě násilím zadržel, kdyby to vypadalo, že bych třeba mohla podlehnout nutkání. „Poustevničila jsem a taky trochu pracovala.”

„Dostalas ty květiny, co jsem ti poslal?”

„Ano. Jsou krásné. Děkuju ti.”

„Připomněly mi tvoje šaty.”

Co to sakra dělá? Začínala jsem si říkat, jestli netrpí rozpolcením osobnosti.„Některé ženy by možná řekly, že to je romantické.”

„Mně záleží jen na tom, co řekneš ty.” Křeslo mu zavrzalo, jako by vstával.„Říkal jsem si, že bych se stavil chtěl jsem.”

Vzdychla jsem a před svým zmatkem kapitulovala. „Jsem ráda, že ses nestavil.”

Nastala další dlouhá odmlka. „Zasloužil jsem si to.”

„Neřekla jsem to, abych do tebe ryla. Je to prostě pravda.”

„Já vím. Poslouchej zařídil jsem oběd tady nahoře u mě v kanceláři, abychom nepromarnili ani část té hodiny odcházením a přicházením.”

Poté, co se rozloučil slovy Zavolám ti, jsem uvažovala, jestli se bude chtít znovu sejít. Byla to možnost, které jsem se děsila už od sobotního večera, protože jsem věděla, že se od něj musím odříznout, ale napínala mě touha být s ním. Chtěla jsem znovu prožívat tu čistou, dokonalou intimní chvilku, kterou jsme spolu sdíleli.

Jenže jsem nemohla dopustit, aby ta jedna chvilka převážila všechny ostatní, kdy jsem si s ním připadala jako kus hadru.

„Gideone, není důvod, abychom spolu obědvali. V pátek večer jsme to rozjeli a v sobotu vyřídili. Nechme to prostě tak.”

„Evo.” Jeho hlas zněl mrzutě. „Vím, že jsem to podělal. Nech si to vysvětlit.”

„Nemusíš. To je v pořádku.”

„Není. Potřebuju tě vidět.”

„Já nechci “

„Můžeme zvolit snadnou cestu, Evo. Nebo to můžeš komplikovat.” V jeho tónu zaznělo břitké ostří, které mi zrychlilo puls. „Ať tak nebo tak, vyslechneš mě.”

Zavřela jsem oči a pochopila, že nebudu mít to štěstí, abych to odbyla rychlým telefonátem na rozloučenou. „Fajn. Přijdu nahoru.”

„Děkuju ti.” Slyšitelně vydechl. „Nemůžu se dočkat, až tě zase uvidím.”

Zavěsila jsem a zadívala se na fotky na svém stole. Snažila jsem si zformulovat, co musím říct, a obrnit se proti účinkům, které na mě bude mít další setkání s Gideonem. Moje dravá fyzická reakce na něj se nedá ovládat. Nějak to musím překonat a vyrovnat se s tím. Později musím zvážit neodvolatelnou skutečnost, že se s ním budu vídat v budově během příštích dní, týdnů a měsíců. Pro tu chvíli jsem se však chtěla soustředit jen na to, jak zvládnu dnešní oběd. Podvolila jsem se nevyhnutelnému a znovu se pustila do práce na porovnávání vizuálních dojmů několika reklamních snímků.

„Evo.”

Nadskočila jsem a otočila se i s židlí, polekalo mě zjištění, že vedle mé kóje stojí Gideon. Pohled na něj mě úplně odrovnal, jako vždycky, a srdce mi zaškobrtalo v hrudi. Letmý pohled na hodiny potvrdil, že čtvrthodina uplynula jako blesk.

„Gid Pane Crossi. Neměl jste chodit sem dolů.”

Tvář měl klidnou a lhostejnou, ale oči bouřlivé a planoucí. „Připravená?”

Otevřela jsem zásuvku, vytáhla kabelku a využila té příležitosti, abych zhluboka, chvějivě nabrala dech. Fenomenálně voněl a vypadal ještě líp než jsem si pamatovala.

„Pane Crossi.” Markův hlas. „To je skvělé, že vás vidím. Potřebujete něco ?”

„Přišel jsem pro Evu. Jdeme spolu na oběd.”

Napřímila jsem se právě včas, abych viděla, jak Markovo obočí vystřelilo vzhůru. Rychle se vzpamatoval a uhladil svou hezkou tvář do obvyklého dobromyslného výrazu.

„Vrátím se v jednu,” ujistila jsem ho.

„Tak zatím. Nechte si chutnat.”

Gideon mi položil dlaň na bedra a kormidloval mě k výtahům. Megumi zvedla obočí, když jsme procházeli recepcí. Neklidně jsem přešlápla, když stiskl přivolávací tlačítko výtahu, a litovala jsem, že nemohu prožít den, aniž se setkám s mužem, po jehož doteku dychtím, jako by to byla droga.

Zatímco jsme čekali na výtah, obrátil se ke mně a přejel špičkami prstů po rukávu mé saténové blůzy. „Pokaždé, když zavřu oči, vidím tě v těch červených šatech. Slyším zvuky, které vydáváš, když jsi vzrušená. Cítím, jak se suneš po mém ptáku, mačkáš mě jako v pěsti, vzrušuješ mě, až to bolí.”

„Nech toho.” Odvrátila jsem pohled, protože jsem nemohla vydržet to, jak důvěrně se na mě dívá.

„Nemůžu si pomoct.”

Příjezd výtahu byl pro mě úlevou. Chytil mě za ruku a zatáhl dovnitř. Když vsunul klíč do panelu, přitáhl si mě blíž. „Chci tě líbat, Evo.”

„Já ne “

Přitiskl mě k sobě a přisál se ústy k mým. Bránila jsem se tak dlouho, jak jen to šlo, pak jsem ale při doteku jeho jazyka, který zvolna a sladce přejel po mém, roztála. Netoužila jsem po jeho polibku od té doby, co jsme spolu měli sex. Toužila jsem po ujištění, že si cení toho, co mezi námi je, že to pro něj něco znamená, tak jako pro mě.

Znovu jsem si připadala jako trosečník, když se odtáhl.

„Pojď.” Vytáhl klíč a dveře se otevřely.

Gideonova zrzavá recepční tentokrát nic neříkala, ačkoliv po mně pokukovala dost udiveně. Naopak Gideonův tajemník Scott vstal, když jsme vstoupili, a přívětivě mě oslovil jménem. „Dobré odpoledne, slečno Tramellová.”

„Zdravím, Scotte.”

Gideon na něj stroze kývl. „Nespojovat hovory.”

„Ano, samozřejmě.”

Vstoupila jsem do Gideonovy rozlehlé kanceláře a pohledem sjela k pohovce, na které se mě poprvé intimně dotýkal.

Na baru byl naaranžovaný oběd, dvě mísy zakryté kovovými poklopy.

„Můžu ti vzít kabelku?” zeptal se.

Pohlédla jsem na něj, viděla, že si sundal sako a přehodil si je přes ruku. Stál tam v kalhotách a vestě, šitých na míru, košili i kravatu měl běloskvoucí, vlasy tmavé a husté kolem úchvatného obličeje, oči divoké a oslnivě modré. Jedním slovem si mě podmaňoval. Nemohla jsem uvěřit, že jsem se milovala s tak nádherným chlapem.

Jenomže pro něj to neznamenalo totéž.

„Evo?”

„Jsi krásný, Gideone.” Slova mi vyšla z úst, aniž jsem si toho byla vědoma.

Zvedl obočí a pak se mu do očí vetřela něha. „Jsem rád, že se ti líbím.”

Podala jsem mu kabelku a odstoupila, protože jsem potřebovala prostor. Pověsil svoje sako a mou kabelku na věšák, pak přešel k baru.

Založila jsem si paže na prsou. „Ať to máme za sebou. Už tě nechci vídat.”

Kapitola osmá

Gideon si hrábl rukou do vlasů a chraplavě vydechl. „To nemyslíš vážně.”

Náhle jsem byla velmi unavená, vyčerpaná bojem, který jsem kvůli němu sváděla sama se sebou. „Opravdu. Ty a já to byl omyl.”

Ztuhla mu čelist. „Nebyl. Omyl byl to, jak jsem se k tobě choval potom.”

Zírala jsem na něj, polekaná jeho prudkou reakcí. „Nemluvila jsem o sexu, Gideone. Mluvím o tom, že jsem neměla souhlasit s tím naším šíleným uspořádáním. Od začátku jsem věděla, že je to úplně špatně. Měla jsem dát na své instinkty.”

„Chceš být se mnou, Evo?”

„Ne. To právě “

„Ne tak, jak jsme to probírali v baru. Víc.”

Srdce se mi rozbušilo. „O čem to mluvíš?”

„O všem.” Odpoutal se od baru a přistoupil blíž. „Chci být s tebou.”

„V sobotu to tak nevypadalo.” Pevně jsem se objala pažemi.

„Byl jsem vykolejený.”

„Ano? Já taky.”

Založil si ruce v bok. Potom zkřížil paže na hrudi jako já. „Kristepane, Evo.”

Sledovala jsem, jak se kroutí, a pocítila záblesk naděje. „Jestli je to všechno, tak jsme skončili.”

„Houby skončili.”

„Už jsme skončili, pokud hodláš zmagořit pokaždé, když spolu budeme mít sex.”

Viditelně zápolil se slovy. „Jsem zvyklý ovládat. Potřebuju to. A tys to v té limuzíně všechno poslala do horoucích pekel. Nezvládal jsem to.”

„Myslíš?”

„Evo.” Přistoupil ke mně. „Nikdy jsem nic takového nezažil. Myslel jsem, že to u mě není možné. Když jsem to teď poznal musím to mít. Musím mít tebe.”

„Je to jen sex, Gideone. Superúžasný sex, ale může ti z toho fakt přeskočit v hlavě, když to spolu dělají dva lidi, co se k sobě nehodí.”

„Kecy. Přiznal jsem, že jsem to podělal. Nemůžu změnit to, co už se stalo, ale sakra jistě se můžu naštvat, když mě chceš kvůli jednomu poklesku zatratit. Stanovila jsi pravidla a já se jim přizpůsobil, ale ty se kvůli mně nepřizpůsobíš ani za mák. Musíš mi vyjít na půl cesty naproti.” Tvář mu ztvrdla rozhodností.„Aspoň o kousíček, kruci.”

Zírala jsem na něj a snažila se pochopit, co říká a kam směřuje. „Co chceš, Gideone?” zeptala jsem se tiše.

Přitáhl mě k sobě a jednou dlaní uchopil mou tvář. „Chci si pořád připadat tak, jako když jsem s tebou. Jen mi řekni, co mám dělat. A dej mi trochu prostoru, abych mohl ještě něco zvorat. Ještě nikdy jsem to nedělal. Žádný učený přece z nebe nespadl.”

Položila jsem mu dlaň na srdce a ucítila rytmus, v němž bušilo. Měl v sobě úzkost i vášeň, a to mě dostávalo. Jak mám reagovat? Budu se řídit vnitřním hlasem, nebo zdravým rozumem? „Co jsi ještě nedělal?”

„To, co je třeba, abych s tebou trávil co nejvíc času. V posteli i mimo ni.”

Nával radosti, který mnou projel, byl absurdně silný. „Chápeš, kolik práce a času bude vyžadovat vztah mezi námi, Gideone? Už teď jsem úplně hotová. A taky ještě pracuju na nějakých osobních problémech a mám novou práci šílenou matku “

Zakryla jsem mu ústa dřív, než stihl promluvit. „Ale ty za to stojíš, a já o tebe dost stojím. Takže nejspíš nemám na vybranou, co?”

„Evo. Krucinál.” Gideon mě zvedl a zaklesl mi jednu paži pod zadeček, aby mě vybídl ovinout mu nohy kolem pasu. Prudce mě políbil na ústa a otřel se nosem o můj. „My na to přijdeme.” „Říkáš to, jako by to bylo snadné.” Věděla jsem, že to se mnou není lehké, a s ním očividně taky ne.

„Snadné je nudné.” Odnesl mě k baru a posadil na stoličku. Zvedl poklop z mého talíře a odhalil mohutný cheeseburger s hranolky. Jídlo bylo ještě teplé, díky nahřáté žulové desce pod talířem.

„Mňam,” zamumlala jsem, protože jsem si uvědomila, jaký mám hlad. Když už jsme si promluvili, chuť k jídlu se mi v plném rozsahu vrátila.

Roztřepl můj ubrousek, prostřel mi ho do klína a přitom mi stiskl koleno. Pak si sedl vedle mě. „Tak jak se to jí?”

„Vezmeš to rukama a strčíš do pusy.”

Střelil po mně sarkastickým pohledem, který mě přiměl k úsměvu. Usmívat se bylo příjemné. Bylo příjemné být s ním. Obvykle na chvíli. Ukousla jsem si hamburgeru a zasténala blahem, když mě naplno zasáhla jeho chuť. Byl to tradiční cheeseburger, ale chutnal božsky. „Dobrota, co?” zeptal se.

„Moc dobré. Abych řekla pravdu, asi by stálo za to nechat si chlapa, který se takhle vyzná v hamburgerech.” Otřela jsem si ústa a ruce. „Jak moc se bráníš exkluzivitě?”

Odložil hamburger a podivně ztichl. Neměla jsem zdání, na co myslí.„Předpokládal jsem, že to je součást naší dohody. Ale abych se vyhnul pochybnostem, jasně řeknu, že pro tebe žádní jiní muži existovat nebudou, Evo.”

Projelo mnou zachvění nad neomalenou určitostí jeho tónu, doprovázenou ledovým pohledem. Věděla jsem, že má nějakou odvrácenou stranu, už dávno jsem se naučila poznat muže, kteří mají v očích tyhle nebezpečné stíny, a vyhýbat se jim. Jenže známé poplašné vyzvánění se v Gideonově přítomnosti nespustilo, ačkoliv možná mělo. „Ale ženy nevadí?” zeptala jsem se, abych odlehčila atmosféru.

Zvedl obočí. „Vím, že tvůj spolubydlící je bisexuál. A ty?”

„Vadilo by ti to?”

„Vadilo by mi dělit se o tebe. Nepřipadá to v úvahu. Tvoje tělo patří mně, Evo.”

„A tvoje zase mně? Výlučně?”

V očích mu zaplanulo. „Ano, a očekávám, že toho budeš často a hojně využívat.”

No tedy „Ale tys mě viděl nahou,” škádlila jsem ho zastřeným hlasem. „Víš, do čeho jdeš. Já ne. To, co jsem zatím z tvého těla viděla, mě nadchlo, ale nebylo to všechno.”

„To teď můžeme napravit.”

Při představě, jak se přede mnou svléká, jsem se zavrtěla. Všiml si toho a zlomyslně zvlnil rty v úsměvu.

„Radši ne,” řekla jsem lítostivě. „V pátek jsem přišla z oběda pozdě.”

„Tak tedy večer.”

Těžce jsem polkla. „Jednoznačně.”

„Postarám se, abych měl po páté volno.” Znovu se dal do jídla, zcela nevzrušen skutečností, že jsme si oba právě poznamenali v duchu do diáře„šílený sex”.

„Nemusíš.” Otevřela jsem minilahvičku s kečupem u svého talíře. „Po práci musím do posilovny.”

„Půjdeme spolu.”

„Vážně?” Obrátila jsem lahvičku vzhůru nohama a bouchla dlaní do dna.

Vzal ji ode mě a nožem mi vypáčil kečup na talíř. „Patrně bude nejlepší, když ze sebe dostanu trochu energie cvičením, než tě svléknu. Určitě by tě potěšilo, kdybys zítra mohla chodit.” Zírala jsem na něj, užaslá nad ledabylostí, s níž to prohlášení pronesl, i nad lítostivě pobaveným výrazem jeho tváře, který mi sděloval, že si tak docela nedělá legraci. Pohlaví se

mi sevřelo líbeznou nedočkavostí. Klidně jsem si dovedla představit, že si na Gideona Crosse vytvořím těžkou závislost.

Snědla jsem několik hranolků a vzpomněla si na někoho jiného, kdo byl na Gideonovi závislý. „Mohla bych mít problém s Magdalenou.”

Spolkl sousto hamburgeru a zapil douškem balené vody. „Říkala mi, že s tebou mluvila, a že to nedopadlo dobře.”

Musela jsem v duchu pochválit Magdaleniny intriky a šikovný pokus odstřihnout mě za pochodu. Budu si na ni muset dávat dobrý pozor, a Gideon s ní bude muset taky něco udělat, jako třeba odstřihnout ji, tečka.

„Ne, nedopadlo to dobře,” souhlasila jsem. „Jenomže já nemám ráda, když se mi říká, že si nevážíš žen, se kterými spíš, a že v momentě, jak ho do mě strčíš, tak se mnou skončíš.” Gideon znehybněl. „To že řekla?”

„Slovo od slova. Taky říkala, že si ji držíš u ledu, dokud se nebudeš chtít usadit.”

„Vážně?” Jeho hlas zněl mrazivě.

Žaludek se mi sevřel vědomím, že všechno může dopadnout opravdu dobře nebo opravdu špatně, podle toho, co teď řekne Gideon. „Ty mi nevěříš?”

„Samozřejmě, že ti věřím.”

„Mohla bych s ní mít problém,” opakovala jsem, nechtěla jsem to jen tak přejít.

„Nebudeš s ní mít problém. Promluvím s ní.”

Nesnášela jsem pomyšlení, že s ní bude mluvit, protože se mi přitom dělalo nanic žárlivostí. Usoudila jsem, že k téhle záležitosti se musím postavit čelem.„Gideone “

„Ano?” Dojedl hamburger a pustil se do hranolků.

„Jsem hodně žárlivá. Bývám s tím protivná.” Šťouchla jsem hranolkem do karbanátku. „Asi by ses nad tím měl zamyslet, a taky nad tím, jestli chceš mít něco s osobou, která má takové problémy se sebehodnocením jako já. Pro mě to byl jeden ze zádrhelů, hned jak jsi se o mě začal zajímat, protože jsem věděla, že budu šílet, až nad tebou budou ženské slintat a já do toho nebudu mít právo mluvit.”

„Teď to právo máš.”

„Nebereš mě vážně.” Potřásla jsem hlavou a znovu si kousla do cheeseburgeru.

„Nikdy v životě jsem nic nemyslel tak vážně.” Gideon natáhl ruku, přejel mi špičkou prstu ústa a pak olízl kapičku omáčky, kterou tam sebral. „Nejsi jediná, která mívá majetnické pocity. Já si hodně hlídám to, co mi patří.”

O tom jsem nepochybovala ani minutu.

Znovu jsem si kousla a představila si nadcházející noc. Byla jsem celá rozdychtěná. Absurdně. Umírala jsem touhou vidět Gideona nahého. Umírala jsem touhou přejíždět po něm dlaněmi a rty. Umírala jsem touhou znovu ho přivádět k šílenství. A sakra skoro zoufale jsem toužila být pod ním, cítit, jak se nade mnou napíná, buší do mě, vstupuje do mě tvrdě a zatraceně hluboko

„Jestli těch hříšných myšlenek nenecháš,” řekl drsně, „přijdeš zase pozdě.”

Pohlédla jsem na něj s pozdviženým obočím. „Jak víš, na co myslím?”

„Máš takový zvláštní výraz, když jsi vzrušená. Mám v úmyslu navozovat u tebe ten výraz co nejčastěji.” Gideon zase zakryl svůj talíř, vstal, vytáhl z kapsy navštívenku a položil ji vedle mě. Viděla jsem, že na zadní stranu napsal svoje telefonní čísla domů a na mobil. „Vzhledem k našemu současnému rozhovoru si připadám jako blbec, když se ptám, ale potřebuju tvoje čís-lo na mobil.”

„Aha.” Vší silou jsem odpoutala myšlenky od ložnicových radovánek. „Nejdřív si ho musím opatřit. Mám to na seznamu úkolů.”

„Co se stalo s tím telefonem, ze kterého jsi posílala textovky minulý týden?”

Nakrčila jsem nos. „Matka s jeho pomocí sledovala můj pohyb po městě. Je kapánek moc ochranitelská.”

„Chápu.” Přejel mi hřbety prstů po líci. „To jsi měla na mysli, když jsi říkala, že tě máma šmíruje.”

„Ano, naneštěstí.”

„Tak fajn. Po práci se postaráme o ten telefon a pak půjdeme do posilovny. Bude pro tebe bezpečnější, když budeš mít mobil. A já chci mít možnost ti zavolat vždycky, když dostanu náladu.”

Odložila jsem čtvrtinu burgeru, který už jsem nemohla sníst, a otřela si ruce a ústa. „To byla lahoda. Děkuju.”

„Bylo mi potěšením.” Naklonil se ke mně a krátce přitiskl rty na mé.„Potřebuješ použít umývárnu?”

„Ano. Taky si potřebuju vzít z kabelky kartáček na zuby.”

Pár minut nato jsem stála v umývárně, skryta za dveřmi, které dokonale splývaly s mahagonovým obložením za plochými zástěnami. Čistili jsme si zuby bok po boku u dvojitého umývadla, naše pohledy se setkávaly v odrazu zrcadla. Bylo to náramně domácké, normální, a přesto nám to zjevně oběma působilo radost.

„Doprovodím tě zpátky dolů,” řekl Gideon a zamířil přes kancelář k věšáku.

Následovala jsem ho, ale odpoutala se, když jsme se ocitli u jeho psacího stolu. Přistoupila jsem k němu a položila ruku na prázdný prostor před jeho křeslem. „Tady jsi většinu dne?” „Ano.” Navlékl si sako a já měla sto chutí se do něj zakousnout, jak mu to slušelo.

Místo toho jsem vyskočila na stůl a sedla si přímo naproti jeho křeslu. Podle hodinek mi zbývalo ještě pět minut času. Sotva tolik, abych se stihla vrátit do práce, ale stejně. Nemohla jsem odolat, abych nepředvedla svá nová práva. Ukázala jsem na jeho křeslo. „Sedni si.” Zvedl obočí, ale přistoupil na mou hru bez námitek a elegantně se uvelebil na svém místě. Roztáhla jsem nohy a zakývala prstem. „Blíž.”

Posunul se dopředu, vyplnil prostor mezi mými stehny. Objal mě kolem boků a vzhlédl ke mně. „Jednoho krásného dne, už brzy, Evo, tě opíchám přímo tady.”

„Prozatím jen polibek,” zaševelila jsem, sklonila se a zmocnila se jeho úst. Opřela jsem se mu dlaněmi o ramena a olízla jeho pootevřené rty, pak jsem vklouzla jazykem dovnitř úst a něžně ho poškádlila.

Zasténal, prohloubil polibek, lačně hltal má ústa, až jsem zvlhla touhou.

„Jednoho krásného dne, už brzy,” opakovala jsem do jeho rtů, „budu klečet pod tímhle stolem a kouřit tě. Možná přitom budeš telefonovat a hrát Monopoly se svými miliony. Vy, pane Crossi, házíte ještě jednou a dostanete z banku dvě stě dolarů.”

Zvlnil rty v úsměvu. „Už to vidím v živých barvách. Chceš, abych přišel o rozum, až budu mít orgasmus ve tvém pevném, sexy těle všude, kde se dá.”

„Stěžuješ si?”

„Anděli, já slintám.”

Překvapivě mazlivá přezdívka mě trochu mátla, ačkoliv se mi líbila. „Anděli?”

Tiše zaševelil na znamení souhlasu a políbil mě.

Nemohla jsem uvěřit, jaká změna mohla nastat během hodiny. Odcházela jsem z Gideonovy kanceláře v úplně jiném stavu mysli, než když jsem do ní vstupovala. Dotek jeho ruky v kříži mi rozechvíval celé tělo nedočkavostí namísto zoufalství, které jsem cítila cestou sem. Zamávala jsem Scottovi na rozloučenou a vesele se usmála na recepční, která se neusmívala. „Myslím, že mě ta dáma nemá ráda,” řekla jsem Gideonovi cestou k výtahu.

„Kdo?”

„Tvá recepční.”

Ohlédl se tam a rudovláska na něj zazářila.

„No,” zamumlala jsem, „tebe ráda má.”

„Platím jí mzdu.”

Zaculila jsem se. „Ano, tím to určitě bude. Nemůže to mít nic společného s tím, že jsi nejvíc sexy chlap, co kdy žil.”

„Vážně?” Přimáčkl mě ke zdi a sežehl palčivým pohledem.

Položila jsem mu dlaně na břicho a olízla si dolní ret, když jsem ucítila, jak se pod mým dotykem pevné obliny svalů stáhly. „Jen konstatování.”

„Já tě mám rád.” S dlaněmi přitisknutými na zeď po obou stranách mé hlavy spustil ústa k mým a něžně mě políbil.

„Já tě mám taky ráda. Uvědomuješ si, že jsme v práci, viď?”

„K čemu by byl člověk šéfem, kdyby si nemohl dělat, co chce?”

„Hmm.”

Když přijel výtah, provlékla jsem se pod Gideonovou paží a vklouzla do něj. Vklouzl za mnou, pak mě obkroužil jako dravec, postavil se za mě a přitáhl mě zády k sobě. Jeho ruce mi vklouzly do předních kapes, položily se mi na kyčle a tiskly mě k jeho tělu. Teplo jeho doteku tak blízko místa, které po něm nejvíc toužilo, bylo jako nová odrůda mučení. Na oplátku jsem mu zavrtěla zadečkem v klíně a usmála se, když syčivě vydechl a ztvrdl.

„Pozor,” káral mě nasupeně. „Za čtvrt hodiny mám schůzi.”

„Budeš na mě myslet, až budeš sedět u psacího stolu?”

„Nepochybně. Ty na mě budeš myslet určitě, až budeš sedět u svého. To je rozkaz, slečno Tramellová.”

Hlava mi klesla dozadu na jeho hruď, strašně se mi líbila velitelská úsečnost jeho hlasu. „Neumím si představit, že by to tak nebylo, pane Crossi, když uvážím, jak moc na vás myslím všude, kam se vrtnu.”

Vystoupil se mnou ve dvacátém patře. „Děkuju za oběd.”

„To jsem asi měla říct já,” opáčila jsem. „Tak zatím, Hříšný ďáble.”

Zvedl obočí nad tou přezdívkou. „V pět hodin. Nenech mě čekat, Anděli.”

Vedle nás zastavila jedna z kabin v levé řadě výtahů. Vystoupila z ní Megumi a Gideon nastoupil a nepřestal se mi dívat do očí, dokud se dveře nezavřely.

„Žjúva,” řekla Megumi. „Zabodovala jsi. Zelenám závistí.”

Nenapadala mě žádná vhodná odpověď. Všechno to bylo ještě moc nové a já se bála, abych to nepokazila. V koutk u duše jsem věděla, že tyhle radostné pocity nemohou trvat věčně. Všechno probíhalo až moc dobře.

Hnala jsem se ke svému stolu a pustila se do práce.

„Evo.” Vzhlédla jsem a spatřila Marka, stojícího na prahu své kanceláře.„Můžu s tebou na moment mluvit?”

„Samozřejmě.” Popadla jsem tablet, i když mě jeho chmurná tvář a tón varovaly, že ho možná nebudu potřebovat. Když za mnou Mark zavřel dveře, moje úzkost vzrostla. „Je všechno v pořádku?”

„Ano.” Počkal, až si sednu a pak zaujal místo vedle mě, místo za psacím stolem. „Nevím, jak to říct “

„Tak to prostě řekni. Já to pochopím.”

Hleděl na mě soucitnýma očima a trochu v rozpacích. „Nemám právo se vměšovat do tvých věcí. Jsem jen tvůj šéf a k tomu patří určité hranice, ale já je překročím, protože tě mám rád, Evo, a chci, abys tu pracovala dlouho.”

Žaludek se mi sevřel. „To je skvělé. Mně se ta práce fakt líbí.”

„To je dobře. To je dobře, jsem rád.” Letmo se na mě usmál. „Jen s Crossem buď opatrná, ano?”

Zamžikala jsem, polekalo mě, jakým směrem se rozhovor ubírá. „Tak jo.”

„Je geniální, bohatý a sexy, takže chápu jeho kouzlo. I když Stevena miluju, sám jsem se do Crosse trošku pobláznil. On prostě takhle působí.” Mark mluvil rychle a poposedl se zjevnými

rozpaky. „A naprosto chápu, proč se o tebe zajímá. Jsi krásná, chytrá, čestná, přemýšlivá mohl bych pokračovat, protože jsi skvělá.”

„Díky,” řekla jsem tiše a zadoufala, že nevypadám tak mizerně, jak si připadám. Takovéhle varování od přítele a vědomí, že ostatní mě budou považovat jen za další „kočku týdne”, bylo přesně to, co tylo z mé nejistoty.

„Jen nechci, abys trpěla,” mumlal a vypadal stejně zoufale, jako se já cítila.„Částečně je to sobecké, to připouštím. Nechci ztratit výbornou asistentku, protože by nechtěla pracovat v budově, která patří jejímu bývalému.”

„Marku, moc to pro mě znamená, že ti na mně záleží a že si mě tady ceníš. Ale nemusíš se o mě bát. Už jsem velká. Kromě toho mě nic nepřiměje z téhle práce odejít.”

Vyfoukl dech, očividně se mu ulevilo. „Tak dobrá. Nechme to stranou. Dáme se do práce.” To jsme udělali, ale já si způsobila další muka, když jsem si ve vyhledávači Google zadala každodenní aktualizaci zpráv, v nichž se vyskytne Gideonovo jméno. A když udeřila pátá, ještě pořád se po mém štěstí rozlévalo vědomí všech mých nedostatků jako ošklivá skvrna. Gideon byl tak dochvilný, jak vyhrožoval, a zdálo se, že si ani nevšiml mé zádumčivé nálady, když jsme přeplněným výtahem sjížděli dolů. Nejedna žena v kabině po něm vrhala kradmé pohledy, ale takovéhle věci mi nevadily. Byl krásný. Překvapovalo by mě, kdyby po něm nepokukovaly.

Chytil mě za ruku, když jsme vycházeli z turniketů, a propletl si se mnou prsty. To prosté, intimní gesto pro mě v té chvíli tolik znamenalo, že jsem ho sevřela pevněji. A na to jsem si skutečně musela dávat pozor. Ta chvíle, kdy začnu být ráda, že se mnou tráví svůj čas, bude začátek konce. Ani jeden z nás by si mě nevážil, kdyby k tomu došlo.

Bentley SUV stál u obrubníku a Gideonův řidič stál připraven u zadních dveří. Gideon na mě pohlédl. „Nechal jsem zabalit a přivézt nějaké cvičební oblečení pro případ, že bys trvala na návštěvě posilovny. Equinox, je to tak? Nebo můžeme jít do mé.”

„Kde je ta tvoje?”

„Nejradši chodím do CrossTrainer na Pětatřicáté.”

Zvědavost na to, odkud ví, do které posilovny chodím, mě opustila, když jsem v názvu jeho posilovny zaslechla slovo „Cross”. „Není to náhodou tvoje posilovna, že ne?”

Usmál se od ucha k uchu. „Řetězec. Obyčejně trénuju směs bojových umění a cvičení s osobním trenérem, ale občas chodím i do posilovny.”

„Řetězec,” opakovala jsem. „Samozřejmě.”

„Vyber si,” řekl ohleduplně. „Půjdu, kam chceš.”

„Každopádně jdeme do tvé posilovny.”

Otevřel zadní dveře a já vklouzla na sedadlo. Položila jsem si kabelku a sportovní pytel na klín a zadívala se z okna, zatímco auto se rozjíždělo od chodníku. Sedan vedle nás byl tak blízko, že bych se ani nemusela moc naklánět, abych se ho dotkla. Na dopravní špičku na Manhattanu jsem si ještě nezvykla. V Jižní Kalifornii taky bývaly dopravní zácpy, ale pohybovaly se šnečím tempem. Tady v New Yorku se rychlost mísila s tlačenicí takovým způsobem, až jsem občas musela zavírat oči a modlit se, abych cestu přežila.

Byl to úplně nový svět. Nové město, nový byt, nová práce a nový muž. Bylo toho moc najednou. Usoudila jsem, že je pochopitelné, když jsem poněkud vyvedená z rovnováhy. Pohlédla jsem na Gideona a zjistila, že na mě civí s nevyzpytatelným výrazem. Všechno se ve mně svíjelo ve změti divokého chtíče a vibrující úzkosti. Neměla jsem zdání, co u něj pohle-dávám, jenomže jsem toho nemohla nechat, ani kdybych chtěla.

Kapitola devátá

Začali jsme obchodem s mobily. Prodavačka, která nám pomáhala, zřejmě značně podléhala Gideonovu magnetismu. Div se nepřetrhla, jakmile o něco projevil sebemenší zájem, rychle se pouštěla do podrobného vysvětlování a nakláněla se do jeho osobního prostoru, aby mu předvedla, jak co funguje.

Pokusila jsem se od nich odloučit a najít někoho, kdo by opravdu pomohl mně, ale Gideon mě držel za ruku a nedovolil vzdálit se mimo jeho dosah. Pak jsme se pohádali, kdo bude platit, což podle jeho názoru měl být zřejmě on, i když telefon a číslo patřily mně.

„Ustoupila jsem ti při výběru operátora,” namítala jsem, odstrkovala jeho kreditní kartu a vnucovala dívce svou.

„Protože je to praktické. Budeme ve stejné síti, takže mi budeš volat zadarmo.” Obratně karty vyměnil.

„Nebudu ti volat vůbec, jestli neschováš tu zatracenou kreditku,” vyhrožovala jsem. To pomohlo, ačkoliv jsem poznala, že z toho nemá radost. Prostě se přes to bude muset přenést.

Jakmile jsme se ocitli zpátky v Bentleyi, nálada se mu zase vrátila.

„Už můžete jet do posilovny, Angusi,” řekl řidiči a uvelebil se na sedadle. Pak vytáhl z kapsy smartphone. Uložil si moje nové číslo na seznam kontaktů a pak mi vzal můj nový telefon z ruky a naprogramoval mi do seznamu svá čísla domů, do práce a na mobil.

Sotva s tím byl hotov, už jsme byli u CrossTrainer. Nebylo nijak překvapivé, že třípodlažní posilovna splňovala sny každého nadšence pro zdravý život. Okouzlila mě do poslední štíhlé, moderní, přepychové pídě. I dámská šatna vypadala jako z filmové science-fiction. Jenže můj úžas totálně překonal sám Gideon, když jsem se převlékla do cvičebního úboru a shledala, že na mě čeká na chodbě. Převlékl se do dlouhých šortek a tílka, které mi umožnily první pohled na jeho nahé paže a nohy.

Prudce jsem se zastavila a někdo, kdo šel za mnou, do mě narazil. Stěží jsem ze sebe vypravila omluvu, byla jsem příliš zaneprázdněna tím, že jsem pohledem hltala Gideonovo úžasné tělo. Nohy měl vypracované a silné, bezvadně souměrné vůči útlým bokům a pasu. Z jeho paží se mi sbíhaly sliny v ústech. Bicepsy měl přesně tesané a na předloktích nabíhaly tlusté žíly, které vypadaly současně brutálně a pekelně sexy. Vlasy si svázal v týle, takže bylo vidět linii šíje a trapézových svalů a také ostře řezané rysy tváře.

Kristepane. Tohohle muže znám intimně. Můj mozek to nedokázal pojmout, aspoň ne, když musel čelit nepopiratelnému důkazu jeho jedinečné mužné krásy.

A mračil se na mě.

Napřímil se u stěny, o kterou se opíral, přistoupil ke mně a pak mě obešel. Špičkami prstů mi přejel po nahém pasu a zádech, až mi naskočila husí kůže. Když se přede mnou zastavil, objala jsem ho kolem krku a stáhla si jeho ústa dolů k letmému, hravě mlaskavému polibku. „Co to máš sakra na sobě?” zeptal se, na první pohled částečně usmířen mým nadšeným uvítáním.

„Oblečení.”

„V tom topu jsi jako nahá.”

„Já myslela, že se ti nahá líbím.” Potají jsem měla ze své volby radost, vybrala jsem si to oblečení ráno dřív, než jsem věděla, že půjde se mnou. Top tvořil trojúhelníček s dlouhými ramínky přes ramena a žebra, zajištěnými suchými zipy. Dal se nosit na nejrůznější způsoby, aby umožnil nositelce určit, kde potřebuje nejvíc podepřít ňadra. Byl speciálně zavržený pro vnadné ženy a byl to první top ze všech, které jsem kdy měla, v němž mi nikde nic neposkakovalo. Gideon měl námitky proti pleťové barvě, stejné jako lampasům na mých černých jogínských kalhotách.

„Líbíš se mi nahá v soukromí,” mumlal. „Musím s tebou chodit do posilovny pokaždé.” „Nic proti tomu, protože to, co momentálně vidím, se mi moc líbí.” A taky jsem byla zvráceně vzrušená jeho majetnickým chováním po tom, jak mi ublížil v sobotu večer svou odtažitostí. Dva velmi odlišné extrémy, první z mnoha, tím jsem si byla jistá.

„Jdeme na to, ať to máme za sebou.” Popadl mě za ruku a odváděl od šaten, přitom sebral z připraveného stohu dva ručníky s logem. „Potřebuju tě opíchat.”

„Já potřebuju být opíchaná.”

„Ježíšmarjá, Evo.” Sevřel mou ruku, až to bolelo. „Kam? Činky? Stroje? Běžecké pásy?” „Běžecké pásy. Potřebuju se trošku rozehřát.”

Vedl mě tím směrem. Pozorovala jsem, jak ho ženy sledují pohledem a pak i mění směr chůze. Chtěly být ve stejné části posilovny jako on, a já jim to nemohla zazlívat. Taky jsem umírala touhou uvidět ho v akci.

Když jsme se ocitli u zdánlivě nekonečných řad běžeckých pásů a rotopedů, zjistili jsme, že nejsou nikde volné dva vedle sebe.

Gideon přistoupil k muži, který měl vedle sebe z každé strany jeden volný stroj. „Byl bych vám zavázaný, kdybyste se přesunul vedle.”

Chlapík na mě pohlédl a zazubil se. „Jo, jasně.”

„Díky. Jsem vám vděčný.”

Gideon převzal mužův běžecký pás a mně ukázal na sousední. Než si naprogramoval cvičení, naklonila jsem se k němu. „Ne abys spálil moc energie,” zašeptala jsem. „Napoprvé chci misionářskou pozici. Představuju si tě nahoře, jak do mě pekelně bušíš.”

Vpálil se do mě pohledem. „Evo, nemáš tušení co se mnou děláš.”

Téměř omámená nedočkavostí a příjemným návalem ženské energie jsem nastoupila na běžecký pás a nasadila rázné tempo chůze. Zatímco jsem se rozehřívala, nastavila jsem si na iPodu nahodilé pořadí skladeb a když se ozvalo„Sexy Back” od Justina Timberlakea, přidala jsem do kroku a dala se do toho naplno. Běh byl pro mě duševní i fyzické cvičení. Někdy jsem litovala, že pouhý rychlý běh mě nedokáže vzdálit od všeho, co mě trápí.

Po dvaceti minutách jsem zpomalila, pak zastavila a nakonec se odvážila pohlédnout na Gideona, který běžel plynule, jako dobře namazaný stroj. Sledoval na závěsné obrazovce CNN, ale usmál se na mě, když jsem si otírala pot z obličeje. Lokla jsem si vody z lahve a přešla k posilovacím strojům, vybrala jsem si ten, odkud byl na něj dobrý výhled.

Strávil během celou půlhodinu, pak přešel k činkám, ale pořád si mě udržoval v zorném poli. Zatímco cvičil, hbitě a efektivně, nedokázala jsem se ubránit myšlenkám na to, jak je mužný. Pomáhalo mi, že jsem přesně věděla, co má v šortkách, ale i tak to byl muž, který pracoval v kanceláři a přesto si udržoval tělo v bojové pohotovosti.

Když jsem se chopila fitness míče, abych si udělala pár sedů a lehů, přistoupil ke mně jeden z trenérů. Jak se dalo ve špičkové posilovně čekat, byl hezký a moc pěkně stavěný.

„Ahoj,” pozdravil mě s úsměvem filmové hvězdy, který předváděl dokonalé bílé zuby. Měl tmavě hnědé vlasy a skoro stejně zbarvené oči. „Poprvé, co? Ještě jsem tě tady neviděl.” „Ano, poprvé.”

„Já jsem Daniel.” Podal mi ruku a já se také představila. „Máš všechno, co potřebuješ, Evo?” „Zatím je to dobré, díky.”

„Jaké smoothie sis dala?”

Zamračila jsem se. „Prosím?”

„Uvítací smoothie při prvním vstupu.” Založil si paže a silné bicepsy mu napjaly úzké rukávy polokošile uniformy. „Nevzala sis ho dole na baru, když ses zapisovala? To jsi měla.” „Aha, no.” Ostýchavě jsem pokrčila rameny a říkala si, že je to stejně milé.„Neměla jsem obvyklou vstupní přednášku.”

„Nikdo tě tu neprovedl? Pokud ne, dovol, abych ti všechno ukázal.” Zlehka se dotkl mého lokte a ukázal ke schodům. „Taky máš zdarma hodinu s osobním trenérem. Mohli bychom to

provést dnes večer, nebo se domluvit na nějaký termín koncem týdne. A s radostí tě vezmu dolů ke zdravému baru a můžeme odškrtnout i tohle.”

„Ale to vlastně nejde.” Nakrčila jsem nos. „Nejsem členka.”

„Aha.” Mrkl. „Jsi tady na jednorázový vstup? To je v pořádku. Nedá se čekat, že se rozhodneš hned, dokud si to pořádně nevyzkoušíš. Můžu tě ale ujistit, že CrossTrainer je nejlepší posilovna na Manhattanu.”

Vedle Dana se zjevil Gideon. „Pořádné vyzkoušení je v ceně,” obešel mě zezadu a objal mě pažemi kolem pasu, „když jsi majitelova přítelkyně.”

Slovo „přítelkyně” ve mně zavibrovalo, až mi celým organismem projel šílený příval adrenalinu. Ještě mi úplně nedošlo, že je to mezi námi tak vážné, ale to mi nezabránilo říkat si, že to zní hezky.

„Pane Crossi.” Daniel se napřímil a o krok ucouvl a pak natáhl ruku. „Je mi ctí vás poznat.” „Daniel dělal reklamu podniku,” řekla jsem Gideonovi, když si potřásali rukama.

„Já myslel, že už jsem to udělal já.” Vlasy měl mokré potem a božsky voněl. Nikdy jsem nezažila, aby zpocený mužský voněl tak zatraceně hezky.

Sjel mi dlaněmi po pažích a na temeni jsem ucítila jeho rty. „Jdeme. Nashle, Danieli.” Zamávala jsem na rozloučenou, když jsme odcházeli. „Díky, Danieli.”

„Rádo se stalo.”

„To věřím,” mumlal Gideon. „Nedokázal odtrhnout oči od tvých koz.”

„Jsou to moc hezké kozy.”

Tlumeně zamručel. Skryla jsem pobavení.

Plácl mě po zadku, až mě to o krok popohnalo a i skrz kalhoty jsem cítila horkou palčivost. „Ta zatracená náplast, které říkáš tričko, toho představivosti moc neponechává. Nesprchuj se moc dlouho. Za chvíli se zase zpotíš.”

„Počkej.” Chytla jsem ho za rameno, než prošel kolem dámské šatny k pánské. „Naštvalo by tě to, kdybych ti řekla, že nechci, aby ses sprchoval? Kdybych řekla, že chci najít nějaké místo fakt hodně blízko, kde bysme si to mohli rozdat, dokud z tebe ještě kape pot?”

Gideonovi ztuhla čelist a pohled nebezpečně potemněl. „Začínám se bát o tvé zdraví, Evo. Vem si věci. Za rohem je hotel.”

Žádný z nás se nepřevlékal a za pět minut jsme byli venku. Gideon kráčel rychle a já spěchala, abych s ním udržela krok. Když se zčistajasna zastavil, otočil se a vlepil mi mocný, rozpálený polibek na přeplněném chodníku, byla jsem tak omráčená, že jsem se ani nebránila. Bylo to úchvatné splynutí našich úst, plné vášně a sladké spontánnosti, ze které mě zabolelo u srdce. Kolem nás vypukl aplaus.

Když mě zase napřímil, byla jsem zadýchaná a točila se mi hlava. „Co to bylo?” zajíkla jsem se. „Předehra.” Znovu rychle vykročil k nejbližšímu hotelu, jehož jméno jsem ani nepostřehla, když mě táhl kolem vrátného a mířil rovnou k výtahům. Bylo mi jasné, že nemovitost patří také Gideonovi, ještě než ho vedoucí recepce oslovil jménem a pozdravil těsně předtím, než se dveře výtahu zavřely.

Gideon hodil tašku na podlahu kabiny a vrhl se do zjišťování, jak mě vyprostit ze sportovního topu. Plácala jsem ho přes ruce, když se dveře otevřely a on zvedl svou tašku. V našem patře nikdo na výtah nečekal a ani na chodbě nikdo nebyl. Vytáhl odkudsi univerzální klíč a okamžik nato jsme byli na pokoji.

Vrhla jsem se na něj a vsunula mu ruce pod tričko, abych ucítila jeho vlhkou pokožku a pevné svaly pod ním. „Svlékni se. Jako že hned.”

Se smíchem odkopával tenisky a stahoval si tílko přes hlavu.

Ach, můj Bože vidět ho z masa a krve, celého, když na zem dopadly i šortky — z toho šla hlava kolem. Neměl na sobě nikde ani gram zbytečného tuku, jen pevné stély vypracovaných svalů. Břišní svaly měl jako valchu a to supersexy véčko z pánevních svalů, kterému Cary říkal „Apollónovy slabiny”. Gideon si nenechával depilovat hrudník jako Cary, ale věnoval mu

stejnou péči jako zbytku těla. Byl to čistě primitivní samec, ztělesnění všeho, po čem jsem prahla, o čem jsem fantazírovala a co jsem chtěla.

„Umřela jsem a přišla do nebe,” hltala jsem ho očima.

„Ty jsi ještě oblečená.” Zaútočil na můj oděv, strhl ze mě uvolněný top dřív, než jsem se stihla nadechnout. Serval ze mě kalhoty a já odkopla boty v takovém spěchu, až jsem ztratila rovnováhu a spadla na postel. Sotva jsem nabrala dech a už byl na mně.

Převalovali jsme se na matraci v jedné změti. Všude, kde se mě dotkl, po sobě zanechával ohnivou stopu. Čistá, živočišná vůně jeho pokožky byla afrodiziakální a opojná současně, budila ve mně takovou touhu, až jsem myslela, že snad přijdu o rozum.

„Jsi moc krásná, Evo.” Potěžkal v dlani jedno moje ňadro, než vzal do úst bradavku. Vykřikla jsem nad spalujícím žárem dotekem jeho jazyka, lůno se mi svíralo s každým něžným pohybem. Rukama jsem chtivě klouzala po jeho vlhké, zpocené pokožce, hladila a hnětla, hledala místečka, která ho nutila mručet a sténat. Propletla jsem si s ním nohy a pokusila se ho převalit, ale byl moc těžký a silný.

Zvedl hlavu a usmál se na mě. „Tentokrát je řada na mně.”

To, co jsem vůči němu v té chvíli cítila, při pohledu na jeho úsměv a žár v očích, bylo tak intenzivní, až to bolelo. Moc rychle, říkala jsem si. Podléhám moc rychle. „Gideone ” Zhluboka mě políbil, vnikal mi do úst svým typickým způsobem. Říkala jsem si, že by mě opravdu dokázal přivést k vyvrcholení pouhým polibkem, kdybychom se tomu věnovali dost dlouho. Všechno mě na něm vzrušovalo, od toho, jak vypadal a jaký byl na dotek, až k tomu, jak se na mě díval a dotýkal se mě. Jeho chtivost a němé nároky, které vznášel na mé tělo, dů-raz, s nímž mi působil rozkoš a sám si ji bral také, to všechno mě přivádělo k zběsilosti. Vjela jsem rukama do mokrého hedvábí jeho vlasů. Ostré chloupky na hrudi mi dráždily napjaté bradavky a dotek jeho těla, tvrdého jako kámen, stačil, abych zvlhla touhou. „Miluju tvé tělo,” šeptal a sjížděl mi přitom rty od líce k hrdlu. Rukou mi hladil trup od ňader k boku. „Nemůžu se ho vůbec nabažit.”

„Moc jsi z něj ještě neměl,” škádlila jsem ho.

„Myslím, že se nikdy nenabažím.” Lehce mi kousal a lízal rameno, pak sjel dolů a zachytil mezi zuby druhou bradavku. Zatáhl a maličká šipka bolesti mě přiměla prohnout záda v tichém výkřiku. Něžným sáním mě rychle ukonejšil a pak se začal prolíbávat směrem dolů. „Nikdy jsem nic tolik nechtěl.”

„Tak mi to udělej!”

„Ještě ne,” ševelil, sunul se níž a jazykem objížděl můj pupek. „Ještě nejsi připravená.” „Cože? Ach, Bože připravenější už být nemůžu.” Tahala jsem ho za vlasy ve snaze zvednout ho výš.

Gideon mě chytil za obě zápěstí a přitiskl je k matraci. „Máš těsnou kundičku, Evo. Pohmoždím tě, jestli nebudeš měkká a uvolněná.”

Projel mnou prudký záchvěv zrušení. Vzrušovalo mě, když se mnou mluvil o sexu tak neomaleně. Pak sklouzl níž a já se napjala. „Ne, Gideone. Na to se musím osprchovat.” Zabořil tvář do mé úžlabiny a já se vzpírala jeho sevření, zardělá náhlým studem. Lehce mě kousl do vnitřní strany stehna. „Nech toho.”

„Ne. Prosím. To nemusíš.”

Jeho zamračený pohled zarazil moje zběsilé pohyby. „Myslíš, že beru tvoje tělo jinak než ty mé?” zeptal se drsně. „Chci tě, Evo.”

Olízla jsem si suché rty, tak šíleně vzrušená jeho živočišnou touhou, že jsem ze sebe nedokázala vypravit ani slovo. Tiše zavrčel a shýbl se ke kluzké pokožce mezi mýma nohama. Vnikl do mě jeho jazyk, lízal a rozvíral citlivé tkáně. Boky se mi neklidně zazmítaly, tělo němě žadonilo o přídavek. Bylo to tak příjemné, až mi bylo do pláče.

„Panebože, Evo. Chtěl jsem mít ústa u tvojí kundičky každý den od chvíle, co tě znám.”

Sametová měkkost jeho jazyka se kmitala na mém naběhlém klitorisu a já vtiskla prudce hlavu do polštáře. „Ano. Takhle. Udělej mi to.”

Udělal, něžným sáním a prudkým lízáním. Svíjela jsem se orgasmem, který mnou projížděl, lůno se mi divoce napínalo, údy se chvěly. Jeho jazyk vnikal do mého pohlaví, které se stahovalo a vlnilo v souladu s mělkým pronikáním a snažilo se ho vtáhnout hlouběji. Jeho steny mi vibrovaly v naběhlé kůži, valily orgasmus dál a dál. Slzy mě pálily v očích a stékaly po spáncích, fyzická rozkoš ničila hradbu, která držela na uzdě mé emoce.

A Gideon nepřestával. Kroužil kolem rozechvělého vstupu do mého těla špičkou jazyka a dotýkal se pulzujícího klitorisu, dokud se mi znovu nezrychlil dech. Vsunuly se do mě dva prs-ty, kroužily a hladily. Vnímala jsem to takovou silou, až jsem se zmítala. Když začal rytmicky, pravidelně sát můj klitoris, vyvrcholila jsem nanovo, s chraplavými výkřiky. Pak do mě zasunul tři prsty, kroužil a rozevíral mě.

„Ne.” Hlava se mi zmítala ze strany na stranu, každičká píď pokožky mě pálila a brněla. „Už ne.”

„Ještě jednou,” přemlouval mě chraplavě. „Ještě jednou, pak tě opíchám.”

„Nemůžu “

„Můžeš.” Zvolna mi foukal proud vzduchu na vlhké tělo, chlad na horečnaté pokožce znovu probudil zjitřená nervová zakončení. „Hrozně rád se dívám, jak ti to přichází, Evo. Miluju ty zvuky, co vydáváš, jak se chvěješ po celém těle “

Masíroval to citlivé místečko v mém nitru a tepání orgasmu mě zaplavilo pomalou, horkou vlnou rozkoše, která nebyla méně ničivá proto, že byla jemnější než dvě předcházející. Jeho tíha a žár mě opustily. Vzdáleným cípkem omámené mysli jsem vnímala, jak se někde otevírá zásuvka, pak rychle následoval zvuk trhané fólie. Matrace se prohnula, když se vrátil, a jeho ruce mě teď hrubě strhly doprostřed postele. Natáhl se nade mě, přidržoval mě, tiskl předloktí k vnějším stranám mých bicepsů a tiskl mi je k bokům, věznil mě.

Nemohla jsem spustit oči ze strohé krásy jeho tváře. Rysy měl zdrsnělé chtíčem, pokožka se mu napínala na lícních kostech a bradě. Oči měl tak temné a rozšířené, až se zdály černé, a já věděla, že hledím do tváře muže, který překročil hranice sebeovládání. Bylo pro mě důležité, že dospěl tak daleko kvůli mně a že to udělal proto, aby mi způsobil rozkoš a připravil mě na to, o čem jsem věděla, že bude těžká jízda.

Sevřela jsem ruce v pěsti, nedočkavost narůstala. On se o mě postaral, a to opakovaně. Tohle bude pro něj.

„Píchej mě,” nařídila jsem mu a vyzývala ho přitom očima.

„Evo.” Vyhrkl mé jméno a vrazil ho do mě, jediným prudkým pohybem zajel až ke koulím. Zajíkla jsem se. Byl velký, tvrdý jako kámen, a tak zatraceně hluboko. Spojení bylo úchvatně intenzivní. Emocionálně. Mentálně. Nikdy jsem si nepřipadala tak úplně podmaněná. Tak úplně vlastněná.

Ani by mě nenapadlo, že snesu být při sexu spoutaná, rozhodně nikdy v minulosti, ale Gideonova totální dominance nad mým tělem strhla mou touhu na neslýchanou úroveň. Ještě nikdy v životě jsem nebyla tak rozpálená, což mi připadalo šílené po tom, co jsem s ním až dosud prožila.

Zatínala jsem se do něj a kochala se pocitem, že je ve mně, že mě vyplňuje.

Jeho boky kroužily na mých, dloubaly do mě, jako by říkal: Cítíš mě? Jsem v tobě. Patříš mi. Celé tělo mu ztuhlo, svaly na hrudi a pažích se napínaly, když se vysouval až po špičku. Tvrdé sevření jeho břišních svalů bylo jediné, co mě varovalo, než vyrazil kupředu. Prudce. Vykřikla jsem a jemu v hrudi zarachotil tlumený, primitivní zvuk.„Kristepane Ty jsi tak příjemná.”

Sevřel mě pevněji a začal se pohybovat, zběsile divokými útoky přibíjel mé boky k matraci. Zase mnou projela rozkoš, prodírala se mnou s každým žhavým vsunutím jeho těla do mého. Takhle, říkala jsem si, přesně takhle tě chci.

Zabořil tvář do mé šíje a pevně mě držel, vnikal prudce a rychle, zjitřeně dýchal, zajíkal se syrovými, žhavými slovy sexu, ze kterých jsem šílela touhou.„Nikdy jsem nebyl tak tvrdý a tlustý. Jsem tak hluboko cítím to na břiše cítím, jak do tebe můj pták buší.”

Považovala jsem původně tohle kolo za jeho, a přesto byl pořád se mnou, pořád se na mě zaměřoval, kroužil boky tak, aby v mém tajícím lůně probouzel co největší rozkoš. Vydala jsem slabý, bezmocný zvuk touhy a jeho ústa se sklonila k mým. Zoufale jsem po něm prahla, zarývala jsem nehty do jeho pumpujících boků, zápolila s vtíravým nutkáním vycházet vstříc divokým pohybům jeho velkého údu.

Kapal z nás pot, pokožku jsme měli rozpálenou a kluzkou, hrudníky se zvedaly namáhavým dechem. Orgasmus se ve mně začal hromadit jako bouřková mračna, všechno se svíralo, zatí-nalo a tisklo. Zaklel a strčil mi jednu ruku pod bok, uchopil můj zadeček a zvedl mě vstříc svým pohybům, aby se hlava jeho ptáka zas a znova otírala o místo, které po něm dychtilo. „Dělej, Evo,” nařizoval drsně. „No tak, už.”

Vyvrcholení přišlo jako příval, který mě přiměl vzlyknout jeho jméno, zesilovalo mé pocity a násobilo to, jak věznil moje tělo. Zaklonil hlavu, otřásl se.

„Ach, Evo!” Svíral mě tak pevně, že jsem nemohla dýchat, pumpoval boky a vyvrcholil dlouze a prudce.

Neměla jsem zdání, jak dlouho jsme tam tak leželi, natažení, ústa klouzající po ramenou a hrdlech, aby chlácholila a zklidňovala. V celém těle mně brnělo a pulzovalo.

„Páni,” vypravila jsem ze sebe nakonec.

„Ty mě zabiješ,” mumlal rty na mé čelisti. „Nakonec se upícháme k smrti.”

„Já? Já nic nedělala.” Úplně mě ovládal, a že to bylo šíleně sexy!

„Dýcháš. To stačí.”

Se smíchem jsem ho objala.

Zvedl hlavu a otřel se nosem o můj. „Půjdeme se najíst a pak si to zopakujeme.”

Zvedla jsem obočí. „Ty to dokážeš zopakovat?”

„Celou noc.” Zakroužil boky a já ucítila, že je dosud napůl tvrdý.

„Ty jsi mašina,” prohlásila jsem. „Nebo bůh.”

„To děláš ty.” S něžným, sladkým polibkem mě opustil. Odstranil kondom, zabalil ho do kapesníčku z nočního stolku a celé to hodil do odpadkového koše u postele. „Osprchujeme se a pak si objednáme něco dole z restaurace. Ledaže bys chtěla jít dolů?”

„Já asi nemůžu chodit.”

Záblesk jeho úsměvu mi na vteřinu zastavil srdce. „To jsem rád, že nejsem jediný.” „Vypadáš dobře.”

„Cítím se fenomenálně.” Sedl si na pelest postele a shrnul mi vlasy z čela. Tvář měl něžnou, úsměv vřelý a láskyplný.

Připadalo mi, že vidím v jeho očích ještě něco, a ta možnost mi sevřela hrdlo. Vyděsilo mě to. „Pojď se osprchovat se mnou,” sjel mi dlaní po paži.

„Počkej moment, než najdu mozek, pak přijdu za tebou.”

„Tak jo.” Odešel do koupelny a dopřál mi prvotřídní pohled na svá sošná záda a dokonalý zadek. Vzdychla jsem čirým ženským obdivem nad perfektním vzorkem samce.

Ve sprše začala téct voda. Podařilo se mi posadit a spustit nohy přes pelest, byla jsem báječně rozklepaná. Pohledem jsem zavadila o mírně pootevřenou zásuvku nočního stolku a v mezeře uviděla kondomy.

Sevřel se mi žaludek. Hotel byl příliš luxusní, než aby nabízel kondomy spolu s povinnou Biblí. Mírně rozechvělou rukou jsem povytáhla zásuvku o něco víc a našla značné množství profylaktik, včetně lahvičky ženského lubrikantu a spermicidního gelu. Srdce se mi znovu rozbušilo. V duchu jsem si zpětně procházela naši rozvášněnou cestu do hotelu. Gideon se neptal, které pokoje jsou volné. Ať už měl univerzální klíč nebo ne, potřeboval vědět, které

pokoje jsou obsazené, než si jeden vybral ledaže by předem věděl, že tenhle konkrétní pokoj bude prázdný.

Očividně to byl jeho pokoj — šukací podložka vybavená vším, co potřeboval, aby si užil se ženami, které v jeho životě sloužily tomuto účelu.

Když jsem vstávala a šla ke skříni, uslyšela jsem, jak se skleněné dveře sprchy v koupelně otevřely a pak zavřely. Uchopila jsem dvě kličky vykládaných dveří šatníku z ořechového dřeva a roztáhla je. Na kovové tyči visel malý výběr pánského oblečení, několik košil a kalhot, ale taky plátěné kalhoty a džíny. Teplota mi klesla a mými orgasmickými výšinami se rozlilo odporné zoufalství.

V pravé polovině zásuvek prádelníku byla úhledně poskládaná trička, boxerky a ponožky. Vlevo nahoře byly sexuální hračky, ještě v originálních baleních. Do nižších zásuvek jsem se nepodívala. Viděla jsem dost.

Navlékla jsem si kalhoty a ukradla jedno z Gideonových triček. Jak jsem se oblékala, procházela jsem si v duchu kroky, kterým jsem se naučila na psychoterapii: Vymluvit se z toho. Vysvětlit, co odstartovalo negativní pocity vůči partnerovi. Čelit spouštěči a zpracovat to.

Kdybych byla méně otřesená hloubkou svých citů vůči Gideonovi, možná bych to všechno udělala. Kdybychom právě neměli tak nepříčetný sex, možná bych si nepřipadala tak rozjitřená a zranitelná. Těžko říct. Cítila jsem se však trochu pošpiněná, trošičku využitá a hodně ublížená. Tohle zjištění mě zasáhlo trýznivou silou a jako dítě jsem mu to toužila oplatit. Sebrala jsem kondomy, lubrikant a sexuální pomůcky, a všechno jsem to vyhodila na postel. Potom, právě když pobaveným a škádlivým hlasem zavolal mé jméno, jsem sebrala tašku a odešla.

Kapitola desátá

Se sklopenou hlavou jsem prošla uličkou hanby kolem recepce a opustila hotel postranním vchodem. Byla jsem rudá rozpaky při vzpomínce na recepčního, který zdravil Gideona, když jsme nastupovali do výtahu. Mohla jsem si jen představovat, co si o mně asi pomyslel. Určitě věděl, na co si Gideon vyhradil tenhle pokoj. Nemohla jsem vystát představu, že jsem další v mnohočetné řadě, a přesto jsem přesně tím byla od okamžiku, kdy jsme vstoupili do hotelu. Copak by bylo tak těžké zastavit se u recepce a objednat pokoj, který by byl jen náš? Vydala jsem se bezcílně ulicemi. Venku už bylo tma, město na sebe bralo úplně jinou podobu a energii než během pracovního dne. Podél chodníků stoupala pára z vozíků s občerstvením, stánkaři prodávali zarámovaná umělecká díla, jiní nabízeli originální trička a další měli na skládacích stolcích rozložené scénáře filmů a epizod televizních seriálů.

Každým krokem ze mě vyprchával adrenalin. Zlomyslně blažené představy, jak Gideon vychází z koupelny a nalézá prázdný pokoj a postel posetou pomůckami, ztrácely půvab. Začala jsem se uklidňovat a vážně přemýšlet o tom, co se právě událo.

Byla to náhoda, že mě Gideon pozval do posilovny, která byla stejnou náhodou v příhodné blízkosti jeho doupěte?

Vzpomněla jsem si na rozhovor, který jsme vedli při obědě v jeho kanceláři a na to, jak zápasil s vyjádřením, že si mě chce ponechat. Byl stejně zmatený a rozervaný tím, co se mezi námi odehrávalo, jako já, a já věděla, jak je snadné sklouznout do vyježděných kolejí. Koneckonců, neskočila jsem snad i já právě na jednu z vlastních nástrah? Strávila jsem na psychoterapii dost let, abych věděla, že se nemám otočit a utéct, když trpím.

S bolavým srdcem jsem vstoupila do italského bistra a sedla si ke stolu. Objednala jsem si sklenku šírázu a pizzu margherita. Doufala jsem, že víno a jídlo zklidní tu vibrující úzkost v mém nitru, abych dokázala jaksepatří myslet.

Když mi číšník přinesl víno, vypila jsem půl skleničky, aniž jsem vnímala jeho chuť. Už teď se mi po Gideonovi stýskalo, chyběla mi jeho hravě radostná nálada, ve které byl, když jsem odcházela. Všude jsem na sobě měla jeho vůni, pach jeho kůže a horkého, vtíravého sexu. Oči mě pálily a uronila jsem i pár slziček, přestože jsem byla na veřejnosti, ve velmi rušné restauraci. Přinesli mi jídlo a já se v něm začala nimrat. Chutnalo jako karton, ačkoliv jsem pochybovala, že by to nějak souviselo s kuchařem nebo přísadami.

Přitáhla jsem si židli, kam jsem si odložila tašku, a vyhrabala nový smartphone s úmyslem nechat zprávu v hlasové schránce doktora Travise. Navrhl mi, abychom své schůzky uskutečňovali prostřednictvím videochatu, dokud si nenajdu nového terapeuta v New Yorku, a já se rozhodla tu nabídku přijmout. Tehdy jsem si všimla jedenadvaceti nepřijatých hovorů od Gideona a textovky: „Zase jsem to podělal. Nerozcházej se se mnou. Mluv se mnou. Prosím.”

Znovu mi vyhrkly slzy. Přitiskla jsem si telefon k srdci, nevěděla jsem, co dělat. Nedokázala jsem vypudit z mysli představy Gideona s jinými ženami. Neuměla jsem si ho přestat představovat, jak pekelně šuká s jinou ženou v té samé posteli, jak s ní používá různé hračky, přivádí ji k šílenství, čerpá rozkoš z jejího těla

Takové myšlenky byly iracionální a nesmyslné. Připadala jsem si malicherná a malá, dostavila se fyzická nevolnost.

Polekala jsem se, když telefon zavibroval, až jsem ho skoro upustila. Pěstovala jsem si své trápení a uvažovala, nemám-li nechat naskočit hlasovou schránku, protože jsem na displeji viděla, že je to Gideon, a navíc byl jediný, kdo měl číslo, ale nedokázala jsem ho ignorovat, protože očividně panikařil. I když jsem se na něj prve chtěla vykašlat, teď jsem toho nebyla schopná.

„Haló.” Vlastní hlas mi zněl cize, zahlcený slzami a emocemi.

„Evo! Díky Bohu.” Gideon působil tuze úzkostlivě. „Kde jsi?”

Rozhlédla jsem se a neviděla nic, z čeho bych mohla odvodit název restaurace. „Nevím. Já se omlouvám, Gideone.”

„Ne, Evo. Neomlouvej. Je to moje vina. Musím tě najít. Můžeš mi popsat, kde jsi? Šla jsi pěšky?”

„Ano. Šla jsem pěšky.”

„Vím, kterým východem jsi vyšla. Kam jsi zahnula?” Dýchal zrychleně a v pozadí bylo slyšet zvuky provozu a houkačky aut.

„Doleva.”

„Zahnula jsi potom někde za roh?”

„Asi ne. Nevím.” Rozhlížela jsem se po někom z obsluhy, koho bych se zeptala. „Jsem v restauraci. Italské. Na chodníku je zahrádka a litinový plot. Francouzská okna Ježíšmarjá, Gideone, já “

Objevil se, silueta ve vchodu s telefonem u ucha. Okamžitě jsem ho poznala, sledovala jsem, jak ztuhnul, když mě uviděl sedět vzadu u zdi. Strčil telefon do kapsy džínů, které měl uložené v hotelu, prošel kolem hostesky, která už na něj začínala mluvit, a zamířil rovnou ke mně. Sotva jsem zvládla vstát, než mě zvedl a pevně objal.

„Bože.” Mírně se chvěl a zabořil tvář do mé šíje. „Evo.”

Opětovala jsem jeho objetí. Byl čerstvě osprchovaný, což mi zase bolestně připomnělo, jak moc bych to sama potřebovala.

„Tady nemůžu být,” řekl chraplavě, odtáhl se a uchopil mou tvář do dlaní.„Momentálně nemůžu zůstat na veřejnosti. Půjdeš se mnou domů?”

Něco v mé tváři asi prozrazovalo přetrvávající ostražitost, protože mi přitiskl rty na čelo a zašeptal: „Nebude to jako v hotelu, slibuju. Jediná žena, která kdy u mě byla, je moje matka, kromě hospodyně a personálu.”

„Tohle je pitomost,” zamumlala jsem. „Jsem pitomá.”

„Ne.” Shrnul mi vlasy z obličeje, naklonil se blíž a pošeptal mi do ucha.„Kdybys mě ty vzala někam, kam chodíš jen šukat s jinými muži, taky bych ztratil nervy.”

Číšník se vrátil a my se od sebe odtáhli. „Mohu vám přinést jídelní lístek, pane?”

„To nebude nutné.” Gideon vylovil ze zadní kapsy peněženku a podal mu kreditní kartu. „Odcházíme.”

˙˙˙

Taxíkem jsme dojeli do Gideonova bytu a on mě celou dobu držel za ruku. Neměla jsem být tak nervózní, když jsme vyjížděli soukromým výtahem do bytu ve střešní nástavbě na Páté Avenue. Pohled na vysoké stropy a předválečnou architekturu pro mě nebyl nic nového a vlastně se nic jiného nedalo ani čekat, když člověk chodí s mužem, který má zřejmě takřka všechno. A ten kýžený výhled na Central Park no, samozřejmě že ho bude mít.

Jenže Gideonovo napětí bylo takřka hmatatelné a to mi připomínalo, jak velká věc je to pro něj. Když se výtah otevřel přímo v mramorové vstupní hale jeho bytu, sevřel mou ruku pevněji a pak ji pustil. Odemkl dvojité dveře a pustil mě dovnitř.

Gideonův domov byl stejně krásný jako on. Ve všem se lišil od jeho kanceláře, která byla hladká, moderní a jednoduchá. Jeho osobní prostor byl přívětivý a luxusní, plný starožitností a uměleckých děl, s nádhernými aubussonskými koberci nataženými na lesklých parketách. „To je úžasné,” řekla jsem tiše a připadala jsem si poctěná, že to smím vidět. Bylo to nakouknutí do tajného Gideona, kterého jsem zoufale chtěla poznat, a bylo to úchvatné. „Pojď dál.” Táhl mě hlouběji do bytu. „Chci, abys tu dneska přespala.”

„Nemám oblečení a nic “

„Stačí ti ten zubní kartáček, co máš v kabelce. Ráno můžeme zajet k tobě pro zbytek. Slibuju ti, že budeš v práci včas.” Přitáhl mě k sobě a položil si bradu na mé temeno. „Vážně bych rád,

kdybys zůstala, Evo. Nezazlívám ti, že jsi utekla, ale pekelně mě to vyděsilo. Potřebuju s tebou chvíli být.”

„Já potřebuju, abys mě objímal.” Vsunula jsem ruce pod jeho černé tričko na zádech a hladila hedvábnou pevnost jeho nahých zad. „Taky by se mi hodila sprcha.”

S nosem v mých vlasech zhluboka vdechl. „Líbí se mi, když jsi cítit jako já.”

Ale odvedl mě přes obývací pokoj a chodbou ke své ložnici.

„Páni,” vydechla jsem, když rozsvítil. Prostoru dominovala masivní postel s prohnutými čely z tmavého dřeva, které měl zřejmě v oblibě, s jemně krémovým povlečením. Zbytek zařízení ladil s postelí a doplňky měly barvu vyleštěného zlata. Byl to přívětivý, mužský prostor, na stěnách nevisely žádné obrazy, které by odváděly pozornost od vznešené klidné noční vyhlídky na Central Park a nádherné obytné budovy na druhé straně. Na mé straně Manhattanu.

„Koupelna je tady.”

Když jsem přistoupila k umývadlu, které vypadalo, jako by bylo zhotoveno ze starožitné ořechové skříňky s ozdobnými nožkami, vytáhl ze skříně ve stejném stylu ručníky a připravil mi je. Pohyboval se přitom s tím sebevědomým, smyslným půvabem, který jsem tolik obdivovala. Dojímalo mě vidět ho doma, takhle ležérně oblečeného. Vědomí, že jsem jediná žena, která s ním tohle prožívá, na mě působilo ještě víc. Bylo mi, jako bych ho teď viděla obnaženějšího než dřív. „Děkuju.”

Pohlédl na mě a zřejmě pochopil, že nemluvím jen o ručnících. Probodl mě žhavým pohledem. „Je příjemné mít tě tady.”

„Nemám zdání, jak jsem mohla takhle skončit, s tebou.” Ale opravdu, opravdu se mi to líbilo. „Záleží na tom?” Gideon ke mně přistoupil, zvedl mi bradu a vtiskl polibek na špičku nosu. „Připravím ti na postel tričko. Kaviár a vodka ti vyhovuje?”

„No oproti pizze je to pěkný krok nahoru.”

Usmál se. „Petrossianova Ossetra.”

„Oprava, pane.” Opětovala jsem jeho úsměv. „Několik set kroků nahoru.”

Osprchovala jsem se a oblékla si velikánské tričko Cross Industries, které mi připravil a pak jsem zavolala Carymu, že budu celou noc pryč, a ve stručnosti jsem mu vylíčila příhodu z hotelu.

Hvízdl. „Ani nevím, co na to říct.”

Cary Taylor neschopný slova, to vypovídá za všechno.

Přišla jsem za Gideonem do obývacího pokoje, sedli jsme si na zem ke konferenčnímu stolku a jedli drahocenný kaviár s miniaturními toasty a zakysanou smetanou. Dívali jsme se přitom na reprízu Kriminálky New York, ve které byla čirou náhodou i scéna natočená před Crossfirem. „Myslím, že by to byla pohoda, vidět takhle v televizi dům, který mi patří,” řekla jsem. „Není to špatné, pokud kvůli filmování na několik hodin neuzavřou ulici.”

Žduchla jsem do něj ramenem. „Pesimisto.”

V půl jedenácté jsme zalezli do Gideonovy postele a sledovali druhou polovinu nějakého pořadu, stuleni k sobě. Sexuální napětí mezi námi ve vzduchu praskalo jako elektrické výboje, ale nepustil se do žádné předehry a já tedy taky ne. Tušila jsem, že se mi pořád ještě snaží vynahradit ten hotel, že se pokouší dokázat, že se mnou opravdu chce trávit i čas, kdy nebudeme „aktivně dělat sex.”

Fungovalo to. I když jsem toužila po jeho neslýchaně sexy těle, bylo mi příjemné být s ním jen tak.

Spal nahý, což bylo pro mě pohádkové, protože jsem se k němu tulila. Přehodila jsem si jednu nohu přes jeho, ovinula mu paži kolem pasu a položila tvář na jeho srdce. Nevzpomínám si, jak pořad končil, takže jsem nejspíš usnula ještě před koncem.

Když jsem se probudila, bylo v místnosti ještě tma a já se převalila na druhou stranu své poloviny postele. Posadila jsem se, abych viděla na digitální budík na Gideonově nočním

stolku, a shledala, že jsou sotva tři hodiny ráno. Obyčejně jsem spala celou noc v jednom kuse a teď mě napadlo, že mi možná to cizí prostředí brání usnout tvrdě, pak ale Gideon zasténal a neklidně se pohnul a já pochopila, co mě vyrušilo. Zvuk, který vydal, byl bolestný, následné syčivé vydechnutí působilo trýznivě.

„Nesahej na mě,” šeptal chraplavě. „Ruce pryč, kurva!”

Ztuhla jsem, srdce mi bušilo jako zběsilé. Jeho slova protínala tmu, plná vzteku.

„Ty hajzle hnusná.” Svíjel se, nohama kopal do přikrývek. Záda se mu prohnula při stenu, který zněl zvráceně eroticky. „Ne. Kristepane To bolí.”

Napínal se a svíjel. Nemohla jsem to vydržet.

„Gideone.” Protože Cary míval taky někdy noční můry, věděla jsem, že není radno dotýkat se člověka, který právě nějakou prožívá. Místo toho jsem si klekla na svou stranu postele a zavolala ho jménem. „Gideone, vzbuď se.”

Zčistajasna znehybněl, padl naznak, napjatý a vyčkávavý. Hruď se mu zvedala přerývaným, těžkým dechem. Úd měl ztopořený a těžce mu ležel na břiše.

Promluvila jsem pevně, i když mi srdce pukalo. „Gideone. Něco se ti zdá. Vrať se ke mně.” Splaskl. „Evo ?”

„Tady jsem.” Posunula jsem se tak, aby na mě nedopadalo měsíční světlo, ale neviděla jsem žádný zářivý třpyt, který by mi sděloval, že má otevřené oči. „Jsi vzhůru?”

Dech se mu zase začal zpomalovat, ale nepromluvil. Ruce měl zaťaté v pěsti na prostěradle. Stáhla jsem si přes hlavu tričko, které jsem měla na sobě, a hodila je na postel. Přisunula jsem se blíž, natáhla opatrně ruku a dotkla se jeho paže. Když se nepohnul, pohladila jsem ho, špičkami prstů jsem něžně klouzala po pevné svalovině jeho bicepsu.

„Gideone?”

Prudce se probral. „Co? Co je?”

Sedla jsem si na paty s rukama na stehnech. Viděla jsem, jak na mě mžiká a pak si vjíždí oběma rukama do vlasů. Cítila jsem, že noční můra na něm stále lpí, cítila jsem to ze strnulosti jeho těla.

„Co se děje?” zeptal se mrzutě. Zvedl se na lokti. „Je ti něco?”

„Chci tě.” Natáhla jsem se vedle něj a srovnala své nahé tělo podél jeho. Přitiskla jsem tvář k jeho vlhkému hrdlu a jemně sála slanou pokožku. Ze zkušenosti s vlastními nočními můrami jsem věděla, že objetí a láska dokážou na chvíli zatlačit přízraky zpátky do skříně.

Objal mě, jeho dlaně přejížděly nahoru a dolů po zakřivení mé páteře. Cítila jsem, jak opouští sen s dlouhým, velmi hlubokým vzdechem.

Stlačila jsem ho na záda, vylezla na něj a přitiskla svá ústa na jeho. Jeho erekce se mi vtlačila mezi pohlaví a já se mu zhoupla vstříc. Když jsem ucítila ve vlasech jeho ruce, přidržující mě tak, aby byl pánem polibku, rychle jsem zvlhla. Byla jsem připravená. Pod kůží mi vyšlehl spalující oheň. Otírala jsem se klitorisem nahoru a dolů po jeho silném údu, masturbovala jsem o něj, až vydal drsný zvuk touhy a převalil se tak, abych byla pod ním.

„Nemám doma žádné kondomy,” zamumlal, pak uchopil do rtů mou bradavku a jemně sál. Hrozně se mi líbilo, že není připravený. Tohle není jeho doupě na píchání, tady je doma a já jsem jediná milenka, kterou si sem přivedl. „Vím, jak ses zmiňoval, že si vyměníme zdravotní vysvědčení, když jsme mluvili o antikoncepci, a že je to tak odpovědné, ale “

„Věřím ti.” Zvedl hlavu a zadíval se na mě ve slabém světle měsíce. Kolenem mi rozevřel nohy a vsunul do mě první obnažené centimetry. Byl palčivě horký a hedvábně jemný.

„Evo,” vydechl a pevně mě k sobě přitiskl. „Ještě jsem nikdy Kristepane, ty jsi tak příjemná. Jsem moc rád, že jsi tady.”

Přitáhla jsem si k sobě jeho smyslná ústa a políbila ho. „Já jsem taky ráda.”

˙˙˙

Probudila jsem se tak, jak jsem usnula, Gideon byl na mně a ve mně. Víčka měl ztěžklá touhou a já procitala z podvědomé do žhavé rozkoše. Vlasy mu visely kolem ramen a obličeje, rozcuchaný spánkem byl ještě víc sexy. Ze všeho nejlepší ale bylo, že v jeho nádherných očích nebyly žádné stíny, nic nepřetrvalo z bolesti, která ho strašila ve snu.

„Doufám, že ti to nevadí,” šeptal s uličnickým úsměvem a klouzal dovnitř a ven. „Jsi měkká a teplá. Nemůžu si pomoct, chci tě.”

Protáhla jsem si paže nad hlavu, prohnula záda a přitiskla mu svá ňadra k hrudi. Skrz úzká klenutá okna jsem uviděla na obloze jemné světlo úsvitu.„Hmm na takovéhle probouzení by se dalo zvyknout.”

„To jsem si říkal ve tři ráno.” Zakroužil boky a pohroužil se hluboko do mě.„Napadlo mě, že bych ti tu službu oplatil.”

Mé tělo ožilo, tep se mi zrychlil. „Ano, prosím.”

˙˙˙

Když jsme dorazili do mého bytu, Cary byl pryč, nechal mi jen lístek, že je v práci, ale až se vrátí, budeme mít spoustu času na pizzu s Treyem. Protože jsem byla tak rozčilená, že jsem si včera večer na pizze ani trochu nepochutnala, byla jsem ochotná to zkusit znovu v příjemnější atmosféře.

„Dneska mám pracovní večeři,” nakláněl se mi Gideon přes rameno a četl.„Doufal jsem, že půjdeš se mnou, aby se to vůbec dalo vydržet.”

„Nemůžu vyšplouchnout Caryho,” obrátila jsem se k němu omluvně.„Kámošky musí držet pohromadě, a tak dále.”

Ústa mu zacukala, přitiskl mě k barovému pultu. Byl oblečený do práce, v obleku, který jsem mu vybrala já, grafitově šedý model od Prady s jemným leskem. Kravatu měl modrou, aby mu šla k očím, a když jsem ležela na posteli a sledovala, jak se obléká, musela jsem bojovat s nutkáním všechno to z něj strhat. „Cary není kámoška. Ale chápu to. Chci tě dneska večer vidět. Můžu přijít po večeři a zůstat na noc?”

Projela mnou žhavá nedočkavost. Přejela jsem mu dlaněmi po vestě a bylo mi, jako bych měla nějaké zvláštní tajemství, protože přesně vím, jak vypadá bez šatů. „To bych moc ráda.” „To je dobře.” Spokojeně kývl. „Udělám nám kafe, zlato, než se oblečeš.”

„Zrnková káva je v mrazáku. Mlýnek je vedle kávovaru.” Ukázala jsem. „A mám ráda hodně mléka a trochu sladidla.”

Když jsem se o dvacet minut později vynořila, Gideon vzal z barového pultu dva cestovní hrnky kávy a zamířili jsme dolů do haly. Paul nás vypustil z domovních dveří a podržel nám dveře, abychom mohli nasednout do Gideonova čekajícího Bentleye SUV.

Gideonův řidič se zařadil do proudu vozidel, Gideon se po mně podíval a procítěně řekl: „Ty se mě určitě pokoušíš zabít. Už máš zase podvazky?”

Povytáhla jsem si lem sukně a ukázala mu, kde je horní okraj mých černých hedvábných punčoch připnutý k černému krajkovému podvazkovému pásu.

Jeho polohlasná kletba mě přiměla k úsměvu. Vybrala jsem si černý hedvábný rolák s krátkými rukávy, kombinovaný se slušně krátkou plizovanou sukní zářivě červené barvy a střevíčky s páskem na vysokém podpatku. Protože nebyl k dispozici Cary, aby mi nějak senzačně upravil vlasy, stáhla jsem si je dozadu do ohonu. „Líbí?”

„Už mi stojí.” Hlas měl chraplavý. Upravil si kalhoty. „Jak mám sakra vydržet celý den s myšlenkami na tebe v tomhle oblečení?”

„Ještě je tu oběd,” navrhla jsem a představila si polední rychlovku na Gideonově pohovce. „Dneska mám pracovní oběd. Přeložil bych to, kdybych to už neposunul včera.”

„Tys kvůli mně přeložil pracovní schůzku? Jsem polichocena.”

Natáhl ruku a přejel mi špičkami prstů po líci, bylo to už navyklé gesto náklonnosti, něžné a prudce intimní. Začínala jsem být na takových dotecích závislá.

Opřela jsem si tvář do jeho dlaně. „Nemůžeš si pro mě ukrást patnáct minut z pracovního dne?””

„To zvládnu.”

„Zavolej mi, až budeš vědět, v kolik.”

Zhluboka jsem se nadechla, zašátrala v kabelce a uchopila dárek, o kterém jsem nevěděla, jestli ho chce, ale nedokázala jsem dostat z hlavy vzpomínku na jeho noční můru. Doufala jsem, že to, co pro něj mám, mu bude připomínat mě a sex ve tři ráno a pomůže mu to vydržet. „Něco mám. Napadlo mě “

Náhle mi připadlo ješitné darovat mu to, co jsem přinesla.

Svraštil čelo. „Co se děje?”

„Nic. Jenom ” Prudce jsem vydechla. „Poslyš, něco pro tebe mám, ale zrovna jsem si uvědomila, že to není takový ten dárek, no, vlastně to není dárek. Už teď mi to připadá nepatřičné a “

Natáhl ruku. „Dej mi to.”

„Můžeš se samozřejmě rozhodnout, že to nepřijmeš “

„Kušuj, Evo.” Zakýval prsty. „Dej mi to.”

Vytáhla jsem to z kabelky a podala mu to.

Gideon se zadíval na zarámovanou fotografii zcela mlčky. Byl to moderní rámeček s vystříhanými motivy věcí, souvisejících s promocí, mezi nimiž byly i digitální hodiny, ukazující 3.00 ráno. Na obrázku jsem byla já, jak pózuji na pláži Coronado v korálových bikinách s velkým měkkým slamákem — byla jsem opálená, šťastná a posílala polibek Carymu, který sehrál roli módního fotografa, když na mě pokřikoval absurdní povzbudivé povely. Krása, miláššku. Udělej drzou. Udělej sexy. Geniální. Udělej kočičku mňau

V rozpacích jsem se trochu zavrtěla na sedadle. „Jak jsem řekla, nemusíš si to nechat ” „Já ” Odkašlal si. „Děkuju, Evo.”

„A, no ” Byla jsem ráda, když se za oknem objevil Crossfire. Rychle jsem vyskočila, jen co řidič zastavil, a přejela si dlaněmi sukni, celá rozpačitá. „Jestli chceš, můžu si to zatím nechat.” Gideon zavřel dveře Bentleye a zavrtěl hlavou. „Je to moje. Zpátky si to nevezmeš.” Propletl si se mnou prsty a ukázal k otáčivým dveřím rukou, ve které držel rámeček. Zahřálo mě u srdce, když jsem si uvědomila, že má v úmyslu vzít si můj snímek s sebou do práce.

˙˙˙

Jednou z nejzábavnějších věcí na práci v reklamce bylo, že žádný den nebyl úplně stejný jako předcházející. Celé dopoledne jsem byla v poklusu a zrovna jsem začala uvažovat, co s polední pauzou, když mi zazvonil telefon. „Kancelář Marka Garrityho, u telefonu Eva Tramellová.”

„Mám zprávu,” řekl Cary místo pozdravu.

„Copak?” Z jeho hlasu jsem poznala, že je to dobrá zpráva, ať už jakákoli.

„Budu dělat kampaň pro Grey Isles.”

„Panebože! Cary, to je úžasné! Miluju jejich džíny.”

„Co děláš v polední pauze?”

Zasmála jsem se. „Oslavuju s tebou. Můžeš přijít v poledne?”

„Už vyrážím.”

Zavěsila jsem a zhoupla se na židli, tak nadšená z Caryho, až mi bylo do tance. Protože jsem potřebovala nějak ubít těch patnáct minut, zbývajících do polední pauzy, znovu jsem si zkontrolovala došlé e-maily a našla upozornění od Google na odkazy s Gideonovým jménem. Přes třicet zmínek za pouhý jeden den.

Otevřela jsem poštu a trochu se vyděsila z četných titulků o „záhadné ženě”. Klikla jsem na první odkaz a ocitla se na bulvárním blogu.

V živých barvách tam byla fotka Gideona, jak mě nepříčetně líbá na chodníku před posilovnou. Doprovodný článek byl krátký a věcný:

„Gideon Cross, nejžádanější svobodný muž v New Yorku od časů Johna F. Kennedyho ml, byl včera spatřen ve vášnivém objetí na veřejnosti. Zdroj z Cross Industries identifikoval štastnou neznámou jako Evu Tramellovou, dceru multimilionáře Richarda Stantona a jeho manželky Moniky. Na dotaz o povaze vztahu mezi Crossem a Tramellovou zdroj potvrdil, že slečna Tramellová je v současnosti ,významná žena’ mogulova života. Umíme si představit, jak dnes ráno pukají srdce napříč celými Spojenými státy.”

„A do háje,” vydechla jsem.

Kapitola jedenáctá

Rychle jsem proklikala ostatní odkazy, abych nalezla tentýž obrázek s podobnými titulky a články. Polekaně jsem zůstala sedět a uvažovala, co to znamená. Jestliže se jeden polibek dostane do novinových titulků, jaká je šance, že se nám s Gideonem podaří udržet funkční vztah?

Ruce jsem neměla docela klidné, když jsem zavírala okna vyhledavače. Neuvažovala jsem předem nad tím, co řekne tisk, ale měla jsem. „Krucinál.”

Anonymita byla můj kamarád. Ochraňovala mě před minulostí. Ochraňovala mou rodinu před trapností a Gideona taky. Neměla jsem ani účty na sociálních sítích, aby mě nenašli lidé, kteří se aktivně nepodílí na mém životě.

Tenká, neviditelná stěna mezi mnou a odhalením zmizela.

„Sakra,” vydechla jsem, protože jsem se ocitla v nepříjemné situaci, které jsem se mohla vyhnout, kdybych věnovala pár mozkových buněk něčemu jinému než Gideonovi.

Bylo třeba uvažovat také o jeho reakci na tenhle binec v duchu jsem se přikrčila, jen jsem na to pomyslela. A matka. Nepotrvá dlouho, zavolá a všechno

„Do háje.” Vzpomněla jsem si, že nemá číslo na můj nový mobil, zvedla jsem telefon na stole a zavolala do druhé hlasové schránky, abych zjistila, že už se mě pokoušela sehnat. Trhla jsem sebou, když jsem uslyšela, že hlasová schránka je plná.

Zavěsila jsem a popadla kabelku a pak jsem zamířila na oběd s vědomím, že Cary mi pomůže všechno správně uspořádat. Když jsem se ocitla v hale, byla jsem tak rozčilená, že jsem se vyřítila z výtahu s jedinou myšlenkou, najít svého spolubydlícího. Když jsem ho zahlédla, nevnímala jsem nikoho jiného, dokud mi Gideon hladce nezastoupil cestu.

„Evo.” Mračil se na mě. Chytil mě za loket a mírně otočil. Tehdy jsem uviděla dvě ženy a muže, kteří mi na něj prve zakrývali výhled.

Podařilo se mi vrhnout na ně úsměv. „Zdravím.”

Gideon mě představil, pak se omluvil a odtáhl mě stranou. „Co se děje? Jsi rozčilená.” „Je to všude,” zašeptala jsem. „Fotka, na které jsme spolu.”

Kývl. „Viděl jsem to.”

Zamžikala jsem na něj, zmatena jeho nonšalancí. „Tobě to snad nevadí?”

„Proč by mělo? Pro jednou píšou pravdu.”

Vetřelo se do mě podezření. „ Tys to plánoval. Tys to tam dal.”

„To není tak docela pravda,” opáčil jakoby nic. „Ten fotograf tam byl náhodou. Jen jsem mu poskytl obrázek, který stál za otištění, a řekl svým PR, aby objasnili, kdo jsi a kým pro mě jsi.” „Proč? Proč to děláš?”

„Ty máš svůj způsob, jak se vypořádat se žárlivostí, a já taky. Oba už nejsme k mání a teď to vědí všichni. Proč v tom sakra vidíš problém?”

„Bála jsem se tvé reakce, ale nejen to Jsou věci, které nevíš, a já ” Zhluboka, chvějivě jsem se nadechla. „Takhle to mezi námi být nemůže, Gideone. Nemůžeme s tím na veřejnost. Já nechci Krucinál. Udělám ti ostudu.”

„To nejde. To není možné.” Shrnul mi uvolněnou kadeř vlasů z obličeje.„Můžeme si o tom promluvit později? Ale jestli mě teď potřebuješ “

„Ne, to je dobré. Jdi.”

Přistoupil k nám Cary. Měl na sobě pytlovité černé kapsáče a bílé tílko s véčkem, ale i tak vypadal luxusně. „Všechno v pořádku, Evo?”

„Ahoj, Cary. Všechno je fajn.” Gideon mi stiskl ruku. „Užij si oběd a neboj se.”

Možná to říkal, protože nevěděl, jak se věci mají.

A já nevěděla, jestli o mě bude ještě stát, až se to dozví.

Gideon odkráčel a Cary se ke mně otočil. „Neboj se čeho? Co se děje?”

„Kdeco,” vzdychla jsem. „Jdeme odtud a já ti to povím u oběda, Cary.”

˙˙˙

„No,” zamumlal Cary, když si prohlédl odkaz, který jsem přeposlala ze svého smartphonu do jeho. „Tomu říkám pusa. To bylo skvělé, jak tě prohnul. Nemohl vypadat zapáleněji, ani kdyby se snažil.”

„To je právě to.” Vypila jsem další doušek vody. „On se snažil.”

Strčil telefon do kapsy. „Minulý týden jsi ho pořád odkopávala, protože chtěl jen tvou vaginu. Tenhle týden zveřejní, že se angažuje ve vášnivém vztahu s tebou, a zase nejsi spokojená. Začíná mi ho být líto. Nemůže vyhrát, kdyby se rozkrájel.”

To bolelo. „Reportéři se v tom začnou hrabat, Cary, a najdou špínu. A protože je to pikantní špína, rozmažou ji všude možně a Gideon bude mít ostudu.”

„Holčičko.” Položil ruku na mou. „Stanton to všechno dokonale pohřbil.”

Stanton. Napřímila jsem se. Na otčíma jsem nepomyslela. Viděl blížící se katastrofu a tutlal ji, protože věděl, co by odhalení udělalo s mou matkou. Ale stejně „Budu si o tom muset promluvit s Gideonem. Má právo, abych ho varovala.”

Už jen při představě toho rozhovoru se mi udělalo mizerně.

Cary věděl, co se mi děje v hlavě. „Jestli myslíš, že se lekne a uteče, tak se asi pleteš. Kouká na tebe, jako by v místnosti nikdo jiný nebyl.”

Šťouchala jsem vidličkou do tuňáka v salátu. „Taky má pár démonů. Noční můry. Uzavřel se, myslím, kvůli něčemu, co ho užírá.”

„Ale tebe k sobě pustil.”

A už naznačil, jak dovede být majetnický. Smířila jsem se s tím, protože to byla naše společná vada, ale stejně

„Analyzuješ to zbytečně, Evo,” řekl Cary. „Myslíš si, že to, co k tobě cítí, musí být faleš nebo omyl. Někdo jako on by se do tebe přece fakt nemohl zabouchnout kvůli tvému velkému srdci a chytré hlavě, vid?”

„Tak nízké sebevědomí zase nemám,” protestovala jsem.

Upil šampaňského. „Že nemáš? Tak mi pověz něco, co se mu podle tebe na tobě líbí, aby to nemělo nic společného se sexem nebo vzájemnou závislostí.”

Uvažovala jsem o tom a na nic nepřišla, což mě dopálilo.

„Jasně,” kývl. „A jestli má Cross v hlavě aspoň zčásti takový binec jako my, uvažuje stejně o sobě, říká si, co taková sexy kočka jako ty vidí na chlapovi, jako je on. Máš peníze, tak co na něm je, ledaže poslouží jako hřebec, co věčně věků jen píchá?”

Opřela jsem se dozadu a vstřebávala jeho slova. „Cary, já tě šíleně miluju.”

Zašklebil se. „Nápodobně, puso. Co bych ti radil? Párovou terapii. Odjakživa si ji plánuju, až najdu někoho, s kým se budu chtít usadit. A zkus se s ním bavit. Musíš zažít nejmíň stejně hezkých chvilek jako špatných, jinak to bude moc nepříjemné a moc pracné.”

Natáhla jsem se a stiskla mu ruku. „Děkuju.”

„Za co?” odbyl mou vděčnost elegantním mávnutím ruky. „Je snadné rozebírat život druhého. Víš přece, že sám bych se přes svoje bolavá místa bez tebe nedostal.”

„Ale momentálně žádná nemáš,” namítla jsem a přenesla pozornost na něj.„Budou tě plné billboardy na Times Square. Už nebudeš mé tajemství. Neměli bychom si k té večeři dát místo pizzy něco, co by víc odpovídalo té události? Co takhle kdybychom vytáhli tu bedničku Cristalu, co jsme dostali od Stantona?”

„To je slovo do pranice.”

„Filmy? Něco konkrétního, co chceš vidět?”

„Nechám to na tobě.”

Usmála jsem se, po hodině s Carym už mi bylo líp, což jsem správně tušila předem. „Dáš mi vědět, kdybych byla tupá a nepoznala, až budete chtít být s Treyem sami?”

„Ha! S tím si nedělej starosti. Vedle tvého bouřlivého milostného života si připadám tupý a nudný. Hodilo by se mi pořádně se povyrazit s vlastním hřebečkem.”

„Zrovna před dvěma dny jsi měl udržovací trénink v komoře!”

Vzdychl. „Už jsem málem zapomněl. Je to hodně smutné?”

„Není, když se ti smějou oči.”

˙˙˙

Jen co jsem se vrátila k pracovnímu stolu, zkontrolovala jsem si smartphone a našla textovku od Gideona se sdělením, že má čtvrt hodiny času ve čtrnáct čtyřicet pět. Následující půldruhé hodiny jsem si potají užívala nával nedočkavosti, protože jsem se rozhodla dát na Caryho radu a trochu se pobavit. Gideon a já se budeme muset přebrodit ošklivostí mé minulosti už brzy, ale prozatím bych nám oběma mohla poskytnout důvod k úsměvu.

Odpověděla jsem mu textovkou těsně před odchodem, aby věděl, že už jsem na cestě. Gideon se určitě cítil stejně, protože když jsem dorazila do čekárny Cross Industries, už na mě u recepce čekal Scott. Jen co mě recepční bzučákem vpustila dovnitř, odvedl mě dozadu. „Jaký máte dneska den?” zeptala jsem se ho.

Usmál se. „Zatím skvělý. A vy?”

Opětovala jsem úsměv. „Jsem na tom hůř.”

Gideon telefonoval, když jsem vstoupila do jeho kanceláře. Úsečným a netrpělivým tónem sděloval nebohé osobě na druhém konci linky, že by tu práci měli zvládnout i bez jeho osobního dohledu.

Zvedl prst na znamení, že za minutu se mi bude věnovat. Místo odpovědi jsem vyfoukla velkou bublinu ze žvýkačky, kterou jsem měla v puse, a nechala ji hlasitě prasknout. S úsměvem jsem se doploužila k jeho stolu a vyskočila na něj, opřela se dlaněmi o okraj a houpala nohama. Další bublinu, kterou jsem vyfoukla, propíchl hbitě prstem. Roztomile jsem našpulila pusu.

„Vyřiďte to,” řekl tiše a autoritativně tomu, s kým telefonoval. „Potrvá ještě týden, než se tam dostanu, a čekání by nás zdrželo ještě víc. Dost řečí. Mám na stole naléhavou záležitost a vy mě od ní zdržujete. Věřte mi, že moje rozpoložení se tím nijak nezlepšuje. Vyřešte, co je třeba, a zítra mi podejte hlášení.”

Zavěsil sluchátko s potlačovanou prudkostí. „Evo “

Zvedla jsem jednu ruku, abych ho umlčela, a zabalila žvýkačku do samolepicího papírku na poznámky, který jsem sebrala ze zásobníku na jeho stole. „Než mě začnete kárat, pane Crossi, chci vám říct, že když jsme se včera ocitli v úzkých při naší diskusi v hotelu, neměla jsem odejít. Situace se tím nevyřešila. A vím, že jsem nereagovala zrovna nejlíp na tu PR záležitost s fotkou. Ale stejně I když jsem zlobivá sekretářka, myslím, že bych měla dostat další příležitost vyniknout.”

Pozoroval mě přimhouřenýma očima a odhadoval a přehodnocoval situaci v poklopci. „Ptal jsem se vás na váš názor, jak mám správně jednat, slečno Tramellová?”

Zavrtěla jsem hlavou a vzhlédla k němu zpod řas. Viděla jsem, jak ho přetrvávající frustrace z telefonátu opouští a střídá ji rostoucí zájem a vzrušení.

Seskočila jsem ze stolu, přisunula se blíž a oběma rukama mu uhladila dokonale upravenou kravatu. „Nemůžeme na něčem zapracovat? Mám široký rejstřík užitečných dovedností.” Chytil mě za boky. „Což je jeden z mnoha důvodů, proč jste jediná žena, o které jsem kdy pro tuhle funkci uvažoval.”

Jeho slova mě zahřála u srdce. Směle jsem uchopila jeho úd do ruky a laskala ho přes kalhoty. „Možná bych se měla vrátit ke svým povinnostem? Mohla bych uplatnit několik způsobů asistence, pro které mám jedinečnou kvalifikaci.”

Gideonovi ztvrdlo pohlaví příjemně hbitě. „Taková iniciativa, slečno Tramellová! Ale za necelých dvacet minut mi začíná další schůze. Taky nejsem zvyklý zkoumat ve své kanceláři možnosti obohacení pracovních dovedností.”

Rozepnula jsem mu knoflík poklopce a stáhla zip. Rty těsně u jeho čelisti jsem zašeptala: „Jestli si myslíte, že vám to neudělám, budete se k tomu muset vrátit a přehodnotit to.” „Evo,” vydechl, oči žhavé a něžné. Uchopil do dlaně mé hrdlo, palci mi přejížděl po čelisti. „Obracíš mě naruby. Víš to? Děláš to naschvál?”

Sáhla jsem mu do boxerek a objala ho dlaní. Nabídla jsem mu rty k polibku. Vyhověl mi, zmocnil se mých úst tak divoce, až mi to vzalo dech.

„Chci tě,” zamručel.

Klesla jsem na kolena na koberec a stáhla mu kalhoty natolik, abych měla dostatečný přístup, jaký jsem potřebovala.

Chraplavě vydechl. „Evo, co to “

Přejela jsem rty po široké hlavici. Chytil se okraje stolu, ruce se mu sevřely kolem jeho hrany, až mu zbělely klouby. Držela jsem ho oběma rukama, vzala sametovou hlavu do úst a jemně sála. Měkkost jeho pokožky a jedinečně lákavá vůně mě přiměly zasténat. Cítila jsem, jak mu celým tělem projela vibrace a uslyšela drsný zvuk, jak prudce vydechl a v hrudi se mu zachvěl vzduch.

Gideon se dotkl mé tváře. „Lízej.”

Vzrušena jeho povelem jsem se tetelivě dotkla jazykem spodní strany a zachvěla se rozkoší, když jsem tak uvolnila předzvěst v podobě horké kapky. V jedné pěsti jsem sevřela jeho kořen, vtáhla tváře, rytmicky sála a doufala, že tím to nekončí.

Litovala jsem, že nemám čas protahovat to dlouho. Přivádět ho k šílenství

Vydal zvuk, naplněný nejsladší agónií. „Bože, Evo ta pusa. Nepřestávej. Takhle prudce a hluboko.”

Byla jsem tak vzrušená jeho rozkoší, až jsem se svíjela. Vjel mi rukama do sepnutých vlasů, tahal a škubal za kořínky. Milovala jsem, jak vždycky začíná něhou a pak je čím dál drsnější, jak ho překonává chtíč.

To něžné kousnutí bolesti ve mně probouzelo ještě větší hlad a chtivost. Hlava mi nadskakovala, jak jsem mu působila rozkoš, jednou rukou jsem pohybovala u kořene a současně sála a hladila vrcholek ústy. Po délce údu mu probíhaly silné žíly a já po nich klouzala jazykem a přitom nakláněla hlavu, abych každičkou našla a pohladila.

Nabíhal, byl čím dál silnější a delší. Kolena mě tlačila, ale bylo mi to jedno, pohled jsem upírala na Gideona, kterému klesla hlava dozadu a zápasil s dechem.

„Evo, jsi skvělá.” Přidržel mi hlavu a ujal se velení. Pohyboval boky. Dělal mi to do úst. Ocitl se na úrovni nejzákladnější potřeby, kde už šlo jen o závod s orgasmem.

Ta představa mě úplně pobláznila, v duchu se mi vybavovalo, jak asi vypadáme: Gideon se svou civilizovanou rafinovaností stojí u stolu, odkud vládne impériu, a zajíždí svým velkým ptákem do mých chtivých úst.

Chytila jsem oběma rukama jeho napjatá stehna, zběsile jsem pracovala rty a jazykem, nemohla jsem se dočkat jeho vyvrcholení. Varlata měl těžká a velká, okázalý projev jeho mocné mužnosti. Uchopila jsem je do dlaní, jemně převalovala, cítila, jak se stahují a sunou vzhůru.

„Ach, Evo” zaznělo hrdelní zasípání. Sevřel mé vlasy pevněji. „Už to bude.”

První vytrysknutí semene bylo tak husté, že jsem měla co dělat, abych je spolkla. Gideon, bezohledný ve své rozkoši, mi vnikal až do hrdla, jeho úd mi pulzoval v ústech. Do očí mi vhrkly slzy, plíce mě pálily, ale pořád jsem pumpovala dlaněmi, abych z něj dostala všechny ty sladké šťávy. Celé tělo se mu otřásalo a já si z něj brala všechno, co v sobě měl. Zvuky, které vydával, a polohlasná, zadýchaná chvála, byly tím nejpříjemnějším, co jsem kdy slyšela.

Olízala jsem ho do čista a v duchu žasla nad tím, že ani po tak výbušném orgasmu nezměkne docela. Pořád ještě by byl schopný mě nepříčetně píchat, a udělal by to s největší ochotou, to jsem věděla. Jenže nebyl čas a já tomu byla ráda. Chtěla jsem to pro něj udělat. Pro nás. Vlastně pro sebe, protože jsem potřebovala vědět, že se dokážu věnovat nesobeckému sexuálnímu aktu, aniž mám pocit, že jsem využívaná.

„Musím jít,” zašeptala jsem, vstala a přitiskla rty na jeho. „Doufám, že budeš mít úžasný zbytek dne, a taky tu dnešní pracovní večeři.”

Začala jsem se vzdalovat, ale chytil mě za zápěstí, pohled upřený na displej telefonu na psacím stole, kde se ukazovaly hodiny. V té chvíli jsem si všimla svého obrázku, stojícího na místě, kde ho měl celý den před očima.

„Evo Krucinál. Počkej.”

Zamračila jsem se nad jeho tónem, který zněl úzkostlivě. Tak nějak frustrovaně.

Rychle se upravil, zastrčil si ho do boxerek a urovnal si podolek košile, aby si mohl zapnout kalhoty. V pohledu na to, jak se vzpamatovává, bylo něco sladkého, obnovoval fasádu, kterou nosil před celým světem, zatímco já znala aspoň malý kousek muže, skrytého pod ní. Gideon si mě přitáhl k sobě a přitiskl mi rty na čelo. Rukama mi vjel do vlasů a rozepnul želvovinovou sponu. „Ty jsi ale nebyla, to nejde “

„To není třeba.” Milovala jsem dotek jeho rukou na temeni. „Byla to paráda přesně tak, jak to bylo.”

Přehnaně se soustředil na úpravu mých vlasů, tváře zardělé orgasmem. „Vím, že potřebuješ vyrovnané účty,” namítal mrzutě. „Nemůžu dopustit, aby sis připadala, jako bych tě využil.” Projela mnou hořkosladká něha. Naslouchal. Staral se.

Uchopila jsem jeho tvář do dlaní. „Využil jsi mě s mým souhlasem, a bylo to vážně skvělé. Chtěla jsem ti to poskytnout, Gideone. Pamatuješ? Varovala jsem tě. Chtěla jsem, abys měl na mě tuhle vzpomínku.”

Polekaně vytřeštil oči. „Proč bych měl kurva potřebovat vzpomínky, když mám tebe? Evo, jestli jde o tu fotku “

„Kušuj a užívej si.” Neměli jsme teď čas zabývat se fotkou v novinách, a ani se mi nechtělo. Tím by se všechno pokazilo. „I kdybychom měli hodinu času, stejně bych si to od tebe nenechala udělat. Nepočítám si s tebou skóre, frajere. A upřímně řečeno, jsi první chlap, kterému to můžu říct. Teď musím jít. Ty taky musíš jít.”

Znovu jsem chtěla odejít, ale strhl mě zpátky.

Z reproduktoru se ozval Scottův hlas. „Pardon, pane Crossi, ale máte tu jednání na třetí.” „Je to dobrý, Gideone,” ujistila jsem ho. „Přijdeš večer, viď?”

„Nic mi v tom nedokáže zabránit.”

Stoupla jsem si na špičky a políbila ho na tvář. „Pak si pořádně popovídáme.”

˙˙˙

Po práci jsem sešla po schodech do přízemí, abych se necítila tak provinile, že vynechám posilovnu a než jsem sešla do haly, už jsem toho těžce litovala. Nevyspalost z předchozí noci mě úplně zdolala. Uvažovala jsem o tom, že bych jela radši metrem, než šla pěšky, ale vtom jsem uviděla u chodníku Gideonův Bentley. Když řidič vystoupil, pozdravil a oslovil mě jménem, překvapilo mě to, až jsem se prudce zastavila.

„Pan Cross mě požádal, abych vás odvezl domů,” řekl elegantní šofér v černém obleku a čepici se štítkem. Byl to starší pán s prošedivělými rezavými vlasy, bleděmodrýma očima a tím nejjemnějším kultivovaným přízvukem.

Jelikož mě bolely nohy, byla jsem mu za nabídku vděčná. „Děkuju ? Pardon, jak se jmenujete?”

„Angus, slečno Tramellová.”

Jak jsem si to mohla nezapamatovat? To jméno bylo tak pohodové, až jsem se musela usmát. „Děkuju, Angusi.”

Zasalutoval. „Rádo se stalo.”

Vklouzla jsem do zadních dveří, které mi otevřel, a když jsem se uvelebovala na sedadle, zahlédla jsem pistoli, kterou měl v podpažním pouzdře pod sakem. Zdálo se, že Angus je, stejně jako Clancy, současně osobním strážcem i řidičem.

Auto se dalo do pohybu a já se zeptala: „Jak dlouho pracujete u pana Crosse, Angusi?” „Už osm let.”

„To je dost dlouho.”

„Znám ho déle,” pronesl a zachytil ve zpětném zrcátku můj pohled. „Vozil jsem ho do školy, když byl ještě kluk. Když přišel čas, od pana Vidala mě zlanařil.”

Znovu jsem se pokusila představit si Gideona jako dítě. Nepochybně byl už tenkrát krásný a charismatický.

Navazoval „normální” sexuální vztahy, když byl teenager? Neuměla jsem si představit, že by se mu ženy nevrhaly k nohám už tenkrát. A jelikož byl sexuálně založený od přírody, nejspíš býval nadržený puberťák.

Vyhrabala jsem z kabelky klíče, naklonila se dopředu a položila je na přední sedadlo vedle řidiče. „Mohl byste se postarat, aby je Gideon dostal? Má přijít dnes večer, až dokončí to, co má na práci, a kdyby to mělo být pozdě, možná ho neuslyším klepat.”

„Samozřejmě.”

Když jsme dorazili k mému bytu, otevřel mi Paul dveře, pozdravil Anguse a oslovil ho jménem, což mi připomnělo, že budova patří Gideonovi. Oběma jsem zamávala, oznámila ve vrátnici, že později přijde Gideon, a pak jsem se odebrala nahoru. Caryho zdvižené obočí, když mi otevíral dveře, mě rozesmálo.

„Gideon přijde později,” vysvětlovala jsem, „ale momentálně jsem tak umlácená, že asi nevydržím dlouho vzhůru. Tak jsem mu dala svoje klíče, aby se dostal dovnitř. Už jsi něco objednal?”

„Objednal. A strčil jsem do vinotéky pár lahví Cristalu.”

„Jsi jednička.” Strčila jsem mu do ruky svou kabelku.

Osprchovala jsem se a zavolala mámě z telefonu ve svém pokoji, škubla jsem sebou, když jsem uslyšela její ostré: „Sháním tě už kolik dní!”

„Mami, pokud jde o Gideona Crosse “

„No samozřejmě, částečně jde o něj! Propánajána, Evo. Píšou o tobě, že jsi významná žena v jeho životě. Jak bych si o tom nechtěla popovídat?”

„Mami “

„Ale taky je tu to objednání k doktoru Petersenovi, co jsi mě o něj žádala.” Tón pobaveného uspokojení v jejím hlase mě přiměl k úsměvu. „Máme s ním domluvené sezení ve čtvrtek v šest večer. Doufám, že ti to vyhovuje. Na večery objednává málokdy.”

Žuchla jsem s povzdechem zády na postel. Byla jsem tak rozptýlená prací a Gideonem, až mi úplně vypadla z hlavy schůzka s psychiatrem. „Ve čtvrtek v šest mi vyhovuje. Děkuju.” „No tedy, a teď mi povídej o Crossovi “

Když jsem se vynořila z ložnice, oděná v žerzejových kalhotách a tričku Státní univerzity San Diego, seděl Cary s Treyem v obývacím pokoji. Oba vstali, když jsem vstoupila, a Trey mě obdařil otevřeným, přátelským úsměvem.

„Pardon, že vypadám tak rozdrbaně,” řekla jsem ostýchavě a prohrábla si prsty vlhký ohon. „Šla jsem z práce po schodech a málem mě to zabilo.”

„Výtah si vzal dovolenou?” zeptal se.

„Kdepak výtah. Můj mozek. Co mě to sakra napadlo?” Noc s Gideonem byla dostatečný tělocvik.

Ozval se zvonek u dveří a Cary šel otevřít, zatímco já se vydala do kuchyně pro láhev Cristalu. Cestou z kuchyně jsem k němu přistoupila u barového pultu, když podepisoval stvrzenku od platby kreditkou, a výraz v jeho očích, s nímž se podíval na Treye, mě přiměl skrýt úsměv. Oba muži si takových pohledů v průběhu večera vyměnili ještě spoustu. A musela jsem s Carym souhlasit, že je Trey fešáček. V odřených džínsách, stejné vestě a tričku s dlouhými rukávy vypadal jako nadějný veterinář ležérně, ale upraveně. Povahou se veskrze lišil od týpků, se kterými Cary obvykle chodil. Trey působil solidněji — ne doslova seriózně, ale rozhodně ani ne bohémsky. Říkala jsem si, že by měl na Caryho dobrý vliv, pokud by spolu vy-drželi dost dlouho.

Ve třech jsme zdolali dvě lahve Cristalu a dvě pizzy, a taky celého Demolition Mana, než jsem se odporoučela na lože. Vybídla jsem Treye, ať zůstane ještě na Formule!, aby dovršili Stallonův minimaraton a pak jsem šla do svého pokoje a převlékla se do sexy černé krátké noční košilky, kterou jsem dostala kdysi v dárkovém balíčku pro družičku — bez kalhotek. Nechala jsem Gideonovi hořet svíčku a usnula.

˙˙˙

Probudila jsem se potmě vůní Gideonovy kůže, světla a zvuky města izolovala zvukotěsná okna a neprůsvitné závěsy.

Gideon ke mně vklouzl jako pohyblivý stín, jeho holá kůže byla na dotek chladná. Přitiskl svá ústa na moje, líbal mě zvolna a zhluboka, chutnal mentolem a sám sebou. Sklouzla jsem ruka-ma po jeho hladkých, svalnatých zádech, nohy se mi samy rozevřely, aby se mezi nimi mohl pohodlně usadit. Když jsem na sobě ucítila jeho tíhu, srdce mi zavzdychalo a krev se rozehřála touhou.

„Taky tě zdravím,” řekla jsem zadýchaně, když mě konečně nechal nadechnout.

„Příště půjdeš se mnou,” zaševelil tím svým sexy dekadentním hlasem a lehce mě přitom kousal do hrdla.

„Nepovídej?” škádlila jsem ho.

Natáhl ruku dolů a uchopil do dlaně můj zadeček, stiskl ho a zvedl, přitom mrštně zakroužil boky. „Ano. Chybělas mi, Evo.”

Hrábla jsem mu prsty do vlasů a litovala, že ho nevidím. „Neznáš mě tak dlouho, abych ti chyběla.”

„To je vidět, kolik toho víš,” ušklíbl se Gideon, sesunul se dolů a zabořil tvář mezi moje ňadra. Zajíkla jsem se, když uchopil do úst bradavku a sál skrze satén, hluboké tahy, jejichž ozvěna se mi svírala až v lůně. Přešel k druhému ňadru, rukou vyhrnoval okraj košilky. Prohnula jsem se mu vstříc, propadlá kouzlu jeho úst, jež se pohybovala po mém těle — jazyk vnikl do pupku, pak klouzal níž.

„A já jsem ti taky chyběl,” předl s mužským uspokojením, špičkou prostředníčku objížděl mou štěrbinku. „Jsi naběhlá a mokrá.”

Přitáhl si moje nohy přes ramena a lízal záhyby, něžné a provokativní doteky horkého sametu na mé citlivé kůži. Sevřela jsem pěstmi prostěradlo, hruď se mi zdvíhala, když kroužil špičkou jazyka kolem klitorisu a pak šťouchal do toho hypervnímavého uzlíčku nervů. Zaúpěla jsem, boky se mi neklidně pohybovaly v ďábelských mukách, svaly se mi napínaly vtíravou touhou po vyvrcholení.

Lehké, škádlivé tetelení mě přivádělo k nepříčetnosti, dával mi jen tolik, abych se svíjela, ale ne dost na to, abych dosáhla orgasmu. „Gideone, prosím.”

„Ještě ne.”

Trýznil mě, lákal mé tělo k okraji vyvrcholení a pak mě nechával sklouznout zpátky. Zas a znova. Až se mi pokožka orosila potem a srdce bušilo, div nepuklo. Jeho jazyk byl neúnavný a ďábelský, šikovně se zaměřoval na můj klitoris, až chyběl jediný dotek, aby bylo po všem, a

pak se přesunul níž a vnikl do mě. Jemné, mělké vnikání bylo k zešílení, kmitání jazyka na tkáni hustě protkané nervy ve mně budilo takové zoufalství, až jsem nestydatě žadonila. „Prosím, Gideone udělej mi to potřebuju to, prosím.”

„Psst, Anděli postarám se o tebe.”

Dokončil to s něhou, která způsobila, že se přese mě orgasmus převalil jako drtivá vlna, rostoucí a sílící a šířící se ve mně jako vlahý příval rozkoše.

Propletl si prsty s mými, když se znovu přesunul nade mě a znehybnil mi paže. Hlava jeho údu se nastavila ke kluzkému vstupu do mého těla a začal do mě neúprosně vnikat. Sténala jsem a posouvala se tak, abych se přizpůsobila těžkému příboji jeho penisu.

Gideonův dech mi prudce a vlhce narážel na hrdlo, jeho mohutné tělo se chvělo, když se do mě opatrně zasouval. „Jsi tak měkká a teplá. A jsi moje, Evo. Jsi má.”

Ovinula jsem mu nohy kolem boků, zvala jsem ho hlouběji, cítila jsem, jak se mi jeho hýždě napínají a uvolňují, když předváděl mému tělu, že dokáže skutečně pojmout jeho silný a dlou-hý úd až ke kořeni.

Pořád mě držel za ruce, když se zmocnil mých úst a začal se pohybovat, vplouval dovnitř a ven s lenivou zručností, tempo bylo precizní a neúnavné, a přesto hladké a lehké. Cítila jsem každičkou jeho píď, tvrdou jako skála, vnímala jsem nezaměnitelný důraz na to, že mě vlastní do posledního kousíčku. Opakovaně mi tu zprávu předával, až jsem se pod jeho ústy zajikala a neklidně zmítala, ruce odkrvené tím, jakou silou jsem ho svírala.

Pronášel slova žhavé chvály a povzbuzení, říkal mi, jak jsem krásná jak dokonalá na dotek jak nikdy nepřestane nemůže přestat. Vyvrcholila jsem s ostrým výkřikem úlevy, rozvibrovaná extází, a on hned po mně. V několika bouřlivých pohybech zrychlil tempo, pak vyvrcholil, zasyčel přitom mé jméno a vytryskl do mě.

Klesla jsem ochable na matraci, zpocená a vláčná a nasycená.

„Ještě jsem neskončil,” zašeptal temně a posunul kolena, aby zvýšil důraz svých pohybů. Tempo zůstávalo skvěle uměřené, každým vniknutím si označoval revír — tvé tělo existuje proto, aby mi sloužilo.

Kousla jsem se do rtu a potlačovala zvuky bezmocné rozkoše, které by mohly narušit noční klid a prozradit děsivé hlubiny citu, který jsem začínala k Gideonu Crossovi cítit.

Kapitola dvanáctá

Gideon mě nazítří ráno našel ve sprše. Vstoupil do koupelny nádherně nahý, pohyboval se s tím sebevědomým, vláčným půvabem, který jsem na něm obdivovala od počátku. Vlasy mu rámovaly tvář a ramena v podobě sexy rozcuchané hřívy, přímo se dožadovaly, aby žena zabořila do toho drsného černého hedvábí chtivé ruce. Při pohledu na to, jak se mu v pohybu napínají svaly, jsem ani nepředstírala, že necivím na tu nádheru, co má mezi nohama. Přestože voda byla horká, bradavky se mi stáhly a na pokožce naskákala husí kůže. Vědoucí úsměv, který měl na tváři, když ke mně přistoupil, mi sděloval, že přesně ví, jak na mě působí. Na oplátku jsem mu začala přejíždět namydlenýma rukama po celém božském těle a pak jsem si sedla na okraj vany a začala ho sát s takovým nadšením, až se musel opřít oběma dlaněmi o kachličky.

Jeho syrové, chraplavé pokyny mi zvučely v hlavě celou dobu, co jsem se oblékala do práce, což jsem činila rychle, než se stihl osprchovat a pak mě pekelně opíchat, jak vyhrožoval těsně předtím, než se mi udělal do pusy.

Tu noc netrpěl žádnou noční můrou. Sex v roli sedativa zřejmě fungoval, a já za to byla nesmírně vděčná.

„Doufám, že si nemyslíš, žes tomu unikla,” řekl, když se za mnou připlížil do kuchyně. Dokonale oděný v černém obleku s tenkým proužkem přijal šálek kávy, který jsem mu podala, a vrhl na mě pohled, který sliboval všechny možné hříšné věci. Viděla jsem ho v nadmíru civilizovaném oděvu a myslela na toho nenasytného samce, který vklouzl v noci do mého lůžka. Tep se mi zrychlil. Byla jsem rozbolavělá, ve svalech mi dosud proudila zapamatovaná rozkoš, a přesto jsem uvažovala o pokračování.

„Ještě chvíli se na mě takhle dívej,” varoval mě, opřený ledabyle o linku, a usrkával přitom kávu. „A uvidíš, co se stane.”

„Přijdu kvůli tobě o práci.”

„Dám ti jinou.”

Ušklíbla jsem se. „Jakou? Tvé sexuální otrokyně?”

„To je ale provokativní návrh. Probereme to.”

„Ničemo,” zamumlala jsem a strčila hrnek od kafe do myčky. „Připravený? Na práci?” Dopil kávu a já natáhla ruku po jeho hrnku, ale obešel mě a strčil ho do myčky sám. Další smrtelnická činnost, při které působil dostupněji — už ne tolik jako ta fantazie, kterou jsem nikdy neměla možnost udržet.

Obrátil se ke mně. „Chci tě vzít dneska na večeři a pak ke mně domů, do postele.”

„Nechci tě vyčerpat, Gideone.” Byl zvyklý být sám, už dlouho neměl smysluplný fyzický vztah, pokud vůbec někdy. Jak potrvá dlouho, než mu instinkt zavelí dát se na útěk? Kromě toho opravdu potřebujeme zůstat mimo zraky veřejnosti aspoň pár

„Nevymlouvej se.” Rysy tváře mu ztvrdly. „Ty nebudeš rozhodovat, co já můžu.”

V duchu jsem se nakopla za to, že jsem ho urazila. Snaží se a já musím dbát na to, aby se mu za to dostalo uznání, neodrazovat ho. „Tak jsem to nemyslela. Prostě se ti nechci vnucovat. A taky ještě musíme “

„Evo.” Vzdychl, tvrdé napětí ho s frustrovaným výdechem opustilo. „Musíš mi věřit. Já ti věřím. Musím, jinak bychom tady nebyli.”

Tak jo, kývla jsem a těžce polkla. „Tak na večeři a k tobě. Na mou duši už se nemůžu dočkat.”

˙˙˙

Gideonova slova o důvěře mi přetrvávala v mysli celé dopoledne, což bylo dobře, když se mi v došlé poště objevilo upozornění Googlu.

Tentokrát to nebyla jen jedna fotka. Ve všech článcích a bloggerských postech bylo několik momentek, jak se s Carym objímáme na rozloučenou před restaurací, kde jsme den předtím obědvali. Titulky spekulovaly o povaze našeho vztahu a někde padla poznámka, že spolu žijeme. Jinde se naznačovalo, že jdu po „miliardáři a playboyi Crossovi”, zatímco svého přítele, vycházející hvězdu modelingu, nechávám stranou.

Důvod té publicity vyšel najevo, když jsem uviděla obrázek Gideona vedle fotografií, na kterých jsme byli já a Cary. Byl pořízený včera večer, zatímco jsem s Carym a Treyem koukala na filmy, a zatímco byl Gideon údajně na pracovní večeři. Na fotce se na sebe Gideon a Magdalene Perezová důvěrně usmívali, stáli před restaurací a její ruka spočívala na jeho předloktí. Titulky se různily, od oslav Gideonova „hejna krásných celebrit” až po spekulace o tom, že maskuje zklamání z mé nevěry schůzkami s jinými ženami.

Musíš mi věřit.

Zavřela jsem e-mail s velice zrychleným dechem a velice rozbušeným srdcem. Útroby mi svíral žárlivý zmatek. Věděla jsem, že nemůže sdílet fyzické intimity s jinou ženou, a věděla jsem, že mu na mně záleží. Magdalenu jsem ale vášnivě nenáviděla, rozhodně mi při tom klábosení na záchodě poskytla dobrý důvod -a nesnesla jsem pohled na ni a Gideona společně. Nesnesla jsem pohled na to, jak se na ni láskyplně usmívá, zvlášť potom, jak se mnou jednala.

Ale hodila jsem to za hlavu. Strčila jsem to v duchu do krabice vyřízeno a zaměřila se na svou práci. Mark se měl zítra sejít s Gideonem kvůli přípravě kampaně na vodku Kingsman a já organizovala předávání informací mezi Markem a odděleními, která se na práci podílela. „Hej, Evo.” Mark vystrčil hlavu ze své kanceláře. „Jdeme se Stevem na oběd do Bryant Park Grillu. Ptal se, jestli půjdeš taky. Rád by tě zase viděl.”

„Moc ráda.” Celé odpoledne mi projasnila představa příjemného oběda v jedné z mých oblíbených restaurací se dvěma fakt okouzlujícími muži. Rozptýlí mě od úvah o rozhovoru o mé minulosti, který mě za pár hodin čeká s Gideonem.

Očividně jsem ztratila soukromí. Budu se muset pochlapit a promluvit si s Gideonem dřív, než vyrazíme na večeři. Než se Gideon se mnou znovu ukáže na veřejnosti. Musí vědět, co riskuje, když se stýká s děvčetem jako jsem já.

Když jsem o chvilku později obdržela obálku vnitřní pošty, předpokládala jsem, že je to náhled jednoho z kingsmanských inzerátů, ale místo toho jsem našla kartičku od Gideona.

POLEDNE.MOJE KANCELÁŘ.

„Vážně?” zamumlala jsem, podrážděna tím, že chybí pozdrav a závěr. Ani nemluvě o tom, že to nebyla žádost. A kdo by mohl zapomenout na to, že se Gideon ani nezmínil o tom, že se u večeře setkal s Magdalenou?

Vzal si ji s sebou místo mě? O to jí koneckonců jde. Aby byla i jednou z žen, se kterými se stýká mimo svůj hotelový pokoj.

Otočila jsem Gideonovu kartičku a napsala na ni stejný počet slov bez podpisu.

PARDON. NĚCO MÁM.

Drzá odpověď, ale zasloužil si ji. Ve tři čtvrtě na dvanáct jsme s Markem zamířili dolů do přízemí. Tam mě ale zastavila ochranka a strážný zavolal Gideonovi nahoru, že jsem v hale, a moje podrážděnost se změnila v čirý vztek.

„Jdeme,” řekla jsem Markovi, vykročila k otáčivým dveřím a ignorovala prosby člena ochranky, abych chvilku počkala. Bylo mi líto, že ho v tom nechávám.

Anguse s Bentleyem u obrubníku jsem uviděla ve stejné chvíli, kdy Gideon za mými zády vyštěkl mé jméno, jako by práskl bičem. Otočila jsem se k němu a on přistoupil k nám, s lhostejným a ledovým výrazem ve tváři.

„Jdu na oběd se šéfem,” prohlásila jsem a zvedla bradu.

„Kam máte namířeno, Garrity?” zeptal se Gideon, aniž ode mě odtrhl oči.

„Bryant Park Grill.”

„Postarám se, aby tam dorazila.” Nato mě vzal za rameno a rázně kormidloval k Bentleyi a zadním dveřím, které mi Angus podržel otevřené. Gideon se vecpal za mnou a přinutil mě tak posunout se na sedadle. Dveře se zavřely a vyjeli jsme.

Škubnutím jsem si upravila sukni pouzdrových šatů. „Co to děláš? Kromě toho, že mě ztrapňuješ před šéfem!”

Položil jednu paži na zadní opěradlo sedadla a naklonil se ke mně. „Miluje tě Cary?” „Cože? Ne!”

„Spala jsi s ním?”

„Přišel jsi o rozum?” Zděšeně jsem střelila pohledem po Angusovi a zjistila, že dělá hluchého. „Jdi se bodnout, miliardáři-play-boyi se svým hejnem krásných celebrit.”

„Takže jsi ty fotky viděla.”

Byla jsem tak naštvaná, až jsem funěla. Ta drzost. Odvrátila jsem hlavu a nedbala na něj ani na jeho idiotské výčitky. „Cary je pro mě jako bratr. To přece víš.”

„Aha, ale co jsi ty pro něj? Ty fotky byly úžasně jasné, Evo. Poznám lásku na první pohled.” Angus zpomalil, protože ulici přecházely zástupy chodců. Otevřela jsem dveře, ohlédla se na Gideona a pořádně mu předvedla svou tvář. „Zřejmě nepoznáš.”

Práskla jsem dveřmi a rychle odcházela, spravedlivě rozhořčená. S herkulovským úsilím jsem se bránila vlastním otázkám a žárlivosti, a čeho jsem dosáhla? Iracionálně naštvaného Gideona.

„Evo. Okamžitě stůj.”

Ukázala jsem mu přes rameno vztyčený prostředníček a vyřítila se po krátkém schodišti do Bryant Parku, luxusně zelené oázy klidu uprostřed velkoměsta. Jakmile tam člověk vstoupí, jako by se ocitl v úplně jiné říši. Bryant Park, maličký v sousedství okolních vysokánských mrakodrapů, byl zahradou za krásnou starobylou budovou knihovny. Čas se tam zpomalil, děti se smály nevinnou radostí při jízdě na kolotoči a knihy byly drahocennými společníky. Naneštěstí pro mě se za mnou krásný obr-lidožrout z jednoho světa hnal i do druhého. Gideon mě chytil kolem pasu.

„Neutíkej,” syčel mi do ucha.

„Chováš se jako magor.”

„Možná proto, že mě sakra přivádíš k šílenství.” Jeho paže se sevřely jako ocelové pásy. „Jsi má. Řekni mi, že to Cary ví.”

„Jasně. Tak jako Magdalene ví, že jsi můj.” Litovala jsem, že nemá v blízkosti mých úst něco, do čeho bych se mohla zakousnout. „Děláš scény.”

„Tohle se dalo odbýt u mě v kanceláři, kdybys nebyla tak zatraceně tvrdohlavá.”

„Měla jsem svoje plány, blbečku. A ty mi je kazíš.” Hlas se mi zlomil a slzy vyhrkly, protože jsem cítila, jak se na nás upírá množství cizích očí. Dostanu vyhazov za to, že hraju trapné divadlo. „Všechno ničíš.”

Gideon mě okamžitě pustil a otočil mě čelem k sobě. Držel mě za ramena, abych nemohla utéct.

„Kristepane.” Přitiskl mě k sobě, rty v mých vlasech. „Neplač. Promiň.”

Bušila jsem ho pěstí do hrudi, což bylo asi tak stejně účinné, jako mlátit do skalní stěny. „Co to s tebou je? Ty si můžeš klidně vyrazit s mrchou, která mi řekne, že jsem děvka, a myslí si, že se s ní oženíš, ale já nesmím jít na oběd s milým kamarádem, který od začátku kope za tebe?”

„Evo.” Položil mi dlaň na zátylek a přitiskl tvář k mému spánku. „Maggie byla čirou náhodou ve stejné restauraci, kde jsem měl pracovní večeři.”

„To je mi jedno. Chceš mluvit o tom, jak se kdo tváří. Jak ses tvářil ty Jak ses na ni mohl tak dívat po tom, co mi řekla?”

„Anděli ” Jeho rty vroucně přejížděly po mé tváři. „Ten výraz patřil tobě. Maggie mě chytla venku a já jí řekl, že mám namířeno k tobě domů. Nemůžu za to, jak vypadám, když myslím na to, jak spolu budeme co nevidět sami.”

„A já mám věřit tomu, že se nad tím usmívala?”

„Nechala tě pozdravovat, ale mně připadalo, že by to nedopadlo nejlíp, a rozhodně jsem nám kvůli ní nechtěl pokazit večer.”

Sklouzla jsem mu pažemi pod sako, kolem pasu. „Musíme si promluvit. Dneska večer, Gideone. Jsou věci, které ti musím povědět. Kdyby nějaký novinář hledal na správném místě a přálo mu štěstí Musíme náš vztah tajit, nebo ukončit. Obojí by pro tebe bylo lepší.” Gideon uchopil mou tvář do dlaní a přitiskl čelo k mému. „Nic z toho nepřipadá v úvahu. Ať je to co chce, vyřešíme to.”

Stoupla jsem si na špičky a přitiskla rty na jeho. Naše jazyky se dotkly a setkaly v divoce vášnivém polibku. Mlhavě jsem vnímala množství lidí, hemžících se kolem nás, šum četných rozhovorů a vytrvalý lomoz neutuchajícího dopravního provozu v centru města, ale na ničem z toho nezáleželo, když mě Gideon chránil. Když mě hýčkal. Byl trýznitel i dárce rozkoše, muž, jehož zvraty nálad a prchavé vášně se vyrovnaly mým.

„Tak,” zašeptal a sjel mi špičkami prstů po líci. „Půjdeme s tím na veřejnost.”

„Ty mě neposloucháš, ty tvrdohlavý cvoku. Musím jít.”

„Po práci spolu pojedeme domů.” Couval a držel mou ruku, dokud nás vzdálenost nedonutila pustit.

Když jsem se obrátila k restauraci, ověnčené břečťanem, uviděla jsem, že Mark a Steven na mě čekají u vchodu. Tvořili náramný pár: Mark v obleku s kravatou a Steven v obnošených džínsách a holínkách.

Steven stál s rukama v kapsách a širokým úsměvem v hezké tváři. „Mám pocit, že bych měl začít tleskat. To bylo lepší než kdejaká telenovela.”

Ucítila jsem ve tváři horkost a přešlápla.

Mark otevřel dveře a gestem mě vyzval, abych vstoupila. „Myslím, že můžeš ignorovat má předchozí moudrá slova o tom, že je Cross sukničkář.”

„Díky, že mě nevyhodíš,” odvětila jsem suše, zatímco čekal, až hosteska zkontroluje naši rezervaci. „Nebo že mě aspoň předtím nakrmíš.”

Steven mě poplácal po rameni. „Mark si nemůže dovolit tě ztratit.”

Mark mi podržel židli a usmál se. „Jak jinak bych mohl pravidelně aktualizovat Stevenovi zprávy o tvém milostném životě? On je závislý na telenovelách, víš. Miluje romantická dramata.”

Uchechtla jsem se. „To si děláš legraci.”

Steven si přejel dlaní po bradě a usmál se. „Nikdy nepřiznám, jak to je. Muž musí mít svá tajemství.”

Rty se mi zvlnily úsměvem, ale bolestně jsem si uvědomovala svá vlastní tajemství. I to, jak rychle se blíží chvíle, kdy je budu muset odhalit.

˙˙˙

Pátá hodina mě zastihla ve chvíli, kdy jsem sbírala síly k prozrazení svých tajemství. Byla jsem napjatá a vážná, když jsme Gideon a já vklouzli do Bentleye, a můj neklid se ještě zhoršoval, protože jsem cítila, jak pozoruje můj odvrácený profil. Když vzal mou ruku a zvedl si ji ke rtům, bylo mi do pláče. Ještě pořád jsem se snažila vzpamatovat po naší hádce v parku, a to bylo to nejmenší, s čím jsem se musela vypořádat.

Celou cestu do jeho bytu jsme nepromluvili.

Doma mě vedl přes krásný, rozlehlý obývací pokoj rovnou do chodby a do své ložnice. Tam byly na posteli rozprostřené pohádkové koktejlové šaty v barvě Gideonových očí a černý hedvábný župan, dlouhý až na zem.

„Měl jsem včera před večeří trochu času nakupovat,” vysvětloval s úsměvem.

Úzkost mě trochu opustila, polevila radostí z jeho pozornosti. „Děkuju.”

Postavil mou tašku na židli u toaletního stolku. „Rád bych, abys měla pohodlí. Můžeš si vzít ten župan nebo něco mého. Otevřu láhev vína a uděláme si pohodlí. Až budeš připravená, promluvíme si.”

„Ráda bych se v rychlosti osprchovala.” Litovala jsem, že nemůžeme oddělit to, k čemu došlo v parku, od toho, co mu musím povědět, tak, aby se každý problém řešil samostatně, ale neměla jsem na vybranou. Každý den znamenal další příležitost, aby někdo pověděl Gideonovi to, co musel vyslechnout ode mě.

„Jak si přeješ, Anděli. Buď tu jako doma.”

Odkopla jsem lodičky, zamířila do koupelny a cítila tíhu jeho obav, ale má odhalení budou muset počkat, až se dám trochu dohromady. Ve snaze získat sebekontrolu jsem si se sprchou dávala na čas. Naneštěstí mi to jen připomnělo, jak jsme se spolu sprchovali ještě dnes ráno. Bylo to snad poprvé a naposled?

Když jsem byla hotová, našla jsem Gideona stát u pohovky v obývacím pokoji. Převlékl se do černých hedvábných pyžamových kalhot, které mu visely nízko na bocích. Nic jiného na sobě neměl. V krbu plápolal malý ohníček a ve vědru s ledem na konferenčním stolku stála láhev vína. Uprostřed hořel shluk slonovinově zbarvených svíček, jejichž zlatá záře byla kromě krbu jediným osvětlením.

„Promiňte,” řekla jsem od prahu místnosti. „Hledám Gideona Crosse, toho pána, co nemá romantiku v repertoáru.”

Ostýchavě se usmál, chlapecký úsměv byl velice v rozporu se zralou sexualitou jeho obnaženého těla. „Takhle o tom neuvažuju. Jen se snažím uhádnout, co ti udělá radost, a pak to zkusím a doufám, že to dobře dopadne.”

„Ty mi děláš radost.” Přistoupila jsem k němu, černý župan mi splýval po nohách. Byla jsem nadšená, že si oblékl něco, co ladí s jeho dárkem, který mám na sobě.

„Chci ti dělat radost,” řekl střízlivě. „Pracuju na tom.”

Zastavila jsem se před ním a vpíjela se do krásy jeho tváře a toho, jak sexy se mu konečky vlasů otírají o ramena. Sjela jsem mu dlaněmi po bicepsech, něžně stiskla tvrdé svaly a pak přistoupila těsně k němu a přitiskla tvář k jeho hrudi.

„Hele,” zašeptal a objal mě. „Jde o to, že jsem se v poledne choval jako debil? Nebo co mi potřebuješ sdělit? Mluv, Evo, abych ti mohl říct, že to bude dobrý.”

Přitiskla jsem nos k jeho prsním svalům, ucítila na líci šimrání tuhých chloupků na hrudi a vdechovala konejšivou, známou vůni jeho pleti. „Měl by sis sednout. Musím ti o sobě ledacos říct. Ledacos ošklivého.”

Gideon mě neochotně pustil, když jsem se od něj odtáhla. Stočila jsem se na pohovce do klubíčka s nohama pod tělem a on nám oběma nalil sklenku zlatavého vína, než si sedl. Naklonil se ke mně, položil si jednu paži na opěradlo pohovky, v druhé držel skleničku a věnoval mi soustředěnou pozornost.

„Tak jo. Jdeme na to.” Zhluboka jsem se nadechla a pak začala, hlava se mi točila zrychleným pulzem. Nepamatovala jsem si, kdy jsem byla naposled tak nervózní, až se mi dělalo špatně od žaludku.

„Moje matka a otec se nikdy nevzali. Vlastně nevím moc o tom, kde se seznámili, protože žádný z nich o tom nemluví. Vím, že máma pochází z bohaté rodiny. Neměla tolik peněz, kolik jich pak vyvdala, ale pořád víc, než má většina lidí. Patřila mezi debutantky. Měla bílé šaty a

celý takový ten humbuk se vstupováním do společnosti. Rodiče ji vydědili kvůli tomu, že přišla do jiného stavu a čekala mě, ale stejně si mě nechala.”

Zahleděla jsem se do své sklenky. „Za to ji fakt obdivuju. Vyvíjeli na ni velký tlak, aby to dítě – mě, dala pryč, ale stejně si těhotenství přerušit nenechala. Očividně.”

Probíral se prsty v mých vlasech, vlhkých ze sprchy. „To mám kliku.”

Zachytila jsem jeho prsty, políbila klouby a pak si podržela jeho ruku v klíně.„I s děckem na krku dokázala ulovit milionáře. Byl to vdovec a měl syna, který byl jen o dva roky starší než já, takže si asi oba mysleli, že našli ideální řešení. On hodně cestoval, doma byl jen málo a máma utrácela jeho peníze a vychovávala mu syna.”

„Chápu, že potřebovala peníze, Evo,” řekl polohlasem. „Já je taky musím mít. Potřebuju moc, kterou mi dávají. Jistotu.”

Setkali jsme se očima. Něco mezi námi proběhlo. Usnadnilo mi to pokračovat.

„Bylo mi deset, když mě můj nevlastní bratr poprvé znásilnil “

Stopka sklenice mu praskla v ruce. Bleskurychle zachytil vrchní část číše o stehno, než se vylila.

Vymrštila jsem se, když vstal. „Nepořezal ses? Není ti nic?”

„To je dobré,” ucedil. Šel do kuchyně, vyhodil rozbité sklo a roztříštil je přitom ještě víc. Opatrně jsem postavila sklenku, ruce se mi třásly. Slyšela jsem otvírání a zavírání skříněk. Několik minut nato se Gideon vrátil, v ruce sklenici s něčím tmavším.

„Posaď se, Evo.”

Zírala jsem na něj. Tělo měl ztuhlé, oči ledově chladné. Promnul si rukou tvář a řekl jemněji: „Posaď se prosím.”

Zesláblá kolena mi povolila, usedla jsem na okraj pohovky a přitáhla si župan těsněji k tělu. Gideon zůstal stát a mocně si lokl toho, co držel v ruce. „Řekla jsi poprvé. Kolikrát to bylo?” Pravidelně jsem dýchala, snažila se zklidnit. „Nevím. Přestala jsem to počítat.”

„Řeklas to někomu? Řeklas to matce?”

„Ne. Bože můj, kdyby to věděla, odvedla by mě odtamtud. Jenže Nathan se postaral, abych se jí to bála říct.” Snažila jsem se polknout, i když jsem hrdlo měla stažené a vyschlé, až jsem sebou škubla, pálilo to a bolelo, jako bych měla v krku skelný papír. Když se mi vrátil hlas, byl to pouhý šepot. „Jeden čas to bylo tak zlé, že jsem jí to stejně málem řekla, ale on to věděl. Nathan poznal, že má namále. A tak zlomil vaz mé kočce a nechal mi ji na posteli.” „Ježíši Kriste.” Hruď se mu zdvíhala. „On nebyl jen hajzl, on byl šílenec. A dotýkal se tě Evo.“ „Služebnictvo o tom určitě vědělo,” pokračovala jsem otupěle a upřeně hleděla na své propletené ruce. Už jsem to chtěla mít za sebou, všechno ze sebe dostat, abych to mohla vrátit do té přihrádky své mysli, kterou jsem v běžném všedním životě nikdy neotevírala. „To, že nikdy nic neřekli, mi sdělovalo, že se taky bojí. Byli to dospělí a neřekli ani slovo. Já byla dítě. Co jsem mohla dělat já, když oni neudělali nic?”

„Jak ses z toho dostala?” zeptal se chraplavě. „Kdy to skončilo?”

„Když mi bylo čtrnáct, myslela jsem, že mám měsíčky, ale krve bylo moc. Matka zpanikařila a odvezla mě na pohotovost. Měla jsem potrat. Při vyšetření našli stopy dalších traumat. Vaginální a anální zjizvení “

Gideon postavil s drsným bouchnutím sklenici na odkládací stolek.

„Promiň,” zašeptala jsem s pocitem, že snad začnu zvracet. „Ušetřila bych tě detailů, ale musíš vědět, co by někdo mohl vyhrabat. Nemocnice ohlásila sociálce zneužívání. Všechno je to ve veřejných záznamech, které jsou sice zapečetěné, ale existují lidé, kteří o tom vědí. Když si máma vzala Stantona, postaral se o ještě větší utajení, zaplatil, aby se to nesmělo nikdy otevřít takové věci. Ale máš právo vědět, že by to mohlo vyjít najevo a udělat ti ostudu.” „Ostudu, mně?” odsekl, rozvibrovaný vzteky. „Ostuda není na seznamu toho, co teď prožívám.”

„Gideone “

„Zničím kariéru každému novináři, který by o tom napsal, a pak zlikviduju vydavatele, který to zveřejní.” Ve své zuřivosti byl studený jako led. „Najdu tu obludu, co ti ubližovala, Evo, ať je kde chce, a postarám se, aby litoval, že není mrtvý.”

Projelo mnou zachvění, protože jsem mu věřila. Měl to napsané ve tváři. V hlase. V energii, která z něj čišela, a v ostře nabroušeném soustředění. Nebyl temný a nebezpečný jen zevnějškem. Gideon byl muž, který dostane, co chce, ať to stojí, co stojí.

Vstala jsem. „Nestojí za námahu. Nestojí za tvůj čas.”

„ Ty ano. Ty za to stojíš. Krucinál. Do horoucích pekel.”

Přistoupila jsem blíž ke krbu, potřebovala jsem teplo. „Taky je tu finanční stopa. Policajti a reportéři vždycky jdou po penězích. Někdo by se mohl začít ptát, proč matka odešla z prvního manželství s dvěma miliony dolarů, ale její dcera dostala jako odškodné pět milionů. Není zrovna obvyklé přiznávat odstupné nevlastním dcerám.”

Ani jsem se nemusela podívat, abych vycítila, jak náhle znehybněl.„Samozřejmě,” pokračovala jsem, „z těch krvavých peněz už je teď nejspíš o hodně víc. Nechci se jich ani dotknout, ale Stanton spravuje investiční účet, kam jsem je uložila, a každý ví, že čeho se Stanton dotkne, to se mění ve zlato. Kdybys měl někdy obavu, že stojím o tvoje peníze ” „Buď zticha.”

Otočila jsem se k němu. Viděla jsem jeho tvář, jeho oči. Viděla jsem lítost a hrůzu. Ale nejvíc mě bolelo to, co jsem tam neviděla.

Moje nejhorší noční můra se uskutečnila. Bála jsem se, že má minulost bude mít negativní dopad na přitažlivost, kterou jsem pro něj měla. Řekla jsem Carymu, že se mnou Gideon možná zůstane z úplně nesprávných důvodů. Že možná setrvá po mém boku, ale stejně, přes všechny dobré úmysly, ho ztratím.

A zřejmě se to stalo.

Kapitola třináctá

Utáhla jsem si pásek županu. „Obléknu se a půjdu.”

„Cože?” zamračil se Gideon. „Kam?”

„Domů,” řekla jsem, unavená k padnutí. „Myslím, že to všechno potřebuješ strávit.” Založil si paže. „To můžeme udělat spolu.”

„Asi nemůžeme, Gideona.” Zvedla jsem bradu, žal překonával stud a srdcervoucí zklamání. „Ne, dokud na mě koukáš, jako bys mě litoval.”

„Nejsem kurva z kamene, Evo. To bych nebyl člověk, kdyby mi to bylo jedno.”

Emoce, které se ve mně bouřily už od oběda, se zkoncentrovaly v palčivou bolest v hrudi a očistný nával hněvu. „Já nestojím o tvůj soucit, krucinál.”

Hrábl si oběma rukama do vlasů. „Tak co sakra chceš?”

„Tebe! Chci tebe.”

„Máš mě. Kolikrát ti to musím vykládat?”

„Kašlu na tvoje slova, když je nedokážeš ničím podepřít. Od chvíle, kdy jsme se poznali, jsi po mně jel. Nedokázal ses na mě ani podívat, aby nebylo sakra jasné, že mi chceš sexem vystřelit mozek z hlavy. A to skončilo, Gideone.” Oči mě pálily. „Ten pohled zmizel.”

„To nemůžeš myslet vážně.” Zíral na mě, jako by mi narostla druhá hlava.

„Asi nevíš, jaký mám pocit z tvé touhy.” Objala jsem si ramena pažemi, zakryla ňadra. Náhle jsem si připadala tím nejhorším způsobem nahá.„Připadám si krásná. Připadám si silná a živoucí. Já, nemůžu s tebou být, pokud už to vůči mně necítíš.”

„Evo, já ” Hlas mu odumřel a utichl. Měl tvrdou a vzdálenou tvář, pěsti zaťaté u boků. Uvolnila jsem si šerpu županu a setřásla ho ze sebe. „Podívej se na mě, Gideone. Podívej se na moje tělo. Je to samé, kterého ses nemohl včera v noci nabažit. To, do kterého ses tak zoufale toužil dostat, až jsi mě odtáhl do toho zatraceného hotelového pokoje. Jestli to už nechceš jestli se ti při pohledu na ně nepostaví “

„Stačí ti tohle?” Škubl šňůrkou svých kalhot a stáhl je natolik, aby odhalil těžkou, žilnatou délku své erekce.

Vrhli jsme se k sobě oba zároveň, až jsme se srazili. Naše ústa po sobě klouzala, když mě zvedl, abych ovinula nohy kolem jeho boků. Klopýtal k pohovce a padl na ni, zachytil váhu nás obou nataženou rukou.

Natáhla jsem se pod ním, zadýchaná a vzlykající, zatímco on sklouzl vkleče na podlahu a jazykem k mé štěrbince. Byl drsný a netrpělivý, postrádal rafinovanost, na kterou jsem u něj byla zvyklá, a já z toho měla radost. Ještě větší radost jsem pak měla, když se nade mnou vztyčil a vsunul do mě svůj úd. Ještě jsem nebyla úplně zvlhlá a pálilo to, až jsem se zajíkla, pak už byl jeho palec na mém klitorisu a krouživě ho třel, až se mi zmítaly boky.

„Ano,” zasténala jsem a zaryla mu nehty do zad. Už nebyl ledový. Planul ohněm. „Píchej mě, Gideone. Pořádně mě píchej.”

„Evo.” Zakryl má ústa svými. Sevřel v pěsti moje vlasy, držel mě a vrhal se do mě zas a znova, vnikal rázně a hluboko. Jednou nohou se zapřel o područku, vnikal do mě silou, s umanutou zběsilostí se řítil k orgasmu. „Moje moje moje “

Rytmické pleskání jeho těžkých varlat o křivku mých hýždí spolu s tou drsnou, majetnickou litanií mě zbavovala rozumu. Cítila jsem, jak se jitřím s každým záchvěvem bolesti, cítila jsem, jak se mi pohlaví svírá rostoucím vzrušením.

S dlouhým, hrdelním stenem začal vrcholit, tělo se mu napínalo a otřásalo, jak se do mě vyprazdňoval.

Objímala jsem ho při orgasmu, hladila po zádech, líbala na široká ramena.

„Drž,” řekl drsně, vsunul ruce pode mě a přitiskl k sobě má prsa.

Gideon mě zvedl a pak si sedl, já obkročmo na jeho klíně. Byla jsem kluzká jeho orgasmem, takže se do mě mohl snadno vsunout zpátky.

Rukama mi shrnoval vlasy z obličeje, pak mi setřel z očí slzy. „Pro tebe mi vždycky stojí, vždycky tě chci. Pořád jsem napůl šílený, jak po tobě toužím. Kdyby to něco mohlo změnit, nenechal bych to dojít takhle daleko. Rozumíš?”

Uchopila jsem rukama jeho zápěstí. „Ano.”

„Teď mi ukaž, že ještě pořád chceš ty mě.” Tvář měl zardělou a vlhkou, oči temné a bouřlivé. „Potřebuju vědět, že ztráta kontroly neznamená, že jsem ztratil tebe.”

Stáhla jsem jeho dlaně ze svého obličeje a přesunula si je na prsa. Když je uchopil, položila jsem mu dlaně na ramena a zakomíhala boky. Byl napůl tvrdý, ale rychle ztuhl úplně, když jsem se začala vlnit. Jeho prsty se mi na bradavkách pohybovaly, mnuly a potahovaly, až mnou projížděly vlny rozkoše, něžná stimulace pronikala až do lůna. Přitáhl si mě blíž, vzal ztuhlý hrot do úst a já vykřikla a tělo se mi vznítilo touhou po přídavku.

Zaťala jsem stehna a nadzvedla se. Zavřela jsem oči, abych se soustředila na to, jaké to je, když klouže ven a pak jsem se kousla do rtu nad tím, jak mě napínal, když jsem ho zasouvala zpátky do sebe.

„To je ono,” ševelil. Přejel jazykem po mé hrudi k druhé bradavce, třepetavě se dotýkal staženého, rozbolavělého hrotu. „Udělej se mi. Potřebuju, aby ses udělala.”

Kroužila jsem boky a kochala se tím nádherným pocitem, jak mě dokonale naplňuje. Necítila jsem stud ani lítost, když jsem se přiváděla k zběsilosti na jeho ztuhlém penisu a měnila úhel tak, aby se mohutná hlava třela přesně tam, kde jsem to potřebovala.

„Gideone,” vydechla jsem. „Ach, ano ach, prosím “

„Jsi moc krásná.” Svíral jednou rukou můj zátylek a druhou pas, prohýbal boky, aby se dostal o trochu hlouběji. „Tak sexy. Už zase budu. Tohle se mnou děláš, Evo. Nikdy nemám dost.” Zavzdychala jsem a všechno se mi svíralo, sladké napětí narůstalo hlubokými, rytmickými tahy. Ztěžka jsem oddechovala a zmítala se, pumpovala boky. Sáhla jsem si mezi nohy a třela klitoris bříšky prstů, abych orgasmus uspíšila.

Zajíkl se, hlava mu klesla dozadu do polštářů pohovky, šíje se mu napínala námahou. „Cítím, že už brzo budeš. Kundičku máš tak horkou a těsnou, tak chtivou!”

Jeho slova a hlas mě svrhly přes okraj propasti. Vykřikla jsem, když mě zasáhl první prudký třas a pak znova, jak mi orgasmus projížděl celým tělem a moje pohlaví se křečovitě svíralo kolem Gideonovy ocelové erekce.

Slyšitelně skřípal zuby a držel, dokud zatínání nezačalo slábnout a pak mě chytil ve vzduchu za boky a zapumpoval do mě vzhůru. Jednou, dvakrát. Při třetím hlubokém vniknutí zavrčel mé jméno a žhavě vytryskl, čímž uchlácholil mé poslední obavy a pochybnosti.

˙˙˙

Nevím, jak dlouho jsme tak leželi natažení na gauči, propojení a v těsné blízkosti, má hlava na jeho rameni a jeho ruce přejíždějící křivku mé páteře.

Gideon mi přitiskl rty na spánek a zašeptal. „Zůstaň.”

„Ano.”

Objal mě. „Jsi moc statečná, Evo. Moc silná a čestná. Jsi zázrak. Můj zázrak.”

„Možná zázrak moderní psychoterapie,” ušklíbla jsem se, pohrávajíc si prsty s jeho nádhernými vlasy. „A i tak jsem byla nějakou dobu fakt v háji, a ještě pořád jsou určité spoušťové momenty, kterých se asi nikdy nezbavím.”

„Panebože. Jaký jsem k tobě ze začátku byl mohl jsem všechno zničit ještě dřív, než to začalo. A ta charitativní večeře ” Otřásl se a zabořil obličej do mé šíje. „Evo, nenech mě to zvorat. Nedovol, abych tě od sebe odehnal.”

Zvedla jsem hlavu a pátrala v jeho tváři. Byl nemožně nádherný. Někdy to pro mě bylo těžké. „Nemůžeš si rozmýšlet všechno, co uděláš nebo co mi řekneš, kvůli Nathanovi a tomu, co udělal. To by nás rozdělilo. To by byl náš konec.”

„Neříkej to. Ani o tom neuvažuj.”

Uhladila jsem mu palcem vrásku mezi obočím. „Škoda, že jsem ti to musela říct. Škoda, že to musíš vědět.”

Zachytil mou ruku a přitiskl si špičky prstů ke rtům. „Musím vědět všechno, musím tě znát celou, zevnitř i zvenčí, každou zatracenou maličkost.”

„Žena musí mít nějaká tajemství,” škádlila jsem ho.

„Se mnou je mít nebudeš.” Chytil mě za vlasy, paži mi ovinul kolem boků, přitáhl mě k sobě a připomínal mi, jako bych na to mohla zapomenout, že je pořád ve mně. „Budeš mi patřit, Evo. Je to jedině spravedlivé, protože já ti už patřím.”

„A co tvá tajemství, Gideone?”

Tvář se mu uhladila jako maska bez emocí, což provedl tak snadno, až jsem pochopila, že se to stalo jeho druhou přirozeností. „Začínal jsem od nuly, když jsem tě poznal. Všechno, co jsem si o sobě myslel, všechno, co jsem si myslel, že potřebuju ” Zavrtěl hlavou. „Přijdeme na to, kdo jsem, společně. Ty jsi jediná, která mě zná.”

Ale neznala jsem ho. Ne doopravdy. Přicházela jsem mu na kloub, poznávala jsem ho kousek po kousku, ale pořád byl pro mě v mnoha ohledech záhadou.

„Evo Kdybys mi jen řekla, co chceš ” Těžce polkl. „Dokážu se zlepšovat, jestli mi dáš šanci. Jenom to se mnou nevzdávej.”

Ježíši. Dokázal mě náramně snadno dostat. Pár slov, zoufalý pohled, a už jsem byla na lopatkách.

Dotýkala jsem se jeho tváře, vlasů, ramen. Byl stejně zlomený jako já, způsobem, který jsem ještě neznala. „Něco od tebe potřebuju, Gideone.”

„Cokoli. Jen mi řekni, co to je.”

„Potřebuju, abys mi každý den řekl něco, co o tobě nevím. Něco nového, a je jedno, jestli to bude jen maličkost. Potřebuju, abys mi to slíbil.”

Gideon na mě ostražitě pohlédl. „Co budu chtít?”

Kývla jsem, i když jsem si nebyla jistá sama sebou ani tím, co od něj chci.

Chraptivě vydechl. „Tak jo.”

Něžně jsem ho políbila, byl to takový němý projev díků.

Otřel se nosem o můj a navrhl: „Půjdeme někam na večeři. Nebo chceš objednat donášku?” „Víš jistě, že máme někam jít?”

„Chci s tebou jít na rande.”

To jsem nemohla odmítnout, zvlášť když jsem věděla, jak velký krok to pro něj je. Vlastně velký krok pro nás oba, protože když jsme šli naposled na rande, skončilo to katastrofou. „To zní romanticky. A neodolatelně.”

Jeho radostný úsměv mi byl odměnou, stejně jako sprcha, kterou jsme se společně očistili. Hrozně se mi líbila intimita při mytí jeho těla, stejně jako jsem milovala pocit z jeho dlaní, klouzajících po mně. Když jsem ho vzala za ruku, vložila jsem si ji mezi nohy a vsunula do sebe dva jeho prsty, spatřila jsem v jeho očích známý a velmi příjemný žár, jakmile ucítil kluzkost, kterou po sobě zanechal.

Políbil mě a zašeptal: „Moje.”

Což mě ponouklo sjet oběma dlaněmi po jeho údu a zašeptat mu totéž.

V ložnici jsem zvedla z postele nové modré šaty a přitiskla je k sobě. „To jsi vybíral sám, Gideone?”

„Sám, ano. Líbí se ti?”

„Jsou krásné,” usmála jsem se. „Matka říkala, že máš vynikající vkus až na to, že dáváš přednost brunetkám.”

Pohlédl na mě těsně předtím, než jeho krásný, velmi pevný nahý zadek zmizel v šatně. „Jaké brunetky?”

„Nooo, pěkně stavěné.”

„Podívej se do pravého horního šuplíku,” zavolal.

Snaží se mě odvrátit od myšlenek na brunetky, se kterými ho fotografovali, včetně Magdalene?

Nechala jsem šaty na posteli a otevřela zásuvku. Uvnitř bylo deset souprav prádla Carine Gilson, všechny mé velikosti, v širokém rejstříku barev. Taky tam byly podvazkové pásy a hedvábné punčochy, ještě zabalené.

Vzhlédla jsem ke Gideonovi, když se vynořil s oblečením v ruce. „Já mám zásuvku?” „Máš tři v prádelníku a dvě v koupelně.”

„Gideone,” usmála jsem se. „Než se našinec propracuje k zásuvce, obyčejně to trvá několik měsíců.”

„Jak to víš?” Rozložil si oblečení na postel. „Žila jsi ještě s někým kromě Caryho?”

Střelila jsem po něm pohledem. „Mít zásuvku neznamená s někým žít.”

„To není odpověď.” Přistoupil a jemně mě odstrčil, aby si vyndal z prádelníku boxerky. Vycítila jsem jeho odtažitost a temnějící náladu, takže jsem odpověděla dřív, než se vzdálil. „Se žádnými jinými muži jsem nežila, ne.”

Gideon se sklonil, vtiskl mi rázný polibek na čelo a pak se vrátil k lůžku. Zastavil se u nohou postele, zády ke mně. „Chci, aby pro tebe tenhle vztah znamenal víc než všechny ostatní, co jsi kdy měla.”

„Znamená. Zatím.” Utáhla jsem si uzel osušky mezi prsy. „Trochu s tím zápasím. Moc rychle se z toho stala důležitá věc. Možná až moc rychle. Pořád si říkám, že je to moc dobré, než aby to byla pravda.”

Obrátil se čelem ke mně. „Možná to tak je. Pokud ano, zasloužíme si to.”

Přistoupila jsem k němu a nechala se přitáhnout do jeho náruče. Tam jsem chtěla být ze všeho nejvíc.

Vtiskl mi polibek na temeno. „Nesnesu pomyšlení, že čekáš, až to skončí. Tak to přece je, ne? Aspoň tak působíš.”

„Promiň.”

„Prostě se musíme postarat, aby ses cítila jistá.” Hrábl mi prsty do vlasů. „Jak to uděláme?” Okamžik jsem váhala, pak se do toho vrhla po hlavě. „Nešel bys se mnou na skupinovou terapii?”

Hladící prsty se zarazily. Gideon okamžik mlčky stál a zhluboka dýchal.

„Jen o tom uvažuj,” navrhla jsem. „Třeba se na to podívej, ať víš, o co jde.”

„Dělám to špatně? Ty a já? Tolik to kazím?”

Odtáhla jsem se a pohlédla na něj. „Ne, Gideone. Jsi dokonalý. Každopádně dokonalý pro mě. Jsem do tebe blázen. Myslím, že jsi

Políbil mě. „Udělám to. Půjdu s tebou, to je v pohodě.”

V tom okamžiku jsem ho milovala. Zběsile. A taky v následujícím okamžiku. A celou cestu na večeři, oslnivou a intimní, v Mase. Obsazené byly jen tři stoly a Gideona tam na první pohled oslovili jménem. Jídlo, které nám tam servírovali, bylo nezemsky dobré a víno příliš drahé, než abych o tom uvažovala, jinak bych je nebyla schopná polknout. Gideon byl temně charismatický, jeho kouzlo bylo uvolněné a svůdné.

V šatech, které mi vybral, jsem si připadala krásná a náladu jsem měla příjemnou. Věděl už to nejhorší, co se o mně mohl dozvědět, ale pořád byl se mnou.

Špičkami prstů mi hladil rameno kreslil kroužky na zátylku klouzal po zádech. Líbal mě na spánek a pod ucho, jeho jazyk se zlehka dotýkal citlivé pokožky. Pod stolem mi rukou tiskl stehno a podkolení. Celé tělo mi vibrovalo, jak jsem ho vnímala. Toužila jsem po něm, až to bolelo.

„Jak jsi poznala Caryho?” zeptal se, pohlížeje na mě přes okraj sklenky s vínem.

„Na skupinové terapii.” Položila jsem ruku na jeho, abych jí zabránila vyjet mi po stehně nahoru, a usmívala jsem se uličnickému lesku v jeho očích. „Můj táta je policajt a doslechl se o nějakém terapeutovi, který to údajně šíleně umí s dětmi, co vyvádějí, což jsem byla já. Cary taky chodil k doktoru Travisovi.”

„Šíleně umí, jo?” usmál se Gideon.

„Doktor Travis není jako žádný jiný psychoterapeut, se kterým jsem se kdy setkala. Jeho ordinace je předělaná ze staré tělocvičny. Uplatňuje na „svých děckách“ politiku otevřených dveří a poflakovat se tam bylo pro mě reálnější než ležet na kanapi. A taky si nepotrpí na velké kecy. Vyžadovala se oboustranná upřímnost, jinak se rozzlobil. To se mi na něm vždycky líbilo, že mu na nás tolik záleží, až dokáže podlehnout emocím.”

„Vybrala sis Státní univerzitu v San Diegu proto, že tvůj táta žije v Jižní Kalifornii?”

Ústa se mi zvlnila sarkastickým úsměvem, když prozradil další maličkost, kterou o mně věděl, i když jsem mu ji neprozradila. „Kolik jsi toho o mně vyhrabal?”

„Co se dalo najít.”

„Mám chtít vědět, jak moc toho je?”

Zvedl mou ruku ke rtům a něžně ji políbil na hřbet. „Pravděpodobně ne.”

Rozhořčeně jsem potřásla hlavou. „Ano, proto jsem chodila na Státní univerzitu v San Diegu. Když jsem vyrůstala, moc času jsem s tátou netrávila. A navíc mě matka smrtelně rozmazlovala.”

„A tátovi jsi nikdy neřekla, co tě potkalo?”

„Ne.” Převalovala jsem v prstech stopku sklenice. „Ví, že mám šílené problémy se sebehodnocením, ale o Nathanovi neví.”

„Proč ne?”

„Protože nemůže změnit to, co se stalo. Nathan byl právem potrestaný. Jeho otec zaplatil vysokou náhradu škody. Spravedlnosti bylo učiněno zadost.”

Gideon klidně promluvil. „Nesouhlasím.”

„Co ještě můžeš očekávat?”

Zhluboka se napil, než odpověděl. „O tom se nehodí mluvit u večeře.”

„Aha.” Protože to znělo zlověstně, zvlášť v doprovodu jeho ledového pohledu, věnovala jsem se znovu jídlu před sebou. V Mase neměli jídelní lístek, jen omakase, takže každé sousto bylo překvapivá rozkoš, a při malé návštěvnosti se skoro zdálo, jako bychom měli celý podnik pro sebe.

Po chvíli řekl: „Hrozně se mi líbí, jak jíš.”

Střelila jsem po něm pohledem. „Co to má znamenat?”

„Jíš s ohromným gustem. A při těch nadšených stenech se mi pokaždé postaví.”

Žďuchla jsem do něj ramenem. „Hele, jak jsi sám přiznal, stojí ti pořád.”

„Tvoje vina,” zasmál se a já se musela také zasmát.

Gideon jedl pečlivěji než já, a nad astronomickým účtem ani okem nemrkl.

Než jsme vyšli ven, přehodil mi přes ramena své sako a řekl: „Zítra půjdeme do tvé posilovny.”

Pohlédla jsem na něj. „Ta tvá je hezčí.”

„Samozřejmě. Ale půjdu, kam chceš ty.”

„Někam, kde není žádný ochotný trenér jménem Daniel?” zeptala jsem se sladce.

Podíval se na mě se zdviženým obočím a sarkastickým úsměvem na rtech.„Pozor, Anděli. Nebo vymyslím patřičný postih za to, že si utahuješ z mých majetnických pudů vůči tobě.” Všimla jsem si, že už mi nevyhrožuje naplácáním. Pochopil, že bolest spojená se sexem je pro mě velký spouštěč? Že mě zanáší v duchu zpět do míst, kam se nikdy nechci vracet?

Cestou zpátky k Gideonovi jsem se k němu stulila na zadním sedadle Bentleye, nohy přehozené přes jedno jeho stehno a hlavu na jeho rameni. Uvažovala jsem o tom, jak Nathanovo zneužívání ještě stále ovlivňuje můj život, obzvlášť můj sexuální život.

Kolik těch přízraků dokážeme spolu s Gideonem zahnat? Po krátkém spatření nástrojů, které jsem zahlédla v zásuvce hotelového pokoje, bylo jasné, že je zkušenější než já, a také větší sexuální dobrodruh. A rozkoš, kterou jsem čerpala z jeho dravčího milování prve na pohovce, mi potvrdila, že se mnou umí dělat věci, jaké nikdo jiný nedokázal.

„Věřím ti,” zašeptala jsem.

Sevřel mě v pažích. Rty v mých vlasech zašeptaly: „Budeme na sebe hodní, Evo.”

Když jsem mu později té noci usínala v náručí, zněla mi ta slova ještě pořád v uších.

˙˙˙

„Ne Ne. Ne, to ne Prosím.”

Gideonovy výkřiky mě vymrštily z postele, srdce mi zběsile bušilo. Zápasila jsem s dechem, zděšeně hleděla na muže, který se zmítal vedle mě.

Vrčel jako dravé zvíře, ruce zaťaté v pěsti, nohama neklidně kopal. Odtáhla jsem se v obavách, aby mě ve snu nevědomky neudeřil.

„Slez ze mě,” oddechoval.

„Gideone! Probuď se.”

„Jdi pryč ” Boky se mu prohnuly vzhůru s bolestným syknutím. Zůstal tak, zuby zaťaté, záda prohnutá jako luk, jako by pod ním hořela postel. Pak se sesul, matrace nadskočila, jak se od ní odrazil.

„Gideone.” Natáhla jsem se k lampičce na nočním stolku, hrdlo mě pálilo. Nemohla jsem na ni dosáhnout, musela jsem odhodit zamotané pokrývky, abych se dostala blíž. Gideon se svíjel v agónii, zmítal se tak zuřivě, až se postel otřásala.

Místnost osvětlil náhlý záblesk. Otočila jsem se k němu

A zjistila, že s děsivou zuřivostí masturbuje.

Pravou rukou svíral svůj úd, až mu zbělely klouby, brutálně rychle pumpoval. Levou rukou zatínal do prostěradla, přitisknutého k tělu. Jeho krásná tvář byla zkřivená trýzní a neskutečnou bolestí.

V obavách o jeho bezpečí jsem ho oběma rukama popadla za rameno.„Gideone, krucinál. Probuď se!”

Můj výkřik pronikl zlým snem. Prudce otevřel oči, vymrštil se a poplašeně těkal očima. „Co je?” zajíkal se, hruď se mu zvedala. Tvář měl zardělou, rty a líce zrudlé vzrušením. „Co se děje?”

„Ježíši.” Hrábla jsem si rukama do vlasů, sklouzla z postele a popadla černý župan, který jsem prve přehodila přes pelest v nohách postele.

Co se mu děje v hlavě? Co mohlo způsobit takové divoké sexuální sny?

Hlas se mi třásl. „Měl jsi noční můru. Pekelně jsi mě vylekal.”

„Evo.” Shlédl na svou erekci a potemněl ve tváři studem.

Zírala jsem na něj z bezpečného místa u okna, prudkým škubnutím jsem si utáhla šerpu županu. „O čem se ti zdálo?”

Zavrtěl hlavou, pokořeně klopil oči ve zranitelném postoji, který jsem u něj neznala a nepoznávala. Jako by se v Gideonově těle ocitl někdo jiný. „Nevím.”

„Kecy. Něco v sobě máš, něco tě žere. Copak to je?”

Viditelně se vzchopil, jeho mozek se snažil vymanit ze spánku. „Byl to jen sen, Evo. Lidi mívají sny.”

Upřeně jsem na něj hleděla a šířila se ve mně bolest, že na mě mluví tímhle tónem, jako bych vůbec nemyslela. „Jdi se bodnout.”

Napřímil ramena a přitáhl si prostěradlo přes slabiny. „Proč jsi naštvaná?”

„Protože lžeš.”

Hruď se mu rozšířila hlubokým nádechem a pak prudce vydechl. „Promiň, že jsem tě vzbudil.” Stiskla jsem si dvěma prsty kořen nosu, cítila jsem, jak bolest hlavy nabírá na síle. Oči mě pálily touhou plakat nad ním, nad trýzní, kterou kdysi prožíval. A plakat nad námi, protože pokud se mi nesvěří, náš vztah se nemá kam posunout.

„Ještě jednou, Gideone: o čem se ti zdálo?”

„Nepamatuju si.” Hrábl si rukou do vlasů a spustil nohy přes okraj postele.„Mám nějaké pracovní starosti a nejspíš mi to pořád straší v hlavě. Půjdu na chvíli pracovat k počítači. Vrať se do postele a zkus trochu spát.”

„Na tuhle otázku existovalo několik správných odpovědí, Gideone. Kupříkladu „Promluvíme si o tom zítra.“ Nebo: „Promluvíme si o tom o víkendu.“ A dokonce i: „Nejsem ještě připravený s tebou o tom mluvit“ by bylo fajn. Ale ty máš tu drzost chovat se, jako bys nevěděl, o čem mluvím, a přitom se tváříš, jako bych byla blbá.”

„Anděli “

„Nech toho.” Objala jsem se pažemi v pase. „Myslíš, že bylo snadné povídat ti o mé minulosti? Myslíš, že to nebolelo, když jsem se musela rozříznout a vysypat ze sebe všechny ty hnusy? Bylo by jednodušší odříznout tebe a chodit s někým méně prominentním. Riskovala jsem to, protože s tebou chci být. Jednou možná budeš cítit totéž i ty vůči mně.”

Opustila jsem místnost.

„Evo! Evo, krucinál, vrať se zpátky. Co je to s tebou?”

Zrychlila jsem krok. Věděla jsem, jak mu je: ta nevolnost v útrobách, co se šíří jako rakovina, bezmocný hněv a touha stočit se někde tajně do klubíčka a najít sílu odsunout vzpomínky zpět do hluboké temné díry, kde dosud žily.

To ovšem nebyla omluva pro to, aby lhal nebo shazoval vinu na mě.

Sebrala jsem kabelku z křesla, kam jsem ji odložila cestou na večeři, a vyběhla do haly k výtahu. Dveře kabiny už se za mnou zavíraly, když jsem skrz otevřené dveře bytu uviděla, jak Gideon vstupuje do obývacího pokoje. Jeho nahota pro mě znamenala jistotu, že se za mnou nerozběhne, kdežto výraz v jeho očích mě utvrdil v přesvědčení, že nemám zůstávat. Zase si nasadil masku, tu oslnivě nezdolnou tvář, která udržuje svět v bezpečné vzdálenosti. Celá roztřesená jsem se ztěžka opřela o mosazné madlo. Byla jsem na vážkách mezi obavou o něj, která mi velela zůstat, a těžce nabytými znalostmi, jež mě ujišťovaly, že s jeho strategií řešení nemůžu žít. Cesta k uzdravení je pro mě dlážděná tvrdými pravdami, ne popíráním a lhaním.

Když jsem projížděla třetím patrem, otřela jsem si mokré tváře, párkrát se zhluboka nadechla a jakžtakž se vzpamatovala, než se dveře do haly otevřely.

Vrátný mi hvízdl na taxík, který jel kolem, a byl to tak skvělý profesionál, že se choval, jako bych byla oblečená do práce a ne bosá a v černém županu. Upřímně jsem mu poděkovala. A byla jsem tak vděčná taxikáři za rychlý odvoz domů, že jsem mu dala pěkné spropitné a nedbala na kradmé pohledy, které na mě vrhali vrátný a obsluha recepce. Dokonce mi byl úplně jedno i pohled, který na mě vrhla úchvatná, sošná blondýna, vystupující z výtahu, na který jsem čekala — tedy dokud jsem z ní neucítila Caryho kolínskou a neuvědomila si, že má na sobě jeho tričko.

Pobaveným pohledem přejela mou polooblečenou postavu. „Pěkný župan.”

„Pěkné tričko.”

Blondýna se s úšklebkem vzdálila.

Když jsem dorazila do svého patra, našla jsem Caryho čekajícího v otevřených dveřích, taky v županu.

Napřímil se a rozevřel mi náruč. „Pojď sem, holčičko.”

Bez váhání jsem přistoupila a pevně ho objala, cítila jsem z něj ženský parfém a tvrdý sex. „Kdo je ta holka, co zrovna odešla?”

„Taky modelka. Nedělej si s ní starosti.” Zatáhl mě do bytu, zavřel dveře a zamkl. „Volal Cross. Prý jedeš domů a on má tvoje klíče. Chtěl se ujistit, že jsem tady a nespím, abych tě pustil dovnitř. Kdovíproč zněl rozčileně a úzkostně. Chceš o tom mluvit?”

Odložila jsem kabelku na bar a vstoupila do kuchyně. „Zase měl noční můru. Fakt ošklivou. Když jsem se ho na to ptala, popíral to, lhal, a pak se choval, jako bych byla cvok.”

„Á, klasika.”

Telefon začal zvonit. Stiskla jsem spínač na spodní straně, který vypínal zvonění, a Cary učinil totéž s přenosným přístrojem, který nechal na lince. Pak jsem vytáhla smartphone, vypnula upozornění, které mi sdělovalo, že jsem propásla nesčíslně hovorů od Gideona, a poslala mu textovku: VE ZDRAVÍ DOMA. DOUFÁM, ŽE SE TI BUDE AŽ DO RÁNA DOBŘE SPÁT.

Vypnula jsem telefon a hodila ho zpátky do kabelky a pak jsem si vzala z ledničky láhev vody. „Nejlepší na tom je, že jsem mu večer vykládala všechna ta svoje svinstva.”

Cary zvedl obočí. „Takže jsi to dokázala. Jak to vzal?”

„Líp, než jsem měla právo očekávat. Nathan musí doufat, že na sebe nikdy nenarazí.” Dopila jsem láhev. „A Gideon souhlasil s tím párovým poradenstvím, co jsi navrhoval. Myslela jsem, že jsme z nejhoršího venku. Možná ano, ale stejně jsme narazili na cihlovou zeď”

„Ale vypadáš fajn.” Opřel se o bar. „Žádné slzy. Fakt klidná. Mám se bát?”

Promnula jsem si břicho pro případ, že by tam byly kořeny strachu. „Ne, to bude dobré. Já jen chci, aby to mezi námi fungovalo. Chci být s ním, ale lhát o závažných problémech, to je u mě porušení smlouvy.”

Panebože. Nemohla jsem ani pomyslet na to, že bychom se přes to nemuseli dostat. Už teď mi všude mravenčilo. Touha být s Gideonem mi pulzovala v krvi jako zběsilá.

„Jsi tvrďák, holčičko. Jsem na tebe pyšný.” Přistoupil ke mně, zavěsil se do mě a zhasl v kuchyni. „Jdeme spát a až se probudíme, začneme nový den.”

„Myslela jsem, že to s tebou a Treyem vypadá dobře.”

Nádherně se usmál. „Zlato, asi jsem se zamiloval.”

„Do koho?” Opřela jsem si tvář o jeho rameno. „Do Treye, nebo do té blondýny?”

„Do Treye, hlupáčku. Ta blondýna, to byl jen tělocvik.”

Měla jsem k tomu spoustu poznámek, ale nebyla vhodná doba pouštět se do toho, jak Cary sabotuje vlastní štěstí. A soustředit se na to, jak dobře to vypadá s Treyem, byl možná nejlepší způsob, jak se přenést přes daný okamžik. „Takže ses konečně pobláznil do dobrého kluka. To bychom měli oslavit.”

„Hele, to mám říct já.”

Kapitola čtrnáctá

Další den začal podivně surrealisticky. Cesta do práce a většina dopoledne mi uplynuly v jakési mrazivé mlze. Ne a ne se zahřát, i když jsem si vzala přes blůzu kardigan a šátek, který se nehodil ani k jednomu. Zpracování poptávek mi trvalo o něco déle než mělo, a nedokázala jsem setřást pocit strachu.

Gideon se mi vůbec neozval.

Od mé včerejší textovky se mi na smartphonu ani v e-mailu neobjevilo nic. Nic v došlé poště. Žádná interní písemná zpráva, která by mě uklidnila.

To ticho bylo trýznivé. Zvlášť když se mi v příchozí poště objevilo každodenní upozornění Googlu a já uviděla fotky a videonahrávky z mobilů, na kterých jsem byla s Gideonem v Bryant Parku. Když jsem viděla, jak spolu vypadáme, vášeň a touha, bolestný stesk v našich tvářích a radost z usmíření. Bylo to opravdu hořkosladké.

V hrudi se mi svírala bolest. Gideon.

Jestli to nedokážeme vyřešit, přestanu na něj někdy myslet a litovat, že se nám to nepodařilo?

Pracně jsem se snažila dát dohromady. Mark má dnes schůzku s Gideonem. Možná právě proto se Gideon necítí nucen mě kontaktovat. Nebo má možná prostě opravdu moc práce. Věděla jsem, že to tak určitě bude, vzhledem k jeho pracovnímu kalendáři. A pokud mi bylo známo, pořád ještě jsme měli v plánu jít po práci do posilovny. Prudce jsem vydechla a říkala si, že se všechno nějak srovná. Prostě musí.

Bylo tři čtvrtě na dvanáct, když mi na stole zazvonil telefon. Podle displeje však volala recepce. Vzdychla jsem zklamáním a zvedla sluchátko.

„Ahoj, Evo,” řekla Megumi vesele. „Máš tu návštěvu. Magdalene Perezovou.”

„Já?” Zírala jsem na monitor, zmatená a podrážděná. Vylákaly snad fotky z Bryant Parku Magdalenu z doupěte?

Ať byl důvod jakýkoli, neměla jsem zájem povídat si s ní. „Zdrž mi ji tam, ano? Nejdřív musím něco vyřídit.”

„Jasně. Řeknu jí, aby se tu na chvíli posadila.”

Zavěsila jsem, pak vytáhla smartphone a projela seznam kontaktů, až jsem našla číslo do Gideonovy kanceláře. Vyťukala jsem je a ulevilo se mi, když to vzal Scott.

„Nazdar, Scotte. Tady EvaTramellová.”

„Ahoj, Evo. Chcete mluvit s panem Crossem? Momentálně je na schůzi, ale můžu mu zabzučet.”

„Ne. Ne, neobtěžujte ho.”

„Mám trvalý rozkaz vyrušit ho kdykoli, když voláte vy. Nebude mu to vadit.”

To mě nesmírně uklidnilo. „Hrozně nerada vás s tím otravuju, ale mám na vás prosbu.” „Cokoli si přejete. To je taky trvalý rozkaz.” Jeho pobavený hlas mě uklidnil ještě víc. „Magdalene Perezová je na recepci tady dole ve dvacátém patře. Upřímně řečeno, to jediné, co spolu máme společného, je Gideon, a to není dobré. Jestli má něco na srdci, měla by mluvit s vaším šéfem. Mohl byste prosím někoho poslat, aby ji odvedl nahoru?”

„Samozřejmě. Hned to zařídím.”

„Díky, Scotte. Jsem vám vděčná.”

„Rádo se stalo, Evo.”

Zavěsila jsem a klesla zpátky na židli, už mi bylo líp a byla jsem na sebe hrdá, že jsem se nedala přemoci žárlivostí. I když mi pořád ještě opravdu vadila představa, že se jí Gideon vůbec bude věnovat, nelhala jsem, když jsem mu prve řekla, že mu věřím. Věřila jsem, že ke mně chová silné, hluboké city. Jen jsem nevěděla, jestli to stačí na překonání jeho pudu sebezáchovy.

Megumi zavolala za chvíli znovu.

„Ach, panebože,” řekla se smíchem. „Mělas vidět, jak se tvářila, když si sem pro ni přišli.” „To je dobře,” zazubila jsem se. „Nejspíš neměla za lubem nic dobrého. Tak už je pryč?” „Jo.”

„Díky.” Přešla jsem úzkou chodbou k Markovým dveřím a strčila dovnitř hlavu, abych zjistila, jestli nechce přinést něco k obědu, když už jdu ven.

Svraštil čelo, zamyslel se. „Ne, díky. Budu tak nervózní, že se najím až po prezentaci u Crosse. To potrvá ještě kolik hodin.”

„Tak co aspoň proteinový koktejl? Aspoň bys do sebe napumpoval dávku lehce stravitelného paliva, než se dokážeš pořádně najíst.”

„To by bylo skvělé.” Úsměv mu zazářil v tmavých očích. „Něco, co se dá pít s vodkou, jen abych se dostal do nálady.”

„Něco nemáš rád? Nebo nějaké alergie?”

„Nic, díky.”

„Tak jo. Uvidíme se za hodinu.” Přesně jsem věděla, kam jít. Lahůdkářství, které jsem měla na mysli, bylo vzdálené jen dva bloky od Crossfiru a nabízeli tam koktejly, saláty a nejrůznější panini s rychlou obsluhou.

Vydala jsem se po schodech dolů a snažila se nemyslet na Gideonovo mlčení. Tak nějak jsem očekávala, že se něco dozvím po Magdalenine návštěvě. To, že nereagoval, mi znovu způsobilo starosti. Vyšla jsem otáčivými dveřmi na ulici a takřka ani nevnímala muže, který vystupoval ze zadního sedadla limuzíny u obrubníku, dokud na mě nezavolal jménem. Otočila jsem se a překvapeně shledala, že mám proti sobě Christophera Vidala.

„Jé Ahoj,” pozdravila jsem ho. „Jak se vede?”

„Teď už líp, když tě vidím. Vypadáš fantasticky.”

„Díky. Totéž se dá říct o tobě.”

I když byl úplně jiný než Gideon, byl svým způsobem taky nádherný — mahagonové vlny vlasů, sedavé zelené oči a okouzlující úsměv. Měl na sobě volné džíny a krémový svetr s véčkem, v čemž vypadal velice sexy.

„Přijel jsi za bratrem?” zeptala jsem se.

„Ano, a za tebou.”

„Za mnou?”

„Jdeš na oběd? Půjdu s tebou a vysvětlím ti to.”

Krátce se mi vybavilo Gideonovo varování, abych se od Christophera držela co nejdál, ale teď už jsem byla přesvědčená, že mi důvěřuje. Zvlášť pokud jde o jeho bratra.

„Jdu jen tady kousek do lahůdkářství,” řekla jsem. „Pokud se ti chce.”

„Samozřejmě.”

Vykročili jsme.

„Kvůli čemu jsi za mnou přijel?” zeptala jsem se — zvědavost mi nedovolila čekat.

Sáhl do jedné z velkých cargo kapes svých džínsů a vytáhl oficiální pozvánku ve velínové obálce. „Přišel jsem vás pozvat na zahradní slavnost, kterou pořádáme v neděli u mých rodičů. Napůl práce, napůl zábava. Bude tam hodně umělců, co mají smlouvu s Vidal Records. Říkal jsem si, že by to bylo skvělé pro tvého spolubydlícího, navázal by tam plno kontaktů, pro videoklipy má tu správnou vizáž.”

Rozzářila jsem se. „To by bylo skvělé!”

Christopher se zasmál a předal mi pozvánku. „A oba se pobavíte. Nikdo neumí pořádat večírky jako naše matka.”

Krátce jsem pohlédla na obálku ve své ruce. Proč mi Gideon o té akci nic neřekl?

„Jestli uvažuješ, proč ti o tom Gideon nepověděl,” řekl, jako by mi četl myšlenky, „tak proto, že tam nepůjde. Nikdy nechodí. I když je většinovým podílníkem společnosti, myslím, že hudební průmysl a hudebníci jsou na jeho vkus moc nepředvídatelní. Vždyť už víš, jaký je.”

Temný a prudký. Mocně magnetický a žhavě sexuální. Ano, věděla jsem, jaký je. A vždycky chce vědět, co za své peníze dostává.

Ukázala jsem na lahůdkářství, když jsme k němu dorazili, vstoupili jsme dovnitř a stoupli si do fronty.

„Úžasně to tady voní,” řekl Christopher, pohled upřený na telefon, kam vyťukával rychlou textovku.

„Aroma neklame, věř mi.”

Usmál se rozkošným chlapeckým úsměvem, který určitě kácel ženy napravo nalevo. „Rodiče se opravdu těší, až tě poznají, Evo.”

„Ale?”

„Když viděli v průběhu minulého týdne tvoje a Gideonovy fotky, fakt je to překvapilo. Příjemně překvapilo,” upřesnil rychle, když jsem sebou trhla. „Je to poprvé, co ho vidíme doopravdy s někým chodit.”

Vzdychla jsem při pomyšlení, že momentálně do mě jejich syn tak žhavý není. Neudělala jsem strašlivou chybu, když jsem ho včera v noci nechala samotného?

Dorazili jsme k pultu a já si objednala grilovanou zeleninu, sýrové panini a dva koktejly z granátových jablek a požádala jsem, aby jeden s přídavkem proteinů o třicet minut pozdrželi, než se najím. Christopher si objednal totéž a v přeplněném lahůdkářství se nám podařilo najít volný stolek.

Mluvili jsme o práci, smáli se reklamě na dětskou výživu, která se nedávno objevila v televizi, a také několika historkám ze zákulisí o hercích, s nimiž Christopher spolupracoval. Čas rychle plynul a když jsme se u vchodu Crossfiru rozcházeli, loučila jsem se s upřímnou náklonností. Zamířila jsem do dvacátého patra a nalezla Marka dosud u psacího stolu. Letmo se na mě usmál, přestože vypadal soustředěně.

„Jestli mě vážně nepotřebuješ,” řekla jsem, „asi by bylo dobré, kdybych tuhle prezentaci vynechala.”

I když se to snažil zakrýt, viděla jsem, jak jím projel záblesk úlevy. Neuráželo mě to. Stres je stres, a můj proměnlivý vztah s Gideonem je něčím, o čem Mark přemýšlet při práci na důležité zakázce opravdu nemusí.

„Ty jsi zlatá, Evo. Víš to?”

Usmála jsem se a postavila před něj kelímek s koktejlem. „Vypij si koktejl. Je fakt dobrý a proteiny ti na chvíli zaženou hlad. Budu u svého stolu, kdybys mě potřeboval.”

Ještě než jsem uložila kabelku do zásuvky, poslala jsem Carymu textovku, jestli má nějaké plány na neděli nebo jestli chce jít na večírek Vidal Records. Pak jsem se vrátila k práci. Začala jsem pořádat Markovy soubory na serveru, označovala jsem je a zařazovala do složek, aby se nám snáze a rychleji vytvářela portfolia.

Když Mark odcházel na schůzku s Gideonem, zrychlil se mi tep a žaludek se sevřel nedočkavostí. Nemohla jsem uvěřit, jak mě vzrušuje pouhé vědomí toho, co Gideon právě v té chvíli dělá, a že bude muset myslet na mě, až Marka uvidí. Doufala jsem, že se mi potom ozve. Nálada se mi při té představě hned zvedla.

Následující hodinu jsem neklidně čekala, jak se věci vyvrbí. Když se Mark znovu objevil se širokým úsměvem a svižným krokem, vstala jsem ve své kóji a zatleskala mu.

Elegantně, ale schválně přehnaně se uklonil. „Děkuju vám, slečno Tramellová.”

„Jsem z tebe úplně na větvi!”

„Cross mě požádal, abych ti dal tohle.” Podal mi zalepenou manilovou obálku. „Pojď ke mně do kanceláře a já ti všechno budu vyprávět.”

Obálka byla těžká a chrastila. Hmatem jsem poznala, co je uvnitř, ještě než jsem ji otevřela, ale stejně mě těžce zasáhlo, když mi z ní do dlaně vypadly moje klíče. Zajíkla jsem se bolestí prudší, než jsem si dokázala vybavit z minulosti, přečetla jsem si doprovodnou kartičku.

DĚKUJU TI, EVO. ZA VŠECHNO.

TVŮJ G.

Elegantní kopačky. Samozřejmě. Jinak by mi dal ty klíče po práci cestou do posilovny. V uších mi tupě dunělo. Točila se mi hlava. Byla jsem dezorientovaná. Byla jsem vyděšená a rozbolavělá. Zuřivá.

Taky jsem byla v práci.

Zavřela jsem oči, zaťala pěsti, vzchopila se a zahnala nepřekonatelné nutkání jít nahoru a říct Gideonovi, že je zbabělec. Patrně ve mně vidí hrozbu, někoho, kdo vstoupil nechtěný a nezvaný a otřásl jeho uspořádaným světem. Někoho, kdo od něj žádá víc než jen jeho žhavé tělo a tučný účet v bance.

Uzavřela jsem své emoce za skleněnou stěnu, kde jsem sice věděla, že číhají v pozadí, ale dokázala jsem aspoň absolvovat zbytek pracovního dne. Když jsem po ukončení pracovní doby zamířila dolů, Gideon se mi pořád ještě neozval. Byla jsem v té chvíli tak emocionálně zdrcená, že jsem pocítila jen jediné, ostré bodnutí zoufalství, když jsem vyšla z budovy Crossfiru.

Došla jsem do posilovny. Vypnula jsem mozek a běhala na pásu ze všech sil, prchala jsem před úzkostí, která mě brzy zasáhne. Běhala jsem, až mi po tváři i těle stékal pot, a teprve pocit, že mám gumové nohy, mě donutil přestat.

Uštvaná a vyčerpaná jsem vstoupila do sprch. Pak jsem zavolala matce a požádala ji, aby poslala Clancyho do posilovny, a mě vyzvedl ke schůzce s doktorem Petersenem. Když jsem se znovu oblékala do pracovních šatů, sbírala jsem energii k poslednímu úkolu, než budu moci jít domů a zhroutit se do postele.

Čekala jsem na limuzínu na chodníku, s pocitem odloučenosti a vyloučenosti vůči městu, které kypělo kolem mě. Když Clancy přijel a vyskočil, aby mi otevřel zadní dveře, polekalo mě, že máma už sedí uvnitř. Ještě bylo brzy. Čekala jsem, že mě Clancy odveze do bytu, který máma sdílí se Stantonem, a tam na ni budu nějakých dvacet minut čekat. To byla naše obvyklá rutina.

„Ahoj mami,” uvelebila jsem se unaveně na sedadle vedle ní.

„Jak jsi mohla, Evo?” Plakala do kapesníku s monogramem, tvář krásnou, i když byla zrudlá a mokrá slzami. „Proč?”

Její zoufalství mě vytrhlo z vlastní trápení, svraštila jsem čelo a zeptala se:„Co jsem zase udělala?”

Nový mobil, pokud se o něm nějak dozvěděla, by takovéhle drama neodstartoval. A ještě bylo příliš brzy, aby už věděla o mém rozchodu s Gideonem.

„Pověděla jsi Gideonu Crossovi o tom, co se ti stalo.” Dolní ret se jí třásl zoufalstvím. Prudce jsem trhla hlavou, jaký to byl pro mě šok. Jak to může vědět? Bože můj Dala mi do nového bytu namontovat štěnice? Do kabelky ? „Cože?”

„Nedělej, že nevíš, o co jde!”

„Jak víš, že jsem mu to řekla?” Můj hlas byl jen bolestný šepot. „Mluvili jsme o tom teprve včera večer.”

„Byl kvůli tomu dneska za Richardem.”

Pokusila jsem se představit si, jak se během tohohle rozhovoru Stanton tvářil. Neuměla jsem si představit, že by to můj otčím nesl lehce. „Proč by to dělal?”

„Chtěl vědět, co udělal pro to, aby se ty informace nevynesly. A chtěl vědět, kde je Nathan ” Vzlykla. „Chtěl vědět všechno.”

Dech mi zasyčel mezi zuby. Nevěděla jsem, jakou má Gideon motivaci, ale možnost, že mě nechal kvůli Nathanovi a teď se ujišťuje, že mu nehrozí žádný skandál, mě bolela ze všeho nejvíc. Svíjela jsem se bolest í, páteř se mi odpoutala od opěradla. Myslela jsem, že je to jeho minulost, co mezi nás vrazilo klín, ale větší smysl dávalo, že to byla ta moje.

Pro jednou jsem byla vděčná za matčinu sebestřednost, která jí bránila vidět, jak jsem zničená.

„Měl právo to vědět,” vypravila jsem ze sebe hlasem tak rozjitřeným, že se mému vůbec nepodobal. „A má právo snažit se ochránit, aby to nedopadlo i na něj.”

„Nikdy jsi to žádnému ze svých chlapců nepověděla.”

„Nikdy jsem taky nechodila s nikým, o kom by při každém kýchnutí psali v celostátním tisku.” Upřeně jsem hleděla z okna na provoz, který nás obklopoval. „Gideon Cross a Cross Industries je celosvětová záležitost, máti. Gideon je světelné roky vzdálený od kluků, se kterými jsem chodila na vysoké.”

Ještě něco říkala, ale já ji neslyšela. V sebeobraně jsem vypnula, odřízla realitu, která byla náhle k nesnesení bolestná.

˙˙˙

Ordinace doktora Petersena byla přesně taková, jak jsem si ji pamatovala. Zařízená v měkkých neutrálních barvách, profesionální a pohodlná současně. I doktor Petersen byl pořád stejný, hezký šedovlasý pán s vlídnýma, inteligentníma modrýma očima.

Uvítal nás širokým úsměvem a zmínil se o tom, jak to matce sluší a jak se jí podobám. Řekl, že je rád, že mě zase vidí, a že vypadám dobře, ale poznala jsem, že to říká kvůli matce. Byl příliš cvičený pozorovatel, než aby mu unikly moje potlačované běsnící emoce.

„Takže,” začal a uvelebil se v křesle naproti pohovce, kde jsme s matkou seděly. „Co vás sem dnes obě přivádí?”

Pověděla jsem mu, jak máma sleduje mé pohyby prostřednictvím signálu mobilního telefonu a jak si při tom připadám. Máma mu pověděla o mém zájmu o krav magu a jak to brala jako znamení, že se necítím bezpečně. Já mu řekla, jak víceméně převzali Parkerovo studio, což mě dusí a budí ve mně klaustrofobii. Ona mu řekla, že jsem zradila její důvěru tím, že prozrazuji hluboce osobní záležitosti cizím lidem, takže si připadá nahá a bolestně odhalená. Doktor Petersen to všechno pozorně vyslechl, dělal si poznámky a skoro nemluvil, dokud jsme ze sebe všechno nedostaly.

Jakmile jsme utichly, řekl: „Moniko, proč jste mi neřekla, že stopujete Evin mobil?” Úhel její brady se změnil, známá defenzivní póza. „Neviděla jsem na tom nic špatného. Mnoho rodičů sleduje své děti prostřednictvím jejich mobilů.”

„Nezletilé děti,” odsekla jsem. „Já jsem dospělá. Moje osobní záležitosti jsou prostě moje.” „Kdybyste si představila sebe na jejím místě, Moniko,” vmísil se doktor Petersen, „necítila byste se snad stejně jako vaše dcera? Co kdybyste zjistila, že někdo monitoruje vaše pohyby bez vašeho vědomí a souhlasu?”

„Ne, pokud by ten někdo byl moje matka a já věděla, že jí to poskytuje klid mysli,” namítla. „A uvažovala jste o tom, jak vaše počínání zapůsobí na klid Eviny mysli?” otázal se vlídně. „Je pochopitelné, že ji chcete chránit, ale měla jste s ní otevřeně probrat, jaké kroky chcete podniknout. Je důležité znát její názor, a očekávat spolupráci jen tehdy, když se ji sama rozhodne poskytnout. Musíte ctít její právo stanovit hranice, které možná nebudou tak široké, jak byste si přála.”

Matka dotčeně vyprskla.

„Eva potřebuje své hranice, Moniko,” pokračoval, „a pocit, že svůj život ovládá sama. Tyhle věci jí byly příliš dlouho upírány a musíme respektovat její právo zavést si je teď a takovým způsobem, který jí nejlíp vyhovuje.”

„Aha.” Matka si ovíjela kapesník kolem prstů. „Takhle jsem o tom neuvažovala.”

Natáhla jsem se a vzala matku za ruku, když se jí začal zběsile třást dolní ret.„Nic by mi nemohlo zabránit mluvit s Gideonem o své minulosti. Ale mohla jsem tě upozornit předem. Promiň, že mě to nenapadlo.”

„Jsi mnohem silnější, než jsem kdy byla já,” řekla matka, „ale nedokážu se ubránit starostem.”

„Já doporučuji,” řekl doktor Petersen, „abyste si vyhradila trochu času, Moniko, a skutečně uvažovala o tom, jaké události a situace způsobují vaši úzkost. Pak si to sepište.”

Matka kývla.

„Až budete mít seznam, který určitě nebude vyčerpávající, ale pro začátek dobrý,” pokračoval, „můžete si s Evou sednout a probrat strategii, jak tyto obavy vyřešit, strategii, se kterou obě dokážete pohodlně žít. Například: pokud vás trápí, když se vám Eva několik dní neozve, snad se to dá vyřešit textovou zprávou nebo e-mailem.”

„Dobře.”

„Pokud chcete, můžeme ten seznam projít i spolu.”

Při dialogu těch dvou se mi chtělo řvát. To byla třešinka na dortu. Nečekala jsem, že doktor Petersen vtluče do mámy trochu rozumu, ale doufala jsem, že aspoň zaujme ráznější postoj, bůh ví, že někdo by měl, někdo, jehož autoritu by matka respektovala.

Když hodina skončila a my byly na odchodu, požádala jsem mámu, aby chvilku počkala, abych mohla položit doktoru Petersenovi ještě jednu poslední otázku, osobní a velice soukromou. „Ano, Evo?” Stál přede mnou a vypadal nekonečně trpělivě a moudře.

„Jen mě napadlo ” odmlčela jsem se, protože jsem potřebovala spolknout knedlík, který se mi utvořil v hrdle. „Je možné, aby mezi dvěma osobami, které prožily zneužívání, vznikl funkční milostný vztah?”

„Jednoznačně ano.” Jeho okamžitá a jednoznačná odpověď mi vyrazila vzduch z plic. Potřásla jsem mu rukou. „Děkuju.”

˙˙˙

Doma jsem si odemkla dveře klíči, které mi Gideon vrátil, šla rovnou do svého pokoje a jen chabě zamávala Carymu, který trénoval podle DVD jógu v obývacím pokoji.

Svlékla jsem se cestou od zavřených dveří ložnice k posteli a nakonec vlezla mezi chladivá prostěradla jen ve spodním prádle. Objala jsem polštář a zavřela oči, tak unavená a vyčerpaná, že už ve mně nic nezbývalo.

Dveře za mými zády se otevřely a okamžik nato už vedle mě seděl Cary.

Shrnul mi vlasy z uslzené tváře. „Co se děje, holčičko?”

„Dostala jsem kopačky. Napsané na kartičce, k sakru.”

Vzdychl. „Víš, jak to chodí, Evo. Bude tě pořád odstrkovat, protože čeká, že ho zklameš jako všichni ostatní.”

„A já ho v tom pořád utvrzuju.” V popisu, který mi Cary právě podal, jsem poznávala sama sebe. Uteču, když jde do tuhého, protože jsem si tuze jistá, že všechno špatně dopadne. Jediné, co mohu sama kontrolovat, je to, že budu sama opouštět, místo abych byla tím opouštěným.

„Protože se bráníš, abys ochránila vlastní uzdravení.” Lehl si a přitiskl se ke mně zezadu, ovinul kolem mě štíhlou svalnatou paži a přitiskl mě pevně k sobě.

Přitulila jsem se k fyzické náklonnosti, jejíž potřebu jsem si předtím ani neuvědomovala. „Možná mě nechal kvůli mé minulosti, ne jeho.”

„Jestli je to pravda, tak dobře, že je po všem. Ale já myslím, že vy dva se nakonec najdete. Aspoň doufám.” Ucítila jsem na šíji jeho tichý vzdech. „Chci, aby se všichni zneužívaní chudáci dočkali happyendu. Ukaž mi cestu, Evo, zlato. Ať tomu uvěřím.”

Kapitola patnáctá

Ze čtvrtka na pátek u nás Trey přenocoval a pak snídal s Carym a se mnou. Pila jsem první šálek kávy a sledovala, jak spolu s Carym jednají, upřímně mě nadchl pohled na důvěrné úsměvy a kradmé doteky, které si vyměňovali.

Taky jsem měla takové příjemné vztahy a tehdy jsem si jich nevážila. Byly sice pohodlné a nekomplikované, ale taky byly v podstatě povrchní.

Jak hluboko může zasáhnout milostný poměr, když neznáte nejtemnější hlubiny duše svého protějšku? To bylo dilema, kterému jsem čelila s Gideonem.

Začal Druhý Den Po Gideonovi. Zase jsem se přistihla, že mám sto chutí jít za ním a omluvit se, že jsem ho opustila. Toužila jsem mu říct, že jsem tu pro něj, připravená naslouchat nebo jednoduše poskytnout němou útěchu. Jenže jsem byla příliš citově zaangažovaná. Bylo by příliš snadné mě ranit. Příliš jsem se bála odmítnutí. A protože jsem věděla, že si mě nepustí moc blízko k tělu, můj strach tím jen sílil. I kdybychom všechno vyřešili, drásala bych se snahou žít jenom s těmi útržky a zlomky, o které by se Gideon se mnou rozhodl podělit. Aspoň že v práci mi to šlo dobře. Oběd, který vedení uspořádalo na oslavu a počest toho, že agentura získala zakázku vodky Kingsman, mi udělal upřímnou radost. Byla jsem šťastná, že pracuju v tak pozitivním prostředí. Když jsem se ale doslechla, že byl pozván Gideon, ačkoliv nikdo neočekával, že se ukáže, tiše jsem se vrátila ke svému stolu a soustředila se po zbytek odpoledne na práci.

Cestou domů jsem si zase zašla do posilovny, pak jsem nakoupila nějaké přísady na přípravu fettuccini alfredo k večeři a také na dezert, jímž měl být créme brulée, příjemné jídlo, které mě zaručeně přivede do uhlohydrátového komatu. Očekávala jsem, že mě spánek odloučí od nekonečných co-kdyby, která pořád dokolečka zpracovával můj mozek, nejlépe do pozdního sobotního dopoledne.

Cary a já jsme jedli v obývacím pokoji hůlkami, což byla jeho představa, jak mě rozveselit. Prohlásil, že večeře byla ohromná, ale já to nemohla posoudit. Probrala jsem se, když taky umlkl, a uvědomila si, že nejsem zrovna hvězdná společnice.

„Jak probíhá ta inzertní kampaň na Grey Isles?” zeptala jsem se.

„Nevím jistě, ale víš ” Zasmál se. „Víš, jak to chodí s mužskými modely, přehazujou si nás jako kondomy na orgiích. Je těžké vyniknout v davu, pokud nechodíš s někým slavným. Což mě údajně právě potkalo, protože všude je plno fotek nás dvou. Jsem vedlejší produkt tvého vztahu s Gideonem Crossem. Zázračně se ti povedlo udělat ze mě módní zboží.”

Rozesmála jsem se. „Na to jsi nepotřeboval mou pomoc.

„No, rozhodně to neuškodilo. Každopádně mě pozvali ještě na další dvoje focení. Asi se jim budu hodit na víc než pět minut.”

„ To budeme muset oslavit,” poškádlila jsem ho.

„Jednoznačně. Až se na to budeš cítit.”

Nakonec jsme si pustili původního Trona. Dvacet minut po začátku filmu mu zazvonil smartphone a já slyšela, jak mluví se svou agenturou. „Jasně. Budu tam nejdéle za čtvrt hodiny. Zavolám, až tam budu.”

„Máš práci?” zeptala jsem se, když ukončil hovor.

„Jo. Nějaký model přišel na noční focení tak sjetý, že je k nepotřebě.” Zadíval se na mě. „Chceš jít se mnou?”

Protáhla jsem si nohy. „Kdepak. Mně je dobře tady.”

„Určitě ti nic není?”

„Potřebuju jen bezmyšlenkovitou zábavu. Už jen představa, že bych se musela znovu oblékat, mě vyčerpává.” S radostí zůstanu ve flanelových pyžamových kalhotách a starém děravém tílku celý víkend. Jelikož mě uvnitř všechno bolelo, totální pohodlí navenek mi připadalo jako nezbytnost. „Nedělej si o mě starosti. Vím, že poslední dobou nestojím za nic, ale dám se dohromady. Jen jdi a bav se.”

Když Cary odpelášil, zastavila jsem film a šla si do kuchyně pro trochu vína. Zastavila jsem se u barového stolu a přejela špičkami prstů po růžích, které mi Gideon poslal předchozí víkend. Okvětní lístky padaly na pult jako slzy. Uvažovala jsem, zda nemám zastřihnout stonky a přisypat do vody výživu pro řezané květiny z balíčku, který byl ke kytici přiložený, ale nemělo smysl je uchovávat. Zítra to celé vyhodím, poslední připomínku mého vztahu, stejně tak od-souzeného k záhubě.

S Gideonem to za týden došlo dál než v jiných mých vztazích, které trvaly třeba dva roky. Za to ho budu vždycky milovat. Možná ho budu vždycky milovat, tečka.

A jednoho krásného dne to třeba nebude tak bolet.

˙˙˙

„Vstávat a cvičit, ospalče,” prozpěvoval Cary, když ze mě rval prošívanou přikrývku. „Fuj. Jdi pryč.”

„Máš pět minut na to, abys hnula zadkem a skočila do sprchy, jinak přijde sprcha za tebou.” Otevřela jsem jedno oko a koukla po něm. Byl do půl těla nahý a na sobě měl pytlovité kalhoty, které mu sotva držely na bocích. Pokud šlo o budíčky, neměl konkurenci. „Proč musím vstávat?”

„Protože když ležíš rozplácnutá na zádech, nejsi na nohou.”

„Jejda. To bylo hluboké. Cary Taylore.”

Založil si paže na prsou a střelil po mně povzneseným pohledem. „Musíme jít nakupovat.” Zabořila jsem obličej do polštáře. „Ne.”

„Ano. Nějak se mi vybavuje, že jsi jedním dechem mluvila o „nedělní zahradní slavnosti” a „sešlosti rockových hvězd”. Co si sakra mám vzít na takovou akci na sebe?”

„Aha, no. To je pravda.”

„Co si bereš ty?”

„Já já nevím. Klonila jsem se k modelu „anglický čaj o páté s kloboukem“, ale už si nejsem tak jistá.”

Rázně kývl. „Jasně. Jdeme po obchodech a najdeme něco sexy, nóbl a zároveň pohodového.” Zavrčela jsem na znamení protestu, skulila se z postele a odťapkala do koupelny. Nebylo možné se osprchovat bez myšlenky na Gideona, bez představ jeho dokonalého těla a bez vzpomínek na zoufalé zvuky, které vydával, když vrcholil do mých úst. Kam jsem se podívala, tam byl Gideon. Dokonce jsem začala mít halucinace, že po městě všude vidím černý Bentley SUV. Měla jsem dojem, že ho vidím, kam se vrtneme.

Cary a já jsme si zašli na oběd a pak jsme pobíhali po městě, navštívili nejlepší obchody na Upper East Side a butiky na Madison Avenue, a nakonec odjeli taxíkem do centra, do SoHo. Cestou požádaly dvě puberťačky Caryho o autogram, což mě asi potěšilo víc než jeho. „Já ti to říkal,” chechtal se.

„Cos mi říkal?”

„Poznaly mě podle fotek na bulvárním blogu. Jeden z postů o tobě a Crossovi.”

Ušklíbla jsem se. „To jsem ráda, že můj milostný život aspoň někomu pomůže.”

Kolem třetí měl Cary další práci a já jela s ním a strávila jsem několik hodin ve studiu hlučného a drzého fotografa. Protože jsem si vybavila, že je sobota, vklouzla jsem do kouta a jako každý týden zavolala tátovi.

„Pořád jsi v New Yorku spokojená?” zeptal se mě přes hlas dispečera, který se ozýval jako zvukové pozadí v jeho hlídkovém voze.

„Zatím je to dobrý.” Lež, ale pravda by nikomu nepomohla.

Jeho parťák říkal něco, co jsem nepostřehla. Táta zafuněl a řekl: „Hele, Chris tvrdí, že tě tuhle viděl v televizi. Na nějaké kabelovce, prý nějaké drby o celebritách. Chlapi mi s tím ne a ne dát pokoj.”

Vzdychla jsem. „Vyřiď jim, že když koukají na tyhle pořady, škodí tím svým mozkovým buňkám.”

„Takže nechodíš s jedním z nejbohatších chlapů v Americe?”

„Ne. A co tvůj milostný život?” odváděla jsem co nejrychleji řeč. „Chodíš s někým?” „Nic vážného. Počkej.” Zareagoval na volání z rádia, pak řekl: „Promiň, srdíčko. Musím končit. Mám tě rád. Šíleně se mi stýská.”

„Mně se taky stýská, tati. Dávej na sebe pozor.”

„Jasně. Pa.”

Ukončila jsem hovor a vrátila se zpátky na místo, kde jsem čekala, až Cary skončí s fotografováním. V nastalém klidu mě trýznily vlastní myšlenky. Kde je teď Gideon? Co dělá? Budu mít v pondělí e-mailovou schránku plnou jeho fotek s jinou ženou?

˙˙˙

V neděli odpoledne jsem si vypůjčila Clancyho a jedno Stantonovo auto na cestu do Vidalova sídla v okrese Dutchess. Zabořená do sedadla jsem hleděla z okna a nepřítomně obdivovala přívětivou vyhlídku na zvlněné lučiny a zelené lesy, které se rozprostíraly až ke vzdálenému obzoru. Uvědomila jsem si, že už plyne Den Čtvrtý Po Gideonovi. Bolest, kterou jsem cítila prvních pár dní, se proměnila v tupé pulzování, které se skoro podobalo chřipce. Každičká část těla mě bolela, jako bych procházela jakýmsi fyzickým abstinenčním syndromem, a hrdlo mě pálilo neprolitými slzami.

„Jsi nervózní?” zeptal se mě Cary.

Pohlédla jsem na něj. „Vlastně ne. Gideon tam nebude.”

„Víš to jistě?”

„Jinak bych tam nejela. Mám taky nějakou hrdost, jak víš.” Sledovala jsem, jak bubnuje prsty na opěrku mezi našimi sedadly. Přes všechno včerejší lítání po obchodech si pořídil jen jednu věc: černou koženou kravatu. Nemilosrdně jsem ho tím škádlila, že zrovna on se svým dokonalým smyslem pro módu skočí na něco takového.

Přistihl mě, jak se na ni dívám. „Co je? Pořád se ti nelíbí moje kravata? Myslím, že se dobře hodí k těm emo džínům a ještěrčí bundě.”

„Cary”, rty mi zacukaly, „ty si můžeš obléct cokoliv.”

To byla pravda. Cary mohl mít na sobě jakýkoli styl, což byla výhoda sošného, nohatého těla a obličeje, který by rozplakal i anděla.

Položila jsem ruku na jeho neklidné prsty. „Jsi ty nervózní?”

„Trey včera večer nezavolal,” mumlal. „A slíbil to.”

Konejšivě jsem mu stiskla ruku. „Je to jen jeden vynechaný hovor, Cary. Určitě to neznamená nic vážného.”

„Mohl zavolat dneska ráno,” namítal. „Trey není flink jako ti ostatní, se kterými jsem chodil. Ten by nezapomněl zavolat, což znamená, že prostě nechce.”

„Krysa je to. Postarám se, aby tě mockrát vyfotili, jak vypadáš sexy, nóbl a pohodově, abys ho měl v pondělí čím mučit.”

Ústa mu zacukala. „Ó, zrádná ženská mysli. Škoda, že tě dneska neuvidí Cross. Málem jsem si ucvrnknul, když jsi vyšla v těch šatech ze svého pokoje.”

„Fúúúj!” plácla jsem ho po rameni a předstírala, že se mračím, když se rozesmál.

Šaty nám oběma připadaly dokonalé, když jsme je uviděli. Byly střižené v klasickém stylu zahradních slavností, přiléhavý živůtek a od pasu rozšířená sukně po kolena. Dokonce byly z bílého květovaného hedvábí. Jenže tím veškerá podobnost se zahradní slavností končila.

Šaty neměly ramínka, byly podšité saténovými spodničkami, střídavě černou a karmínovou, které jim dodávaly objem a červené kožené květy, jimiž byl živůtek ozdoben, vypadaly jako hříšné větrníky. Cary mi vybalil ze skříně červené lodičky od Jimmyho Choo s volnou špičkou a dokonalý outfit skvěle doplňovaly rubínové visací náušnice. Rozhodli jsme, že si nechám vlasy rozpuštěné přes ramena pro případ, že bychom po příjezdu zjistili, že klobouky jsou povinné. Celkově jsem si připadala pěkná a sebejistá.

Clancy nás provezl impozantní branou s monogramem a podle pokynů komorníka zahnul na kruhovou příjezdovou cestu. Cary a já jsme vystoupili u vchodu. Kamarád mě vzal pod paží, protože se mi podpatky zabořily do šedomodrého štěrku, jímž byla vysypaná pěšina vedoucí k domu.

Po příchodu do Vidalova rozlehlého tudorovského sídla nás vřele uvítala Gideonova rodina, seřazená v uvítací řadě, matka, otčím, Christopher a jeho sestra.

Prohlédla jsem si je s myšlenkou, že Vidalova rodina by mohla vypadat dokonaleji, jen kdyby s ní v řadě stál i Gideon. Jeho matka a sestra byly stejně vybarvené jako on, obě se honosily stejnými obsidiánovými vlasy a hustými řasami stínícími modré oči. Obě byly krásné a jemné. „Evo!” Gideonova matka si mě k sobě přitáhla a políbila vzduch nad oběma mými tvářemi. „Mám náramnou radost, že tě konečně poznávám. Ty jsi ale nádherná! A ty šaty. Hrozně se mi líbí.”

„Děkuju.”

Rukama mi přejela po vlasech, uchopila do dlaní mou tvář a pak mi sjela po ramenou. Těžko se mi to snášelo, protože dotýkání pro mě někdy bylo spouštěčem úzkosti, zvlášť když šlo o cizí osobu. „Ty vlasy máš přirozeně blond?”

„Ano,” odvětila jsem polekaná a zmatená tou otázkou. Kdo klade takovéhle otázky cizím lidem?

„To je fascinující. No, vítejte. Doufám, že se budete skvěle bavit. Jsme moc rádi, že jste přišli.” S podivně znepokojeným pocitem jsem byla ráda, když se její pozornost přesunula a zaměřila na Caryho.

„A vy jste určitě Cary,” šveholila. „A to jsem si byla jistá, že moji dva kluci jsou nejkrásnější na celém světě. Vidím, že v tom jsem se mýlila. Vy jste prostě božský, mladý muži.”

Cary zazářil svým megawattovým úsměvem. „Á myslím, že jsem se zamiloval, paní Vidalova.” Hrdelně a radostně se zasmála. „Prosím. Říkej mi Elizabeth. Nebo Lizzie, jestli si troufáš.” Odvrátila jsem pohled a zjistila, že mou ruku drží Christopher Vidal senior. V mnohém ohledu mi připomínal svého syna, měl stejné šikmé zelené oči a chlapecký úsměv. Jinak byl příjemným překvapením. Měl na sobě plátěné kalhoty, mokasíny a kašmírové sako, takže se podobal spíš univerzitnímu profesorovi než řediteli nahrávací společnosti.

„Evo. Smím ti říkat Evo?”

„Prosím.”

„Já jsem Chris. Trochu snáz se pak odlišuji od Christophera.” Naklonil hlavu ke straně a prohlížel si mě očima schovanýma za legrační mosazné brejličky. „Už vidím, proč je do vás Gideon tak poblázněný. Oči máte šedé jako bouřková mračna, a přesto jsou tak jasné a přímé. Nejkrásnější oči, co jsem kdy viděl, kromě očí mé ženy.”

Zarděla jsem se. „Děkuju.”

„Přijde Gideon?”

„Pokud vím, tak ne.” Proč jeho rodiče neznají odpověď na takovou otázku?

„Vždycky doufáme.” Pokynul k čekajícímu sluhovi. „Prosím, vydejte se dozadu na zahradu a buďte tu jako doma.”

Christopher mě uvítal objetím a polibkem na tvář, zatímco Gideonova sestra Ireland si mě změřila s nasupeností, jaké jsou schopni jedině puberťáci. „Ty jsi blondýna,” řekla.

Jéžiš. Je Gideonova záliba v tmavovlasých ženách sakra nějaký zákon, nebo co? „A ty jsi moc hezká bruneta.”

Cary mi nabídl rámě, které jsem s povděkem přijala.

Na odchodu se mě tiše zeptal: „Splnili tvé očekávání?”

„Máma možná. Otčím ne.” Ohlédla jsem se přes rameno na elegantní krémové pouzdrové šaty Elizabeth Vidalové, dlouhé až k zemi, pod nimiž vynikala její vnadná postava. Říkala jsem si, jak málo vím o Gideonově rodině.„Jak může z kluka vyrůst podnikatel, který převezme rodinný podnik svého otčíma?”

„Crossovi patří podíly na Vidal Records?”

„Většinový podíl.”

„Hmm. Možná to vykoupil?” nadhodil. „Pomocná ruka v těžkých časech hudebního průmyslu?”

„Proč mu nedal prostě jen peníze?” uvažovala jsem.

„Protože je mazaný obchodník?”

Ostře jsem vydechla, zaplašila otázku a vyčistila si hlavu. Jsem na večírku kvůli Carymu, ne kvůli Gideonovi, a na to nesmím přestat v žádném případě myslet.

Jakmile jsme vyšli ven, nalezli jsme v zadní části zahrady velkou, složitě zdobenou markýzu. Ačkoliv bylo dost krásně, abychom mohli zůstat venku na slunci, našla jsem místo u kulatého stolu, zakrytého bílým damaškovým ubrusem.

Cary mě poplácal po rameni. „Odpočívej. Já jdu navazovat důležité kontakty.”

„Jen do nich.”

Vzdálil se, soustředěný na svůj cíl.

Usrkávala jsem šampaňské a povídala si s každým, kdo se u mě zastavil, aby navázal hovor. Na večírku byla spousta umělců, jejichž nahrávky jsem znala, a kradmo jsem je sledovala, trochu uhranutá přítomností hvězd. Přes veškerou eleganci prostředí a nesčetné množství sloužících panovala celkově ležérní a uvolněná atmosféra.

Užuž jsem se začínala bavit, když z domu na terasu vyšel někdo, koho jsem doufala, že už nikdy neuvidím: Magdalenr Perezová. Vypadala fenomenálně v růžové sifonové róbě, která se jí vznášela kolem kolen.

Jakási ruka mi spočinula na rameni a stiskla. Srdce se mi rozbušilo, protože se mi vybavil ten večer, kdy jsme zašli s Carym do Gideonova klubu. Jenže postava, která ke mně tentokrát přistoupila, patřila Christopherovi.

„Ahoj, Evo.” Přitáhl si židli vedle mě, opřel se lokty o kolena a naklonil se ke mně. „Bavíš se? Moc se nedružíš.”

„Bavím se ohromně.” Aspoň až dosud. „Děkuju, žes mě pozval.”

„Děkuju, žes přišla. Rodiče jsou celí nadšení, že jsi tady. Já samozřejmě taky.” Jeho slova mě přiměla k úsměvu, stejně jako jeho kravata, celá potištěná obrázky vinylových desek. „Nemáš hlad? Ty krabí jednohubky jsou prostě skvělé. Vezmi si, až ponesou kolem tác.”

„To udělám.”

„Dej mi vědět, kdybys něco potřebovala. A ušetři si pro mě jeden tanec.” Mrkl a pak vyskočil a zmizel.

Jeho místo zaujala Ireland, která se naaranžovala s nacvičenou elegancí absolventky dívčí školy. Vlasy jí splývaly v jediném pramenu až k pasu a krásné oči se dívaly přímo způsobem, který jsem musela ocenit. Vypadala na svých sedmnáct let velmi zkušeně. „Ahoj.”

„Nazdar.”

„Kde je Gideon?”

Pokrčila jsem nad tou příšerně neomalenou otázkou rameny. „Nevím jistě.”

Moudře kývla. „On umí být samotář.”

„Vždycky byl takový?”

„Nejspíš. Odstěhoval se, když jsem byla malá. Miluješ ho?”

Dech se mi na vteřinu zastavil. Zprudka jsem ho vypustila z plic a řekla prostě:„Ano.”

„Já si to myslela, když jsem viděla to video, kde jste byli vy dva v Bryant Parku.” Kousla se do plného dolního rtu. „Je zábavný? Víš jako kamarád?”

„Aha. No ” Panebože. Zná tady vůbec někdo Gideona? „Neřekla bych, že je zábavný, ale člověk se s ním nikdy nenudí.”

Orchestr přestal ladit a začal hrát a vedle mě se jako zázrakem objevil Cary.„Je čas se předvést, Ginger.”

„Vynasnažím se, Frede.” Usmála jsem se na Ireland. „Omluv mě na minutku.”

„Tři minuty, čtyřicet vteřin,” opravila mě a předvedla tak rodinnou zběhlost v hudebních skladbách.

Cary mě dovedl na prázdný taneční parket a spustil rychlý foxtrot. Chviličku mi trvalo, než jsem se do toho dostala, protože jsem byla už několik dní ztuhlá a sevřená zoufalstvím. Pak naskočila souhra dávných tanečních partnerů a klouzali jsme po parketu plavnými kroky. Když hlas zpěváka utichl spolu s hudbou, zastavili jsme se celí zadýchaní. Potlesk nás příjemně překvapil. Cary se elegantně uklonil a já se přidržela jeho ruky a udělala pukrle.

Zvedla jsem hlavu, napřímila se a zjistila, že přede mnou stojí Gideon. Polekaně jsem se zapotácela o krok dozadu. Byl těžce nedostatečně oděn v džínsách a bílé košili, vytažené z kalhot, rozhalené u krku a s vyhrnutými rukávy, ale byl tak zatraceně pěkný, že stejně zastiňoval všechny ostatní přítomné muže.

Obrovská touha, kterou jsem pocítila při pohledu na něj, mě úplně překonala. Vzdáleně jsem vnímala, jak zpěvák orchestru táhne Caryho pryč, ale nedokázala jsem odtrhnout pohled od Gideona, jehož divoce modré oči se vpalovaly do mých.

„Co tady děláš?” vyštěkl zamračeně.

Přikrčila jsem se před jeho hrubostí. „Prosím?”

„Nemáš tady být.” Popadl mě za loket a začal mě táhnout směrem k domu.„Já tě tady nechci.”

Kdyby mi plivl do tváře, nemohlo by mě to víc zničit. Vyškubla jsem mu ruku a rázně kráčela k domu s hlavou vysoko vztyčenou a přitom jsem se modlila, abych to stihla do soukromí auta a Clancyho ochranitelského pohledu dřív, než mi vytrysknou slzy.

Za sebou jsem slyšela, jak nějaký velitelský ženský hlas volá Gideonovo jméno, a vyslala jsem k nebesům modlitbu, aby ho ta žena zdržela dost dlouho, než se odtud dostanu bez dalšího střetnutí.

Už jsem myslela, že to přece jen stihnu, když jsem procházela chladným interiérem domu. „Evo, počkej.”

Ramena se mi nahrbila pod zvukem Gideonova hlasu. Nechtěla jsem se na něj ani podívat. „Ztrať se. Trefím ven sama.”

„Ještě jsem neskončil “

„Já ano!” otočila jsem se k němu na patě. „Takhle se mnou mluvit nebudeš. Co si to dovoluješ? Myslíš, že jsem přišla kvůli tobě? Že jsem doufala, že tě uvidím a že mi hodíš nějakou zatracenou kost nebo zbytky ze stolu nějaké ubohé znamení, že bereš mou existen-ci na vědomí? Možná bych tě dokázala i přemluvit k nějaké sprosťácké rychlovce někde v koutě, jak bych se žalostně snažila získat tě nazpátek?”

„Kušuj, Evo.” Jeho pohled byl řeřavě horký, čelist měl tvrdou a napjatou.„Poslouchej mě ” „Jsem tu jen proto, že mi bylo řečeno, že ty tu nebudeš. Jsem tu kvůli Carymu a jeho kariéře. Takže se můžeš vrátit ke společnosti a úplně na mě zase zapomenout. Ujišťuju tě, že až vyjdu ze dveří, nechám za sebou i tebe.”

„Drž hubu, krucinál.” Chytil mě za lokty a zatřepal mnou tak prudce, až mi scvakly zuby. „Prostě kušuj a nech mě mluvit.”

Vrazila jsem mu facku, až se mu otočila hlava. „Nesahej na mě.”

Gideon zavrčel, přitáhl mě k sobě a prudce políbil, až mi pohmoždil rty. Ruku měl v mých vlasech, drsně je svíral, držel mě, abych se nemohla odvrátit. Kousla jsem ho do jazyka, který

mi agresivně vrazil do úst, pak do dolního rtu, ucítila jsem chuť krve, ale nepřestával. Strkala jsem ho do ramen ze všech sil, ale nedokázala jsem se ho zbavit.

Zatracený Stanton! Nebýt jeho a mé šílené matky, měla bych už v kapse pár lekcí krav magy Gideon mě líbal, jako by umíral hlady touhou po mně, a můj odpor začínal tát. Voněl tak hezky, tak známě. Jeho tělo se k mému dokonale hodilo. Bradavky mě zradily, ztuhly, a v lůně se mi začal hromadit pomalý, horký pramínek vzrušení. Srdce mi bušilo v hrudi.

Bože, toužila jsem po něm. Dychtění nezmizelo ani na minutu.

Zvedl mě v náručí. Uvězněna jeho pevným stiskem jsem sotva dýchala a hlava se mi začínala točit. Když mě nesl ze dveří a zavřel je za sebou kopnutím, nezmohla jsem se na víc než na chabý zvuk protestu.

Ocitla jsem se přitisknutá k těžkým skleněným dveřím na druhé straně knihovny, přimáčknutá Gideonovým tvrdým a silným tělem. Paží kolem mého pasu klouzal níž, jeho ruka se mi hroužila pod sukně a nalézala křivky zadečku, obalené krajkovými francouzskými kalhotkami. Prudce k sobě přitiskl mé kyčle, abych cítila, jak je tvrdý, jak je vzrušený. Pohlaví se mi chvělo touhou a bolestnou prázdnotou.

Veškerá obrana mě opustila. Paže mi klesly k bokům, dlaně se přitiskly na sklo. Cítila jsem, jak z jeho těla mizí křehké napětí, když jsem povolovala a kapitulovala, tlak jeho úst povolil a jeho polibek se změnil ve vášnivé přemlouvání.

„Evo,” vydechl bručivě. „Nebraň se mi. To nesnesu.”

Oči se mi samy zavřely. „Pusť mě, Gideone.”

Přitiskl se tváří k mě, jeho dech mi v prudkých a rychlých poryvech vanul do ucha. „Nemůžu. Vím, že jsi znechucená tím, co jsi tuhle v noci viděla co jsem se sebou dělal “

„Gideone, to ne!” Panebože. Copak si myslí, že jsem ho opustila kvůli tomu?„Proto ne ” „Přicházím bez tebe o rozum.” Rty mu klouzaly po mé šíji, jazykem se dotýkal uhánějícího pulsu. Přisál se k mé pokožce a mě prozářila rozkoš. „Nemůžu myslet. Nemůžu pracovat ani spát. Tělo mě bolí touhou po tobě. Dokážu, abys mě zase chtěla, Anděli. Dovol mi to zkusit.” Slzy mi vyhrkly a horce stékaly po tváři. Dopadly mi na ňadra a on je slízal.

Jak se mám někdy vzpamatovat, jestli se bude se mnou zase milovat? Jak přežiju, když se to nestane?

„Nikdy jsem tě nepřestala chtít,” šeptala jsem. „Nemůžu přestat. Ale ty mi ubližuješ, Gideone. Máš sílu mi ubližovat jako nikdo jiný.”

Upřel na mou tvář přísný a zmatený pohled. „Já ti ubližuju? Jak?”

„Lhal jsi mi. Uzavřel ses přede mnou.” Uchopila jsem jeho tvář do dlaní, potřebovala jsem, aby tuhle jedinou věc pochopil bez ptaní. „Tvá minulost nemá tu sílu, aby mě zahnala. To můžeš udělat jen ty, a tys to udělal.”

„Nevěděl jsem, co dělat,” sípal. „Nikdy jsem nechtěl, abys mě takhle viděla “

„To je právě ta potíž, Gideone. Chci vědět, kdo jsi, to dobré i to špatné, a ty chceš přede mnou některé části sebe skrývat. Jestli se neotevřeš, ztratíme se cestou jeden druhému a já to nedokážu přijmout. Už teď to sotva zvládám. Poslední čtyři dny svého života jsem sotva lezla. Ještě týden, měsíc Vzdát se tě, to by mě zničilo.”

„Můžu tě pustit dál, Evo. Snažím se. Ale tvá první reakce, když něco pohnojím, je útěk. Děláš to pokaždé a já nesnesu pocit, že pokaždé, když udělám nebo řeknu něco špatně, otočíš se a zdrhneš.”

Ústa měl něžná, když svými rty přejížděl sem a tam po mých. Nehádala jsem se s ním. Jak jsem mohla, když měl pravdu?

„Doufal jsem, že přijdeš sama,” šeptal, „ale už to nemůžu vydržet. Odnesu tě odtud, jestli budu muset. Udělám, co je třeba, abys se mnou zase byla v jedné místnosti, abychom si to vyříkali.”

Srdce mi zaškobrtalo. „Ty jsi doufal, že se vrátím? Já myslela Vrátil jsi mi klíče. Myslela jsem, že je mezi námi konec.”

Odtáhl se, tvář staženou do zuřivých vrásek. „Mezi námi nikdy nebude konec, Evo.” Hleděla jsem na něj a srdce mě bolelo jako otevřená rána nad jeho krásou, nad jeho utrpením a bolestí, bolestí, kterou jsem do jisté míry způsobila já.

Stoupla jsem si na špičky, chytila do dlaní jeho husté hedvábné vlasy a políbila zarudlý otisk ruky, který jsem zanechala na jeho tváři.

Gideon poklesl v kolenou, abychom byli stejně vysoko, dech z něj vycházel chraplavě a nerovnoměrně. „Udělám, co chceš, co potřebuješ. Cokoli. Jen mě vezmi zpátky.”

Možná mě měly hlubiny jeho touhy vyděsit, ale cítila jsem vůči němu úplně stejnou šílenou vášeň.

Sjela jsem mu rukama po hrudi ve snaze zkonejšit jeho chvění. Sdělila jsem mu tvrdou pravdu. „Zřejmě se nedokážeme přestat trápit navzájem. Nemůžu ti to pořád dělat, a ty nemůžeš pořád procházet těmihle šílenými výkyvy. Potřebujeme pomoc, Gideone. Jsme těžce dysfunkční.”

„V pátek jsem byl u doktora Petersena. Přijme mě jako pacienta a, pokud souhlasíš, přijme nás oba jako pár. Usoudil jsem, že když mu dokážeš důvěřovat ty, můžu to zkusit taky.” „Doktora Petersena?” Vzpomněla jsem si na krátké leknutí, které jsem pocítila, když jsem zahlédla černé Bentley SUV ve chvíli, kdy Clancy odjížděl od doktorovy ordinace. Tehdy jsem si říkala, že přání je otcem myšlenky. Koneckonců, po New Yorku jezdí nespočet černých SUV. „Tys mě sledoval.”

Hruď se mu rozšířila hlubokým nádechem. Nepopřel to.

Spolkla jsem hněv. Mohla jsem si jen představovat, jak pro něj bylo hrozné, být na něčem, na někom, tak závislý, a současně to nemoci ovládat. Nejdůležitější byla v té chvíli jeho ochota pokusit se o nápravu a skutečnost, že to nejsou pouhé řeči. Opravdu vykonal potřebné kroky. „Bude to spousta práce, Gideone,” varovala jsem ho.

„Práce se nebojím.” Neklidně se mě dotýkal, rukama mi klouzal po stehnech a hýždích, jako by pro něj laskání mé nahé pleti bylo stejně nutné jako dýchání.„Jen se bojím, abych tě neztratil.”

Přitiskla jsem se lící k jeho. Doplňovali jsme se navzájem. I teď, když po mně jeho ruce majetnicky přejížděly, cítila jsem, jak v duši roztávám, zoufalou úlevu z toho, že mě konečně objímá muž, který chápe a uspokojuje mé nejhlubší, nejintimnější tužby.

„Potřebuju tě.” Jeho ústa se mi sunula po líci a dolů po hrdle. „Potřebuju být v tobě ” „Ne. Můj Bože. Tady ne.” Ale můj protest zněl chabě i vlastním uším. Chtěla jsem ho kdykoli, kdekoli, jakkoli

„Musí to být tady,” zamumlal a padl na kolena. „Musí to být tady a teď.”

Odřel mi pokožku, když rozerval krajkoví mých kalhotek, pak mi vyhrnul sukně k pasu a lízal štěrbinku, jazykem oddělil záhyby, aby mohl přejíždět můj tepající klitoris.

Zajíkla jsem se a pokusila odtáhnout, ale nebylo kam, za zády jsem měla dveře a před sebou chmurně odhodlaného Gideona, který mě jednou rukou nepřestával přidržovat, zatímco druhou si zvedl mou levou nohu přes rameno, aby mě rozevřel svým vroucným ústům. Hlava mi bouchala o sklo, žár pulzoval v krvi od místa, kde mě jeho jazyk přiváděl k šílenství. Napínala jsem nohu na jeho zádech, nutila ho jít blíž, dlaněmi jsem tiskla jeho hlavu, abych si ho přidržela, když jsem se mu zhoupla vstříc. Dotek hebkých saténových pramínků jeho vlasů na citlivé pokožce vnitřní strany stehen, to byla provokace sama o sobě, zvyšovala mé vnímání všeho kolem

Byli jsme v domě Gideonových rodičů, uprostřed večírku, navštíveného desítkami slavných lidí, a on tu klečel, dychtivě mručel, lízal a sál mou kluzkou, rozbolavělou skulinku. Přesně věděl, jak na mě, věděl, co mám ráda a co potřebuju. Chápal mou přirozenost, což bylo daleko víc než jeho neuvěřitelné orální dovednosti. Obojí dohromady to bylo ničivé a návykové.

Tělo se mi zachvělo, víčka ztěžkla hříšnou rozkoší. „Gideone Děláš mi to tak úžasně.”

Jeho jazyk se třel zas a znova o svírající se vstup do mého těla, škádlil mě, nutil nestoudně se třít o jeho pohyblivá ústa. V dlaních držel můj obnažený zadeček, hnětl, naváděl mě na jazyk, který do mě vrážel. V tom, jak chamtivě si mě užíval, byla zbožná úcta, nezaměnitelný pocit, že se koří mému tělu, že rozkoš, kterou mu dává a současně ji z něj čerpá, je pro něj stejně životně důležitá jako krev, jež mu koluje v žilách.

„Ano,” zasykla jsem s pocitem, že orgasmus se blíží. Byla jsem omámená šampaňským a horkou vůní Gideonovy pokožky, smíšenou s mým vlastním vzrušením. Prsa se mi napínala neuvěřitelně tísnivým sevřením podprsenky bez ramínek, tělo se mi chvělo na pokraji zoufale vytouženého orgasmu. „Už je to moc blízko.”

Zahlédla jsem pohyb na protější straně místnosti a ztuhla, pohled upřený do Magdaleniných očí. Stála hned za dveřmi, zkoprnělá uprostřed kroku, a zírala vytřeštěnýma očima a s otevřenými ústy na zátylek Gideonovy pohybující se hlavy.

On však byl buď lhostejný, nebo příliš rozvášněný, než aby se o to staral. Jeho rty obkroužily můj klitoris a tváře se mu propadly. Rytmicky sál, masíroval ten hypersenzitivní kousek mého těla špičkou jazyka.

Všechno se ve mně divoce sevřelo, pak uvolnilo v divokém výbuchu rozkoše.

Orgasmus mě zalil jako spalující vlna. Vykřikla jsem a nepříčetně pumpovala boky vstříc jeho ústům, ztracena v prvotním spojení mezi námi dvěma. Gideon mě držel, když mi zeslábla kolena, a dotýkal se něžně jazykem mého rozechvělého těla, dokud poslední třas nepominul. Když jsem zase otevřela oči, byli jsme už bez obecenstva.

Gideon kvapně vstal, zvedl mě a odnesl na pohovku. Položil mě na ni a pak mi zvedl boky tak, aby spočívaly na područce, s prohnutou páteří.

Zvědavě jsem ho pozorovala. Proč mě prostě neohne a neopíchá zezadu?

Pak si rozerval poklopec a vytáhl svůj velký, krásný penis, a mně bylo jedno, jak se mě zmocní, jen když to udělá. Zavzdychala jsem, když do mě vjel, mé tělo se ze všech sil snažilo pojmout tu nádhernou plnost, po které jsem prahla. Gideon pohyboval mými boky vstříc svým mocným výpadům a drtil mé jemné pohlaví brutálním, silným sloupcem tuhé svaloviny, pohled temný a majetnický. Dech z něj vycházel s primitivními steny pokaždé, když se dostal až na dno mého lůna.

Unikl mi chvějivý sten, tření jeho výpadu probudilo mou neukojitelnou touhu, aby mě píchal do bezvědomí. On. Jedině on.

Ještě pár pohybů a hlava mu klesla dozadu, zajíkavě ze sebe vypravil mé jméno, zavlnil boky, aby mě popohnal k šílenému chvatu. „Zmáčkni mě, Evo. Zmáčkni mi ptáka.”

Když jsem poslechla, byl trhaný vzdech, který vydal, tak erotický, až se mi pohlaví rozechvělo rozkoší. „Jo, Anděli přesně takhle.”

Sevřela jsem se kolem něj a on zaklel. Jeho pohled vyhledal můj, oslnivá modř zastřená sexuální euforií. Křečovité záchvěvy lomcovaly jeho mohutnou postavou a následoval bolestný zvuk extáze. Jeho úd se ve mně zaškubal, jednou, dvakrát, a pak následovalo dlouhé a prudké vyvrcholení, horké tryskání do svíravých hlubin mého těla.

Neměla jsem čas na další vyvrcholení, ale na tom nezáleželo. Sledovala jsem ho se zbožným obdivem a ryze ženskou vítězoslávou. Já jsem ta, která s ním tohle dokáže.

V okamžicích orgasmu mi patřil stejně bezvýhradně, jako jsem já patřila jemu.

Kapitola šestnáctá

Gideon na mě klesl, vlasy se mu svezly dopředu a šimraly mě na hrudi, ztěžka oddechoval. „Panebože. Bez tohohle nevydržím ani den. I ty hodiny strávené v práci jsou moc dlouhé.” Hrábla jsem mu prsty až ke kořínkům potem zvlhlých vlasů. „Taky jsi mi chyběl.”

Přitiskl se tváří k mým ňadrům. „Když nejsi se mnou, je mi Už neutíkej, Evo. Nesnesu to.” Zvedl mě, takže jsem stála před ním, svůj úd ve mně nechal, dokud jsem se nedotkla podpatky parketové podlahy. „Pojeď teď se mnou domů.”

„Nemůžu tady nechat Caryho.”

„Tak ho vytáhni s námi. Psst Než něco namítneš: jestli chce z tohohle večírku něco získat, můžu to zařídit. Tím, že je tady, ničeho nedosáhne.”

„Třeba se baví.”

„Nechci tě tady.” Náhle vypadal nepřítomně, až příliš ovládal svůj hlas.

„Víš, jak mě bolí, když to říkáš?” vykřikla jsem tiše, hruď se mi sevřela bolestí.„Co je na mně špatného, že mě nechceš pustit do své rodiny?”

„Anděli, to ne.” Objal mě, konejšivě mi hladil záda. „Na tobě není špatného nic. To tenhle dům. Nechci nemůžu tu být. Chceš vědět, o čem se mi zdává? O tomhle domě.”

„Aha.” Žaludek se mi sevřel obavou a zmatkem. „Promiň. To jsem nevěděla.”

Cosi v mém hlase ho zlákalo, aby mi vtiskl polibek mezi obočí. „Dneska jsem byl na tebe hrubý. Promiň. Jsem nervózní a rozčilený, když jsem tady, ale to není omluva.”

Uchopila jsem jeho tvář do dlaní a zadívala se mu do očí. Uviděla jsem bouřlivé emoce, které byl tak zvyklý skrývat. „Už se nikdy neomlouvej, když budeš sám sebou. Právě to chci. Chci být tvůj přístav bezpečí, Gideone.”

„To jsi. Ani nevíš, jak moc, ale najdu si způsob, jak ti to povědět.” Opřel si čelo o mé. „Pojďme domů. Něco jsem ti nakoupil.”

„Ale? Miluju dárky.” Zvlášť když jsou od přítele, který o sobě prohlašuje, že není žádný romantik.

Opatrně ze mě začal vyjíždět. Šokovalo mě zjištění, jak jsem mokrá, jakou hojností mě zaplavil. Posledních několik centimetrů jeho údu vyklouzlo ven a semeno mi zmáčelo vnitřní stranu stehen. Okamžik nato spadly na parketovou podlahu mezi mýma rozkročenýma nohama dvě pořádné kapky.

„A do háje,” zasténal. „To je tak zatraceně sexy, že už mi zase stojí.”

Zadívala jsem se na drzou ukázku jeho mužnosti a pocítila horkost. „Po tomhle přece nemůžeš znova.”

„Houby nemůžu.” Uchopil mé pohlaví do dlaně a rozetřel tu kluzkost po mně, pokryl jí vnější pysky a vmasíroval ji do záhybů. Euforie se ve mně šířila jako teplo z dobré lihoviny, pocit spokojenosti, který vycházel výlučně z vědomí, že Gideon nalézá uspokojení ve mně a mém těle.

„Jsem s tebou jako zvíře,” šeptal. „Chci si tě označkovat. Chci tě vlastnit tak, abychom se nedali odloučit.”

Boky se mi začaly pohybovat při jeho slovech v malých kroužcích, a jeho dotek znovu roznítil touhu, kterou prve probudily pohyby jeho údu. Chtěla jsem vyvrcholit znovu, věděla jsem, že budu nešťastná, budu-li muset čekat, dokud se neocitneme v jeho posteli. S ním se ze mě taky stávalo smyslné stvoření, byla jsem tak fyzicky vyladěná na jeho vlnu a tak si jistá tím, že by mi nikdy fyzicky neublížil, až jsem se cítila svobodná.

Objala jsem jeho zápěstí prsty a jemně směrovala jeho ruku kolem svého boku tak, aby na mě sáhl zezadu. Lehce jsem ho kousla do brady, sebrala odvahu, kterou ve mně probudil, a zašeptala: „Dotýkej se mě tady prsty. Označkuj mě tam.”

Ztuhl, hruď se mu rychle zvedala a klesala. „To ne ” Hlas mu zesílil. „Anální hry nehraju, Evo.”

V jeho očích jsem spatřila něco temného a prchavého. Něco velmi bolestného.

Ze všech věcí, které máme společné

Syrová vášeň našeho chtíče zněžněla ve vlahou důvěrnost lásky. S pukajícím srdcem jsem se Gideonovi přiznala: „Já taky ne. Aspoň ne dobrovolně.”

„Tak proč?” Zmatek v jeho hlase mě hluboce dojal.

Objala jsem ho, přitiskla tvář k jeho rameni a naslouchala mírně zpanikařenému tlukotu jeho srdce. „Protože věřím, že tvůj dotek může vymazat Nathana.”

„Ach, Evo.” Jeho tvář se mi přitiskla k temeni hlavy.

Přitulila jsem se ještě víc. „Připadám si u tebe v bezpečí.”

Dlouhou chvíli jsme se objímali. Poslouchala jsem, jak se jeho tep zpomaluje a dech zklidňuje. Vdechovala jsem zhluboka a kochala se směsí jeho osobní vůně s prudkým chtíčem a ještě prudším sexem.

Když mi špička jeho prostředníčku sjela lehce jako pírko přes anální otvor, znehybněla jsem, mírně se odtáhla a pohlédla na něj. „Gideone?”

„Proč já?” zeptal se tiše, krásné oči potemnělé a zamžené. „Víš, že jsem v háji, Evo. Vidělas, co tu noc, co jsi mě probudila Vždyť jsi to viděla, krucinál. Jak mi můžeš takhle svěřit své tělo?”

„Věřím svému srdci a tomu, co mi říká.” Uhladila jsem mu podmračenou vrásku mezi obočím. „Můžeš mi vrátit moje tělo, Gideone. Věřím, že jsi jediný, kdo to dokáže.”

Zavřel oči a jeho vlhké čelo se dotklo mého. „Máš nějaké slovo, pojistku, Evo?”

Polekaně jsem se znovu odtáhla a zahleděla se do jeho tváře. Někteří členové naší psychoterapeutické skupiny vyprávěli o vztazích mezi dominantními a submisivními partnery. Někteří vyžadovali úplnou kontrolu nad věcí, aby se při sexu cítili bezpečně. Jiní se pohybovali na opačné straně hranice, shledávali, že svazování a ponižování uspokojuje jejich hluboko zakořeněnou potřebu cítit bolest, aby mohli prožívat rozkoš. Pro ty, kdo praktikovali tento životní styl, byla pojistka jednoznačným způsobem, jak říct „dost.” Ale já nechápala, jaký vztah by to mohlo mít ke mně a Gideonovi. „A ty?”

„Já ji nepotřebuju.” Jemné hlazení jeho prstu mezi mýma nohama už nebylo tak bojácné. Opakoval otázku: „Máš pojistku?”

„Ne. Nikdy jsem žádnou pojistku nepotřebovala. Misionářská, na pejska, kouření to jsou zhruba všechny moje postelové dovednosti.”

Po jeho jinak přísné tváři přeletěl závan pobavení. „Díky Bohu. Jinak bych to nepřežil.” A špička prstu mě dál masírovala a spouštěla temnou touhu. Tohle se mnou Gideon dokázal, přiměl mě zapomenout na všechno, co se stalo dřív. Neměla jsem s ním žádné negativní sexuální spouštěče, žádné zdráhání ani obavy. To mi dal. Já mu na oplátku chtěla dát tělo, které osvobodí od mé minulosti.

Vysoké stojací hodiny u dveří začaly odbíjet celou.

„Gideone, jsme tady dlouho. Někdo nás přijde hledat.”

Maličko přitlačil na mou citlivou růžici, sotva to bylo cítit. „Vážně by ti to vadilo?”

Prohnula jsem se v bocích vstříc tomu zvláštnímu dotyku. Byla jsem celá rozpálená nedočkavostí. „Nevadí mi nic, jen když se mě dotýkáš.”

Volnou rukou mi zvedl vlasy a přidržel je u kořínků, znehybnil mi hlavu. „Těšil tě někdy anál? Náhodou nebo úmyslně?”

„Ne.”

„A přesto mi věříš natolik, že mě o to žádáš.” Políbil mě na čelo, velice něžně, a roztíral mi přitom kluzkost svého semene mezi nohama až dozadu.

Chytila jsem ho za pásek. „Nemusíš “

„Ano, musím.” Jeho hlas zněl hříšně provokativně. „Jestli po něčem toužíš, tak ti to dám já. Všechny tvoje potřeby, Evo, musím plnit já. Ať mě to stojí, co stojí.”

„Děkuju ti, Gideone.” Mé boky se neklidně pohybovaly, zatímco mě dál něžně zvlhčoval. „Taky chci být tím, co potřebuješ.”

„Už jsem ti řekl, co potřebuju, Evo, ovládat. Chci, abys mě ovládala.” Přejížděl pootevřenými rty po mých sem a tam. „Žádáš mě, abych tě zavedl zpátky do bolavých míst, a já to udělám, jestli to potřebuješ. Ale musíme být nesmírně opatrní.”

„Já vím.”

„Důvěra je pro nás oba těžká. Jestli ji porušíme, můžeme všechno ztratit. Vymysli si slovo, které spojuješ s ovládáním. Tvou pojistku, Anděli. Vyber si ji.”

Tlak jediného prstu začal být naléhavější. Zasténala jsem: „Crossfire.”

„Hmm to se mi líbí. Velmi příhodné.” Jeho jazyk mi vjel do úst, sotva se dotkl mého a ustoupil. Prstem mi zas a znova objížděl poupátko, vtíral své semeno do svraštělé dírky, uniklo mu tiché zavrčení, když se napjala v němé prosbě o přídavek.

Když příště přitlačil na kroužek, vystrčila jsem zadeček a on do mě jemně vklouzl špičkou prstu. Pocit z toho vniknutí byl otřesně intenzivní.

Stejně jako předtím tížila mé tělo kapitulace, až jsem zmalátněla.

„Je to dobrý?” zeptal se Gideon chraplavě, když jsem mu ochabla v náručí.„Nemám přestat?” „Ne Nepřestávej.”

Postupně vnikal hlouběji a já se kolem něj zatínala, bezmocná reakce na pocit, že se cosi sune po citlivé tkáni. „Jsi těsná a horká,” šeptal. „A tak měkká. Nebolí to?”

„Ne. Prosím. Ještě.”

Gideon vytáhl prst až po špičku, pak ho vsunul až ke kloubu, zvolna a lehce. Zachvěla jsem se rozkoší, užaslá nad tím, jak je to příjemné, ten škádlivý kousek plnosti vzadu.

„Jaké to je?” zeptal se chraptivě.

„Dobré. Všechno, co mi děláš, je příjemné.”

Zase vytáhl a znovu vjel do hloubky. Předklonila jsem se a vystrčila boky dozadu, aby měl snazší přístup. Gideon sevřel v pěsti mé vlasy, odtáhl mi hlavu, aby se mohl zmocnit mých úst bujným, vlhkým polibkem. Naše otevřená ústa po sobě klouzala čím dál zběsileji, jak moje vzrušení narůstalo. Dotek Gideonova prstu v tom temně sexuálním místě, vnikajícího v onom jemném rytmu, mě přiměl houpat se dozadu, vstříc jeho zasouvání.

„Jsi moc krásná,” šeptal nekonečně něžným hlasem. „Hrozně rád ti dělám dobře. Hrozně rád sleduju tvé orgasmy.”

„Gideone.” Byla jsem ztracená, pohroužená v mocné radosti z toho, že mě objímá, že mě miluje. Čtyři dny o samotě mě poučily, jak bych byla nešťastná, kdyby se nám nepodařilo všechno vyřešit, jak nudný a bezbarvý by byl můj svět bez něj. „Potřebuju tě.”

„Já vím.” Olízl mi rty, až se mi zatočila hlava. „Jsem tady. Kundička se ti chvěje a stahuje. Zase se mi uděláš.”

Roztřesenýma rukama jsem sáhla mezi nás po jeho údu a shledala, že je tvrdý. Zvedla jsem si vrstvy spodniček, abych ho mohla zasunout do svého zmáčeného pohlaví. Vklouzl na několik centimetrů dovnitř, vestoje jsme nemohli dosáhnout hlubšího vniknutí, ale už jen to spojení stačilo. Ovinula jsem mu paže kolem ramen, zabořila tvář do jeho šíje a kolena mi zeslábla. Spustil ruku z mých vlasů, objal má záda a přitiskl mě k sobě.

„Evo, Anděli.” Tempo vnikání jeho prstu se zrychlilo. „Víš, co pro mě jsi?”

Jeho boky vrážely do mých, široký hřeben jeho penisu sladce masíroval citlivé místečko. „Ždímeš mi penis tímhle hladovým mačkáním. Udělám se ti. Až spustíš, budu s tebou.” Vzdáleně jsem vnímala bezmocné vzdechy, vycházející z mého hrdla. Smysly jsem měla přetížené Gideonovou vůní a žárem jeho pevného těla, dotekem jeho údu, který se ve mě třel, a prstu, vnikajícího do mého pozadí. Obklopoval mě, plnil, blaženě se mě zmocňoval v každém ohledu. Orgasmus se prudce blížil, duněl ve mně, zaplavoval mé lůno. Nebylo to jen fyzickou rozkoší, ale také vědomím, že Gideon byl ochoten riskovat. Zase. Kvůli mně. Jeho prst znehybněl a já vydala zasténání na znamení protestu.

„Pst,” zašeptal. „Někdo jde.”

„Ach, Bože! Prve tu byla Magdalene a viděla nás. Co jestli někomu řekla “

„Nehýbej se.” Gideon mě nepustil. Zůstal stát, jak byl, plnil mě zepředu i zezadu, jeho ruka mě hladila podle páteře a uhlazovala mi šaty. „Tvoje sukně všechno schovají.”

Zády ke vchodu místnosti jsem přitiskla planoucí tvář k jeho košili.

Dveře se otevřely. Nastala pauza, pak: „Je všechno v pořádku?”

Christopher. Cítila jsem se trapně, že se nemohu otočit.

„Samozřejmě,” řekl Gideon jakoby nic, chladně sebejistý. „Co chceš?”

K mé hrůze začal znovu přitlačovat a vytahovat prst. Ne hlubokými tahy jako prve, ale zvolna a mělce, aby to nebylo vidět na mých sukních. Protože jsem už tak byla horečně vzrušená a potácela se na pokraji orgasmu, zaryla jsem mu nehty do šíje. Napětí v mém těle, vzniklé Chrisovou přítomností v pokoji, jen zvýšilo erotické vnímání.

„Evo?” zeptal se Chris.

Těžce jsem polkla. „Ano?”

„Není ti nic?”

Gideon pozměnil postoj, takže se jeho úd ve mně pohnul a narazil na můj pulzující klitoris. „N-ne. Jen si povídáme. O večeři.” Zavřela jsem oči, protože špička Gideonova prstu přejížděla po tenké stěně, oddělující ho od penisu. Kdyby mi znovu šťouchl do klitorisu, vyvrcholila bych. Byla jsem příliš rozpálená, než abych to dokázala zarazit.

Gideonova hruď mi zavibrovala pod tváří, když promluvil. „Co kdybys mi řekl, co potřebuješ?” „Máma vás hledá.”

„Proč?” Gideon se znovu pohnul, zhoupl se vstříc mému klitorisu a současně rychle, hluboko vnikl prstem do zadního otvoru.

Vyvrcholila jsem. Protože jsem se bála, abych nezačala sténat rozkoší, která ze mě chtěla ven, zaryla jsem zuby do Gideonova pevného prsního svalu. Tiše zasténal a začal vrcholit, jeho pták se škubal a současně do mě pumpoval husté tryskání horkého semene.

Zbytek rozhovoru mi přehlušelo burácení vlastní krve v těle. Chris něco říkal, Gideon odpovídal a pak se dveře zase zavřely. Gideon mě zvedl, posadil na područku pohovky a začal vnikat mezi má roztažená stehna, aby dospěl ke konci orgasmu, vrčel mi do úst a dokončili jsme nejsyrovější, nejexhibicionističtější sexuální střetnutí mého života.

˙˙˙

Potom mě Gideon odvedl za ruku do koupelny, kde lehce namydlil žínku, očistil mě mezi nohama a pak věnoval tutéž péči svému pohlaví. To, jak se o mě staral, bylo mile intimní, dal-ší projev toho, že i když je jeho touha po mně primitivní, jsem mu vzácná.

„Nechci, abychom se ještě někdy hádali,” řekla jsem tiše, sedíc na křesílku v koupelně. Hodil žínku do skryté šachty na špinavé prádlo a zapnul si poklopec. Pak ke mně přistoupil, sjel mi chladnými špičkami prstů po líci. „My se nehádáme, Anděli. My se jen musíme naučit, abychom jeden druhého pekelně neděsili.”

„Říkáš to, jako by to bylo tak snadné,” zabrblala jsem. Nazvat někoho z nás panicem či pannou by bylo absurdní, ale přesto tomu tak po emocionální stránce je. Šátrali jsme v temnotách a byli přitom příliš dychtiví, zcela jsme vyšli ze svých hlubin a rozpaků, snažili jsme se zapůsobit a unikaly nám všechny jemné nuance.

„Snadné nebo těžké, to je jedno. Zvládneme to, protože musíme.” Hrábl mi prsty do vlasů, vnášel pořádek do rozcuchaných pramínků. „Probereme to doma. Myslím, že jsem objevil jádro našeho problému.”

Jeho přesvědčení a odhodlání ukonejšily neklid, který jsem pociťovala posledních několik dní. Zavřela jsem oči, uvolnila se a užívala si fyzické rozkoše z toho, jak si pohrával s mými vlasy. „Tvá matka se zřejmě polekala, že jsem blondýna.”

„Vážně?”

„Moje matka taky. Ne že jsem blondýna,” vysvětlovala jsem. „Že se o blondýnu zajímáš.” „Vážně?”

„Gideone?”

„Hmm, copak?” Políbil mě na špičku nosu a sjel mi dlaněmi po pažích.

„Já nejsem ten typ, co tě obyčejně zajímá, viď?”

Zvedl obočí. „Mám jediný typ: Evu Lauren Tramellovou. Tím to končí.”

Obrátila jsem oči v sloup. „Tak jo. Jak chceš.”

„Co na tom sejde? Jsem s tebou.”

„Nesejde na tom. Jsem jen zvědavá. Lidi se obvykle drží svého typu.”

Vstoupil mi mezi nohy a objal pažemi boky. „Mám štěstí, že jsem tvůj typ.”

„Gideone, ty nejsi žádný typ,” zapředla jsem. „Ty jsi samostatná kategorie.”

Zajiskřilo mu v očích. „Líbí se ti, co vidíš, ano?”

„Ty víš, že líbí, a právě proto bychom odtud vážně měli vypadnout, než se zase pustíme do sexu. Jsme jako králíci.”

Přitiskl tvář na mou a zamumlal: „Jedině ty mě dokážeš rozparádit na místě, kde mi vždycky naskakovala husí kůže. Děkuju, že jsi přesně to, co chci a potřebuju.”

„Ach, Gideone.” Objala jsem ho pažemi i nohama a přitiskla co nejblíž k sobě.„Přišel jsi sem kvůli mně, viď? Abys mě odvedl z tohohle domu, který nenávidíš.”

„Šel bych pro tebe i do pekla, Evo, a tohle je peklu zatraceně blízko.” Chraptivě vydechl. „Už jsem se chystal jít k tobě do bytu a odtáhnout tě s sebou, když jsem se dozvěděl, že jedeš sem. Musíš se držet co nejdál od Chrise.”

„Proč to pořád říkáš? Působí moc mile.”

Gideon se odtáhl, pročísl mi vlasy svými prsty. Oči dál upíral divoce do mých.„Zachází do extrému se sourozeneckou rivalitou a je tak nevyrovnaný, až je nebezpečný. Snaží se s tebou sblížit, protože ví, že skrze tebe mi může ublížit. V tom mi musíš důvěřovat.”

Proč je Gideon tak podezíravý vůči motivům svého nevlastního bratra? Určitě má dobrý důvod. Byla to další věc, se kterou se mi úplně nesvěřil. „Já ti důvěřuju. Samozřejmě že důvěřuju. Budu si udržovat odstup.”

„Děkuju.” Chytil mě kolem pasu, zvedl z pultu a postavil na nohy. „Dojdeme pro Caryho a padáme odtud.”

Vydali jsme se ruku v ruce zpátky ven. Byla jsem si nepříjemné vědoma toho, že jsme byli pryč velmi dlouho. Slunce zapadalo. A já neměla kalhotky. Moje zničené francouzské kalhotky vězely momentálně v přední kapse Gideonových džínů.

Pohlédl na mě, když jsme vstupovali do altánu. „Měl jsem ti to říct už prve. Vypadáš nádherně, Evo. Ty šaty jsou na tobě úžasné, a taky ty provokativní červené lodičky.” „No, očividně fungují jak mají.” Žďuchla jsem do něj ramenem. „Děkuju.”

„Za kompliment? Nebo za to opíchání?”

„Kuš,” pokárala jsem ho a zarděla se.

Za jeho temně sametovým smíchem se otočily všechny ženské hlavy na doslech, a taky několik mužských. Přitiskl mi naše spojené ruce k bedrům, přitáhl mě k sobě a mlaskavě políbil na ústa.

„Gideone!” Jeho matka k nám připlula s jiskřícíma očima a širokým úsměvem na půvabné tváři. „Jsem moc ráda, že jsi tady.”

Vypadala, jako by ho chtěla obejmout, ale držení jeho těla se nenápadně pozměnilo, vzduch kolem něj se nabil neviditelným elektrickým polem, které zahalilo i mě.

Elizabeth se prudce zastavila.

„Máti,” pozdravil ji s vroucností arktické bouře. „Za to, že jsem tady, můžeš poděkovat Evě. Přišel jsem, abych ji odvedl.”

„Ale ona se přece dobře baví, viď, Evo? Měl bys zůstat kvůli ní.” Elizabeth na mě hleděla s prosbou v očích.

Sevřela jsem v prstech Gideonovu ruku. Byl pro mě nejpřednější, o tom nikdy nebylo pochyb, ale nemohla jsem si pomoct, chtěla jsem vědět, proč je tak chladný vůči matce, která ho zjevně miluje. Její zbožňující pohled klouzal po tváři, která v sobě měla vlastní stíny, a hltavě se vpíjel do každičkého rysu. Jak dlouho to je, co se s ním naposled setkala osobně? Pak mě napadlo, jestli ho možná nemiluje příliš

Odporem mi ztuhla páteř.

„Evu do toho nepleť,” Gideon mě klouby prstů drbal na napjatých zádech.„Máš, cos chtěla, poznala jsi ji.”

„Co kdybyste třeba oba přišli koncem týdne na večeři?”

Odpověděl jen zdviženým obočím. Pak se jeho pohled odpoutal a zlákal s sebou i mou pozornost. Cary se právě vynořoval z labyrintu živých plotů s velmi známou princeznou popu, která do něj byla zavěšená. Gideon ho gestem přivolal.

„Ale Caryho ne!” protestovala Elizabeth. „On je duše tohohle večírku.”

„Já si říkal, že se ti asi bude líbit.” Gideon ukázal zuby v čemsi, co bylo na úsměv příliš ostré. „Jen měj na paměti, že je to Evin přítel, máti. Takže i můj.”

Obrovsky se mi ulevilo, když k nám Cary přistoupil a svým ležérním způsobem prolomil napětí.

„Hledal jsem tě,” řekl mi. „Doufal jsem, že už budeš připravená k odchodu. Měl jsem ten telefonát, na který jsem čekal.”

Při pohledu do jeho jiskřících očí jsem pochopila, že mu zavolal Trey. „Ano, jsme připravení.” Cary a já jsme obešli společnost, rozloučili se a poděkovali. Gideon setrval po mém boku jako majetnický stín, choval se klidně, ale značně povzneseně.

Všichni jsme kráčeli směrem k domu, když jsem zahlédla opodál Ireland, jak na Gideona upřeně hledí. Zastavila jsem se a vzhlédla k němu. „Dojdi pro sestru, ať se můžeme rozloučit.” „Cože?”

„Stojí nalevo od tebe.” Dívala jsem se doprava, abych zakryla své ponoukání před dívenkou, kterou jsem podezírala, že možná nejstaršího bratra zbožňuje jako hrdinu.

Přivolal Ireland rázným mávnutím ruky. Beze spěchu se přiloudala, na hezké tváři pečlivě nasazený výraz militantní nudy. Podívala jsem se na Caryho a potřásla hlavou, tyhle doby jsem si pamatovala až moc dobře.

„Poslyš,” stiskla jsem Gideonovi zápěstí. „Omluv se jí, že jste na sebe nenatrefili, když jsi tady byl, a že by ti mohla někdy zavolat, kdyby chtěla.”

Gideon po mně střelil nadutým pohledem. „Proč bychom na sebe měli natrefovat?” Třela jsem mu biceps, když jsem šeptala: „Všechno mluvení obstará ona, když dostane šanci.” Zamračil se. „Je to puberťačka. Proč bych jí měl dávat šanci, aby mi vymluvila díru do hlavy?” Stoupla jsem si na špičky a pošeptala mu do ucha: „Protože se ti za to odměním.”

„Ty máš něco za lubem.” Okamžik mě ostražitě pozoroval, pak mi vtiskl na rty rázný polibek a zavrčel: „Tak to necháme otevřené a řekněme, že se mi odměníš víckrát. Množství bude určeno následně.”

Kývla jsem. Cary se zhoupl na patách a ovinul si jeden ukazováček kolem druhého, znamení, které říkalo, máš ho omotaného kolem prstu.

Tak to taky má být, říkala jsem si, protože jsem ho měla omotaného kolem srdce.

˙˙˙

Překvapilo mě, když Gideon přijal od jednoho z komorníků klíče od svého Bentleye SUV. „ Ty řídíš? Kde je Angus?”

„Má volno.” Přitiskl mi nos ke spánku. „Chybělas mi, Evo.”

Uvelebila jsem se na předním sedadle vedle něj a on za mnou zavřel dveře. Když jsem si zapínala bezpečnostní pás, viděla jsem, jak se zastavil u kapoty a setkal se pohledem se dvěma muži, kteří čekali za hladkým černým sedanem Mercedes na konci příjezdové cesty.

Kývli a nastoupili do svého vozu. Když Gideon vyjížděl z Vidalovy příjezdové cesty, v těsné blízkosti nás následovali.

„Bezpečnostní opatření?” zeptala jsem se.

„Ano. Vyrážel jsem narychlo, když mi bylo řečeno, že jsi tady, a na chvíli mě ztratili z dohledu.” Cary jel domů s Clancym, a tak jsme Gideon a já zamířili rovnou k jeho střešní nástavbě. Přistihla jsem se, že mě pohled na Gideona za volantem vzrušuje. Ovládal přepychové vozidlo tak, jako ovládal všechno, sebejistě, agresivně a mistrně. Jel rychle, ale ne zbrkle, lehce zvládal zatáčky i rovné úseky malebné trasy zpátky do města. Nebyl skoro žádný provoz, teprve až když jsme se ocitli v zácpě na Manhattanu.

Dorazili jsme do jeho bytu, oba šli rovnou do hlavní koupelny a svlékli se, abychom se osprchovali. Jako by se mě nemohl přestat dotýkat, umyl mě Gideon od hlavy k patě, pak mě osušil ručníkem a zabalil do nového županu z vyšívaného bezového hedvábí s kimonovými rukávy. Nakonec si sám ze zásuvky vytáhl hedvábné kalhoty stejné barvy.

„Nedostanu kalhotky?” zeptala jsem se a myslela přitom na svou zásuvku sexy prádla. „Ne. Na zdi v kuchyni visí telefon. Stiskni tlačítko zrychleného vytáčení, jedničku, a řekni člověku, který to vezme, že chci, aby mi u Petera Lugera vyzvedl dvě porce mé obvyklé večeře.”

„No dobrá.” Vydala jsem se do obývacího pokoje a uskutečnila hovor a pak jsem šla hledat Gideona. Našla jsem ho v domácí pracovně, místnosti, kde jsem předtím ještě nebyla. Nejprve jsem si prostor pořádně neprohlédla, protože jediné osvětlení tvořil šikmo nastavený reflektorek na stěně a kancelářská lampa na psacím stole z leštěného dřeva. Vypadal veskrze smyslně a lákavě, jak se povaloval ve velkém černém koženém křesle. V ruce měl tulipánovou sklenici nějaké lihoviny, kterou zahříval v dlaních, a z krásy jeho napjatých bicepsů mi celým tělem projelo mravenčení, stejně jako z pevně vyrýsovaných svalů na břiše.

Upíral pohled na stěnu, osvětlenou reflektorkem, což upoutalo i mou pozornost. Polekala jsem se, když jsem uviděla, co na ní visí, obrovská koláž z našich zvětšených společných fotografií: obrázek našeho polibku na ulici před posilovnou náš snímek, pořízený při příjezdu na charitativní večeři záběr něžných dozvuků naší hádky v Bryant Parku Ohnisko uprostřed tvořil obrázek, pořízený, když jsem spala ve vlastní posteli, osvětlená jen svíčkou, kterou jsem nechala hořet kvůli němu. Byl to intimní, voyeuristický snímek, který vypovídal víc o fotografovi než o objektu.

Hluboce mě dojal důkaz, že se ho láska zmocňovala stejným tempem jako mě.

Gideon ukázal na sklenku, kterou mi už předtím nalil a postavil na okraj svého stolu. „Posaď se.”

Zvědavě jsem poslechla. Měl v sobě něco nového, byla v něm cílevědomost a klidné odhodlání spolu se skoro laserově přesným soustředěním.

Co ho do té nálady přivedlo? A co to znamená pro zbytek našeho večera?

Pak jsem uviděla malou fotografickou koláž v rámečku, ležící na desce stolu vedle mé sklenky, a obavy mě opustily. Rámeček byl hodně podobný tomu, který už stál na mém psacím stole, ale v tomhle byly tři fotky, na kterých jsem byla společně s Gideonem.

„Chci, aby sis to vzala do práce,” řekl tiše.

„Děkuju.” Poprvé po mnoha dnech jsem byla zase šťastná. Přitiskla jsem jednou rukou rámeček k hrudi a druhou zvedla sklenku.

Očima, které se třpytily, sledoval, jak si sedám. „Celý den mi posíláš polibky z toho obrázku, co mám na stole. Myslím, že je spravedlivé, abych se ti stejně připomínal já. My.”

Prudce jsem vydechla, tep jsem neměla docela rovnoměrný. „Na tebe ani na nás nikdy nezapomínám.”

„Nedovolil bych ti to, ani kdybys chtěla.” Gideon se zhluboka napil, hrdlo se mu při polykání pohybovalo. „Myslím, že jsem přišel na to, kde jsme udělali první chybný krok, ten, který vedl ke všem klopýtnutím, co následovala potom.”

„Ale?”

„Napij se armagnaku, Anděli. Myslím, že to budeš potřebovat.”

Opatrně jsem usrkla lihoviny, okamžitě ucítila pálení v hrdle a následovalo zjištění, že mi docela chutná. Lokla jsem si o trochu víc.

Gideon převaloval sklenku mezi dlaněmi, znovu se napil a zamyšleně se na mě zadíval. „Pověz mi, co bylo víc sexy, Evo: sex v limuzíně, když jsi velela ty, nebo sex v hotelu, když jsem velel já?”

Neklidně jsem poposedla, protože jsem si nebyla jistá, kam tenhle rozhovor povede. „Myslela jsem, že to, co se stalo v limuzíně, tě baví. Chci říct, dokud to probíhalo. Později očividně ne.” „Strašně se mi to líbilo,” řekl tiše a přesvědčeně. „Jak jsi vypadala v těch červených šatech, jak jsi sténala a říkala mi, jak je příjemné cítit v sobě můj penis, to budu mít před očima nadosmrti. Kdybys někdy v budoucnu chtěla být zase nahoře, jsem rozhodně pro.” Žaludek se mi sevřel. Svaly v ramenou se začaly zatínat. „Gideone, začínám se trochu lekat. Všechny ty řeči o pojistkách a kdo bude nahoře připadá mi to, jako by tenhle hovor vedl někam, kam se mi nechce.”

„Myslíš na svazování a bolest. Já mluvím o výměně nadvlády s oboustranným souhlasem.” Gideon mě soustředěně pozoroval. „Nechceš ještě brandy? Jsi hodně bledá.”

„Myslíš?” Postavila jsem prázdnou sklenici. „Zní to, jako bys mi chtěl říct, že jsi dominantní.” „Anděli, to už jsi přece věděla.” Jeho ústa se zvlnila mírným, sexy úsměvem.„Chci ti říct, že ty jsi submisivní.”

Kapitola sedmnáctá

Prudce jsem vstala.

„Nedělej to,” varoval mě s temným zapředením. „Ještě neutečeš. Ještě jsme neskončili.” „Nevíš, o čem mluvíš.” Být pod palcem někoho jiného — ztratit právo říci ne!, k tomu už nikdy nedojde. „Víš, čím jsem prošla. Potřebuju ovládat, stejně jako ty.”

„Sedni si, Evo.”

Zůstala jsem stát, jen abych si prosadila svou.

Jeho úsměv se rozšířil a já uvnitř celá roztála. „Máš vůbec představu, jak jsem do tebe blázen?” zaševelil.

„Blázen jsi, pokud si myslíš, že si nechám rozkazovat, zvlášť v oblasti sexu.”

„Ale jdi, Evo. Víš přece, že tě nechci bít, trestat, ubližovat ti, ponižovat tě nebo ti dávat rozkazy jako pejskovi. Takovou potřebu nemá ani jeden z nás.” Gideon se napřímil, předklonil a opřel se lokty o desku stolu. „Jsi to nejdůležitější v mém životě. Jsi mi drahá. Chci tě chránit a chci, aby ses cítila bezpečně. Proto o tom mluvíme.”

Panebože. Jak může být tak báječný a šílený současně? „Nepotřebuju, aby mě někdo ovládal!”

„Potřebuješ někomu věřit Ne. Zavři pusu, Evo. Počkáš, až domluvím.”

Můj protest se rozplynul v mlčení.

„Požádala jsi mě, abych znovu obeznámil tvé tělo s věcmi, které ti dřív ubližovaly a děsily tě. Neumíš si představit, co pro mě tvoje důvěra znamená, ani co by to se mnou udělalo, kdybych tu důvěru porušil. Nemůžu to riskovat, Evo. Musíme na to jít správně.”

Založila jsem si paže na prsou. „Nejspíš jsem úplně blbá. Já myslela, že náš sexuální život je parádní.”

Gideon postavil sklenici a pokračoval, jako bych nic neřekla. „Dneska jsi mě požádala, abych naplnil jednu tvou potřebu, a já souhlasil. Teď musíme “

„Jestli nejsem taková, jakou mě chceš, tak ven s tím!” Postavila jsem rámeček i sklenici dřív, než bych s nimi udělala něco, čeho bych pak litovala. „Nesnaž se to zkrášlovat “

Byl na druhé straně stolu u mě dřív, než jsem stihla klopýtavě couvnout o víc než dva kroky. Jeho ústa se pevně přitiskla k mým, jeho paže mě uvěznily. Stejně jako prve mě odnesl ke stěně a přitiskl mě u ní, rukama spoutal má zápěstí a zvedl mi je vysoko nad hlavu. Byla jsem v pasti, nemohla jsem nic, když podklesl v kolenou a otíral se o mou štěrbinu tuhou délkou své erekce. Jednou, dvakrát. Hedvábí se dotýkalo mého naběhlého klitorisu. Lehké kousnutí do zakryté bradavky mě celou rozechvělo, zatímco jsem se opájela čistou vůní jeho vlahé pokožky. Zajíkla jsem se a sesula do jeho objetí.

„Vidíš, jak snadno se podřídíš, když se ujmu velení?” Přejížděl rty oblouk mého obočí. „A je to příjemné, ne? Připadá ti, že to tak má být.”

„To není fér.” Zadívala jsem se na něj. Jak může čekat, že bych na něj reagovala jinak? I když jsem byla rozrušená a zmatená, bezmocně mě to k němu přitahovalo.

„Samozřejmě že je. Taky je to pravda.”

Bloudila jsem pohledem po nádherné hřívě inkoustových vlasů a jemně řezaných rysech jeho jedinečné tváře. Cítila jsem touhu tak prudkou, až to bolelo. Skrytá zranění v mém nitru mě jen tím víc nutila ho milovat. Byly chvíle, kdy mi bylo, jako bych v něm našla druhou půlku sebe.

„Nemůžu si pomoct, že mě vzrušuješ,” šeptala jsem. „Moje tělo je fyziologicky uzpůsobené, aby změklo a uvolnilo se, abys do něj mohl strčit toho svého velkého ptáka.”

„Evo. Buďme upřímní. Ty chceš, abych tě úplně ovládal. Je pro tebe důležité, abys mi mohla věřit, že se o tebe postarám. Na tom není nic špatného. Opak platí pro mě, potřebuju, abys mi věřila natolik, že se vzdáš nadvlády.”

Nemohla jsem přemýšlet, když se ke mně tiskl, mé tělo bolestně vnímalo každičkou pevnou píď jeho těla. „Já nejsem submisivní.”

„Se mnou jsi. Když se ohlédneš zpátky, uvidíš, že ses mi od začátku podvolovala.”

„Jsi dobrý v posteli! A máš víc zkušeností. Samozřejmě jsem tě nechala, aby sis se mou dělal, co chceš.” Kousla jsem se do spodního rtu, aby se mi přestal chvět. „Mrzí mě, že jsem pro tebe nebyla tak vzrušující.”

„Kecy, Evo. Víš, jak rád se s tebou miluju. Kdyby to šlo, nedělal bych nic jiného. Tady nemluvíme o hrátkách, které mě fantasticky rozparádí.”

„Tak tedy mluvíme o tom, co rozparádí mě? O to jde?”

„Ano, myslel jsem si to.” Zamračil se. „Jsi rozčilená. Nechtěl jsem Krucinál, já myslel, že nám pomůže, když to probereme.”

„Gideone.” Oči mě pálily, pak mi do nich vhrkly slzy. Vypadal stejně zraněně a zmateně, jak jsem si já připadala. „Lámeš mi srdce.”

Pustil má zápěstí, ustoupil, zvedl mě něžně do náruče a nesl ze své kanceláře chodbou k zavřeným dveřím. „Zmáčkni kliku,” řekl tiše.

Vstoupili jsme do místnosti, osvětlené svíčkami, kde to dosud vonělo čerstvou malbou. Několik vteřin jsem byla dezorientovaná, neschopná pochopit, jak jsme mohli vyjít z Gideonova bytu do mé ložnice.

„Nechápu.” To zdaleka nevystihovalo skutečnost, ale můj mozek se stále ještě snažil vzpamatovat z toho, že jsme se teleportovali z jednoho bytu do druhého. „Ty jsi mě k sobě přestěhoval?”

„Ne docela.” Postavil mě, ale pořád mě objímal kolem ramen. „Vytvořil jsem kopii tvého pokoje podle fotky, kterou jsem pořídil, když jsi spala.”

„Proč?”

Co to má sakra být? Kdo dělá takové věci? Je to jen proto, abych už nebyla svědkem jeho nočních můr?

Při té představě mi pukalo srdce. Bylo mi, jako bychom se Gideon a já od sebe každým okamžikem víc a víc vzdalovali.

Rukama se probíral v mých vlhkých vlasech, což mě šíleně znepokojilo. Měla jsem sto chutí odrazit jeho dotek a vzdálit se od něj nejméně na druhý konec místnosti. Možná přes dvě místnosti.

„Kdybys pocítila potřebu utéct,” řekl tiše, „můžeš jít sem a zavřít dveře. Slibuju, že tě nebudu obtěžovat, dokud nebudeš chtít. Takhle máš své bezpečné útočiště a já vím, žes mě neopustila.”

Hlavou mi burácel milion otázek a dohadů, ale jedna věc z toho vysoko přečnívala. „Ještě pořád budeme spát ve společné posteli?”

„Každou noc.” Gideonovy rty se dotkly mého čela. „Jak tě mohlo napadnout něco jiného? Mluv, Evo. Copak se ti děje v té tvé krásné hlavince?”

„Co se mně děje v hlavě?” odsekla jsem. „Co se v ní sakra děje tobě? Co se s tebou stalo za ty čtyři dny, co jsme spolu nebyli?”

Čelist se mu napjala. „My jsme spolu byli pořád, Evo.”

V druhé místnosti zazvonil telefon. Polohlasem jsem zaklela.

Chtěla jsem, abychom mluvili, a chtěla jsem, aby odešel, obojí současně.

Stiskl mi ramena a pak mě pustil. „To je naše večeře.”

Nešla jsem za ním, když odcházel, připadala jsem si příliš znepokojená, než abych jedla. Místo toho jsem vylezla na postel, která byla přesně stejná jako moje, a stočila se do klubíčka s

polštářem v náručí. Zavřela jsem oči. Neslyšela jsem, jak se Gideon vrací, ale vycítila jsem, když se zastavil u pelesti mé postele.

„Prosím, nenuť mě jíst o samotě,” řekl mým ztuhlým zádům.

„Co kdybys mi prostě rozkázal, abych jedla s tebou?”

Vzdychl, pak vklouzl do postele a celým tělem se ke mně zezadu přitiskl. Jeho teplo bylo příjemné, zahánělo chlad, který mi způsoboval husí kůži. Dlouho neříkal nic, jen mě chlácholil svou blízkostí. Nebo možná chlácholil sám sebe.

„Evo.” Jeho prsty mi přejížděly po paži, oděné v hedvábí. „Nesnesu, když jsi nešťastná. Mluv se mnou.”

„Nevím, co říct. Myslela jsem, že se konečně blížíme k bodu, kdy se mezi námi všechno urovná.” Pevněji jsem objala polštář.

„Neodháněj mě, Evo. Bolí mě, když se ode mě odtahuješ.”

Bylo mi, jako by mě odstrkoval.

Převalila jsem se a shodila ho naznak, pak jsem si obkročmo sedla na jeho boky, až se mi rozevřel župan. Přejela jsem dlaněmi po jeho mohutné hrudi a škrábla opálenou kůži nehty. Boky se mi nad ním zavlnily, pohladily mou obnaženou skulinku o jeho penis. Skrz tenké hedvábí Gideonových kalhot jsem cítila každičký hrbol a silnou žílu. Podle toho, jak mu potemněly oči a sošná ústa se zrychleným dechem pootevřela, jsem poznala, že i on cítí mě i můj vlhký žár.

„Je to pro tebe tak strašné?” zahoupala jsem boky. „Ležíš si tu a říkáš si, že mi nedáváš to, co chci, protože velím?”

Gideon mi položil ruce na stehna. I ten nevinný dotek působil dominantně.

Nervozita a zvýšené soustředění, které jsem před nedávnem zpozorovala, mi zčistajasna začaly dávat smysl, nezadržoval už sílu své vůle.

Obrovská energie, která v něm vězela, se teď nasměrovala na mě jako závan žáru.

„Už jsem ti říkal,” řekl chraplavě, „že tě budu přijímat, jak se dá.”

„To je jedno. Nemysli si, že nevím, že v podstatě máš navrch.”

Ústa se mu zvlnila úsměvem, který byl pobavený, ale ani trochu omluvný.

Sklouzla jsem dolů a dráždila plochý kotouč jeho bradavky špičkou jazyka. Natáhla jsem se na něj, jak to v minulosti dělával on, napjala se tělem přes jeho boky a nohy, ruce jsem vsunula pod jeho nádherný zadek, stiskla pevné svaly a přimáčkla ho pevně k sobě. Jeho penis se mi zarýval do břicha jako silný sloup, znovu ve mně procitla divoká chuť být s ním.

„Chceš mě trestat rozkoší?” zeptal se tiše. „Protože to dokážeš. Dokážeš mě srazit na kolena, Evo.”

Čelo mi kleslo na jeho hruď a vzduch mi vyšel z plic, slyšitelně a prudce. „Kéž by.”

„Prosím, nedělej si takové starosti. Tohle vyřešíme spolu se vším ostatním.”

„Ty jsi si tak jistý svou pravdou.” Přimhouřila jsem oči. „Snažíš se prosadit.”

„A ty se možná prosazuješ.” Gideon si olízl dolní ret a mé pohlaví se sevřelo němou žádostivostí.

V očích měl zářivě hluboké emoce. Ať se v našem vztahu jinak dělo cokoliv, nebylo pochyb, že jsme do sebe opravdu pobláznění.

A já se to chystala názorně předvést.

Gideonova šíje se prohnula, když jsem přejížděla rty po jeho těle. „Ach, Evo.”

„Váš svět se obrátí vzhůru nohama, pane Crossi.”

Obrátil. Postarala jsem se o to.

˙˙˙

Opojená ženskou vítězoslávou jsem seděla u Gideonova jídelního stolu a vzpomínala, jaký byl ještě před chviličkou, zvlhlý potem, zprudka oddechující, klející, když jsem beze spěchu vychutnávala jeho přepychové tělo.

Spolkl sousto steaku, který zůstal teplý díky ohřívacímu režimu jeho luxusního sporáku, a klidně řekl: „Jsi nenasyta.”

„No jasně. Ty jsi nádherný, sexy a moc dobře vybavený.”

„Jsem rád, že se ti to zamlouvá. Taky jsem nesmírně bohatý.”

Bezstarostně jsem mávla rukou a zahrnula tím celý byt, který musel mít cenu padesáti milionů dolarů. „Komu na tom sejde?”

„No, abych řekl pravdu, tak mně.” Ústa se mu zvlnila potměšilým úsměvem.

Zabodla jsem vidličku do opečené brambory a říkala si, že jídlo od Petera Lugera je skoro stejně dobré jako sex. Skoro. „Tvoje peníze mě zajímají jen potud, pokud znamenají, že si můžeš dovolit přestat pracovat a místo toho lenošit nahý jakožto můj sexuální otrok.” „Finančně bych si to dovolit mohl, ano. Ale kdyby ses začala nudit a dala mi kopačky, kde bych potom byl?” Pohled měl přívětivé pobavený. „Myslíš, že ses prosadila, viď?”

Žvýkala jsem a pak řekla: „Mám se prosadit znovu?”

„Pravda je, že jsi ještě pořád nadržená a chceš, abych se prosadil já.”

„Hmm.” Napila jsem se vína. „Promítáš do mě své touhy?”

Střelil po mně pohledem a ledabyle žvýkal další sousto nejkřehčího steaku, co jsem kdy jedla. Neklidná a ustaraná jsem se zhluboka nadechla a zeptala se: „Řekl bys mi, kdyby tě náš sexuální život neuspokojoval?”

„Nebuď směšná, Evo.”

Co jiného ho mohlo ponouknout, aby přišel s tímhle tématem po našem čtyřdenním rozchodu? „Určitě nijak nepomáhá, že nejsem ten typ, po kterém obyčejně jdeš. A nepoužili jsme žádné z těch hraček, cos měl v hotelu “

„Zmlkni.”

„Prosím?”

Gideon odložil příbor. „Nebudu poslouchat, jak cupuješ svoje sebevědomí.”

„Cože? Ty jsi jediný, kdo tady smí mluvit?”

„Můžeš se, Evo, se mnou hádat, ale stejně tě teď neopíchám.”

„Kdo říkal ” Zmlkla jsem, když se zamračil. Měl pravdu. Pořád jsem ho chtěla. Chtěla jsem ho na sobě, výbušně chlípného, úplně ovládajícího mou i svou rozkoš.

Vstal od stolu a řekl stroze: „Počkej tady.”

Když se okamžik nato vrátil, položil vedle mého talíře černou koženou krabičku od klenotníka a vrátil se na své místo. Pohled na krabičku mě zasáhl jako fyzická rána. Nejdřív jsem pocítila strach, ledově studený. Pak následovala touha, do běla rozžhavená.

Ruce se mi třásly v klíně. Sepjala jsem prsty a uvědomila si, že se chvěju po celém těle. Bezradně jsem zvedla pohled k Gideonově tváři.

Dotek jeho prstů, které mi sjely po líci, zkonejšil převážnou většinu mé vnitřní úzkosti a zanechal po sobě strašlivou touhu.

„To není ten prsten,” zaševelil vlídně. „Ještě ne. Nejsi připravená — já vím.”

Cosi ve mně roztálo. Pak mě zaplavila úleva. Bylo příliš brzy. Žádný z nás nebyl připravený. Ale pokud jsem někdy uvažovala o tom, jak hluboká je moje láska k Gideonovi, teď jsem to už věděla.

Kývla jsem.

„Otevři to,” řekl.

Opatrnými prsty jsem si přitáhla krabičku blíž a otevřela víčko. „Ach.”

V černé kůži a sametu hnízdil prsten, jakému se žádný nepodobal. Zlaté provazcovité pásky byly propletené a ozdobené ležatými křížky, posázenými diamanty.

„Pouta,” zašeptala jsem, „zajištěná kříži.” Gideon Cross. Kříž.

„Ne tak docela. Já vidím v provázcích znázornění těch mnoha vláken, ze kterých se skládáš, ne pout. Ale ano, ty křížky, to jsem já a držím se tě. Zuby nehty, připadá mi.” Dopil sklenku vína a oběma nám dolil.

Seděla jsem nehybně, jako omráčená, a snažila se všechno pochopit. Všechno, co udělal za tu dobu, co jsme byli jeden bez druhého, fotky, prsten, doktor Petersen, replika mé ložnice a to, že mě sledoval, mi sdělovalo, že mě nikdy nepustil z hlavy, nebo aspoň ne na dlouho. „Vrátil jsi mi klíče,” zašeptala jsem se vzpomínkou na to, jak to bolelo.

Vztáhl ruku a zakryl jí mou. „Je spousta důvodů, proč jsem to udělal. Odešla jsi ode mě jenom v županu, Evo, a bez klíčů. Nesnesu pomyšlení na to, co se mohlo stát, kdyby Cary nebyl doma, aby tě hned pustil dál.”

Zvedla jsem jeho ruku k ústům a políbila ji na hřbet, pak jsem ho pustila a zavřela víčko krabičky s prstenem. „Je krásný, Gideone. Děkuju. Moc to pro mě znamená.”

„Ale nosit ho nebudeš.” Nebyla to otázka.

„Po tom dnešním rozhovoru mi připadá jako obojek.”

Po chvilce kývl. „Nejsi úplně vedle.”

Hlava mě bolela a srdce taky. Čtyři noci neklidného spánku nijak nepomáhaly. Nedokázala jsem pochopit, proč má pocit, že jsem pro něj tak nezbytná, i když já jsem cítila totéž vůči němu. Jen v New Yorku existovaly tisíce žen, které by mě mohly v jeho životě nahradit, ale Gideon Cross je jenom jeden.

„Mám pocit, že jsem tě zklamala, Gideone. Po tom všem, o čem jsme dnes večer muvili Je mi, jako by to byl začátek konce.”

Odstrčil židli, přistoupil ke mně a dotkl se mé líce. „Není.”

„Kdy půjdeme k doktoru Petersenovi?”

„Každé úterý tam budu chodit sám. Až si s ním promluvíš a domluvíš párové poradenství, můžeme tam chodit spolu každý čtvrtek.”

„Dvě hodiny tvého času, každý týden. Ani nemluvě o cestě tam a zpátky. To je velký závazek.” Zvedla jsem ruku a shrnula mu vla sy z líce. „Děkuju ti.”

Gideon mou ruku zachytil a políbil mě do dlaně. „To není žádná oběť, Evo.”

Odešel před spaním ještě trochu pracovat do své kanceláře a já si s sebou odnesla krabičku s prstenem do koupelny. Pozorovala jsem ji, zatímco jsem si čistila zuby a kartáčovala vlasy. Pod kůží mi tiše šuměla touha, vytrvalá hladina vzrušení, která se zdála nemožná vzhledem k počtu orgasmů, které už jsem v průběhu dne měla. Byla to emocionálně poháněná touha spojit se s Gideonem, ujistit se, že je to mezi námi zase v pořádku.

S krabičkou v ruce jsem přistoupila ke své straně Gideonovy postele a položila ji na noční stolek. Chtěla jsem ji vidět hned ráno, až se pořádně vyspím.

S povzdechem jsem přehodila svůj krásný nový župan přes dolní čelo postele a vlezla pod přikrývku. Dlouho jsem se převalovala a házela sebou, než jsem konečně usnula.

˙˙˙

Probudila jsem se někdy uprostřed noci, tep mi letěl jako zběsilý a dýchala jsem zrychleně a mělce. Chvilku jsem ležela nehybně, protože jsem byla dezorientovaná, pak jsem se vzpamatovala a rozpomněla, kde jsem. Napjala jsem se, když mi to došlo, napínala jsem uši, jestli Gideon nemá další noční můru. Když jsem zjistila, že tiše leží vedle mě a dýchá zhluboka a rovnoměrně, s povzdechem jsem se uvolnila.

V kolik hodin si šel nakonec lehnout? Po všech těch dnech, které jsme strávili odděleně, jsem se bála, aby snad nepocítil potřebu být sám.

Pak mi to došlo. Byla jsem vzrušená. Až to bolelo.

Ňadra jsem měla plná a těžká, bradavky stažené a tuhé. Lůno bylo rozbolavělé a vlhké. Jak jsem tam ležela ve tmě prosvětlené měsícem, uvědomovala jsem si, že mě vlastní tělo probudilo svými požadavky. Zdálo se mi snad něco erotického? Nebo stačí, že vedle mě leží Gideon?

Zvedla jsem se na loktech a podívala na něj. Prostěradlo a přikrývku měl shrnuté k pasu, sošná hruď a bicepsy zůstaly obnažené. Pravou paži měl přehozenou přes hlavu, takže

rámovala vodopád temných vlasů kolem luxusně krásné tváře. Jeho levá paže ležela mezi námi na přikrývkách, ruka zaťatá v pěst obrácená tak, že odhalovala síť vystupujících žil, jež mu křižovaly předloktí. I ve spánku působil divoce a mocně.

Čím dál víc jsem si uvědomovala vnitřní napětí, pocit, že mě k sobě přitahuje němou silou své úžasné vůle. Nepřipadalo v úvahu, že by vyžadoval mou kapitulaci i ve spánku, a přesto mi to tak připadalo, jako by mě neviditelný provaz, napjatý mezi námi, k němu přitahoval. Pulzování mezi nohama bylo čím dál nesnesitelnější, a tak jsem jednu ruku k tomu zběsilému tepání přitiskla v naději, že otupím bolest. Tlak to ale ještě zintezivnil.

Nedokázala jsem zůstat nehybně ležet. Odhodila jsem pokrývky, spustila nohy z postele a uvažovala, zda si mám zajít pro sklenici teplého mléka s brandy, kterou jsem prve dostala od Gideona. Zčistajasna jsem se zarazila, upoutal mě měsíční svit, který se odrážel od kůže krabičky s prstenem na nočním stolku. Vzpomněla jsem si na klenot uvnitř a zvedl se ve mně příval touhy. V tom okamžiku mě představa Gideonova obojku naplnila žhavou rozdychtěností.

Jsi jen nadržená, plísnila jsem se v duchu.

Jedna z dívek v naší terapeutické skupině kdysi mluvila o tom, jak její „pán” může využívat její tělo kdykoli a jakkoli chce, jen pro svou rozkoš. Nic mi na tom nepřipadalo sexy dokud se v obraze neobjevil Gideon. Hrozně ráda jsem ho uspokojovala. Hrozně ráda jsem ho dováděla k orgasmu. Jen tak.

Prsty jsem přejela po víčku malé krabičky. Chvějivě jsem vydechla, zvedla ji a otevřela. Okamžik nato už jsem si navlékala chladivý kroužek na prsteníček pravé ruky.

„Líbí se ti, Evo?”

Při zvuku Gideonova hlasu, hlubšího a drsnějšího, než jsem kdy dříve slyšela, mnou projelo jemné zachvění. Byl vzhůru, pozoroval mě.

„Moc.” Ty se mi moc líbíš.

Odložila jsem krabičku, otočila hlavu a zjistila, že sedí. Oči se mu třpytily tak, že mě to vzrušilo ještě víc, i když se to zdálo nemožné, ale také to ve mně probudilo trošičku obav. Byl to nehlídaný pohled, jako ten, který mě doslova povalil na zadek, když jsme se poznali, spalující a majetnický, plný temných hrozeb extází. Jeho nádherná tvář byla ve stínu drsná, čelist napjatá, když zvedal mou pravou ruku k ústům, aby políbil prsten, který mi daroval. Klekla jsem si na postel a ovinula mu paže kolem krku. „Vezmi si mě. Carte blanche.” Uchopil můj zadeček do dlaně a stiskl. „Jaký je to pocit, když to říkáš?”

„Skoro stejně příjemný jako ty orgasmy, co mi přivodíš.”

„Aha, výzva.” Špičkou jazyka škádlil štěrbinu mezi mými rty, pokoušel mě příslibem polibku, který naschvál odkládal.

„Gideone!”

„Lehni si, Anděli, a chytni polštář oběma rukama.” Ústa se mu zvlnila hříšným úsměvem. „Nepouštěj ho ani za nic. Rozumíš?”

Těžce jsem polkla a poslechla, tak vzrušená, až jsem myslela, že snad vyvrcholím už jen z neúnavných stahů svého roztouženého pohlaví.

Skopl přikrývky dolů k nohám postele. „Roztáhni nohy a zvedni kolena.”

Dech se mi slyšitelně zadrhl a bradavky ztuhly ještě víc, až mě zabolelo v prsou. Bože, Gideon byl takhle pekelně sexy. Oddechovala jsem vzrušením, v hlavě mi vířily nejrůznější možnosti. Místečko mezi nohama se mi třáslo touhou.

„Ach, Evo,” zavrkal, když přejel ukazováčkem po mé kluzké štěrbině. „Jen podívej, jak mě chceš. To je práce na plný úvazek, uspokojit trvale tuhle sladkou kundičku.”

Ten jediný pevný prst do mě vnikl, rozhrnul naběhlé tkáně. Sevřela jsem se kolem něj a orgasmus byl tak blízko, že už jsem cítila jeho chuť. Vytáhl prst a zvedl ho k ústům, olizoval si z pokožky mou vůni. Boky se mi bezděčně vyklenuly vzhůru, mé tělo se mu napínalo vstříc. „Tvoje vina, že jsem na tebe tak nažhavená,” zajíkala jsem se. „Několik dní ses ulejval.”

„Pak bych si to měl napracovat.” Sklouzl dolů, natáhl se, uvelebil si ramena pod má stehna a orámoval rozechvělý vstup do mého těla špičkou svého jazyka. Kolem dokolečka. Ignoroval můj klitoris a nedělal mi to, ani když jsem žadonila.

„Gideone, prosím.”

„Pst. Nejdřív tě musím připravit.”

„Jsem připravená. Byla jsem připravená, ještě než ses vzbudil.”

„Pak jsi mě měla vzbudit dřív. Vždycky se o tebe postarám, Evo, žiju jen pro to.”

Vzdychala jsem zoufalstvím a vyrážela boky vstříc jeho dráždivému jazyku. Teprve když jsem byla zmáčená vlastním vzrušením, zoufale zvlhlá touhou po jakékoli části těla, kterou bych do sebe mohla dostat, přelezl nade mě a usadil se mezi mými roztaženými stehny, předloktími se opřel o postel.

Hleděl mi do očí. Jeho úd, horečně horký a tvrdý jako kámen, spočíval na záhybech mého pohlaví. Toužila jsem ho mít v sobě víc, než jsem potřebovala dýchat. „Už,” zajíkala jsem se. „Už.”

Natrénovaným pohybem boků vrazil hluboko do mě, až mě postrčil po posteli vzhůru. „Ach, Bože,” zajíkla jsem se a v extatické křeči v sobě sevřela ten silný úd, kterému jsem patřila. Tohle jsem potřebovala už od té doby, co jsme spolu mluvili v jeho domácí pracovně, po tom jsem prahla, když jsem před večeří klouzala nahoru a dolů po jeho ocelové erekci, to jsem potřebovala, i když jsem prožívala vyvrcholení na jeho masivní délce.

„Nesmíš se udělat,” šeptal mi do ucha, v dlaních držel má ňadra a převaloval bradavky mezi palci a ukazováčky.

„Cože?” Byla jsem si celkem jistá, že to spustí, i kdyby se jen zhluboka nadechl.

„A nepouštěj ten polštář.”

Gideon se začal pohybovat v pomalém, lenivém rytmu. „Budeš chtít,” šeptal a otíral se obličejem o citlivé místečko pod mým uchem. „Hrozně ráda mě chytáš za vlasy a škrábeš nehty na zádech. A když máš blízko k vyvrcholení, ráda mi stiskneš zadek a přirazíš si mě hlouběji. Zatraceně mi vždycky ztvrdne, když se takhle rozdivočíš, když mi ukazuješ, jak moc se ti líbí, když mě máš v sobě.”

„To není fér,” sténala jsem s vědomím, že mě naschvál provokuje. Kadence jeho chraplavého hlasu byla v dokonalém souladu s neúnavnými poryvy jeho boků. „Mučíš mě.”

„Kdo si počká, ten se dočká.” Jeho jazyk sledoval obrysy lasturky mého ucha a pak vnikl dovnitř a ve stejném okamžiku potáhl za mé bradavky.

Vzepjala jsem se vstříc jeho dalšímu výpadu a málem vyvrcholila. Gideon znal mé tělo tuze dobře, znal všechna jeho tajemství a erotogenní zóny. Zručně ve mně projížděl svým pe-nisem, třel se zas a znova o citlivý uzlíček nervů, který se chvěl blažeností.

Zakroužil boky, šroubovitě do mně vnikl, zkoumal jiná místečka. Vydala jsem sténající zvuk, rozohněná, zoufale uhranutá. Do prstů mě chytala křeč, jak jsem svírala polštář, hlava se mi zmítala v nepřekonatelné touze po orgasmu. Dokázal mě k němu dovést pouhým třením uvnitř, jediný muž, který byl dost šikovný, aby mi navodil intenzivní vaginální orgasmus. „Nesmíš si to teď ještě dopřát,” opakoval chraptivým hlasem. „Ať to trvá.”

„Já n-nemůžu. Je to moc příjemné. Bože, Gideone ” Z koutků očí mi vyhrkly slzy. „Já já se v tobě ztrácím.”

Tiše jsem plakala a bála se pronést to slovo na M příliš brzy, abych neriskovala narušení jemné rovnováhy mezi námi.

„Ach, Evo.” Třel si tvář o můj vlhký obličej. „Asi jsem si tě přál tak moc a tak často, až ti nezbylo než se stát skutečností.”

„Prosím,” žadonila jsem tiše. „Zpomal.”

Gideon zvedl hlavu, podíval se na mě a v tom okamžiku mě štípl do bradavek právě takovou silou, aby to způsobilo pouhý náznak bolesti. Jemné svaly v mém nitru se sevřely tak prudce, až při dalším vniknutí zasténal.

„Prosím,” žádala jsem znovu, rozechvělá úsilím oddálit blížící se vyvrcholení.„Už budu, jestli nezpomalíš.”

Jeho pohled mě pálil do tváře, boky dál vyrážely v uměřeném tempu, které mě zvolna připravovalo o rozum. „Nechceš se udělat, Evo?” předl tím hlasem, který mě dokázal zlákat do pekel se snivým úsměvem. „Nepracuješ na tom snad celou noc?”

Šíje se mi prohnula, když mi přejel ústy po hrdle. „Teprve až řekneš, že můžu,” zajíkala jsem se. „Teprve až řekneš.”

„Anděli.” Jednou rukou zamířil k mé tváři, shrnul pramínky vlasů, přilepené potem k pokožce. Políbil mě zhluboka, se zbožnou úctou, jazykem vnikal hluboko do mých úst.

Ano

„Udělej se mi,” lákal mě a zrychlil tempo. „Dělej, Evo.”

Na ten povel udeřil orgasmus jako blesk, šokoval mě přívalem pocitů. Vlna za vlnou se přese mě valil pulzující žár, svíral mi pohlaví a stahoval lůno. Vykřikla jsem, nejprve neartikulovaný zvuk trýznivé rozkoše, pak jeho jméno. Odříkávala jsem je zas a znova, jak do mě vnikal svým krásným údem, prodlužoval mé vyvrcholení a pak mě vtlačil do dalšího.

„Dotkni se mě,” sípal, když jsem se pod ním rozpadla. „Obejmi mě.”

Zbavena jeho příkazu držet polštář, přivinula jsem ho ke svému potem kluzkému tělu rukama nohama. Pohyboval se hluboko a prudce, usilovně směřoval k vlastnímu vyvrcholení. Když k tomu došlo, se zakloněnou hlavou slastně mručel a zdálo se mi, že do mě tryskal dlouhé minuty. Objímala jsem ho, dokud naše těla nevychladla a dech se nám nezklidnil. Gideon se ze mě konečně skulil, ale ne daleko. Přitiskl se k mým zádům a zašeptal: „Teď spi.” Nepamatuju si, jestli jsem zůstala dost dlouho vzhůru, abych stihla odpovědět.

Kapitola osmnáctá

Pondělní rána mohou být úžasná, když začínají s Gideonem Crossem. Cestou do práce jsem se opírala zády o jeho bok a on měl paži přehozenou přes má ramena tak, aby si se mnou mohl proplést prsty.

Pohrával si s prstenem, který mi dal, a já natáhla nohy a pozorovala klasické lodičky tělové barvy s vysokými podpatky, které mi koupil spolu s několika outfity pro případy, kdy u něj pře-spím. Na začátek nového týdne jsem zvolila černé pouzdrové šaty s uzounkým proužkem a úzkým modrým páskem, jenž mi připomínal jeho oči. Měl výtečný vkus, to jsem musela uznat.

Ledaže by poslal na nákupy některou ze svých „známých” brunetek ? napadlo mě. Rázně jsem tu nepříjemnou myšlenku zaplašila.

Když jsem zkontrolovala zásuvky, které mi vyhradil v koupelně, našla jsem veškerou svou obvyklou kosmetiku a toaletní potřeby v odstínech, které jsem běžně používala. Nenamáhala jsem se otázkou, odkud to ví, mohla bych zase začít vyvádět. Místo toho jsem se rozhodla považovat to za další projev jeho pozornosti. Myslí na všechno.

Vrcholným okamžikem rána pro mě bylo, když jsem pomáhala Gideonovi obléct jeden z jeho těžce sexy obleků. Zapnula jsem mu košili a on si ji zastrčil do kalhot. Zapnula jsem mu poklopec a on si uvázal kravatu. Navlékl si vestu a já mu uhladila skvěle ušitou látku přes stejně skvělou košili, užaslá zjištěním, že oblékat ho může být stejně sexy jako ho svlékat. Jako bych si sama balila dárek.

Svět uvidí krásu obalu, ale jen já znám muže uvnitř a to, jak je drahocenný. Jeho důvěrné úsměvy a hluboký chraptivý smích, něha jeho dotyku a dravost vášně, to všechno je vyhrazeno jen a jen pro mě.

Bentley zlehka nadskočil na výmolu ve vozovce a Gideon mě sevřel pevněji.„Co máš v plánu po práci?”

„Dneska musím začít lekce krav magy.” Nedokázala jsem potlačit v hlase nadšení.

„Aha, to je pravda.” Přejel mi rty po spánku. „Víš, že se chci na tebe při tréninku dívat. Už jen při té představě mi stojí.”

„Nedohodli jsme se už na tom, že ti stojí při všem?” škádlivě jsem do něj dloubla loktem. „Při všem, co souvisí s tebou. Což je pro nás štěstí, protože jsi nenasytná. Pošli mi textovku, až skončíš, a sejdeme se u tebe.”

Vyhrabala jsem z kabelky smartphone, abych zjistila, jestli je ještě nabitý, a našla jsem zprávu od Caryho. Otevřela jsem ji a našla videonahrávku a text: Ví X, že jeho brácha je debil? Bacha na něj, pa holčičko pusu.

Začala jsem přehrávat, ale minutu mi trvalo, než jsem pochopila, nač se dívám. Když mi to došlo, ztuhla jsem.

„Copak je?” zeptal se Gideon se rty v mých vlasech. Pak za mými zády taky ztuhl, což mi neomylně sdělilo, že mi kouká přes rameno.

Cary nafilmoval tohle video na zahradní slavnosti u Vidalů. Soudě podle dvouapůlmetrového živého plotu v pozadí, byl v bludišti, a soudě podle listí, rámujícího obraz, byl schovaný. Hvěz-dou pořadu byla dvojice, zaklesnutá ve vášnivém objetí. Žena byla krásně rozjitřená, zatímco muž tišil polibky její vyplašená slova a konejšil ji něžným hlazením.

Mluvili o mně a o Gideonovi, mluvili o tom, jak využívám své tělo, abych se dostala k jeho milionům.

„Neboj se,” šveholil Chris na zdrcenou Magdalenu. „Víš přece, že se Gideon rychle začne nudit.”

„S ní je jiný. Já já myslím, že ji miluje.”

Políbil ji na čelo. „Ona není jeho typ.”

Prsty, které jsem měla propletené s Gideonem, ztuhly.

Před našima očima se Magdalenino chování zvolna měnilo. Začala se tulit k Chrisovým dotykům, její hlas něžněl, ústa hledala. Nezaujatému pozorovateli bylo jasné, že zná její tělo dobře, kde má hladit a kde třít. Když zareagovala na jeho dovedné svádění, zvedl jí šaty a před kamerou ji bezostyšně opíchal. Bylo zřejmé, že ji využívá. Bylo to jasné z jeho opovržlivě vítězoslavného výrazu, když to do ní pumpoval, dokud neochabla.

Chrise na videonahrávce jsem vůbec nepoznávala. Jeho tvář, držení těla, hlas jako by to byl jiný člověk.

Byla jsem ráda, když mi došla baterie ve smartphonu a displej náhle zhasl. Gideon mě objal pažemi.

„Fuj,” zašeptala jsem a opatrně se k němu přitulila, abych mu neumazala klopu od líčidel. „Náramně strašidelné. Mám z toho špatný pocit za ni.”

Chraplavě vydechl. „Takový je Chris.”

„Hnusák. Ten spokojený výraz Fujtajbl.” Otřásla jsem se.

Vtiskl mi rty do vlasů a zamumlal: „Myslel jsem, že Maggie před ním bude v bezpečí. Naše matky se znají už léta. Zapomněl jsem, jak moc mě Chris nenávidí.”

„Proč?”

Krátce mě napadlo, jestli ty Gideonovy noční můry nemají něco společného s Chrisem, ale pak jsem tu myšlenku zaplašila. Ani náhodou. Gideon je o několik let starší a v každém ohledu tvrdší. Nakopal by Chrisovi zadek.

„Myslí si, že se všechna pozornost upínala jen na mě, když jsme byli mladší,” řekl Gideon unaveně, „protože si všichni dělali starosti s tím, jak zvládám otcovu sebevraždu. Takže chce všechno, co mi patří. Všechno, co se mu dostane pod ruku.”

Obrátila jsem se k Gideonovi, vsunula mu paže pod sako a přitiskla se k němu blíž. V jeho hlase bylo cosi, co mě bolelo. Domov jeho rodiny byl místem, které ho prý děsilo ve zlých snech, a od příbuzných si udržuje strašlivý odstup.

Nikdy nebyl milován. Takhle to bylo jednoduché, a současně složité.

„Gideone?”

„Hmm?”

Odtáhla jsem se, abych na něj viděla. Zvedla jsem ruku a prstem sledovala smělý oblouk jeho obočí. „Miluju tě.”

Projelo jím prudké zachvění, tak silné, že otřáslo i mnou.

„Nechci tě vyděsit,” konejšila jsem ho rychle a odvracela tvář, abych mu poskytla víc soukromí. „Nemusíš s tím nic dělat. Jen jsem nechtěla čekat už ani minutu, než se dozvíš, co cítím. Teď to můžeš dát k ledu.”

Jedna jeho ruka sevřela můj zátylek, druhá se mi zaryla takřka bolestivě do pasu. Gideon mě držel nehybnou, zaklesnutou k sobě, jako bych mohla uletět. Dýchal přerývaně, srdce mu bu-šilo. Po zbytek cesty do práce už neřekl ani slovo, ale taky mě nepustil.

Měla jsem v plánu zopakovat mu to jednoho krásného dne někdy v budoucnosti, ale pokud šlo o ta „poprvé”, říkala jsem si, že jsme si oba vedli dobře.

˙˙˙

Úderem desáté jsem nechala doručit do Gideonovy kanceláře dva tucty rudých růží na dlouhých stoncích s lístečkem:

Na oslavu červených šatů a jízdy limuzínou.

Deset minut nato jsem obdržela obálku vnitřní pošty s kartičkou, na které stálo:

ZOPAKUJME TO. BRZY.

V jedenáct hodin jsem nechala do jeho kanceláře donést černobílou kytici kal se vzkazem:

Na počest černobílých šatů na zahradní slavnosti a

zavlečení do knihovny

Za deset minut mi přišla odpověď:

ZA MINUTU TĚ ZASE NĚKAM ZAVLEČU

V poledne jsem šla nakupovat. Nakupovat prsten. Navštívila jsem šest různých obchodů, než jsem našla kousek, který mi připadal absolutně dokonalý. Byl z ryté platiny, posázený černými diamanty, byl jemně opracovaný a připomínal mi moc a pouta. Byl to dominantní prsten, velmi smělý a mužný. Musela jsem si v obchodě otevřít účet na pokrytí tučných nákladů, ale připadalo mi, že měsíce splátek, které mám před sebou, stojí za to.

Zavolala jsem Gideonovi do kanceláře a promluvila si se Scottem, který mi pomohl najít čtvrthodinové okénko v Gideonově napěchovaném denním rozvrhu, abych se tam zastavila. „Mockrát děkuju za pomoc, Scotte.”

„Velice rádo se stalo. Bavil mě pohled na to, když dneska přijímal vaše květiny. Myslím, že jsem ho nikdy neviděl s takovým úsměvem.”

Zaplavil mě vlahý příval lásky. Toužila jsem udělat Gideonovi radost. Jak prve řekl on, žila jsem jen pro to.

Vrátila jsem se k práci také s úsměvem. Ve dvě hodiny jsem nechala do Gideonovy kanceláře doručit kytici tygřích lilií a pak osobní vzkaz, zaslaný v obálce vnitropodnikovou poštou:

Z vděčnosti za všechen pralesní sex.

Jeho odpověď:

NECHOĎ NA KRAV MAGU. ZACVIČÍM S TEBOU JÁ.

Dvacet minut před čtvrtou, pět minut před mou schůzkou s Gideonem, jsem znervózněla. Na roztřesených nohou jsem vstala ze židle a přecházela sem a tam v kabině výtahu cestou nahoru do jeho podlaží. Když teď přišla chvíle odevzdání mého daru, bála jsem se, že třeba nemá prsteny rád koneckonců, žádný nenosí.

Je ode mě příliš domýšlivé a majetnické, když chci, aby nějaký nosil jen proto, že ho nosím já? Rudovlasá recepční mě bez problémů pustila dovnitř a když Scott zahlédl, jak přicházím chodbou, vstal od stolu a uvítal mě širokým úsměvem. Vstoupila jsem do Gideonovy kanceláře a Scott za mnou zavřel dveře.

Okamžitě mě zasáhla líbezná vůně květin a to, jak zpříjemnily strohou moderní kancelář. Gideon vzhlédl od monitoru a zvedl obočí, když mě uviděl. Vláčně vstal. „Evo. Děje se něco?” Sledovala jsem, jak přehazuje pozornost z profesionální na osobní, oči mu při pohledu na mě zněžněly.

„Ne. Jenom ” Zhluboka jsem se nadechla a přistoupila k němu. „Něco pro tebe mám.” „Zase? Zapomněl jsem na nějakou mimořádnou událost?”

Doprostřed jeho psacího stolu jsem postavila krabičku s prstenem. Pak jsem se odvrátila, bylo mi nanic. Vážně jsem pochybovala o moudrosti svého ukvapeného daru. Teď mi připadalo, že to je pitomý nápad.

Co bych mohla říct, abych ho zbavila pocitu viny, když ho nechce? Jako by nebylo dost zlé, že jsem na něj dneska hodila tu bombu s „láskou”, teď to musím ještě dovršit nějakým zatraceným prstenem. Patrně už teď má pocit, že za sebou vláčí kouli na řetěze, která mu brání utéct. A smyčka se stahuje

Uslyšela jsem cvaknutí otevírané krabičky a Gideonův ostrý nádech. „Evo.”

Hlas měl temný a nebezpečný. Opatrně jsem se otočila a trhla sebou při pohledu na jeho strohou tvář a přísný pohled. Klouby rukou, ve kterých držel krabičku, mu zbělely.

„Přehnala jsem to?” zeptala jsem se ochraptěle.

„Ano.” Odložil krabičku a obešel stůl. „Zatraceně přehnala. Nemůžu klidně sedět, nemůžu se soustředit. Nemůžu tě dostat z hlavy. Jsem kurva neklidný, a to v práci nikdy nebývám. Mám moc práce. Ale tys mě obklíčila.”

Věděla jsem sakra dobře, jak náročná musí být jeho práce, a přesto jsem na to ani nepomyslela, když se mi zachtělo ho překvapit, zas a znova. „Promiň, Gideone. Nepřemýšlela jsem.”

Přistoupil ke mně sexy krokem, naznačujícím, jak je skvělý v posteli.„Neomlouvej se. Dnešek byl nejlepší den mého života.”

„Vážně?” Sledovala jsem, jak si navléká prsten na pravý prsteníček. „Chtěla jsem ti udělat radost. Padne ti? Musela jsem tvou velikost odhadovat “

„Je dokonalý. Ty jsi dokonalá.” Gideon mě chytil za ruce a políbil můj prsten a pak sledoval, jak jeho gesto opětuji. „Ten pocit, co ve mně probouzíš, Evo to bolí.”

Puls mi poskočil. „Je to tak zlé?”

„Je to nádherné.” Uchopil mou tvář do dlaní, prsten mě chladil na líci. Vášnivě mě políbil, jeho rty na mých byly žádostivé, jazykem mi hříšně dovedně vnikal do úst.

Chtěla jsem víc, ale ovládla se, protože jsem si říkala, že na jeden den už jsem se nabláznila dost. A navíc byl příliš rozptýlený mým nečekaným příchodem, než aby zamlžil skleněnou stěnu a poskytl nám tak soukromí.

„Zopakuj mi, co jsi řekla v autě,” zašeptal.

„Hmm už nevím.” Přejela jsem mu volnou rukou po vestě. Bála jsem se opakovat, že ho miluji. Napoprvé to nesl těžce a já si nebyla jistá, jestli plně vstřebal, co to pro nás znamená. Pro něj. „Jsi až moc hezký, víš. Je to pro mě pecka pokaždé, když tě vidím. Každopádně nechci riskovat, že bych tě vyděsila.”

Naklonil se ke mně a dotkl se čelem mého. „Lituješ toho, co jsi řekla, viď? Všechny ty květiny, prsten “

„Opravdu se ti líbí?” zeptala jsem se úzkostlivě a odtáhla se, abych mohla pozorovat jeho tvář a zjistila, jestli nezastírá pravdu. „Nechci, abys ho nosil kvůli mně, pokud ti vadí.”

Sledoval prsty obrysy mého lalůčku. „Je dokonalý. Takhle mě vidíš. Budu ho nosit s hrdostí.” Byla jsem nadšená, že ho přijal. Samozřejmě to bylo proto, že přijal mě.

„Pokud se snažíš osladit mi, až vezmeš zpátky to, cos řekla ” začal a jeho pohled prozrazoval překvapivou úzkost.

Nemohla jsem odolat něžné prosbě v jeho očích. „Myslela jsem vážně každičké slovo, Gideone.”

„Přinutím tě to zopakovat,” vyhrožoval svůdným polohlasem. „Budeš to vykřikovat, ještě než s tebou skoncuju.”

Zasmála jsem se a couvla. „Zpátky do práce, ničemo.”

„V pět tě svezu domů.” Sledoval, jak se vzdaluju ke dveřím. „Chci, abys měla kundičku nahou a mokrou, až sejdeš dolů k autu. Jestli na sebe kvůli tomu sáhneš, ne aby sis to udělala, nebo poneseš následky.”

Následky. Projel mnou slabý třas, ale byla v něm jen taková hladina strachu, s jakou jsem se dokázala vypořádat. Věřila jsem, že Gideon ví, jak daleko smí zajít. „Budeš tvrdý a připravený?”

Rty mu zvlnil sarkastický úsměv. „Kdy nejsem, s tebou? Děkuju za dnešek, Evo. Za každou minutu.”

Poslala jsem mu polibek a sledovala, jak mu oči potemněly. Ten výraz v jeho tváři mě pronásledoval po celý zbytek dne.

˙˙˙

V šest hodin jsem se ocitla zpátky ve svém bytě, pěkně vysouložená a rozcuchaná. Poznala jsem, co mě čeká, když jsem po práci uviděla u obrubníku zaparkovanou Gideonovu limuzínu namísto Bentleye. Málem mě povalil, když jsem nastupovala dozadu, pak předvedl své fenomenální orální dovednosti a nakonec mě s energickým nadšením přibil k sedadlu. Byla jsem ráda, že se udržuju ve formě. Jinak by mě Gideonův nenasytný sexuální apetyt ve spojení se zdánlivě nevyčerpatelnou výdrží mohl už dávno absolutně vysát. Ne že bych si stěžovala. Jen konstatování.

Clancy už na mě čekal v hale mého činžáku, když jsem se tam přihnala. Pokud si všiml mých hrůzostrašně zmačkaných šatů, zardělých lící a rozcuchaných vlasů, nezmínil se o tom. Nahoře jsem se hbitě převlékla a vyrazili jsme do Parkerova studia. Doufala jsem, že orientační hodina začne hodně pozvolna, protože nohy jsem měla po dvou drásavých orgasmech ještě trochu rosolovité.

Než jsme dojeli do přestavěného skladiště v Brooklynu, byla jsem už nadšená a připravená k výuce. Asi tucet studentů se tam věnovalo různým cvikům, zatímco Parker na ně dohlížel a povzbuzoval je od okraje žíněnek. Když mě uviděl, přistoupil ke mně a nasměroval mě do protějšího rohu tréninkového prostoru, kde jsme mohli cvičit ve dvou.

„Tak jak to jde?” zeptala jsem se, abych se zbavila vlastního napětí.

Usmál se a předvedl velice zajímavou a podmanivou tvář. „Jsi nervózní?”

„Trochu.”

„Budeme pracovat na tvé fyzické síle a vytrvalosti, a také na postřehu. Taky tě chci začít trénovat, abys netuhla nebo neváhala při nečekaných střetnutích.”

Než jsme začali, domnívala jsem se, že jsem na tom s fyzickou silou a vytrvalostí hodně dobře, ale zjistila jsem, že obojí se dá zlepšit. Začali jsme krátkým úvodním seznámením s vybavením a půdorysem prostor, a pak přešli k vysvětlování bojových i neutrálně-pasivních postojů. Rozehřáli jsme se základní kalanetikou, pak přešli k „tagování”, kdy jsme se snažili navzájem dotknout svých ramenou a kolen, přičemž jsme stáli proti sobě a blokovali se protipohyby.

Parker byl v tagování samozřejmě úžasný, ale začínala jsem to pochytávat. Většinu času jsme však strávili u základních cviků a já se do toho opravdu zakousla. Velmi dobře jsem věděla, jaké to je, být na lopatkách a v nevýhodě.

Pokud si Parker všiml mé skryté energie, nezmínil se o tom.

˙˙˙

Když se později večer Gideon dostavil do mého bytu, našel mě, jak máčím své rozbolavělé tělo ve vaně. Ačkoliv bylo poznat, že sám je po tělocviku s osobním trenérem čerstvě osprchovaný, svlékl se a vklouzl do vany za mnou a choval mě rukama nohama. Vzdychala jsem, když mě houpal.

„To je tak příjemné, co?” škádlil mě a chytal přitom do zubů můj lalůček.

„Koho by napadlo, že povalovat se hodinku se sexy chlapem může být tak vyčerpávající?” Cary měl pravdu, že krav maga dělá modřiny, už jsem viděla, jak mi pod kůží vykvétá pár stínů, a to jsme ještě nezačali natvrdo.

„Možná bych žárlil,” mumlal Gideon a tiskl mi ňadra, „kdybych nevěděl, že Smith je ženatý a má děti.”

Zafuněla jsem nad další drobností, kterou neměl jak vědět. „Znáš taky číslo jeho bot a klobouků?”

„Ještě ne.” Zasmál se mému rozhořčenému zavrčení a já nedokázala potlačit úsměv, když jsem uslyšela ten vzácný zvuk.

Jednou v blízké budoucnosti si budeme muset promluvit o jeho posedlosti shromažďováním informací, ale dnes se mi tím nechtělo zabývat. Měli jsme mezi sebou poslední dobou příliš mnoho rozporů a měla jsem stále na paměti Caryho varování, abych hleděla prožívat stejně mnoho příjemného jako nepříjemného.

Pohrávala jsem si s prstenem na Gideonově prstě a vyprávěla mu o sobotním rozhovoru s tátou a o tom, jak si ho kolegové policajti dobírají kvůli klepům o tom, že chodím s tím slavným Gideonem Crossem.

Vzdychl. „Promiň.”

Otočila jsem se čelem k němu. „To není tvoje vina, že jsi známý. Nemůžeš nic dělat proti tomu, že jsi šíleně atraktivní.”

„Jednoho krásného dne,” řekl suše, „přijdu na to, jestli je můj obličej prokletí nebo ne.” „No, pokud můj názor něco znamená, já mám tvůj obličej docela ráda.”

Gideonovi se zacukaly rty a dotkl se mé líce. „Tvůj názor je jediný, který pro mě vůbec něco znamená. A tvého táty. Chci, aby mě měl rád, Evo, ne aby si myslel, že vystavuju jeho dceru útokům na její soukromí.”

„Získáš si ho. Jen chce, abych byla zdravá a šťastná.”

Viditelně se uvolnil a přitáhl si mě blíž. „Jsi se mnou šťastná?”

„Ano.” Opřela jsem si tvář o jeho srdce. „Jsem s tebou hrozně ráda. Když nejsme spolu, přeju si, abychom byli.”

„Říkala jsi, že už se nechceš hádat,” mumlal mi do vlasů. „Pořád mi to vrtá v hlavě. Začíná tě unavovat, jak pořád magořím?”

„Ty nemagoříš pořád. A já jsem taky ledacos podělala. Vztahy jsou těžké, Gideone. Většinou v nich není tak parádní sex, jako máme spolu my dva. Tím pádem se ocitáme mezi šťastlivci.” Nabral do dlaně vodu a poléval mi s ní záda, zas a znova, konejšil mě jejím vláčným teplem. „Já si svého tátu vlastně vůbec nepamatuju.”

„Ale?” Snažila jsem se nenapnout a neprozradit své překvapení. Ani neklidné vzrušení a zoufalou dychtivost dozvědět se o něm víc. Ještě nikdy o své rodině nemluvil. Umírala jsem touhou dotírat otázkami, ale nechtěla jsem na něj tlačit, pokud nebyl úplně připravený Hruď se mu zvedla a klesla hlubokým výdechem. V tom povzdechu bylo cosi, co mi zvedlo hlavu a zhatilo úmysl být opatrná.

Přejela jsem mu dlaní po pevných prsních svalech. „Chceš mluvit o tom, co si pamatuješ?” „Jen dojmy. Moc se doma nevyskytoval. Hodně pracoval. To mám nejspíš po něm.” „Možná je workoholismus — říká se to tak? — něco, co máte společného, ale tím to končí.” „Jak to můžeš vědět?” odsekl vzpurně.

Natáhla jsem ruku dozadu a shrnula mu vlasy z obličeje. „Promiň, Gideone, ale tvůj otec byl podvodník, který si zvolil snadný, sobecký únik. Ty to v sobě nemáš.”

„Tohle ne, nemám.” Odmlčel se. „Ale asi se nikdy nenaučil, jak navazovat spojení s lidmi, jak se starat o cokoliv kromě vlastních bezprostředních potřeb.”

Zadívala jsem se na něj. „Myslíš, že tě to vystihuje?”

„Nevím,” odpověděl tiše.

„No, já to vím, a nevystihuje.” Vtiskla jsem mu polibek na špičku nosu. „Jsi pečovatel.” „Rád bych byl.” Sevřel mě v náručí. „Neumím si tě představit s někým jiným, Evo. Už jen představa, že by tě jiný muž viděl tak jako já, že by tě viděl takhle že by na tebe sahal Odvádí mě to do temných míst.”

„To se nestane, Gideone.” Věděla jsem, jak mu je. Sama bych nesnesla, kdyby se pustil do nějakých důvěrností s jinou ženou.

„Ty jsi pro mě všechno změnila. Nesnesl bych, kdybych tě měl ztratit.”

Objala jsem ho. „To je vzájemné.”

Gideon mi zaklonil hlavu a zmocnil se mých úst divokým vášnivým polibkem.

Během několika minut bylo jasné, že vyšplícháme vodu po celé podlaze. Odtáhla jsem se. „Musím se najíst, jestli chceš jít znovu na to, bídáku.”

„Říká holka, která se o mě tře celým nahým mokrým tělem.” Opřel se s hříšným úsměvem dozadu.

„Objednáme si k večeři nějakou lacinou čínu a sníme ji hůlkami z krabice.”

„Objednáme si dobrou čínu a pak na to skočíme.”

Kapitola devatenáctá

Cary si s námi dal v obývacím pokoji výtečnou čínu, sladké švestkové víno a pondělní večerní televizní program. Jak jsme přepínali kanály a smáli se šíleným názvům některých televizních reality show, sledovala jsem, jak se dva nejdůležitější muži mého života s radostí věnují odpočinku a sobě navzájem. Dobře spolu vycházeli, pošťuchovali se a hravě se do sebe navzájem naváželi, jak to muži dělají. Tuhle stránku Gideonovy povahy jsem ještě nikdy nepoznala a moc se mi líbila.

Zatímco jsem okupovala celou jednu stranu naší rohové pohovky, oba chlapi seděli se zkříženýma nohama na podlaze a používali náš konferenční stolek jako jídelní stůl. Oba na sobě měli volné tepláky a přiléhavá trička, a mně se ta podívaná zamlouvala. Že bych měla štěstí?

Cary zapraštěl klouby a dramaticky se chystal otevřít svůj koláček pro štěstí.„Tak se na to podíváme. Budu bohatý? Slavný? Poznám pana Vysokého, Tmavého a Chutňoučkého, nebo snad paní? Pocestuju do dalekých zemí? A co tam máte vy?”

„Já nic moc,” četla jsem z papírku uvnitř koláčku. „Nakonec se všechno dozvíš. No jasně. Na to jsem nepotřebovala věštbu.”

Gideon otevřel svůj a četl: „Blahobyt brzy zaklepe na tvé dveře.”

Ušklíbla jsem se.

Cary po mně střelil pohledem. „Je mi to jasný. Ukradl jsi cizí buchtičku, Crossi.”

„K cizím buchtičkám by se radši neměl ani přibližovat,” podotkla jsem suše.

Gideon se natáhl a sebral mi z ruky půlku mého koláčku. „Žádné strachy, Anděli. Jediná buchtička, kterou chci, je tvoje.” Mrkl a strčil si ji do úst.

„Fuj,” mumlal Cary. „Jděte si s tím jinam.” S rozmachem roztrhl svou věštbu a pak se zamračil. „Co to kurva je?”

Naklonila jsem se dopředu. „Co tam stojí?”

„Konfucius říká,” ozval se Gideon, „muž s rukou v kapse je celý den nadržený.”

Cary hodil půlkou svého koláčku po Gideonovi, který jej obratně chytil a zasmál se. „Dej mi to.” Vyškubla jsem věštbu Carymu z prstů a přečetla ji. Pak jsem se rozesmála. „Jdi se bodnout, Evo.”

„No?” dotíral Gideon.

„Vyber si jiný koláček.”

Gideon se usmál. „Věštba ho převezla.”

Cary po něm hodil druhou půlku svého koláčku.

Připomínalo mi to podobné večery, které jsem trávila s Carym v době, kdy jsem chodila na univerzitu, a to ve mně vzbudilo snahu představit si, jaký býval Gideon na vysoké. Z článků, které jsem četla, jsem věděla, že navštěvoval Columbijskou a pak odtud odešel, aby se soustředil na své rozrůstající se obchodní zájmy.

Družil se s ostatními studenty? Chodil na mejdany bratrstva, balil holky anebo přesmíru pil? Měl všechno tak pod kontrolou, že pro mě bylo těžké představit si ho bezstarostného, a přesto se mnou a Carym takový byl.

Tehdy na mě pohlédl, ještě stále s úsměvem, a mně pukalo srdce v hrudi. Pro jednou vypadal na svůj věk, mladý a neuvěřitelně krásný a velice normální. V tom okamžiku jsme byli jako dvojice ještě ne třicetiletých, která odpočívá doma se spolubydlícím a dálkovým ovladačem. Byl to prostě můj přítel, co se jen tak poflakuje. Všechno to bylo milé a nekomplikované a mně ta iluze připadala dojímavá.

Interkom zabzučel a Cary vyskočil, aby se ozval. S úsměvem na mě pohlédl.„Možná je to Trey.”

Zvedla jsem ruku a ukázala, že mu držím palce.

Když ale Cary několik minut nato otevíral dveře, vstoupila nohatá blondýna, která u nás byla onehdy v noci.

„Ahoj,” řekla a obsáhla pohledem zbytky večeře na stolku. Pochvalně si změřila Gideona, který se zdvořile vztyčil a zůstal stát v tom svém nepřekonatelně elegantním postoji. Na mě se blondýna ušklíbla, pak obdařila Gideona oslnivým úsměvem supermodelky a podala mu ruku. „Tatiana Cherlinová.”

Potřásl jí rukou. „Evin přítel.”

Zvedla jsem obočí nad tím, jak se představil. Chrání svou identitu? Nebo svůj osobní prostor? Ať tak nebo tak, jeho reakce se mi zamlouvala.

Cary se vrátil do místnosti s lahví vína a dvěma sklenkami. „Pojď,” ukázal do chodby ke své ložnici.

Tatiana zamávala a vyšla před Carym. Ústy jsem za jejími zády Carymu němě naznačila: Co to vyvádíš?

Mrkl a zašeptal: „Beru si další koláček.”

Gideon a já jsme krátce nato vyhlásili večerku a zamířili do mého pokoje. Když jsme se připravovali na spaní, položila jsem mu otázku, která mě napadla už prve. „Měl jsi na vysoké taky šukací doupě?”

Stáhl si tričko přes hlavu. „Prosím?”

„Víš, jako ten hotelový pokoj. Jsi kanec. Jen mě napadlo, jestli jsi měl už tenkrát nějaké takové místečko.”

Vrtěl hlavou, zatímco já zbožně hleděla na jeho božsky dokonalý trup a štíhlé boky. „Za tu dobu, co tě znám, jsem měl tolik sexu jako za poslední dva roky dohromady.”

„Tomu nevěřím.”

„Hodně pracuju a ještě víc cvičím, což mě obojí většinou příjemně vyčerpává. Občas jsem sice dostal nabídku, která se nedala odmítnout, ale jinak jsem mohl sex mít i nemít, dokud jsem tě nepoznal.”

„Kecy.” Zdálo se mi to neuvěřitelné.

Střelil po mně pohledem a pak zamířil s černou koženou toaletní taštičkou do koupelny. „Jen o mně pochybuj, Evo. Uvidíš, co se stane.”

„Co?” šla jsem za ním a užívala si pohledu na jeho úchvatný zadek. „Potvrdíš, že sex můžeš mít i nemít, tím, že mi to zase uděláš?”

„Na to musí být dva.” Otevřel taštičku a vytáhl nový zubní kartáček, který vyprostil z obalu a vložil do mého držáčku. „Iniciovala jsi zatím sex mezi námi stejně často jako já. Stejně jako já potřebuješ spojení.”

„Máš pravdu. Jenže “

„Jenže co?” Vytáhl zásuvku, zamračil se, že je plná, a vytáhl další.

„Pod druhým umývadlem,” usmála jsem se jeho předpokladu, že bude mít v mém bytě taky svoje šuplíky, i tomu, jak se zamračil, když je nemohl najít.„Všechny jsou tvoje.”

Gideon přistoupil ke druhému umývadlu a začal si vybalovat z taštičky do zásuvek. „Jenže co?” opakoval, když odnášel do mé sprchy svůj šampon a sprchový gel.

Opřela jsem se bokem o umývadlo a založila si paže na prsou. Sledovala jsem, jak si zabírá prostor v celé mé koupelně. Nebylo pochyb, že to dělá, stejně jako nebylo pochyb, že každý, kdo sem vstoupí, hned pozná, že v mém životě figuruje muž.

Tehdy mě napadlo, že jsem si vykolíkovala jeho osobní prostor podobně. Personál v jeho domácnosti určité ví, že šéf má vážný vztah. Ta představa mě trochu nadchla.

„Prve jsem si tě představovala na vysoké,” pokračovala jsem, „při večeři jsem si malovala, jaké by to bylo, vídat tě na kampusu. Byla bych tebou posedlá. Div bych se nepřetrhla, abych tě potkávala, jen abych si užila ten pohled. Snažila bych se zapsat si stejné předměty jako ty, abych mohla snít o tom, jak se ti dostávám do kalhot.”

„Sexuální maniačko.” Políbil mě na špičku nosu, když mě míjel, a začal si čistit zuby. „Oba víme, co by se stalo, v tu vteřinu, kdy bych tě poprvé zahlédl.”

Vykartáčovala jsem si vlasy a vyčistila zuby, pak jsem si umyla obličej.„Takže měl jsi nějaký šmajchlkabinet pro ty vzácné příležitosti, kdy tě nějaká klikařka dostala do postele?” Pohledem zachytil můj namydlený odraz v zrcadle. „Vždycky jsem chodil do hotelu.” „To je jediné místo, kde jsi měl sex? Přede mnou?”

„Jediné místo, kde jsem měl dobrovolný sex,” řekl tiše, „před tebou.”

„Aha.” Srdce mi pukalo.

Přistoupila jsem k němu a zezadu ho objala. Třela jsem se mu obličejem o záda.

Šli jsme si lehnout a objali se navzájem. Zabořila jsem tvář do jeho šíje, přitulila se k němu a vdechovala jeho vůni. Tělo měl tvrdé, a přesto se mi leželo báječně pohodlně. Byl tak teplý a silný, tak mocně mužný nedokázala jsem o něm přemýšlet, aniž jsem po něm nezatoužila. Přehodila jsem mu nohu přes boky, vztyčila se na něj a položila dlaně na hrboly jeho břišních svalů. Byla tma, neviděla jsem ho, ale nebylo třeba. I když jsem milovala jeho tvář, tu, kterou občas nesnášel, ve skutečnosti se mi dostávalo pod kůži právě to, jak se mě dotýkal a jak mi šeptal. Jako by pro něj na světě nikdo jiný neexistoval, jako by po ničem netoužil víc. „Gideone.” Víc jsem říkat nemusela.

Posadil se, ovinul mě pažemi a zhluboka políbil. Pak mě převalil pod sebe a s majetnickou něhou, která mi pronikala až do duše, se Gideon se mnou pomiloval.

˙˙˙

Procitla jsem prudce a překvapeně. Nějaká těžká váha mě drtila a drsný hlas mi do ucha chrlil hnusná, sprostá slova. Zachvátila mě panika, připravila mě o dech.

Už ne. Ne Prosím, ne

Ruka nevlastního bratra mi zakryla ústa, škubnutím mi roztáhl nohy. Cítila jsem, jak ta tvrdá věc mezi jeho nohama slepě šátrá a snaží se natlačit do mého těla. Můj řev ztlumila dlaň, přitisknutá vší silou na mé rty, a já se přikrčila, srdce mi bušilo tak prudce, až jsem myslela, že praskne. Nathan byl moc těžký. Moc těžký a silný. Nemohla jsem ho shodit. Nemohla jsem ho odstrčit.

Nech toho! Slez ze mě. Nesahej na mě. Ach, Bože prosím, už mi to nedělej už ne Kde je máma? Ma-mi!

Zaječela jsem, ale Nathanova ruka mi zakryla ústa. Stlačovala mě dolů, mačkala mi hlavu do polštáře. Čím víc jsem se bránila, tím byl vzrušenější. Funěl jako pes, dorážel na mě zas a znova snažil se do mě vsunout

„Poznáš, jaké to je:”

Ztuhla jsem. Ten hlas jsem znala. Věděla jsem, že nepatří Nathanovi.

Nebyl to sen. Přesto noční můra.

Bože, ne. Zběsile jsem mžikala ve tmě a snažila se prohlédnout. Krev mi duněla v uších. Nic jsem ale neslyšela.

Ale poznala jsem pach jeho pokožky. Poznávala jsem jeho dotek, i když byl krutý. Poznávala jsem pocit z jeho těla na svém, i když se do mě snažil vtrhnout násilím.

Gideonova erekce se dobývala do záhybu mého stehna. V panice jsem se vymrštila vší silou vzhůru. Jeho ruka mi spadla z tváře.

Nasála jsem vzduch do plic a zaječela.

Hruď se mu zvedala, když vrčel: „Není to tak pěkňoučké a miloučké, když šukají tebe.” „Crossfire,” zajíkla jsem se.

Záblesk světla z chodby mě oslepil a potom jsem se chválabohu zbavila Gideonovy drtící tíže. Převalila jsem se na bok a zavzlykala, z očí mi tryskaly slzy, které rozmazaly pohled na to, jak Cary smýkl Gideonem přes celou místnost o zeď, až poškodil omítku.

„Evo! Není ti nic?” Cary rozsvítil světlo na nočním stolku a zaklel, když mě uviděl svinutou v prenatální pozici, zběsile se houpající dopředu dozadu.

Když se Gideon napřímil, Cary na něj vyjel: „Hneš kurva svalem, než přijedou policajti, a rozsekám tě na cucky?”

Polkla jsem pálícím hrdlem a posadila jsem se. Upřela jsem oči do Gideonových a sledovala, jak z nich mizí opar spánku a střídá ho procitající hrůza.

„Sen,” zakuckala jsem se a chytla Caryho paži, sahající po telefonu. „To byl jen sen. Něco se mu z-zdálo.”

Cary pohlédl na Gideona, který se krčil nahý na podlaze jako divoké zvíře. Paže mu klesla zpátky k boku. „Ježíši Kriste,” vydechl. „A to jsem si myslel, že jsem magor.”

Sklouzla jsem z postele a zůstala stát na roztřesených nohou. Bylo mi špatně přetrvávajícím strachem. Kolena se mi podlomila. Cary mě chytil, spustil se se mnou na podlahu a objímal mě, když jsem se rozplakala.

˙˙˙

„Řekni mu, aby se šel vyspat na pohovku.” Cary si hrábl rukou do spánkem zcuchaných vlasů a opřel se o stěnu v předsíni. Dveře ložnice za mnou zůstaly otevřené a Gideon byl uvnitř, bledý a jako omámený. „Taky mu vyndám nějaké přikrývky a polštáře. Asi by neměl jet domů sám. Je na hadry.”

„Díky, Cary.” Paže, které jsem si držela ovinuté kolem pasu, se sevřely. „Je tu ještě Tatiana?” „Sakra, ne. Tak to není. Jenom šukáme.”

„A co Trey?” zeptala jsem se tiše, v myšlenkách už jsem se vracela k Gideonovi.

„Treye miluju. Myslím, že je to nejlepší člověk, kterého jsem kdy poznal, kromě tebe.” Sklonil se a políbil mě na čelo. „A co neví, to mu neublíží. Přestaň si dělat starosti o mě a věnuj se sobě.”

Vzhlédla jsem k němu, oči mi plavaly v slzách. „Nevím, co mám dělat.”

Cary vzdychl, zelené oči měl potemnělé a vážné. „Asi se musíš rozhodnout, jestli jsi v tom až po uši, holčičko. Někteří lidé se nedají napravit. Podívej se na mě. Mám úžasného chlapa a užívám si s holkou, kterou nemůžu vystát.”

„Cary ” Natáhla jsem ruku a dotkla se jeho ramene.

Chytil ji a stiskl. „Jsem tu, kdybys mě potřebovala.”

Gideon zapínal zip na sportovní tašce, když jsem se vrátila do svého pokoje. Pohlédl na mě a mými útrobami projel strach. Ne o sebe, ale o něj. Nikdy jsem neviděla nikoho tak zničeného, tak totálně zlomeného. Prázdnota v jeho krásných očích mě děsila. Nebyl v něm žádný život. Byl šedý jako smrt, s hlubokými stíny ve všech úhlech a plochách své úchvatné tváře. „Co to děláš?” zašeptala jsem.

Couvl, jako by chtěl být ode mě co nejdál. „Nemůžu tady přece zůstat.”

Polekalo mě, že cítím příval zahanbující úlevy při představě, že zůstanu sama.„Dohodli jsme se, nebude se utíkat.”

„To bylo předtím, než jsem tě napadl!” odsekl a poprvé po hodině projevil známky energie. „Byl jsi bez sebe.”

„Nebudeš už nikdy oběť, Evo. Můj Bože co jsem ti málem udělal ” Otočil se ke mně zády, ramena se mu nahrbila tak, že mě to vyděsilo stejně jako předcházející napadení.

„Jestli odejdeš, tak tu naši hru o lásku prohrajeme a naše minulost zvítězí.” Viděla jsem, že ho má slova zasáhla jako rána pěstí. Všechna světla v místnosti svítila, jako by pouhá elektřina dokázala zapudit stíny z našich duší. „Jestli to teď vzdáš, bojím se, že pro tebe bude snazší nevracet se a pro mě nechat tě být. Skončíme, Gideone.”

„Jak můžu zůstat? Proč bys to měla chtít?” Otočil se a pohlédl na mě tak teskně, až mi do očí znovu vhrkly slzy. „Radši bych se zabil, než abych ti ublížil.”

Což byla jedna z mých obav. Bylo těžké představit si, že by si Gideon, kterého jsem znala — ta dominantní, svévolná přírodní síla, sám vzal život, ale Gideon, který teď stál přede mnou, byl úplně jiný člověk. A jeho otec spáchal sebevraždu.

Škubala jsem prsty za lem svého trička. „Nikdy bys mi neublížil.”

„Bojíš se mě,” řekl chraplavě. „Vidím to na tobě. Já se bojím sám sebe. Bojím se spát s tebou, abych neudělal něco, co by nás oba zničilo.”

Měl pravdu. Bála jsem se. Děs mě studil v žaludku.

Už jsem znala výbušné násilí v jeho nitru. Kvasící zuřivost. A dovedli jsme se vůči sobě tolik rozvášnit! Dala jsem mu facku na zahradní slavnosti, fyzicky jsem po něm vyjela, i když jsem něco takového předtím nikdy neudělala.

Chtíč a emoce, zemitá syrovost, taková byla povaha našeho vztahu. Důvěra, která nás držela pohromadě, nás také navzájem otevírala způsobem, který nás oba činil zranitelnými a nebezpečnými. A bude se to spíš zhoršovat než zlepšovat.

Hrábl si rukou do vlasů. „Evo, já “

„Miluju tě, Gideone.”

„Bože.” Hleděl na mě s čímsi, co připomínalo znechucení. Jestli se týká mě nebo jeho, to jsem nepoznala. „Jak to můžeš říct?”

„Protože je to pravda.”

„Vidíš jen tohle”, ukázal na sebe rozmachem ruky. „Nevidíš ten podělaný, rozbitý binec uvnitř.”

Ostře jsem vdechla. „To říkáš ty mně? Když víš, že to mám v sobě taky podělané a rozbité?” „Možná jsi vyladěná na to, abys šla po někom, kdo se k tobě vůbec nehodí,” řekl trpce. „Nech toho. Vím, že trpíš, ale když po mně budeš takhle vyjíždět, budeš trpět ještě víc.” Pohlédla jsem na hodiny a zjistila, že jsou čtyři hodiny ráno. Přistoupila jsem k němu, potřebovala jsem překonat svůj strach tím, že se ho dotknu a on se dotkne mě.

Zvedl ruku, jako by mě chtěl zadržet. „Jedu domů, Evo.”

„Vyspi se tady na pohovce. Nehádej se, Gideone. Prosím. Umřu strachy, jestli odejdeš.” „Větší strach budeš mít, jestli zůstanu.” Hleděl na mě upřeně, ztraceně a hněvivě, plný strašlivého stesku. Jeho oči mě prosily o odpuštění, ale když jsem se mu je pokoušela poskytnout, nechtěl je přijmout.

Přistoupila jsem k němu, vzala ho za ruku a potlačila vlnu úzkosti, která mně zasáhla, když jsme se dotkli. Nervy jsem měla dosud rozjitřené, hrdlo a ústa rozbolavělé, vzpomínka na jeho pokusy o proniknutí, tak podobné Nathanovým, byla dosud příliš čerstvá. „My to z-zvládneme,” slibovala jsem mu a vadilo mi, jak se mi chvěje hlas. „Promluvíš si s doktorem Petersenem a z toho budeme vycházet.”

Ruka se mu zvedla, jako by se chtěla dotknout mé tváře. „Kdyby tu nebyl Cary “

„Byl, a já budu v pořádku. Miluju tě. Překonáme to.” Přistoupila jsem k němu, objala jsem ho, strčila mu ruce pod tričko, abych se dotkla nahé pokožky. „Nedovolíme, aby se minulost pletla do toho, co mezi námi je teď, v přítomnosti.”

Nevěděla jsem, koho z nás dvou se snažím přesvědčit.

„Evo.” Opětoval mé objetí, až mi vymáčkl vzduch z plic. „Promiň. Zabíjí mě to. Prosím. Odpusť mi nemůžu tě ztratit.”

„Neztratíš.” Oči se mi zavřely, soustředila jsem se na jeho dotek. Na jeho vůni. Na vzpomínku, že ještě docela nedávno jsem se nebála ničeho, když jsem byla s ním.

„Moc mě to mrzí.” Třesoucíma se rukama mi přejížděl po páteři. „Udělám cokoliv ” „Pst. Miluju tě. Dobře to dopadne.”

Otočil hlavu, něžně mě políbil. „Odpusť mi, Evo. Potřebuju tě. Bojím se, co se mnou bude, jestli tě ztratím “

„Nikam neodcházím.” Pokožka mi mravenčila pod neklidným klouzáním jeho rukou po mých zádech. „Jsem tady. Už žádné útěky.”

Zarazil se, jeho dech mi drsně zavadil o rty. Pak sklonil hlavu a pevně přitiskl ústa na moje. Mé tělo zareagovalo na něžné lákání jeho polibku. Prohnula jsem se mu bezděčně vstříc, přitáhla ho blíž k sobě.

Uchopil do dlaní má ňadra, hnětl je, kroužil bříšky palců po bradavkách, až se zahrotily a zabolely. Zasténala jsem směsicí strachu a dychtivosti, a on se při tom zvuku zachvěl. „Evo ?”

„Já, já nemůžu.” Vzpomínka na to, jak jsem se probudila, byla dosud příliš čerstvá. Bolelo mě, že ho musím odmítnout, protože jsem věděla, že ode mě potřebuje totéž, co jsem potřebovala já od něj, když jsem mu vyprávěla o Nathanovi, důkaz, že touha dosud existuje, že i když jsou jizvy naší minulosti ohyzdné, nemají vliv na to, čím si teď navzájem jsme. Jenže jsem mu to nedokázala poskytnout. Ještě ne. Byla jsem příliš rozjitřená a zranitelná. „Jen mě objímej, Gideone. Prosím.”

Kývl, ovinul mě pažemi.

Ponoukla jsem ho, aby se mnou klesl na podlahu a doufala jsem, že ho dokážu uspat. Stočila jsem se do klubíčka po jeho boku, nohy přehozené přes jeho, paži přehozenou přes jeho pev-né břicho. Něžně mě tiskl, líbal na čelo, zas a znova se šeptem omlouval.

„Neopouštěj mě,” šeptala jsem. „Zůstaň.”

Gideon neodpověděl, nic nesliboval, ale taky mě nepouštěl.

˙˙˙

Probudila jsem se o něco později a uslyšela, jak mi pod uchem pravidelně bije Gideonovo srdce. Všechna světla dosud svítila a podlaha i s kobercem byla tvrdá a nepohodlná. Gideon ležel naznak, jeho krásná tvář byla ve spánku mladičká, tričko se mu vyhrnulo právě tolik, aby odhalilo pupek a pevné břišní svaly.

Tohle je muž, kterého miluji. Tohle je muž, jehož tělo mi dává tolik rozkoše, jehož ohleduplnost mě zas a znova dojímá. Pořád je tady. A podle zamračené vrásky mezi jeho obočím soudě, pořád ještě trpí.

Vsunula jsem mu ruku do tepláků. Poprvé za tu dobu, co jsme byli spolu, nebyl v mých dlaních jako horká ocel, ale rychle naběhl a zesílil, když jsem ho bojácně pohladila od kořene ke špičce. Těsně pod mým vzrušením přetrvával strach, ale víc jsem se bála, že ho ztratím, než života s démony v jeho nitru.

Zavrtěl se, objal mě pevněji. „Evo ?”

Tentokrát jsem mu odpověděla tak, jak jsem to prve nedokázala.„Zapomeňme, Gideone,” vydechla jsem mu do úst. „Musíme zapomenout.”

„Evo.”

Převalil se na mě, opatrnými pohyby ze mě stahoval tričko. Svlékala jsem ho podobně plaše. Přistupovali jsme k sobě, jako by se kterýkoli z nás mohl polámat. Pouto mezi námi bylo v tom okamžiku křehké, oba jsme se báli budoucnosti a zranění, která bychom si mohli navzájem způsobit.

Uchopil mezi rty mou bradavku, líce se mu zvolna vtahovaly, sváděl mě polehoučku. Něžné sání bylo tak příjemné, až jsem se zajíkla a prohnula vstříc jeho ruce. Laskal mi bok od ňadra ke kyčli a zase zpátky, zas a znova, hladil mě a srdce mi bušilo jako zběsilé.

V polibcích přejel rty přes mou hruď k druhému ňadru, šeptal slova omluv a touhy hlasem přerývaným zoufalstvím a lítostí. Dotkl se jazykem ztuhlé bradavky, podráždil ji a pak obklopil vlhkým žárem a sáním.

„Gideone.” Jemné potahování odborně probouzelo touhu i v mé zmatené mysli. Moje tělo mu náhle podlehlo, chamtivě usilovalo o rozkoš a krásu jeho těla.

„Neboj se mě,” šeptal. „Neodtahuj se.”

Políbil mi pupek a pak se sunul níž, jeho vlasy mě hladily na břiše, když se mi uvelebil mezi nohama. Rozvíral mě chvějícíma se rukama a obličejem se třel o můj klitoris. Jeho lehká,

škádlivá líznutí na štěrbince a tetelivá vniknutí do mého rozechvělého pohlaví mě přiváděly na pokraj šílenství.

Záda se mi prohnula. Ze rtů mi unikaly chraplavé prosby. Tělem se mi šířilo napětí, všechno se ve mně svíralo, až mi připadalo, že snad tím tlakem prasknu. A pak mě něžňoučkým šťouchnutím špičky jazyka dohnal k orgasmu.

Vykřikla jsem, horká úleva mi pulzovala svíjejícím se tělem.

„Nikdy tě nemůžu nechat, Evo.” Gideon se nade mnou tyčil a já vibrovala rozkoší. „Nemůžu.” Stírala jsem stopy slz z jeho tváře a zírala do zarudlých očí. Pohled na jeho trýzeň mě trápil, srdce mě bolelo. „Nepustila bych tě, ani kdybys chtěl.”

Uchopil svůj penis do ruky a zvolna, opatrně ho do mě sunul. Hlava se mi pevně přitiskla k podlaze, jak se hroužil hlouběji, zmocňoval se mého těla centimetr za centimetrem. Když jsem ho v sobě měla celého, začal se pohybovat uměřenými, pečlivými výpady. Zavřela jsem oči a soustředila se na naše spojení. Pak se uvelebil na mně, břicho přitisknuté k mému, a mně se panikou zrychlil tep. Zčistajasna jsem se vyděsila a zaváhala.

„Dívej se na mě, Evo.” Jeho hlas byl náhle tak chraplavý, až byl k nepoznání.

Poslechla jsem a spatřila jeho úzkost.

„Miluj mě,” žadonil zadýchaným šepotem. „Miluj se miláčku se mnou. Dotýkej se mě, Anděli. Polož na mě ruce.”

„Ano.” Mé dlaně se mu přitiskly k zádům, pak jsem ho hladila po rozechvělých svalech až k hýždím. Pevně jsem stiskla napjaté svaly a pobízela ho, aby se pohyboval rychleji a vnikal hlouběji.

Rytmické pohyby jeho mohutného údu v sevřených hlubinách mého pohlaví ve mně probudily horké vlny extáze. Byl náramně příjemný. Nohy jsem ovinula kolem jeho vzpínajících se boků, dech se mi zrychloval a studené sevření v mém nitru začínalo tát. Hleděli jsme si upřeně do očí.

Po spáncích mi stékaly slzy. „Miluju tě, Gideone.”

„Prosím ” Pevně zavřel oči.

„Miluju tě.”

Zlákal mě k orgasmu obratným kroužením boků, vrtěl ve mně svým údem. Pohlaví se mi pevně sevřelo, snažila jsem se ho udržet, snažila jsem ho uchovat hluboko v sobě.

„Dělej, Evo,” zajíkal se na mém hrdle.

Zápasila jsem s tím, zoufale jsem se snažila překonat setrvávající úzkost, která vycházela z toho, že ležel na mně. Úzkost se mísila s touhou, udržovala mě na pokraji.

Vydal chraplavý zvuk, plný bolesti a lítosti. „Musíš se udělat, Evo potřebuju tě cítit Prosím “

Uchopil do dlaní mé hýždě, zvedl mi boky a zas a znova přejížděl po tom citlivém místečku v mém nitru. Byl neúnavný, nezdolný, miloval mě dlouho a prudce, až můj mozek ztratil kontrolu nad tělem a já zběsile vyvrcholila. Kousala jsem ho do ramene, abych ztlumila výkřiky, když jsem se pod ním otřásala a maličké svaly se ve mně chvěly extatickými stahy. Z hlubin hrudi se mu vydral sten, drásavý zvuk trýznivé rozkoše.

„Ještě,” nařídil a začal pronikat hlouběji, aby mi poskytl to líbezné bodnutí bolesti. Že nám zase oběma důvěřuje natolik, aby ten drobný nádech bolesti způsobil, to zahnalo poslední zbytky mých zábran. Tak jako jsme si důvěřovali navzájem, učili jsme se věřit také svým instinktům.

Znovu jsem zuřivě vyvrcholila, až jsem dostávala křeče do prstů u nohou. Cítila jsem, jak se Gideona zmocňuje známé napětí, a sevřela jsem pevněji jeho boky, hnala ho dál, zoufale jsem toužila cítit, jak do mě tryská.

„Ne!” Vykroutil se mi, padl naznak a přehodil si paži přes oči. Trestal se tím, že odpíral svému tělu útěchu a rozkoš.

Hruď se mu zvedala a leskla potem. Úd mu ztěžka ležel na břiše, vypadal brutálně, široká zfialovělá hlava a tlusté provazce žil.

Vrhla jsem se na něj rukama a ústy, ignorujíc jeho zuřivou kletbu. Opřela jsem se mu předloktím o trup, prudce na něm pumpovala druhou pěstí a hltavě sála citlivou hlavici. Stehna se mu chvěla, nohy se neklidně chvěly.

„Krucinál, Evo. Dělej.” Ztuhl a zajíkl se, zabořil ruce do mých vlasů, vyhazoval boky. „Sakra. Saj pořádně Ach, kristepane “

Explodoval mocným poryvem, který mě málem udusil, vrcholil prudce, zaléval mi ústa. Všechno jsem přijímala, pěstí jsem pulz za pulzem svírala celou délku jeho údu, opakovaně polykala, až se otřásal návaly pocitů a žadonil, abych přestala.

Napřímila jsem se a Gideon si sedl a objal mě. Stáhl mě zpátky na podlahu, kde zabořil tvář do mého hrdla a plakal až do svítání.

˙˙˙

V úterý jsem si do práce vzala na sebe černou hedvábnou blůzu s dlouhými rukávy a kalhoty, protože jsem měla pocit, že potřebuju mít mezi sebou a světem nějakou bariéru. V kuchyni uchopil Gideon mou tvář do dlaní a se srdcervoucí něhou se ústy dotkl mých. Pohled měl stále zastřený.

„Oběd?” zeptala jsem se s pocitem, že se musíme držet vzájemného spojení.

„Mám pracovní oběd.” Prohrábl mi prsty rozpuštěné vlasy. „Půjdeš se mnou? Postarám se, aby tě Angus dovezl zpátky do práce včas.”

„Půjdu moc ráda.” Vzpomněla jsem si na rozpis večerních akcí, schůzí a jednání, který mi poslal na smartphone. „A zítra máme benefiční večeři ve Waldorf-Astorii?”

Pohled mu zněžněl. Oblečený do práce působil vážně, ale vyrovnaně. Věděla jsem, že tomu tak zdaleka není.

„Vážně mě nenecháš, vid?” zeptal se tiše.

Zvedla jsem pravou rukou a ukázala mu prsten. „Máš mě na krku, Crossi. Zvykej si na to.” Cestou do práce mě choval v klíně a cestou na oběd k Jeanu Georgesovi zase. Během jídla jsem nepronesla víc než tucet slov, Gideon mi objednal a já si nesmírně pochutnala. Seděla jsem tiše po jeho boku, ruku položenou pod ubrusem na jeho pevném stehně, němé potvrzení, že jsem zaslíbená jemu. Nám. Jedna jeho ruka spočívala na mé, teplá a silná, zatímco jednal o nějaké rozestavěné nemovitosti na St. Croix. Takhle spojeni jsme zůstali po celý oběd, oba jsme raději jedli jednou rukou, než abychom se od sebe odtrhli.

S každou uplynulou hodinou jsem cítila, jak se v nás obou rozplývá hrůza z nadcházející noci. Bude to další jizva do jeho sbírky, další trpká vzpomínka, která mu zůstane navždy, vzpomínka, kterou s ním budu sdílet a děsit se jí spolu s ním, ale nerozdělí nás. Nedopustíme to.

˙˙˙

Angus na mě po pracovní době čekal, aby mě odvezl domů. Gideon pracoval přesčas a pak šel rovnou z Crossfiru do ordinace doktora Petersena. Jízdu v autě jsem využila k tomu, abych se obrnila na další kolo tréninku u Parkera. Uvažovala jsem, nemám-li dneska vynechat, ale nakonec jsem usoudila, že je důležité zachovávat rutinu. Momentálně toho bylo v mém životě nezvladatelného až dost. Držet se časového plánu, to byla jedna z mála věcí, které byly veskrze v mé moci.

Po půldruhé hodině tagování a tréninku s Parkerem ve studiu se mi ulevilo, když mě Clancy dovezl domů, a byla jsem na sebe hrdá, že jsem šla cvičit, i když to bylo to poslední, oč jsem stála.

Vstoupila jsem do haly a narazila na Treye, který stál u recepce.

„Ahoj,” pozdravila jsem ho. „Jdeš nahoru?”

Otočil se ke mně, hnědé oči měl přívětivé a úsměv otevřený. Trey měl v sobě jakousi vlídnost, přímočarou naivitu, která ho odlišovala od všech ostatních, se kterými měl Cary vztahy dříve. Anebo by možná stačilo říct „Trey byl normální,” což se dalo tvrdit o málokom z lidí, kteří se vyskytovali v mém a Caryho životě.

„Cary není doma,” řekl. „Zrovna tam zkoušeli volat.”

„Klidně pojď se mnou nahoru a počkej na něj. Já už dneska nikam nepůjdu.”

„Pokud ti to vážně nevadí.” Srovnal se mnou krok, já zamávala dívce na recepci a zamířili jsme k výtahům. „Něco jsem mu přinesl, víš.”

„Vůbec mi to nevadí,” ujistila jsem ho a opětovala jeho milý úsměv.

Podíval se na moje jogínské kalhoty a nátělníček. „Zrovna jdeš z posilovny?”

„Jo. I když mám dneska takový ten den, kdy bych radši dělala cokoliv jiného.”

Se smíchem jsme vstoupili do výtahu. „Ten pocit znám.”

Cestou nahoru zavládlo mlčení. Těžké.

„Všechno v pořádku?” zeptala jsem se.

„No ” Trey si upravil popruh batůžku. „Cary mi jen posledních pár dní připadá trochu mimo.” „Ale?” kousla jsem se do rtu. „V jakém směru?”

„Nevím. To se těžko vysvětluje. Prostě mám pocit, jako by se s ním něco dělo, a já nevím, co to je.”

Vzpomněla jsem si na blondýnu a v duchu sebou trhla. „Možná je vystresovaný z té práce pro Grey Isles a nechce tě s tím otravovat. Ví, že máš plné ruce práce se zaměstnáním a se školou.”

Napětí v jeho ramenou polevilo. „To by mohlo být ono. Dává to smysl. Tak jo. Děkuju ti.” Odemkla jsem dveře do bytu a řekla mu, ať se tu chová jako doma. Trey zamířil do Caryho pokoje, aby si tam odložil věci, zatímco já šla k telefonu zkontrolovat hlasovou schránku. Výkřik z chodby mě přiměl sáhnout po telefonu z jiného důvodu, srdce mi bušilo představami vetřelců a bezprostředního ohrožení. Následoval další řev, jeden z hlasů jasně patřil Carymu. Prudce jsem vydechla, ulevilo se mi. Se sluchátkem v ruce jsem se vyšla podívat, co se sakra děje. Málem do mě vrazila Tatiana, vycházející za rohem z chodby. Ještě si zapínala blůzu. „Jejda,” řekla s úsměvem, který nebyl ani trochu omluvný, „Tak zatím.”

Neslyšela jsem, jak se za ní zavírají dveře, protože Trey křičel.

„Jdi do prdele, Cary. O tomhle jsme mluvili! Něco jsi slíbil!”

„Nepřiměřeně to nafukuješ,” štěkal naoplátku Cary. „Není to, jak si myslíš.”

Trey vyrazil z Caryho ložnice takovou rychlostí, až jsem se přitiskla zády ke stěně chodby, abych mu šla z cesty. Cary ho následoval, kolem pasu ovinuté prostěradlo. Když mě míjel, střelila jsem po něm přimhouřenýma očima pohled, který mi vysloužil zdvižený prostředníček.

Nechala jsem oba muže o samotě a utekla do sprchy, naštvaná na Caryho, protože zase zničil něco dobrého, co ho v životě potkalo. Doufala jsem, že tenhle zvyk konečně poruší, ale zdálo se, že se ho nedokáže zbavit.

Když jsem o půl hodiny později vyšla do kuchyně, panovalo v bytě mrtvé ticho. Soustředila jsem se na přípravu večeře, rozhodla jsem se pro vepřovou pečeni a nové brambory s chřestem, což bylo jedno z Caryho nejmilejších jídel, to pro případ, že by byl na večeři doma a potřeboval trochu rozveselit.

Pohled na Treye, vycházejícího do chodby, zatímco jsem strkala pečeni do trouby, mě překvapil a pak rozesmutnil. Vadilo mi, že odchází zardělý, rozcuchaný a plačící. Moje lítost se proměnila v zuřivé zklamání, když za mnou Cary přišel do kuchyně a dosud na něm lpěl pach mužského potu a sexu. Cestou k vinotéce se na mě zamračil.

Otočila jsem se k němu s pažemi založenými na prsou. „Ošukat zklamaného milence ve stejné posteli, kde tě právě přistihl při nevěře, tím nic nespravíš.”

„Kušuj, Evo.”

„Patrně se momentálně nenávidí za to, že ti podlehl.”

„Řekl jsem kušuj, kurva.”

„Fajn.” Odvrátila jsem se na něj a soustředěně kořenila brambory, abych je strčila do trouby k pečeni.

Cary vzal ze skříňky sklenku na víno. „Poznám, že mě odsuzuješ. Nebyl by zpoloviny tak nasraný, kdyby mě nachytal, jak šukám chlapa.”

„Je to vlastně všechno jeho vina, co?”

„Novinka: tvůj milostný život taky není dokonalý.”

„Podpásovka, Cary. V tomhle směru ti nebudu dělat boxovací pytel. Podělals to, a pak jsi to ještě zhoršil. Je to všechno jen na tobě.”

„Nevytahuj se, kruci. Spíš s chlapem, který tě každou chvíli může znásilnit.”

„Tak to není!”

Ušklíbl se a opřel se bokem o linku, zelené oči plné bolesti a hněvu. „Jestli ho chceš omlouvat tím, že spí, když tě napadá, budeš si muset najít tutéž omluvu pro opilce a feťáky. Ti taky nevědí, co dělají.”

Pravdivost jeho slov mě prudce zasáhla stejně jako to, že se mě naschvál snaží ranit. „Můžeš se pustit flašky. Nemůžeš přestat spát.”

Cary se napřímil, otevřel láhev, kterou prve vybral, a nalil dvě sklenky; jednu mi přisunul po lince. „Jestli někdo ví, jaké to je, mít něco společného s lidmi, co ti ubližují, tak jsem to já. Miluješ ho. Chceš ho zachránit. Ale kdo zachrání tebe, Evo? Nebudu vždycky po ruce, až s ním budeš, a on je časovaná bomba.”

„Chceš mluvit o tom, jaké to je ve vztazích, co bolí, Cary?” odsekla jsem, abych ho odvrátila od mých bolestných pravd. „Podělal jsi to s Treyem, aby ses chránil? Usoudil jsi, že ho radši zaženeš dřív, než tě stihne zklamat?”

Caryho ústa se trpce zkřivila. Ťukl svou sklenkou o mou, která dosud stála na lince. „Na zdraví nás, těžce ujetých. Aspoň že máme jeden druhého.”

Odkráčel z místnosti a já zplihla. Věděla jsem, že to přijde, situace se vyvíjela příliš dobře, než aby to byla pravda. Spokojenost a štěstí neexistovaly v mém životě nikdy déle než pár minut, a navíc byly opravdu jen iluzorní.

Vždycky zůstávalo něco skrytého. Něco číhalo, aby se to vymrštilo a všechno pokazilo.

Kapitola dvacátá

Gideon dorazil, právě když jsem vyndávala večeři z trouby. V jedné ruce měl pouzdro s oblekem a v druhé kufřík s laptopem. Bála jsem se, že se pokusí po sezení u doktora Petersena odjet domů, a ulevilo se mi, když volal, že už je na cestě. Když jsem otevřela dveře a uviděla ho na prahu, přesto mnou projel záchvěv nejistoty.

„Ahoj,” řekl tiše a následoval mě do kuchyně. „Tady to krásně voní.”

„Doufám, že máš hlad. Jídla je spousta a překvapilo by mě, kdyby se k nám Cary přidal a pomohl nám to sníst.”

Gideon odložil věci na bar a opatrně ke mně přistoupil, pohledem přitom pátral v mé tváři. „Přivezl jsem si pár věcí, abych u tebe mohl zůstat na noc, ale jestli chceš, tak půjdu. Kdykoliv. Stačí jen říct.”

Prudce jsem vydechla, odhodlaná nenechat své činy ovládat strachem. „Chci tě tady.” „Chci tu být.” Zastavil se vedle mě. „Můžu tě obejmout?”

Otočila jsem se k němu a prudce ho stiskla. „Prosím.”

Přitiskl si tvář k mé a přivinul mě k sobě. Objetí nebylo tak přirozené a snadné, jak jsme byli navyklí. Panovala mezi námi nová obezřelost, odlišná od všeho, co jsme cítili předtím. „Jak je ti?” zašeptal.

„Už líp, když jsi tady.”

„Ale pořád jsi nervózní.” Přitiskl rty na mé čelo. „Já taky. Nevím, jak ještě někdy budeme moci usínat vedle sebe.”

Mírně jsem se odtáhla a pohlédla na něj. Také jsem se toho bála a předchozí rozhovor s Carym to nijak nezlepšil. On je časovaná bomba

„Vyřešíme to,” řekla jsem.

Dlouhou chvíli byl zticha. „Kontaktoval tě někdy Nathan?”

„Ne.” I když jsem měla hluboko zakořeněný strach, že bych se s ním mohla jednoho krásného dne zase setkat, ať už náhodou, nebo úmyslně. Chodil někde po světě a dýchal stejný vzduch „Proč?”

„Dneska jsem na to myslel.”

Odtáhla jsem se, zapátrala v jeho tváři a hrdlo se mi sevřelo nad jeho utýraným vzezřením. „Proč?”

„Protože toho mezi námi strašně moc leží.”

„Myslíš, že je toho na nás moc?”

Gideon zavrtěl hlavou. „Takhle uvažovat nedokážu.”

Nevěděla jsem, co udělat nebo říct. Jaké ujištění mu mohu poskytnout, když si sama nejsem jistá, že moje láska a jeho touha postačí, aby náš vztah fungoval?

„Co se ti honí v hlavě?” zeptal se.

„Myšlenky na jídlo. Umírám hlady. Co kdybys zašel za Carym, jestli chce jíst? Pak se můžeme pustit do večeře.”

˙˙˙

Gideon nalezl Caryho spícího, takže jsme spolu povečeřeli při svíčkách ve dvou u jídelního stolu, poněkud slavnostně na to, že jsme na sobě měli obnošená trička a pyžamové kalhoty, které jsme si navlékli po sprchování. Bála jsem se o Caryho, ale připadalo mi, že klidný odpočinek o samotě s Gideonem je přesně to, co oba potřebujeme.

„Včera jsem obědval s Magdalenou ve své kanceláři,” řekl po prvních několika soustech. „Ale?” Zatímco jsem kupovala prsten, Magdalene si užívala o samotě s mým chlapem?

„Nemluv na mě tímhle tónem,” pokáral mě. „Jedla v kanceláři plné tvých květin, kde posíláš polibky z fotky na psacím stole. Nebyla jsi tam o nic míň než ona.”

„Pardon. Ukvapená reakce.”

Zvedl mou ruku k ústům a vtiskl jí na hřbet krátký, prudký polibek. „Ulevilo se mi, že na mě ještě žárlíš.”

Vzdychla jsem. Moje emoce se celý den pohybovaly ode zdi ke zdi, nemohla jsem se rozhodnout, co si o čem myslím. „Říkal jsi jí něco o Chrisovi?”

„To byl účel oběda. Pustil jsem jí to video.”

„Cože?” zamračila jsem se při vzpomínce, že mému telefonu cestou v autě došla baterie. „Jak jsi to udělal?”

„Odnesl jsem si tvůj telefon do kanceláře a stáhnul video přes USB. Nevšimla sis, že jsem ti ho včera večer přinesl úplně nabitý?”

„Ne.” Odložila jsem příbor. Dominantní nedominantní, Gideon a já si budeme muset určit, kudy vedou hranice. „Nemůžeš mi lézt do telefonu, Gideone.”

„Já ti do něj nelezl. Ještě sis nezadala heslo.”

„O to nejde! Je to vážné narušení mého soukromí, do prčic. Ježíšmarjá..” Proč sakra nikdo v mém životě nechápe, že mám určité hranice? „Chtěl bys, abych se ti hrabala ve věcech?” „Nemám co skrývat.” Vytáhl z vnitřní kapsy tepláků svůj smartphone a podal mi ho. „A ty taky nebudeš mít.”

Netoužila jsem pouštět se v té chvíli do hádky, protože už tak bylo všechno náramně nejisté, ale nechala jsem všechno zajít příliš daleko. „To je jedno, jestli mám nebo nemám něco, co nechci, abys viděl. Mám právo na prostor a soukromí, a ty se musíš zeptat, než si ode mě vezmeš informace nebo něco jiného, co mi patří. Musíš si přestat brát co chceš bez mého souhlasu.”

„Co na tom bylo soukromého?” svraštil čelo. „Sama jsi mi to ukázala.”

„Nebuď jako moje matka, Gideone!” zařvala jsem. „Každé šílenství má své meze.”

Trhl sebou nad vehemencí, s níž jsem se do něj pustila, očividně překvapený tím, jak jsem rozčilená. „Tak jo. Mrzí mě to.”

Lokla jsem si vína a snažila se udržet na uzdě vztek i nejistotu. „Mrzí tě, že jsem naštvaná? Nebo tě mrzí, žes to udělal?”

Po několika vteřinách Gideon pevně prohlásil: „Mrzí mě, že jsi naštvaná.”

Opravdu to nepochopil. „Proč nechápeš, jak je to ujeté?”

„Evo.” Vzdychl a hrábl si rukou do vlasů. „Trávím čtvrtinu každého dne uvnitř tebe. Když stanovíš nějaké vnější hranice, nemůžu si pomoct, připadají mi podružné.”

„No, ale nejsou. Pro mě jsou důležité. Pokud budeš chtít něco vědět, musíš se mě zeptat.” „No dobrá.”

„Už to nedělej,” varovala jsem ho vážně. „Nedělám si legraci, Gideone.”

Brada mu ztuhla. „Tak jo. Rozumím.”

Pak, protože jsem se opravdu nechtěla hádat, jsem pokračovala: „Co Magdalene říkala, když to viděla?”

Viditelně se uvolnil. „Bylo to těžké, samozřejmě. Ještě obtížnější, protože věděla, že jsem to viděl.”

„Taky nás viděla, v knihovně.”

„Nemluvili jsme o tom přímo, jenomže co se dalo říkat? Nebudu se omlouvat za to, že se miluju se svou přítelkyní v zavřené místnosti.” Opřel se dozadu a chraplavě vydechl. „Když viděla Chrisovu tvář na tom videu, když viděla, co si o ní doopravdy myslí, to jí ublížilo. Je těžké vidět sama sebe takhle využívanou. Zvlášť někým, o kom si myslíš, že ho znáš — někým, o kom jsi přesvědčená, že tě má rád.”

Abych skryla svou reakci, horlivě jsem dolévala sobě i jemu. Mluvil jakoby z vlastní zkušenosti. Co přesně ho postihlo?

Krátce jsem si lokla vína a zeptala se: „Co s tím uděláš fy?”

„Co můžu dělat? V průběhu let jsem se pokoušel promluvit s Chrisem ze všech stran. Zkoušel jsem mu dávat peníze. Zkoušel jsem mu vyhrožovat. Nikdy neprojevil chuť ke změně. Už dávno jsem pochopil, že můžu jen kontrolovat škody. A držet tě od něj co nejdál.”

„Pomůžu ti s tím, když už to vím.”

„To je dobře.” Napil se a pozoroval mě přitom přes okraj sklenky. „Neptáš se mě na schůzku s doktorem Petersenem.”

„Nic mi do toho není. Ledaže by ses chtěl svěřit.” Střetla jsem se s jeho pohledem a sugerovala mu, aby to udělal. „Jsem tu, abych poslouchala, kdykoli potřebuješ chápavé ucho, ale nebudu z tebe nic páčit. Až budeš ochotný mě zasvětit, tak to uděláš. No a teď bych moc ráda věděla, jestli se ti zamlouvá.”

„Zatím ano.” Usmál se. „Při řeči mě vodí dokolečka. To moc lidí nedokáže.”

„Ano. Vrátí se v hovoru k tomu, o čem si myslíš, že už jste to probrali a přiměje tě přistupovat k věcem z jiného úhlu. Pročpak mi to nedošlo dřív?”

Gideonovy prsty přejížděly nahoru a dolů po stopce sklenky. „Předepsal mi něco, co mám brát večer před spaním. Vyzvedl jsem si to, než jsem přišel.”

„Jaký máš vztah k lékům?”

Hleděl na mě temnýma, zastřenýma očima. „Mám pocit, že je to nutné. Musím být s tebou a musí to být pro tebe bezpečné, ať to stojí, co stojí. Doktor Petersen říká, že ten lék ve spojení s terapií je úspěšný i u jiných atypických sexuálních parasomniaků. Musím tomu věřit.” Natáhla jsem se a stiskla mu ruku. Brát léky, to byl velký krok, zvlášť u někoho, kdo se svým problémům dlouho vyhýbal. „Děkuju, lásko.”

Gideonův stisk zesílil. „Tenhle problém má zřejmě tolik lidí, že se o něm prováděly spánkové studie. Vyprávěl mi o nějakém zdokumentovaném případu, kde nějaký muž sexuálně napadal svou ženu ve spánku dvanáct let, než vyhledali odbornou pomoc.”

„Dvanáct let? Ježíšmarjá.”

„Důvod, proč čekali tak dlouho, bylo zřejmě zčásti to, že ten muž byl v posteli lepší, když spal,” řekl suše. „A jestli tohle není vražedná rána do sebevědomí, tak tedy nevím.” Zírala jsem na něj. „No sakra.”

„Já vím, ne?” Sarkastický úsměv ho opustil. „Ale nechci, abys měla pocit, že na tebe tlačím, abys se mnou sdílela postel, Evo. Neexistuje žádná zázračná pilulka. Můžu spát na gauči nebo můžu jet na noc domů, ačkoliv z těch dvou možností dávám přednost gauči. Celý den se cítím líp, když se můžu vypravovat do práce s tebou.”

„Já taky.”

Gideon mě vzal za ruku a zvedl ji ke rtům. „Nikdy jsem si nepředstavoval, že můžu tohle mít Mít v životě někoho, kdo ví, co se mnou je. Někoho, s kým můžu mluvit u večeře o svých ujetostech, protože mě stejně bere jsem rád, že tě mám, Evo.”

Srdce se mi v hrudi svíralo sladkou bolestí. Uměl říkat krásné věci, dokonalé.

„Já to s tebou mám stejné, frajere.” Možná i hlubší, protože ho miluju. Ale to jsem neřekla nahlas. Jednoho krásného dne k tomu dospěje. Nevzdám to, dokud nebude absolutně, neodvolatelně můj.

˙˙˙

S bosýma nohama opřenýma o konferenční stolek a počítačem v klíně vypadal Gideon tak domácky a uvolněně, že mě pořád rozptyloval od mých televizních pořadů.

Jak jsme se tu octli? ptala jsem se sama sebe. Tenhle nepředstavitelně sexy chlap a já? „Civíš na mě,” zamumlal, pohled upřený na obrazovku laptopu.

Vyplázla jsem na něj jazyk.

„Je to sexuální návrh, slečno Tramellová?”

„Jak mě můžeš vidět, když civíš na práci?”

Vzhlédl a zachytil můj pohled. Modré oči mu planuly energií a žárem.„Vždycky tě vidím, Anděli. Od chvíle, cos mě našla, nevidím nic než tebe.”

˙˙˙

Středu zahájil Gideonův penis, který do mě pronikal zezadu, můj nový oblíbený způsob procitání.

„No tedy,” řekla jsem ochraptěle a mnula si oči, když mi Gideon zaklesl paži kolem pasu a přitáhl mě blíž ke své teplé, pevné hrudi. „Dneska ráno jsi nějak neposedný.”

„Ty jsi každé ráno nádherná a sexy,” šeptal a lehce mě kousal do ramene.„Hrozně rád se probouzím vedle tebe.”

Oslavili jsme noc nádherně nerušeného spánku přehršlí společných orgasmů.

˙˙˙

Mnohem později toho dne jsem obědvala s Markem a jeho partnerem Stevenem v rozkošné mexické restauraci, zastrčené pod úrovní ulice. Sestoupili jsme po krátkém betonovém schodišti do překvapivě prostorné restaurace s obsluhou v černých vestičkách a spoustou světla.

„Budeš sem muset přivést svého chlapa,” řekl Steven, „a nechat se od něj pozvat na margaritu z granátových jablek.”

„Dobrota?” zeptala jsem se.

„No jéje.”

Když si číšnice přišla pro naše objednávky, nestydatě s Markem flirtovala a třepetala záviděníhodně dlouhými řasami. Mark s ní taky flirtoval. Během jídla se krásná rudovláska, na jmenovce měla napsáno Shawna, osmělila, dotýkala se Markových ramenou a zátylku pokaždé, když šla kolem. Na oplátku začal Mark klábosit sugestivněji, až jsem nervózně pokukovala po Stevenovi a sledovala, jak mu každým okamžikem víc a víc rudne tvář a pro-hlubuje se zamračená vráska mezi obočím. Nervózně jsem poposedávala a odpočítávala minuty, kdy už ten napjatý oběd skončí.

„Pojďme se dneska večer sejít,” řekla Shawna Markovi, když nám přinesla účet. „Jedna noc se mnou, a vyléčím tě.”

Zůstala jsem civět. No tohle!

„Sedmá hodina ti vyhovuje?” šveholil Mark. „Zničím tě, Shawno. Víš, co se stane, když se ti zatmí “

Vdechla jsem vodu do koláčové dírky a zakuckala jsem se.

Steven vyskočil, oběhl stůl a bušil mě do zad. „Sakra, Evo,” smál se. „My si s tebou jen tak hrajeme. Neumírej nám.”

„Cože?” zajíkala jsem se a oči mi slzely.

Se širokým úsměvem mě obešel a objal číšnici kolem ramen. „Evo, seznam se s mou sestrou Shawnou. Shawno, tuhle Eva je ta, co usnadňuje Markovi život.”

„ To je dobře,” řekla Shawna, „protože ty mu ho komplikuješ.”

Steven na mě mrkl. „Právě proto se mě drží.”

Při pohledu na sourozenecký pár v tak těsném objetí jsem konečně postřehla podobu, která mi předtím unikala. Sesula jsem se do židle a přimhouřila na Marka oči. „To bylo hnusné. Já myslela, že Stevena klepne.”

Mark zvedl ruce na znamení kapitulace. „Všechno to byl jeho nápad. On je velká herečka, copak sis nevšimla?”

Steven se zhoupl na patách, zazubil se a řekl: „Ale Evo. Víš přece, že mozkem tohoto vztahu je Mark.”

Shawna vytáhla z kapsy navštívenku a podala mi ji. „Na zadní straně je moje číslo. Zavolej mi. Ledacos na ty dva vím. Můžeš jim to fakt pěkně oplatit.”

„Zrádkyně!” vyčetl jí Steven.

„Hele!” Shawna pokrčila rameny. „My holky musíme držet spolu.”

˙˙˙

Po práci jsem jela s Gideonem do jeho posilovny. Angus nás vysadil u chodníku a my zamířili dovnitř. Ve studiu to žilo a šatna byla přeplněná. Převlékla jsem se a uložila si věci a pak jsem se na chodbě sešla s Gideonem.

Zamávala jsem na Daniela, trenéra, který se mnou mluvil při mé první návštěvě v CrossTrainer, a dostala za to plácnutí po zadku.

„Hele,” protestovala jsem a ohnala se po Gideonově trestající ruce. „Nech toho.”

Zatahal mě za ohon a něžně mi zaklonil hlavu tak, aby si mohl vyznačkovat teritorium mých úst hlubokým, bujným polibkem.

To, jak mě zatahal za vlasy, mi vyslalo elektrický proud do celého těla. „Jestli je to tvoje představa tlumiče,” zašeptala jsem do jeho rtů, „tak musím říct, že to daleko spíš působí jako hořlavina, lásko.”

„Jsem klidně ochotný jít ještě o fous dál.” Štípl mě zuby do spodního rtu. „Ale neradil bych ti zkoušet takhle moji trpělivost, Evo.”

„Neboj. Na to mám jiné způsoby:”

Gideon skočil nejdřív na běžecký pás a dopřál mi potěšení z pohledu na jeho tělo, lesknoucí se potem na veřejnosti. I když jsem ho tak vídala v soukromí často, nikdy mě to nepřestávalo obrovsky vzrušovat.

A panebože, líbilo se mi, jak vypadal s vlasy svázanými dozadu. A napínání jeho svalů pod lehce opálenou pletí. A elegantní síla v jeho pohybech. Při pohledu na tak elegantního, civilizovaného muže, zbaveného obleku a předvádějícího svou živočišnou stránku, se mi vařila krev v žilách.

Nemohla jsem přestat na něj zírat a byla jsem ráda, že nemusím. Je koneckonců můj a to je skutečnost, která mě zaplavuje vlahou rozkoší. Kromě toho po něm pokukovaly i všechny ostatní ženy v posilovně. Jak se stěhoval od stroje ke stroji, sledovaly ho desítky obdivných pohledů.

Když mě přistihl, jak na něj zírám, střelila jsem po něm sugestivním pohledem a přejela si jazykem po dolním rtu. Z jeho vyklenutého obočí a lítostivého pousmání mě začalo mravenčit. Ani jsem si nepamatovala, kdy jsem byla naposled při cvičení tak motivovaná. Půldruhé hodiny uteklo jako voda.

Než jsme nastoupili zpátky do Bentleye a zamířili k Gideonově střešní nástavbě, už jsem se na sedadle kroutila. Pohledem jsem opakovaně zalétala ke Gideonovi v němé výzvě.

Propletl si se mnou prsty. „Na to si počkáš.”

Tohle prohlášení mě polekalo. „Cože?”

„Slyšelas dobře.” Políbil mi prsty a měl tu drzost obdařit mě zlomyslným úsměvem. „Odložené plnění, Anděli.”

„Proč to?”

„Představ si, jak po sobě budeme šílet po večeři.”

Naklonila jsem se blíž k němu, aby mě Angus neslyšel, ačkoliv jsem věděla, že je až moc velký profesionál na to, aby nás šmíroval. „To je jednou dané, s čekáním jako bez čekání. Já hlasuju pro nečekání.”

Ale nepodvolil se. Místo toho nás oba mučil. Nejdřív jsme se na jeho popud navzájem odstrojili před horkou sprchou, přičemž jsme rukama laskali a hladili křivky i prohlubně svých těl, pak jsme se oblékli k večeři. Gideon si vzal smoking, ale motýlka vynechal. Běloskvoucí košili měl u krku rozepnutou, takže bylo vidět záblesk pokožky. Koktejlové šaty, které mi vybral, byly model od Very Wang z hedvábí v barvě šampaňského s korzetovým živůtkem bez ramínek, volnými zády a vrstvenou sukní, která sahala pár centimetrů nad kolena.

Usmála jsem se, když jsem je uviděla, protože jsem věděla, že bude šílet, až na mě, oblečenou v těch šatech, bude celý večer koukat. Jsou to nádherné šaty a moc se mi líbí, ale je to styl, určený pro vysoké, štíhlé modelky, ne pro malé dívky s ženskou postavou. V žalostném úsilí o cudnost jsem si nechala rozpuštěné vlasy, aby mi visely přes ňadra, ale moc to nepomohlo, pokud se dalo soudit podle Gideonova výrazu.

„Můj bože, Evo.” Upravil si obsah kalhot. „S těmi šaty jsem si to rozmyslel. Nemůžeš si je vzít na veřejnost.”

„Na tvoje rozmýšlení nemáme čas.”

„Já myslel, že je na tom víc látky.”

Pokrčila jsem rameny a široce se usmála. „Co mám říct? Koupils je ty.”

„Už mě to přechází. Jak dlouho může trvat, než se svléknou?”

Přejela jsem si jazykem po dolním rtu a řekla: „Nevím. Co kdybys to zjistil?”

Oči mu potemněly. „Jakživi se odtud nedostaneme.”

„Já bych si nestěžovala.” Vypadal tak sakra sexy a já po něm toužila, jako vždycky, fakt zatraceně moc.

„Nemůžeš si přes to vzít nějaké sako? Nebo třeba bundu? Nebo trenčkot?”

Se smíchem jsem sebrala z prádelníku psaníčko a zavěsila se do něj. „Neboj. Všichni budou mít moc práce s tebou, než aby se namáhali všímat si mě.”

Mračil se, když jsem ho vlekla z ložnice. „Vážně. Nenarostly ti kozy? Přetékají ti z výstřihu.” „Je mi čtyřiadvacet let, Gideone,” řekla jsem suše. „Už léta se nevyvíjím. Vidíš to, co vidět máš.”

„Ano, ale mám to vidět jedině já, protože jsem jediný, kdo to smí i mít.”

Přešli jsme do obývacího pokoje. Cestou do haly jsem se kochala ušlechtilou krásou Gideonova domova. Milovala jsem jeho přívětivou pohostinnost. Starosvětské kouzlo zařízení bylo elegantní, a přesto také pozoruhodně pohodlné. Omračující výhled z obrovských klenutých oken interiér skvěle doplňoval, ale neodváděl od něj pozornost.

Kombinace tmavého dřeva, lisovaného kamene, teplých barev a živých pestrobarevných detailů byla očividně drahá, stejně jako umělecká díla na stěnách, ale byla to vkusná výstava bohatství. Neuměla jsem si představit, že by tu někomu bylo trapné se něčeho dotknout nebo si někam sednout. Prostě to nebyl ten druh bytu. Tady všechno vyzývalo k odpočinku. Chytli jsme soukromý výtah, a když se dveře zavřely, obrátil se Gideon ke mně. Okamžitě se pokusil povytáhnout mi živůtek.

„Jestli nebudeš opatrný,” upozornila jsem ho, „odkryješ mi místo toho rozkrok.”

„Krucinál.”

„S tímhle bychom se mohli pobavit. Já bych mohla hrát blbou blondýnu, co jde po tvém penisu a po tvých milionech, a ty můžeš dělat sám sebe, miliardáře, playboye, co má novou hračku. Jen se tvař znuděně a shovívavě, až se o tebe budu otírat a šveholit, jak jsi geniální.” „To není legrační.” Pak se rozveselil. „A co takhle šátek?”

˙˙˙

Jakmile jsme se ohlásili na gala večeři ve prospěch nového krizového útulku pro ženy a děti, nasměrovali nás k uličce tvořené zástupci médií, což ve mně odstartovalo strach z odhalení. Soustředila jsem se na Gideona, protože mě nic nedokázalo rozptýlit tak důkladně jako on. A protože jsem mu věnovala tak bedlivou pozornost, mohla jsem za pochodu sledovat změnu civilní osoby ve veřejnou.

Maska hladce zapadla na své místo. Duhovky mu zchladly do ledově modrého pohledu a ze smyslných rtů zmizel i sebemenší náznak úsměvu. Skoro jsem cítila, jak nás do sebe uzavírá síla jeho energie. Mezi námi a zbytkem světa byl štít prostě proto, že to chtěl. Stála jsem vedle něj a věděla, že mě nikdo neosloví ani ke mně nepřistoupí, dokud od něj nedostane znamení, že může.

Přesto se ty nepřístupné vibrace nevztahovaly na pohledy. Za Gideonem se obracely všechny hlavy, když kráčel do tanečního sálu, a oči ho sledovaly. Nervózně jsem se cukala nad vší tou pozorností, kterou budil, ale zdálo se, že je vůči ní lhostejný a vůbec se ho netýká.

Kdyby se mi opravdu chtělo na Gideona šveholit a otírat se o něj, musela bych si stoupnout do fronty. Jen co jsme se zastavili, byl takřka v obležení. Odstoupila jsem, abych udělala místo těm, kdo usilovali o jeho pozornost, a vydala jsem se najít nějaké šampaňské. Firma Waters Field & Leaman si uspořádala touto večeří reklamu zdarma a já zahlédla pár lidí, které jsem znala.

Podařilo se mi uzmout sklenku z tácu kolemjdoucího číšníka, když jsem uslyšela, jak mě někdo volá jménem. Otočila jsem se a uviděla, jak se ke mně se širokým úsměvem blíží Stantonův synovec. Byl tmavovlasý a zelenooký, zhruba v mém věku. Znala jsem ho od doby, kdy jsem jezdila k matce na svátky, a byla jsem ráda, že ho vidím.

„Martine!” pozdravila jsem ho s otevřenou náručí a krátce ho objala. „Jak se máš? Vypadáš báječně.”

„Zrovna jsem chtěl říct to samé.” Uznale pohlédl na mé šaty. „Doslechl jsem se, že ses přestěhovala do New Yorku, a chtěl jsem tě vyhledat. Jak dlouho jsi ve městě?”

„Dlouho ne. Pár týdnů.”

„Vypij si šampaňské,” řekl. „A půjdeme tančit.”

Víno mi ještě pěkně bublalo v organismu, když jsme se ocitli na tanečním parketu za doprovodu Billie Holliday a její písně „Summertime”.

„Tak co,” začal, „pracuješ někde?”

Při tanci jsem mu vyprávěla o své práci a vyptávala se, co dělá on. Nepřekvapilo mě, že pracuje ve Stantonově investiční společnosti a vede si dobře.

„Moc rád bych někdy zajel do města a vzal tě na oběd,” řekl.

„To by bylo skvělé.” Odstoupila jsem od něj, protože hudba dohrála, a vrazila jsem do někoho za mými zády. Ruce, které mě uchopily za pas, mě podepřely a já se ohlédla a shledala, že mám za sebou Gideona.

„Nazdar,” zapředl, upíraje ledový pohled na Martina. „Představ nás.”

„Gideone, tohle je Martin Stanton. Známe se už pár let. Je to synovec mého otčíma.” Zhluboka jsem se nadechla a šla do toho. „Martine, tohle je důležitý muž mého života, Gideon Cross.”

„Crossi.” Martin se široce usmál a podal mu ruku. „Vím, kdo jste, samozřejmě. Těší mě, že vás poznávám. Jestli to vyjde, možná se budeme vídat na rodinných sešlostech.”

Gideonova paže mi vklouzla kolem ramen. „S tím počítejte.”

Na Martina volal někdo známý, naklonil se ke mně a políbil mě na tvář.„Zavolám ti kvůli tomu obědu. Třeba příští týden?”

„Skvělé.” Intenzivně jsem vnímala Gideona, vibrujícího po mém boku energií, ačkoliv když jsem na něj pohlédla, byla jeho tvář klidná a lhostejná.

Odtáhl mě na taneční parket. Louis Armstrong zpíval „What a Wonderful World”. „Nevím, jestli se mi zamlouvá,” mumlal.

„Martin je moc milý.”

„Jen pokud ví, že jsi moje.” Přitiskl si tvář k mému spánku a položil ruku do výstřihu na mých zádech, pokožka na pokožce. Nedalo se pochybovat, že k němu patřím, když mě takhle držel. Kochala jsem se příležitostí být na veřejnosti v tak těsné blízkosti jeho nádherného těla. Dýchala jsem v rytmu s ním a uvolnila se v jeho obratném držení. „Tohle se mi líbí.” Přitulil se ke mně a zašeptal: „To je účel.”

Blaho. Trvalo stejně dlouho jako tanec.

Odcházeli jsme z tanečního parketu, když jsem opodál zahlédla Magdalene. Okamžik mi trvalo, než jsem ji poznala, protože si dala ostříhat vlasy do hladkého mikáda. Vypadala v

jednoduchých černých koktejlových šatech štíhle a noblesně, ale zastiňovala ji oslnivá černovláska, se kterou mluvila.

Gideonův krok zakolísal, na zlomek vteřiny zpomalil, než se vrátil do obvyklého tempa. Sklopila jsem oči v domnění, že se vyhýbá něčemu na podlaze, když vtom tiše promluvil: „Musím tě někomu představit.”

Začalo mě zajímat, kam jdeme. Žena s Magdalenou Gideona zahlédla a obrátila se k němu. Cítila jsem, jak se mu pod mými prsty napjalo předloktí v okamžiku, kdy se jejich pohledy setkaly.

Pochopila jsem, proč.

Ta žena, ať už to byl kdokoli, byla do Gideona hluboce zamilovaná. Měla to vepsáno ve tváři i v bledých, nezemsky modrých očích. Její krása byla oslnivá, tak úžasná, až nepůsobila reálně. Vlasy měla černé jako inkoust a splývaly jí husté a rovné skoro až k pasu. Na sobě měla šaty stejného ledového odstínu jako její oči, pleť pozlacenou sluncem, tělo vysoké a naprosto dokonale tvarované.

„Corinno,” pozdravil ji a jeho přirozeně chraplavý hlas zněl ještě zastřeněji než obvykle. Pustil mě a chytil ji za ruce. „Neřeklas mi, že ses vrátila. Byl bych tě vyzvedl.”

„Nechala jsem ti pár zpráv doma v hlasové schránce,” řekla kultivovaným a uhlazeným hlasem.

„Aha, poslední dobou tam moc nejsem.” Jako by mu to připomnělo, že stojím vedle něj, objal mě a přitáhl k sobě. „Corinno, tohle je Eva Tramellová. Evo, Corinne Girouxová. Moje velmi stará kamarádka.”

Podala jsem jí ruku a ona ji stiskla.

„Všichni Gideonovi přátelé jsou i mými přáteli,” řekla s přívětivým úsměvem.

„Doufám, že se to vztahuje i na přítelkyně.”

Když se naše pohledy střetly, bylo v jejím pohledu poznání. „Obzvlášť na přítelkyně. Jestli ho můžete na chviličku postrádat, ráda bych ho představila jednomu svému známému.” „Samozřejmě.” Hlas jsem měla klidný; zdaleka jsem však klidná nebyla.

Gideon mě letmo políbil na spánek, pak přistoupil blíž ke Corinne a nabídl jí rámě. Magdalenu nechali rozpačitě stát vedle mě.

Bylo mi jí dokonce líto, jak vypadala sklíčeně. „Tvůj nový účes je velice lichotivý, Magdaleno.” Pohlédla na mě, ústa sevřená, a pak vydala vzdech, který byl plný rezignace.„Děkuju. Byl čas na změnu. Čas na hodně změn, myslím. Taky nebyl důvod napodobovat tu, která odjela, když už je zpátky.”

Nechápavě jsem svraštila čelo. „Nějak mi to uniká.”

„Mluvím o Corinne.” Pozorovala mou tvář. „Ty to nevíš. Ona a Gideon byli zasnoubeni, víc než rok. Ona to zrušila, vdala se za bohatého Francouze a odstěhovala se do Evropy. Jenže manželství se rozpadlo. Teď se rozvádějí a ona se vrátila do New Yorku.”

Zasnoubeni. Cítila jsem, jak se mi odkrvuje tvář, pohledem jsem zalétla k místu, kde stál muž, kterého jsem milovala, se ženou, kterou určitě kdysi miloval, a rukou jí zajížděl k bedrům, aby ji podepřel, když se o něj se smíchem opírala.

Žaludek se mi sevřel žárlivostí a odporným strachem, a vtom mi došlo, že jsem jaksi předpokládala, že přede mnou neměl žádný romantický vztah. Pitomost. Měla jsem uvažovat líp, vždyť je tak (tááááááák) sexy.

Magdalene se dotkla mého ramene. „Měla by sis sednout, Evo. Jsi úplně bledá.”

Věděla jsem, že dýchám příliš rychle a tep mi ubíhal nebezpečnou rychlostí.„Máš pravdu.” Zamířila jsem k nejbližší volné židli a usedla. Magdalene si sedla vedle mě.

„Ty ho miluješ,” řekla. „Nevšimla jsem si toho. Promiň. A mrzí mě, co jsem ti řekla, když jsme se setkaly poprvé.”

„Ty ho taky miluješ,” odpověděla jsem zkoprněle, pohled rozostřený. „A já ho tenkrát nemilovala. Ještě ne.”

„To mě neomlouvá, že?”

Vděčně jsem přijala další sklenku šampaňského, když se mi nabídla, a druhou jsem vzala pro Magdalenu, než se číšník napřímil, aby pokračoval na své pouti. Přiťukly jsme si na znamení často zlehčované ženské solidarity. Bylo to žalostné. Chtělo se mi odejít. Toužila jsem vstát a jít pryč. Chtěla jsem, aby si Gideon uvědomil, že jsem odešla, aby byl nucen jít za mnou. Chtěla jsem, aby cítil něco z bolesti, která byla ve mně. Hloupé, nezralé, bolestné představy, při nichž jsem si připadala jako malá pitomá holka.

Čerpala jsem útěchu z Magdalene, sedící mlčky a soustrastně vedle mě. Věděla, jaké to je, milovat Gideona a tolik po něm toužit. To, že jsem vycítila, že je stejně nešťastná jako já, jen potvrzovalo, jakou hrozbu Corinne asi představuje.

Tesknil po ní snad celou tu dobu? Je ona důvodem, proč se uzavřel před ostatními ženami? „Tady jsi.”

Vzhlédla jsem. Gideon mě našel. Ovšemže do něj byla Corinne stále ještě zavěšená a já mohla naplno ocenit, jak ti dva působí jako pár. Byli spolu, prostě a jednoduše, nemožně nádherní. Corinne si sedla vedle mě a Gideon mi přejel špičkami prstů po líci. „Musím si s někým promluvit,” řekl. „Chceš přinést něco k pití?”

„Stoli s brusinkami. Dvojitou.” Potřebovala jsem nakopnout. Naléhavě.

„Tak dobrá.” Ale zamračil se mému požadavku, než odešel.

„Jsem moc ráda, že jsem tě poznala, Evo,” řekla Corinne. „Gideon mi o tobě moc vyprávěl.” „Moc to být nemohlo. Nebyli jste pryč tak dlouho.”

„Mluvíme spolu skoro každý den.” Usmála se a v jejím výrazu nebylo nic falešného ani zlomyslného. „Jsme přátelé už dlouho.”

„Víc než přátelé,” řekla Magdalene důrazně.

Corinne se na Magdalenu zamračila a já pochopila, že jsem se to neměla dozvědět. Buď ona, nebo Gideon, nebo oba rozhodli, že nejlepší bude nic mi neříkat. „Nač něco skrývat, pokud není co tajit?”

„Ano, to je pravda,” připustila se zjevnou neochotou. „Ačkoliv už je to stará záležitost.” Otočila jsem se tak, abych byla čelem k ní. „Ty ho ale ještě určitě miluješ.”

„To mi nemůžeš vyčítat. Každá žena, která s ním stráví trochu času, se do něj zamiluje. Je krásný a nedotknutelný. To je neodolatelná kombinace.” Její úsměv zněžněl. „Prý jsi ho inspirovala, aby se začal otevírat. Za to jsem ti vděčná.”

Užuž jsem chtěla říct, Kvůli tobě jsem to nedělala. Pak mou myslí proplula zrádná pochybnost, takže se zranitelné místečko v mém nitru uzavřelo do sebe.

Nedělala jsem to snad pro ni, aniž jsem to tušila?

Kroužila jsem stopkou své prázdné flétny od šampaňského po stole. „Chtěl si tě vzít.” „A že jsem odmítla, to byla největší chyba mého života.” Ruka jí vyjela k hrdlu, štíhlé prsty po něm neklidně přejížděly, jako by si pohrávaly s náhrdelníkem, který se tam za normálních okolností nalézal. „Byla jsem mladá a v leckterém ohledu mě děsil. Byl tak majetnický! Teprve až když jsem se vdala, pochopila jsem, že majetnictví je daleko lepší než lhostejnost. Aspoň pro mě.”

Odvrátila jsem pohled a potlačovala nevolnost, která mi stoupala do hrdla.

„Jsi děsně zamlklá,” řekla.

„Co se dá na to říct?” nadhodila Magdalene.

Všechny jsme ho milovaly. Všechny jsme mu byly k dispozici. Nakonec si z nás vybere. „Měla bys vědět, Evo,” začala Corinne, hledíc na mě těma jasnýma akvamarínovýma očima, „že mi říkal, jak jsi pro něj mimořádná. Nějakou dobu mi trvalo, než jsem sebrala kuráž, abych se sem vrátila a setkala se s vámi dvěma. Dokonce jsem i zrušila let, který jsem si objednala předminulý víkend. Vyrušila jsem ho z nějaké dobročinné akce, i když tam měl proslov, chudák, abych mu sdělila, že jsem na cestě, a požádala ho o pomoc při stěhování.”

Ztuhla jsem a připadala jsem si křehká jako naprasklá sklenice. Určitě mluvila o tom večeru, kdy jsme Gideon a já měli poprvé sex. O té noci, kdy jsme pokřtili jeho limuzínu a on se okamžitě odtáhl a pak zčistajasna odešel.

„Když mi pak volal zpátky,” pokračovala, „řekl mi, že někoho poznal. Že chce, abychom se my dvě setkaly, až přijedu do města. Nakonec jsem z toho vycouvala. Nikdy předtím po mně nežádal, abych se seznámila s nějakou ženou.”

Ach, můj Bože, pohlédla jsem na Magdalenu. Gideon mě té noci v chvatu opustil kvůli ní. Kvůli Corinne.

Kapitola dvacátáprvní

„Omluv mě.” Zvedla jsem se od stolu a začala hledat Gideona. Uviděla jsem ho u baru a šla za ním. Právě se odvracel od barmana s dvěma sklenkami v rukou, když jsem mu zastoupila cestu. Vzala jsem od něj svou sklenici a obrátila ji do sebe, zuby mi zatrnuly, jak do nich narazily kostky ledu.

„Evo ” V jeho hlase zněl mírně káravý tón.

„Odcházím,” řekla jsem bezvýrazně, obešla ho a postavila prázdnou sklenku na barový pult. „Nepovažuju to za útěk, protože ti to říkám předem a dávám ti možnost jít se mnou.” Chraplavě vydechl a bylo znát, že pochopil mou náladu. Věděl, že vím.„Nemůžu odejít.” Odvrátila jsem se.

Chytil mě za paži. „Víš, že nemůžu zůstat, jestli odejdeš. Rozčiluješ se pro nic za nic, Evo.” „Pro nic za nic?” Zírala jsem na ruku, která mě držela. „Varovala jsem tě, že jsem žárlivá a nechám se snadno vytočit. Tentokrát jsi mi poskytl dobrý důvod.”

„Varování má být pro tebe omluva, když se k tomu stavíš nepochopitelně?” Tvář měl uvolněnou, hlas tlumený a klidný. Nikdo by z dálky nepostřehl napětí mezi námi, ale v jeho očích bylo. Žhavý chtíč a ledová zuřivost. Uměl to náramně dobře spojovat.

„Kdo je tady nepochopitelný? A co Daniel, ten osobní trenér? Nebo Martin, člen rodiny tvého otčíma?”

Naklonila jsem se blíž a zašeptala: „Nikdy jsem se žádným z nich nešoustala, natož abych jim slibovala manželství! A sakra jistě si s nimi nepovídám každý den!”

Zčistajasna mě chytil kolem pasu, zvedl a přitiskl těsně k sobě. „Zato teď potřebuješ šoustat,” zasyčel mi do ucha a lehce kousl do lalůčku. „Neměl jsem nás nechávat čekat.”

„Možná sis to naplánoval předem,” odsekla jsem. „Šetřil sis to pro případ, že by znovu ožil starý plamen lásky k ženě, se kterou by ses vyspal radši.”

Gideon do sebe hodil své pití a pak si mě přitiskl k boku ocelovou paží, ovinutou kolem pasu, a vedl mě davem ke dveřím. Vytáhl z kapsy smartphone a nařídil předjet s limuzínou. Než jsme se ocitli na ulici, už tam dlouhý, hladký vůz čekal. Gideon mě strčil do dveří, které Angus podržel otevřené, a řekl mu:„Jezděte kolem bloku, dokud vám neřeknu.”

Pak vklouzl dovnitř hned za mnou, tak těsně, že jsem na nahých zádech cítila jeho dech. Hrnula jsem se na protější sedadlo, odhodlána být co nejdál od něj

„Stůj,” vyštěkl.

Klesla jsem na kolena na podlahu vystlanou kobercem a ztěžka dýchala. Mohla bych utéct až na konec světa a stejně bych nedokázala uniknout tomu, že Corinne Girouxová byla pro Gideona lepší než já. Je klidná a pohodová, uklidňující osobnost i pro mě, osobu, která vyvádí nad nevítanou skutečností její existence. Moje nejhorší noční můra.

Chytil mě za rozpuštěné vlasy, zadržel mě. Jeho roztažené nohy mezi sebou uvěznily mé, svíral je stále víc, takže mi hlavu něžně táhl zpět, až se dotkla jeho ramene. „Dám ti, co oba potřebujeme, Evo. Budeme píchat, dokud tvou žárlivost neotupíme dost na to, abychom přežili večeři. A ty si nebudeš dělat starosti o Corinne, protože zatímco ona je v tanečním sále, já budu hluboko v tobě.”

„Ano,” zašeptala jsem a olízla si suché rty.

„Zapomeneš, kdo se podřizuje, Evo,” řekl nabručeně. „Přenechám ti kontrolu. Sklonil jsem se před tebou a přizpůsobil se ti. Udělám všechno, abys mi zůstala a byla šťastná. Ale nedám se zkrotit ani podřídit. Nepleť si shovívavost se slabostí.”

Těžce jsem polkla, krev se mi vařila v žilách. „Gideone “

„Zvedni obě ruce a chytni se madla nad oknem. Nepouštěj se, dokud ti neřeknu, rozumíš?”

Poslechla jsem a prostrčila ruce koženou smyčkou. Jak jsem ji pevně uchopila, tělo mi ožilo a připomnělo, jakou měl pravdu stran toho, co potřebuju. Znal mě náramně dobře, tenhle můj milenec.

Gideon mi vsunul ruce do živůtku a stiskl má plná, rozbolavělá prsa. Když tiskl a potahoval za mé bradavky, hlava mi klesla, napětí prudkým poryvem jako by opustilo mé tělo.

„Bože.” Tiskl mi ústa ke spánku. „To je tak skvělé, když se mi takhle odevzdáváš celá najednou, jako by to byla obrovská úleva.”

„Píchej mě,” žadonila jsem, protože jsem se s ním toužila spojit. „Prosím.”

Pustil mé vlasy, sáhl mi pod šaty a stáhl kalhotky po stehnech. Jeho sako proletělo kolem mě a přistálo na sedadle, pak se mi jeho ruka vsunula zepředu mezi stehna. Zavrčel, když mě našel vlhkou a naběhlou. „Jsi jsi pro mě stvořená, Evo. Nevydržíš mě v sobě nemít dlouho.” Pořád mě hladil, projížděl obratnými prsty mou štěrbinku, roztíral mi vlhkost přes klitoris a pysky pohlaví. Vsunul do mě dva prsty, pohyboval jimi jako nůžkami a připravoval mě na vpád svého dlouhého, silného údu.

„Chceš mě, Gideone?” zeptala jsem se ochraptěle, potřebovala jsem se vzpínat vstříc jeho vnikajícím prstům, ale bránila mi vzdálenost držadla, na kterém jsem visela.

„Víc než dýchat.” Rty se mu pohybovaly po mém hrdle a rameni, teplý samet jeho jazyka mi svůdně klouzal po kůži. „Taky bez tebe dlouho nevydržím, Evo. Jsi návyk má posedlost ” Něžně mě kousl a vyjádřil svou živočišnou potřebu drsným zvukem touhy. Celou tu dobu mě dráždil prsty, druhou rukou mi masíroval klitoris, až jsem vrcholila zas a znova pořád dokola, jak jsem to dosud nepoznala.

„Gideone!” zajíkla jsem se, když mi vlhké prsty začaly klouzat po koženém držadle. Pustil mě a já uslyšela vrznutí rozepínaného zipu, velice erotický zvuk. „Pusť se a lehni si na záda s roztaženýma nohama.”

Přesunula jsem se na sedadlo, natáhla se a s chvějivou nedočkavostí mu nabídla své tělo. Zahleděl se mi do očí, tvář mu nakrátko osvětlila světla reflektorů míjejícího auta.

„Neboj se.” Nalehl na mě, s trýznivou péčí přenášel váhu.

„Jsem moc nadržená, než abych se bála.” Chytla jsem ho a přitáhla se k němu, abych se přitiskla k jeho tvrdosti. „Chci tě.”

Hlava jeho údu mi šťouchala do pysků pohlaví. Prohnul se v bocích a vnikl do mě, dech z něj zasyčel přesně jako ze mě, jakmile došlo ke spalujícímu spojení. Ochabla jsem na sedadle, prsty jsem se sotva dotýkala jeho štíhlého pasu.

„Miluju tě,” zašeptala jsem a sledovala jeho tvář, když se začal pohybovat. Každičká píď pokožky mě pálila jako od slunce a hruď jsem měla tak sevřenou touhou a emocemi, až se mi těžko dýchalo. „A potřebuju tě, Gideone.”

„Máš mě,” zašeptal, klouzal přitom do mě a zase ven. „Nemůžu být víc tvůj.”

Chvěla jsem se a napínala, mé boky vycházely vstříc jeho neúnavně uměřeným pohybům. Vyvrcholila jsem se zadýchaným výkřikem, otřásala jsem se extází, která čeřila mé pohlaví, ždímala jsem ho, dokud nezasténal a nezačal do mě prýštit.

„Evo.”

Houpala jsem ho zuřivými výpady, pobízela jsem ho dál. Držel se mě, pohyboval se prudce a rychle. Hlava se mi zmítala a nestoudně jsem sténala, milovala jsem jeho dotek, ten dekadentní pocit, že mě vlastní a nemilosrdně ve mně budí rozkoš.

Šíleli jsme po sobě, zmítali jsme se jako dravá zvěř a já byla tak vzrušená naším primitivním chtíčem, až jsem myslela, že umřu orgasmem, narůstajícím v mém nitru.

„Umíš to tak dobře, Gideone. Tak dobře “

Popadl mě za hýždě a škubl mnou vzhůru, vstříc svému dalšímu výpadu, vnikl až na dno, a mně se z hrdla vydralo zajíknutí rozkoše a bolesti. Vyvrcholila jsem znovu, pevně ho svírajíc. „Ach, Bože, Evo.” Se sípavým stenem zběsile vyvrcholil, zaplavil mě svým žárem. Tiskl mi boky k sedadlu, zarýval se do mě a vyprazdňoval do co největší hloubky.

Když skončil, chraplavě nasál dech, uchopil mé vlasy do hrsti a políbil mě ze strany na vlhké hrdlo. „Kéž bys věděla, co se mnou děláš. Škoda, že ti to nedokážu povědět.”

Pevně jsem ho objímala. „Nemůžu si pomoct, že jsem do tebe blázen. Je toho na mě moc, Gideone. Je to “

„ nezvladatelné.” Začal nanovo, rytmicky do mě vnikal. Zvolna. Jako bychom měli všechen čas světa. Sílil a prodlužoval se s každým pohybem.

„A ty potřebuješ ovládat.” Ztratila jsem dech při obzvlášť mistrovském tahu.

„Potřebuju tebe, Evo.” Upíral na mou tvář divoký pohled a pohyboval se ve mně. „Potřebuju tebe.”

˙˙˙

Gideon se ode mě ani nehnul, ani mě od sebe na krok nepustil, po celý zbytek večera. Držel pravou rukou mou levici po celou večeři, raději jedl jen jednou rukou, než aby mě pustil. Corinne, která seděla u našeho stolu po jeho druhém boku, na něj vrhla zvědavý pohled. „Mám dojem, že jsi býval pravák, pronesla.”

„Pořád jsem,” zvedl zpod stolu naše spojené ruce a políbil mi špičky prstů. Připadala jsem si přitom pošetile a nejistě, a vnímala jsem Corinnin pátravý pohled.

Naneštěstí mu to romantické gesto nezabránilo bavit se po celou dobu jídla s Corinnou, ne se mnou, takže jsem byla nervózní a nešťastná. Viděla jsem spíš Gideonův zátylek než obličej. „Aspoň že to není kuře.”

Otočila jsem hlavu k muži, který seděl vedle mě. Tolik jsem se soustředila na snahu zaslechnout něco z Gideonovy konverzace, že jsem si vůbec nevšímala našich spolustolovníků.

„Já mám kuře ráda,” řekla jsem. A chutnal mi i nilský okoun, který se podával k večeři, na talíři jsem nenechala ani drobek.

„Rozhodně je výborně připravené.” Široce se usmál a náhle vypadal mnohem mladší, než by odpovídalo jeho čistě bílým vlasům. „Á, konečně úsměv,” řekl polohlasem. „A navíc velice krásný.”

„Děkuju.” Představila jsem se.

„Doktor Terrence Lucas,” řekl. „Ale říkejte mi Terry.”

„Doktore Terry. Těší mě,” zašveholila jsem.

Znovu se usmál. „Jenom Terry, Evo.”

Během těch několika minut, co jsme spolu mluvili, jsem dospěla k přesvědčení, že doktor Lucas není o moc starší než já, jen předčasně zešedivěl. Jinak byla jeho tvář hezká a bez vrásek, zelené oči inteligentní a vlídné. Zrevidovala jsem svůj odhad jeho věku na pětatřicet až čtyřicet.

„Vypadáte stejně znuděně, jak já se cítím,” řekl. „Tyhle akce sice vynesou značnou částku peněz na útulek, ale bývají nudné. Nechtěla byste mě doprovodit k baru? Pozvu vás na skleničku, co říkáte.”

Pod stolem jsem vyzkoušela Gideonovo sevření tím, že jsem napjala ruku. Jeho stisk zesílil. „Co to děláš?” zamumlal.

Ohlédla jsem se a uviděla, že mě pozoruje. Pak jsem sledovala, jak zvedá pohled, protože za mnou stál doktor Lucas. Gideonův pohled znatelně ochladl.

„Chce trochu zmírnit rozčarování z toho, že ji ignoruješ, Crossi,” řekl Terry a položil dlaně na opěradlo mé židle, „tím, že stráví chvíli času s někým, kdo víc než ochotně věnuje pozornost tak krásné ženě.”

Okamžitě jsem byla nesvá, vnímala jsem elektrickou animozitu mezi oběma muži. Zatahala jsem ho za ruku, ale Gideon mě nepouštěl.

„Jdi pryč, Terry,” řekl.

„Byl jsi tak zaneprázdněn paní Girouxovou, že sis ani nevšiml, když jsem si sedl k vašemu stolu.” Terryho úsměv byl teď trochu jízlivý. „Evo. Jdeme?”

„Ani se nehni, Evo.”

Zachvěla jsem se pod dotekem ledu v Gideonově hlase, ale popíchlo mě to dost na to, abych řekla: „Není to jeho vina, že má pravdu.”

Gideonův stisk bolestivě zesílil. „Teď ne.”

Terry sklouzl pohledem k mé tváři. „Nemusíte mu trpět, aby s vámi takhle mluvil. Všechny peníze světa nedávají nikomu právo, aby vám rozkazoval.”

Rozzuřená a ve strašných rozpacích jsem pohlédla na Gideona. „Crossfire.”

Nebyla jsem si jistá, zda mohu použít pojistku mimo ložnici, ale pustil mě, jako bych ho popálila. Odsunula jsem židli a hodila ubrousek na talíř. „Omluvte mě. Oba.”

S psaníčkem v ruce jsem odešla od stolu krokem lehkým a plavným. Zamířila jsem rovnou na toaletu s úmyslem upravit si makeup a vzpamatovat se, ale pak jsem zase uviděla osvětlený východ a vyšla ven, jak mi velel instinkt.

Na chodníku jsem vytáhla smartphone a poslala Gideonovi textovku: Neutíkám. Jen odcházím.

Podařilo se mi chytit projíždějící taxík a zamířila jsem domů, pěstovat si svůj hněv.

˙˙˙

Když jsem dorazila do bytu, pomýšlela jsem na horkou lázeň a láhev vína. Strčila jsem klíč do zámku, stiskla kliku a vstoupila do pornografického filmu.

Po těch několik šokovaných vteřin, než můj mozek zaznamenal to, co oči viděly, jsem stála jako přimrzlá na prahu, odkud se do chodby za mnou valil řvoucí technopop. Měla jsem před sebou náramné množství různých částí těla. Stihla jsem za sebou kvapně prásknout dveřmi, ještě než jsem si je všechny roztřídila. Jedna žena ležela roztažená na podlaze. V rozkroku měla obličej jiné ženy. Tu Cary šukal jako o závod, zatímco jemu se zavrtával do zadku nějaký muž.

Zaklonila jsem hlavu a vydala vražedný řev — už jsem měla všech lidí totálně plné zuby. A protože jsem musela soupeřit se zvukovým systémem, servala jsem z nohy jednu lodičku a mrštila ji směrem k přehrávači. Cédéčko se zadrhlo, což polekalo mén-age a quatre, probíhající na podlaze mého obývacího pokoje, takže si všimli mé přítomnosti. Odkulhala jsem k aparatuře a vypnula ji a pak jsem se obrátila k nim.

„Vypadněte, sakra, z mého domu,” vyštěkla jsem. „A hned.”

„Kdo to kurva je?” zeptala se rudovláska na dně hromady. „Tvoje žena?”

Po Caryho tváři krátce přelétl záblesk rozpaků a provinilosti, a pak se na mě furiantsky usmál. „Moje spolubydlící. Sem se ještě vejdeš, holčičko.”

„Cary Taylore. Nedráždi mě,” varovala jsem ho. „Dneska na to fakt, fakt není vhodný večer.” Tmavovlasý muž navrchu skupiny se vyprostil z Caryho, vstal a loudal se ke mně. Když se přiblížil, viděla jsem, že jeho oříškové oči mají nepřirozeně rozšířené zorničky a puls na krku mu zuřivě tepe. „To dokážu zlepšit,” nabídl s úšklebkem.

„Vycouvej, sakra.” Pozměnila jsem postoj a připravovala se odrazit ho třeba i fyzicky, pokud bude třeba.

„Dej jí pokoj, Iane,” vyštěkl Cary a vstával.

„No tak, holčičko,” přemlouval mě Ian a mně se udělalo špatně z toho, že pro mě používá Caryho mazlivou přezdívku. „Potřebuješ si užít. Já ti předvedu jak “

Jednu chvíli byla souložící skupinka pár desítek centimetrů ode mě, vzápětí už s řevem všichni letěli na všechny strany. Gideon se ocitl mezi mnou a ostatními, vibroval zuřivostí. „Vezmi si ty svý kámoše do svého pokoje, Cary,” ucedil. „Nebo si s nimi jdi někam jinam.”

Ian pištěl na mé pohovce a z nosu mu tryskala krev, přestože se ji oběma rukama snažil zastavit.

Cary popadl svoje džíny z podlahy. „Nejsi, kurva, moje matka, Evo.”

Obešla jsem Gideona. „Copak ses, k sakru, nepoučil z toho, jak jsi to podělal s Treyem, ty idiote?”

„Tady nejde o Treye!”

„Kdo je Trey?” zeptala se peroxidová blondýna a vstávala. Když zahlédla Gideona, viditelně se nakroutila, předvádějíc nepopiratelně pěkné tělo.

Svým úsilím si vysloužila pohled tak opovržlivě lhostejný a nezaujatý, až se nakonec ze slušnosti zarděla a zakryla přiléhavými šaty ze zlatého lamé, které zvedla z podlahy. A protože jsem byla ve vražedné náladě, řekla jsem: „Neber si to osobně. On má radši brunetky.” Pohled, který po mně Gideon vrhl, byl smrtonosný. Ještě nikdy jsem ho neviděla tak brunátného. Doslova vibroval potlačovaným násilím.

Vyděšena tím zamračeným pohledem jsem bezděčně o krok ucouvla. Zuřivě zaklel a hrábl si oběma rukama do vlasů.

Náhle jsem byla k padnutí unavená a zoufale zklamaná všemi muži, figurujícími v mém životě. Odvrátila jsem se. „Odkliď ten bordel z mého domu, Cary.”

Zamířila jsem do chodby a cestou odkopla druhou lodičku. Byla jsem svlečená, ještě než jsem došla do koupelny, a necelou minutu potom jsem se snažila získat klid pod sprchou. Držela jsem se z dosahu sprchy, dokud nezačala téct teplá, a pak jsem si stoupla přímo pod ni. Únavou jsem nevydržela dlouho stát, klesla jsem na zadek a jen seděla pod proudem příjemně teplé vody s očima zavřenýma a pažemi ovinutými kolem kolenou.

„Evo.”

Přikrčila jsem se, když jsem uslyšela Gideonův hlas, a stočila se do ještě pevnějšího klubíčka. „Krucinál,” vyštěkl. „Ty mě dokážeš naštvat, jak to nikdo jiný nedokáže.”

Podívala jsem se na něj přes závoj mokrých vlasů. Přecházel po mé koupelně, sako někde nechal a košili měl vytaženou z kalhot. „Jdi domů, Gideone.”

Zarazil se a střelil po mně nevěřícným pohledem. „Já tě tady nenechám, do prdele. Cary přišel o rozum, krucinál! Ten zfetovaný sráč se po tobě mohl každou chvíli začít sápat. Nemohl jsem uvěřit vlastním očím.”

„Cary by to nedopustil. Ale ať tak nebo tak, nemůžu současně řešit tebe i jeho.” Nechtěla jsem ve skutečnosti řešit ani jednoho. Jen jsem chtěla být sama.

„Tak budeš řešit jenom mě.”

Netrpělivým pohybem ruky jsem si shrnula vlasy z obličeje. „Ale? Já si mám z tebe udělat prioritu?”

Přikrčil se, jako bych ho udeřila. „Měl jsem dojem, že to jsme oba pro sebe navzájem.” „Jo, to jsem si myslela taky. Až do dnešního večera.”

„Ježíšmarjá. Mohla by ses už vykašlat na tu Corinne?” Rozpřáhl paže. „Jsem tady s tebou, ne? Sotva jsem se s ní rozloučil, protože jsem se hnal za tebou. Zase.”

„Jdi se bodnout. Nechci od tebe žádné laskavosti.”

Gideon se vrhl do sprchy úplně oblečený. Prudce mě zvedl na nohy a políbil. Pevně. Jeho ústa hltala má, rukama mi svíral nadloktí, aby mě udržel na místě.

Jenže já tentokrát nezměkla. Nepodvolila jsem se. I když se mě pokoušel zlákat požitkářskými, sugestivními doteky jazyka.

„Proč?” mumlal a jeho rty mi klouzaly po hrdle. „Proč mě přivádíš k šílenství?”

„Nevím, jaký máš problém s doktorem Lucasem, a upřímně řečeno, kašlu na to. Ale měl pravdu. Dneska večer jsi věnoval moc velkou pozornost Corinne. A mě jsi u večeře víceméně ignoroval.”

„Tebe nemůžu ignorovat, Evo.” Tvář měl tvrdou a sevřenou. „Pokud jsi se mnou ve stejné místnosti, nevidím nikoho jiného.”

„Zvláštní. Pokaždé, když jsem se na tebe podívala, koukal jsi na ni.”

„To je blbost.” Pustil mě a shrnul si mokré vlasy z obličeje. „Víš, co k tobě cítím.”

„Že by? Chceš mě. Potřebuješ mě. Ale miluješ Corinne?”

„Ale do prdele. Ne.” Vypnul vodu a oběma rukama mi zahradil cestu od skleněné stěny. „Chceš, abych ti řekl, že tě miluju, Evo? O to tady jde?”

Žaludek se mi sevřel, jako by mě vší silou udeřil pěstí. Takovou bolest jsem ještě nikdy necítila, ani jsem nevěděla, že existuje. Oči mě pálily. Provlékla jsem se pod jeho paží, abych se neztrapnila pláčem. „Jdi domů, Gideone. Prosím.”

„Jsem doma.” Chytil mě zezadu a zabořil tvář do mých promáčených vlasů.„Jsem u tebe.” Snažila jsem se osvobodit, ale byla jsem moc utahaná. Fyzicky. Emocionálně. Slzy mi vytryskly proudem a nedaly se zastavit. A já strašně nerada před někým plakala. „Jdi pryč. Prosím.” „Miluju tě, Evo. Samozřejmě že tě miluju.”

„Ach, můj Bože.” Kopala jsem po něm, oháněla se. Cokoli, jen abych se vzdálila od člověka, který se pro mě stal obrovským zdrojem bolesti a trápení.„Nestojím o tvou zatracenou lítost. Jenom chci, abys šel pryč.”

„Nemůžu. Ty víš, že nemůžu. Evo, přestaň se bránit. Poslouchej mě.”

„Všechno, co říkáš, mi ubližuje, Gideone.”

„To není správné slovo, Evo,” naléhal tvrdohlavě, rty u mého ucha. „Proto jsem to neříkal. Není to správné slovo pro tebe a pro to, co k tobě cítím.”

„Drž hubu. Jestli ti na mně trochu záleží, budeš držet hubu a půjdeš pryč.”

„Už jsem byl milovaný, Corinnou, jinými ženami Ale co o mně sakra věděly? Co ksakru milují, když nevědí, jak jsem na tom bídně? Jestli je to láska, není to nic v porovnání s tím, co cítím k tobě.”

Znehybněla jsem, celá roztřesená, pohled upřený na zrcadlový odraz mé tváře se šmouhami od maskary a ucouranými mokrými vlasy vedle Gideonovy zpustošené krásy. Jeho tvář zachvátily prchavé emoce, pevně se kolem mě ovinul. Zdálo se, že se k sobě vůbec nehodíme. A přesto jsem chápala jeho odcizení v přítomnosti jiných, kteří nás vlastně nevidí nebo vidět nechtějí. Cítila jsem to opovržení vůči sobě, které patří k tomu, že jste podvodník, ztělesňující obraz člověka, jímž byste chtěli být, ale nejste. Sama jsem žila ve strachu, že by se ode mě moji milovaní mohli odvrátit, kdyby někdy poznali tu opravdovou, skutečnou osobnost, ukrytou hluboko uvnitř.

„Gideone “

Dotkl se rty mého spánku. „Myslím, že jsem tě miloval od chvíle, kdy jsem tě poprvé uviděl. Pak jsme se milovali poprvé v limuzíně a stalo se z toho něco jiného. Něco víc.”

„To je jedno. Tenkrát večer jsi mě odřízl a nechal být, aby ses postaral o Corinne. Jak jsi mohl, Gideone?”

Pustil mě jen na tak dlouho, aby mě zvedl do náručí a odnesl ke dveřím, kde visel na háčku můj koupací plášť. Zabalil mě do něj, pak mě posadil na okraj vany, sám přistoupil k umývadlu a vytáhl ze zásuvky kapesníčky na odstraňování mejkapu. Dřepl si přede mě a přejel mi jedním po líci.

„Když Corinne volala během té dobročinné večeře, byla to pro mě ideální chvíle, abych udělal nějakou blbost.” Něžným a vroucím pohledem hladil mou uslzenou tvář. „Ty a já jsme se právě pomilovali, a já neuvažoval jasně. Řekl jsem jí, že nemám čas a že jsem s někým, a když jsem uslyšel z jejího hlasu bolest, věděl jsem, že se s ní musím vypořádat, abych se konečně mohl s tebou pohnout dopředu.”

„To nechápu. Opustil jsi mě kvůli ní. Jak to tedy s námi pohnulo dopředu?”

„S Corinne jsem to podělal, Evo.” Zvedl mi bradu a začal otírat rozmazanou řasenku. „Poznal jsem ji v prvním ročníku na Columbijské. Všiml jsem si jí, samozřejmě. Je krásná a milá a nikdy neřekla o nikom nevlídné slovo. Když mě začala pronásledovat, nechal jsem se chytit a ona se stala mou první dobrovolnou sexuální zkušeností.”

„Nenávidím ji.”

Ústa se mu mírně zvlnila úsměvem.

„Myslím to vážně, Gideone. Nesměj se mi. Momentálně je mi nanic žárlivostí.”

„S ní to byl jen sex, Anděli. I když spolu ty a já třeba šukáme drsně, pořád je to milování. Pokaždé, od poprvé. Jsi jediná, která se mi kdy takhle dostala pod kůži.”

Těžce jsem vydechla. „Fajn. Je mi o trošičku líp.”

Políbil mě. „Nejspíš by se dalo říct, že jsme spolu chodili. Nespali jsme s nikým jiným a často jsme spolu navštěvovali stejná místa, jako pár. Ale přesto, když řekla, že mě miluje, byl jsem překvapený. A polichocený. Měl jsem ji rád. Bavilo mě být s ní.”

„Zjevně pořád baví,” zamumlala jsem.

„Poslouchej.” Pokáral mě zaťukáním prstu na špičku nosu. „Myslel jsem si, že ji možná svým způsobem opravdu miluju pak jsem ale jednoho krásného dne pochopil, jak to je. Nechtěl jsem, aby byla s někým jiným. Tak jsem souhlasil, když mě požádala o ruku.”

Ucukla jsem a podívala se na něj. „Ona tě požádala o ruku?”

„Netvař se tak šokovaně,” řekl suše. „Zraňuješ moje ego.”

Úleva mě zaplavila takovým přívalem, až se mi zatočila hlava. Vrhla jsem se na něj a objala ho, jak nejpevněji to šlo.

„Hele.” Opětoval objetí stejně divoce. „Už je to dobrý?”

„Ano. Ano, začínám chápat.” Odtáhla jsem se a uchopila jeho bradu do dlaně. „Pokračuj.” „Souhlasil jsem z úplně špatných důvodů. Ani po dvou letech, co jsme se stýkali, jsme spolu nikdy nestrávili celou noc. Nikdy jsme nemluvili o ničem z toho, o čem si povídám s tebou. Neznala mě, ne doopravdy, a já přesto přesvědčil sám sebe, že se musím držet toho, když mě vůbec někdo miluje. Kdo jiný by na to šel správně, když ne ona?”

Přesunul pozornost k mému druhému oku, omýval černé šmouhy. „Asi čekala, že když budeme zasnoubeni, posuneme se na jinou úroveň. Třeba bych se víc otevřel. Třeba bychom přenocovali v hotelu — což považovala za romantické, mimochodem — místo aby se šlo brzo spát, protože jsou ráno přednášky — já nevím.”

Připadalo mi, jako by byl strašlivě osamělý. Můj ubohý Gideon. Byl náramně dlouho sám. Možná celý život.

„A když to po roce zrušila,” pokračoval, „možná doufala, že tím něco nakopne. Že se budu víc snažit, abych si ji udržel. Místo toho se mi ulevilo, protože jsem si začínal uvědomovat, že bych s ní nemohl mít společný domov. Jakou výmluvu bych si měl najít, abych spal v samostatných pokojích a měl vlastní prostor?”

„Nikdy jsi neuvažoval o tom, že bys jí to pověděl?”

„Ne.” Pokrčil rameny. „Dokud jsi nepřišla ty, nepovažoval jsem svou minulost za problém. Ano, ovlivňovala v určitém ohledu ledacos z toho, co jsem dělal, ale všechno mělo své místo a já nebyl nešťastný. Abych řekl pravdu, připadalo mi, že mám pohodlný a nekomplikovaný život.”

„No propána.” Nakrčila jsem nos. „Nazdar, pane Pohodlný. Já jsem slečna Komplikovaná.” Blýskl na mě úsměvem. „S tebou se člověk ani vteřinu nenudí.”

Kapitola dvacátádruhá

Gideon odhodil použitý kapesníček na odstraňování líčidel do odpadků. Pak popadl ručník, hodil ho na kaluž, která po něm zůstala na podlaze, a odkopl boty. K mé naprosté blaženosti se začal svlékat z mokrých šatů.

Dychtivě jsem ho sledovala. Řekla jsem: „Cítíš se provinile, protože tě pořád ještě miluje.” „Cítím, ano. Znal jsem jejího manžela. Byl to dobrý kluk a byl do ní blázen, dokud nepřišel na to, že ona to bere jinak, a všechno se jim rozpadlo.”

Díval se na mě a stahoval si košili. „Nemohl jsem pochopit, proč si to tak bral. Oženil se s holkou, kterou chtěl, žili v jiné zemi, daleko ode mě, tak v čem měl problém? Teď už to chápu. Kdybys ty milovala někoho jiného, Evo, drásalo by mě to na kusy každičký den. Zabíjelo by mě to, i kdybys byla se mnou a ne s ním. Jenže na rozdíl od Girouxe bych tě nenechal odejít. Možná bych tě neměl celou, ale stejně bys byla má a já bych si bral, co se dá.”

Prsty se mi propletly v klíně. „To mě právě děsí, Gideone. Neznáš svou cenu.”

„To tedy znám. Dvanáct mil “

„Kušuj.” Hlava se mi zatočila, přitiskla jsem si prsty k očím. „Neměla by to pro tebe být taková záhada, že se do tebe ženy zamilují a zůstanou zamilované. Věděls, že si Magdalene nechávala dlouhé vlasy, protože doufala, že ti to bude připomínat Corinne?”

Spustil kalhoty a svraštil čelo. „Proč?”

Vzdychla jsem nad jeho nedovtipností. „Protože je přesvědčená, že chceš Corinne.” „Pak tedy nevnímá.”

„Nevnímá? Jak to myslíš? Corinne mi říkala, že s tebou mluví skoro každý den.”

„Ne tak docela. Často nejsem dostupný. Víš přece, jak moc mám práce.” Začínal mít ten nažhavený výraz, který jsem tak dobře znala. Věděla jsem, že myslí na ty chvíle, kdy byl zaneprázdněný mnou.

„To je cvokařina, Gideone. Že ti volá každý den. To je šmírování.” Což mi připomnělo její tvrzení, že byl vůči ní stejně majetnický jako vůči mně. To mě strašně znervózňovalo. „Co s tím chceš dělat?” zeptal se hlasem, prodchnutým něžným pobavením.

„Copak ti to nedochází? Ženské po tobě šílí, protože jsi nejlepší. Jsi hlavní výhra. Když tě nedostanou, vědí, že chceš jen to nejlepší. Takže si nedokážou představit, že by tě neměly. Prostě vymýšlejí bláznivé způsoby, jak tě dostat.”

„Až na tu jedinou, kterou chci,” odsekl suše, „která tráví spoustu času tím, že utíká opačným směrem.”

Bez zábran jsem na něj zírala, hltala ho pohledem, jak přede mnou stál nahý.„Odpověz mi na jedinou otázku, Gideone. Proč mě chceš, když si můžeš vybírat z dokonalých? A neusiluju tím o komplimenty ani ujišťování. Chci upřímnou odpověď.”

Chytil mě, zvedl a zamířil do ložnice. „Evo, jestli nás nepřestaneš brát jako dočasnou záležitost, tak tě ohnu přes koleno a sakra se postarám, aby se ti to líbilo.”

Posadil mě do křesla a začal prohrabávat moje zásuvky.

Sledovala jsem, jak vytahuje spodní prádlo, jogínské kalhoty a tílko. „Už jsi zapomněl, že s tebou spím nahá?”

„Tady nezůstaneme.” Obrátil se ke mně. „Nevěřím, že by Cary nepřivedl domů další sjeté cvoky, a já si před spaním vezmu ten lék, co mi předepsal doktor Petersen, takže budu pod vlivem a možná bych tě nebyl schopný bránit. Takže jedeme ke mně.”

Shlédla jsem na své propletené ruce a napadlo mě, že možná budu potřebovat ochranu i před Gideonem. „Už jsem to s Carym zažila, Gideone. Nemůžu se zahrabat u tebe a doufat, že se z toho vyhrabe sám. Potřebuje mě víc než já jeho.”

„Evo.” Gideon mi přinesl oblečení a dřepl si přede mě. „Vím, že potřebuješ Caryho podporovat. Zítra vymyslíme, jak na to.”

Uchopila jsem jeho tvář do dlaní. „Děkuju ti.”

„Ale já tě taky potřebuju,” řekl tiše.

„Potřebujeme se navzájem.”

Vstal. Vrátil se k prádelníku, otevíral zásuvky a bral si z nich svoje oblečení.

Zvedla jsem se a začala oblékat. „Poslouchej “

Navlékl si bokové džíny. „Ano?”

„Už se cítím miliónkrát líp, když znám skóre, ale Corinne pro mě pořád bude problém.” Zarazila jsem se s tričkem v rukou. „Musíš ji fakt rychle zbavit všech nadějí. Zbav se pocitu viny, Gideone, a začni ji odstavovat.”

Sedl si na okraj postele a navlékal si ponožky. „Je to kamarádka, Evo, a je na tom mizerně. Je kruté ji teď odříznout.”

„Uvažuj důkladně, Gideone. Já mám ve své minulosti taky všelijaké bývalé. Teď stanovíš precedent, jak s nimi budu jednat. Budu se řídit podle tebe.”

Vstal a zamračil se. „Ty mi vyhrožuješ.”

„Radši bych to brala jako nátlak. Vztahy fungují oběma směry. Nejsi její jediný kamarád. Může si najít někoho vhodnějšího, o koho se opře v krizi.”

Posbírali jsme, co jsme potřebovali, a vraceli se do obývacího pokoje. Uviděla jsem ten binec, co tam zůstal, tyrkysová podprsenka pod stolem a moje krémová rohová pohovka postříkaná krví, a litovala jsem, že tu už není Cary, abych do něj vtloukla trochu rozumu.

„Zítra to s ním proberu,” procedila jsem skrze zuby, čelist sevřenou hněvem a obavou. „Krucinál. Měla jsem ho praštit, když jsem měla šanci. Měla jsem ho knokautovat a pak zamknout do jeho pokoje, dokud mu zase nezačne fungovat mozek.”

Gideonova ruka mi konejšivě třela záda. „Lepší to bude zítra, až bude sám a padne na něj kocovina. Tak to bude účinnější.”

˙˙˙

Angus na nás čekal dole. Užuž jsem chtěla nastoupit na zadní sedadlo limuzíny, když Gideon polohlasně zaklel a zastavil mě.

„Co je?” zeptala jsem se.

„Něco jsem zapomněl.”

„Počkej, vyndám klíče.” Sáhla jsem po tašce, kterou držel Gideon a v níž jsem měla kabelku. „Netřeba. Mám je.” Když jsem zvedla obočí, usmál se, ale ne omluvně.„Nechal jsem si udělat kopie, než jsem ti je vrátil.”

„Vážně?”

„Kdybys dávala pozor”, políbil mě na temeno hlavy — „možná by sis všimla, že když jsem ti ty klíče vrátil, byl u nich na kroužku klíč od mého bytu.”

Civěla jsem na něj, zatímco se vracel kolem vrátného zpátky do budovy. Vybavila se mi trýzeň těch čtyř dnů, kdy jsem se domnívala, že jsme se rozešli, a mučivá bolest, která na mě dolehla, když mi z obálky vyklouzly do dlaně klíče.

Měla jsem klíč k tomu, abych s ním byla, po celou tu dobu.

Potřásla jsem hlavou, rozhlédla se po svém adoptovaném městě, cítila k němu lásku a vděk za tu šílenou studnici štěstí, kterou jsem tu našla.

Gideona a mě čeká ještě náramně moc práce. I když se milujeme, neexistuje záruka, že přežijeme svá stará vnitřní zranění. Ale komunikujeme, jsme k sobě upřímní a Bůh ví, že jsme oba moc tvrdohlaví, než abychom toho nechali bez boje.

Gideon se objevil znovu právě ve chvíli, kdy kolem procházeli dva velcí, krásně upravení pudli, se svou stejně naondulovanou majitelkou.

Vlezla jsem do limuzíny. Když jsme vyjížděli, Gideon si mě přitáhl na klín a přitulil k sobě. „Měli jsme drsný večer, ale zvládli jsme to.”

„Jo, zvládli.” Zaklonila jsem hlavu a nabídla mu ústa k polibku. Vyhověl mi zvolna a sladce, prosté potvrzení našeho vzácného, komplikovaného, šíleného, nezbytného propojení. Položila jsem mu dlaň do týla a prohrábla prsty hedvábné vlasy. „Už se nemůžu dočkat, až spolu zase budeme v posteli.”

Svůdně zamručel a zaútočil na mou šíji šimravými doteky a drobným kousáním, zaháněl naše přízraky a jejich stíny.

Aspoň na chviličku