Sylvia Day

Crossfire 02. Spoutaná

Kapitola první

MILOVALA JSEM NEW YORK tou vášnivou láskou, kterou jsem si vyhradila jinak už jen pro jedinou věc ve svém životě. Město je mikrokosmos příležitostí nového světa a tradic světa starého. Konzervativci se tu mísí s bohémy. Prapodivnosti existují po boku vzácností nevyčíslitelných hodnot.

Pulzující energie města pohání krevní oběh mezinárodního obchodu a přitahuje lidi z celého světa.

A ztělesnění vší té energie, hnací ctižádosti a světoznámé moci mi právě přivodilo dva neuvěřitelné orgasmy.

Cestou k olbřímí šatně jsem pohlédla na postel Gideona Crosse, zválcovanou sexem, a zachvěla se zapamatovanou rozkoší. Vlasy jsem měla ještě vlhké ze sprchy a jediným kusem oděvu, který jsem měla na sobě, byla osuška ovinutá kolem těla. Za půldruhé hodiny musím být v práci, a to bylo trochu málo na to, abych se cítila příjemně. Očividně si budu muset do ranní rutiny započítat trochu času na sex,

jinak budu už pořád pospíchat. Gideon se budil časně, aby dobýval svět, a s oblibou tu dominanci zahajoval se mnou.

Mám štěstí?

Protože v New Yorku začínal červenec a teplota vzduchu stoupala, vybrala jsem si úzké nažehlené kalhoty z přírodního lnu a popelínový topik bez rukávů, světle šedý, aby mi šel k očím. Protože jsem neměla zrovna kadeřnické nadání, stáhla jsem si dlouhé blond vlasy do jednoduchého ohonu vzadu a pak jsem si nalíčila obličej. Když jsem vypadala přijatelně, vyšla jsem z ložnice.

Gideonův hlas jsem uslyšela hned, jak jsem vyšla na chodbu. Projelo mnou drobné zachvění, když jsem poznala, že se zlobí, mluvil tlumeně a úsečně. Hned tak něco ho nerozčílí, kromě mě. Já ho dokázala přimět, aby zvýšil hlas a klel, dokonce i aby si vjížděl rukama do své nádherné hřívy inkoustově černých vlasů, sahající mu až po ramena.

Většinou však byl Gideon ztělesněním ovládané energie. Nepotřeboval křičet, aby přiměl lidi vynakládat maximální úsilí pouhým pohledem nebo stroze proneseným slovem.

Našla jsem ho v jeho domácí kanceláři. Stál zády ke dveřím a v uchu měl sluchátko Bluetoothu. Paže měl založené na hrudi a hleděl z okna svého bytu ve střešní nástavbě na Páté Avenue, působil dojmem samotáře, jedince odloučeného od okolního světa a přesto schopného tomuto světu jednoznačně vládnout.

Opřela jsem se o veřeje a hltala ho očima. Byla jsem si jistá, že moje vyhlídka na siluetu města je rozhodně úchvatnější než jeho. Z místa, kde jsem stála, byl součástí siluety vysokých mrakodrapů i Gideon, stejně mocný a působivý. Osprchoval se dřív, než jsem se zmohla na to, abych vylezla z postele. Jeho pro mě těžce návykové tělo už bylo ze dvou třetin oděno do drahého, na zakázku šitého obleku

což na mě, musím přiznat, vždycky spolehlivě působilo.

Při pohledu zezadu vynikal dokonalý zadek a mohutná záda ve vestě.

Na stěně visela veliká koláž z fotek, na kterých jsme byli my dva spolu, a jeden velmi intimní snímek, který Gideon pořídil, když jsem spala. Většinou to jsou fotografie z dílny paparazziů, kteří nás sledují na každém kroku. Protože on je Gideon Cross z Cross Industries a v absurdním věku dvaceti osmi let se řadí mezi pětadvacet nejbohatších lidí světa. Jsem si celkem jistá, že mu patří značný kus Manhattanu a úplně jisté je, že je to nejpřitažlivější chlap na naší planetě. A moje fotky má ve všech svých pracovnách, jako by mohl být pohled na mě stejně fascinující jako na něj.

Otočil se elegantní piruetou a zachytil mě svým ledově modrým pohledem. Samozřejmě věděl, že tam jsem a pozoruji ho. Ve vzduchu to elektricky jiskří pokaždé, když se ocitneme nablízku, je to pocit očekávání jako napjaté ticho před zaduněním hromu. Patrně naschvál okamžik vyčkával, než se ke mně otočil, a dával mi tak příležitost si ho prohlédnout, protože věděl, jak ráda se na něj dívám.

Temný a Nebezpečný. A celý můj.

Bože, nikdy si nezvyknu na to, jak ta tvář působí. Ostře řezané lícní kosti a tmavá křídla obočí, modré oči s hustými řasami a ty rty, dokonale tvarované tak, aby působily smyslně i hříšně. Miluju jejich sexuálně vyzývavý úsměv a chvěju se, když se sevřou do přísné linie. A když je přitiskne k mému tělu, hořím vášní.

Šmarjá, poslouchej se, co říkáš. Ústa se mi zvlnila úsměvem při vzpomínce, jak mě vždycky štvaly kamarádky, které poeticky žvanily o kráse svých přátel. Jenže teď i já ustavičně žasnu nad nádherou toho komplikovaného, frustrujícího, nevyrovnaného, hříšně sexy muže, do kterého jsem den za dnem víc a víc zamilovaná.

Hleděli jsme na sebe a on se nepřestával mračit, ani ne

přestal mluvit k té ubohé duši na druhém konci telefonní linky, ale jeho pohled se rozehřál od mrazivé podrážděnosti ke spalujícímu žáru.

Už jsem měla být dávno zvyklá na změnu, která se s ním odehraje pokaždé, když se na mě podívá, ale ještě pořád mě to pokaždé zasáhne takovou silou, div neupadnu. Ten pohled mi sděluje, jak prudce a hluboce se touží se mnou pomilovat, což dělá při každé příležitosti, a také mi dává nahlédnout do syrové, nezdolné síly své vůle. Všechno, co Gideon v životě dělá, má v sobě hluboce zakořeněnou sílu a nadvládu.

„Uvidíme se v sobotu v osm,“ dokončil hovor a oslovil mě: „Pojď sem, Evo.“

Projelo mnou další zachvění nad tím, jak vyslovil moje jméno, stejně autoritativně a ostře, jako když říká, Udělej se, Evo, když jsem pod ním, plná jeho, zoufale toužící vyvrcholit s ním

„Na to není čas, frajere.“ Vycouvala jsem do chodby, protože pokud šlo o něj, jsem slabá. Jeho hladký, kultivovaný, jemně chraplavý hlas mi dokáže takřka navodit orgasmus, jen když ho poslouchám. A kdykoli se mě dotkne, pokaždé podlehnu.

Spěchala jsem do kuchyně udělat kávu.

Něco polohlasem zamumlal a následoval mě, dlouhými kroky mě snadno dostihl. Metr pětaosmdesát pevného, rozpáleného chlapství mě přitisklo ke stěně chodby.

„Vždyť víš, co se stane, když utíkáš, anděli.“ Gideon mě lehce kousl do dolního rtu a pak uchlácholil palčivost pohlazením jazyka. „Pokaždé tě chytnu.“

V mém nitru cosi vzdychlo radostnou kapitulací a tělo mi ochablo rozkoší z toho, jak těsně se k němu tiskne. Dychtila jsem po něm ustavičně, tak hluboce, až to fyzicky bolelo. Cítila jsem chtíč, ale ještě mnohem víc. Něco tak vzácného

a silného, že Gideonova touha po mně by vůbec nebyla takovým spouštěčem, kdyby šlo o jiného muže. Kdyby se mě někdo jiný pokusil podrobit tíhou svého těla, řádila bych jako zběsilá. Jenže s Gideonem to nikdy nebyl problém. Věděl, co potřebuju a kolik vydržím.

Náhlý záblesk jeho úsměvu mi zastavil srdce.

Tváří v tvář tomu úchvatnému obličeji, orámovanému nádhernými tmavými vlasy, mi trochu zeslábla kolena. Byl náramně uhlazený a civilizovaný, až na dekadentní délku těch hedvábných kadeří.

Otřel se nosem o můj. „Nemůžeš se na mě takhle usmívat a pak jen tak odejít. Pověz mi, na co jsi myslela, když jsem telefonoval. “

Rty se mi sarkasticky zvlnily. „Jak jsi nádherný. Myslím na to odporně často. Už to musím překonat.“

Položil dlaň na zadní stranu mého stehna a přitiskl mě těsněji k sobě, dráždil mě zručným vlněním boků proti mým.

V posteli byl neslýchané nadaný. A věděl to. „Ať se propadnu, jestli ti to dovolím.“

„Ale?“ Žár se mi zrádně rozléval žilami, mé tělo dychtilo po jeho doteku až příliš. „Snad mi nebudete tvrdit, že chcete, aby vám visela na krku další okouzlená ženská, pane, který nenávidíte přehnaná očekávání?”

„Přesně to chci,“ zaševelil, uchopil do dlaně mou bradu a třel mi dolní ret bříškem palce, „abys na mě myslela tolik, že už nestihneš myslet na nikoho jiného.“

Zvolna a chvějivě jsem se nadechla. Cele jsem podléhala žhoucímu pohledu v jeho očích, provokativnímu tónu hlasu, žáru jeho těla a vůni pokožky, ze které se mi sbíhaly v ústech sliny. On byl má droga a já nijak netoužila se svého návyku zbavit.

„Gideone,“ vydechla jsem jako v transu.

S tichým zasténáním přitiskl svá jemně utvářená ústa ne

prodyšně na moje a nádherným, hlubokým polibkem mě zbavil myšlenek na to, kolik je hodin, Polibkem, kterému se téměř podařilo odvést moje myšlenky od nejistoty, kterou právě projevil.

Zabořila jsem mu prsty do vlasů, abych si ho přidržela, a opětovala jeho polibek. Přejížděla jsem jazykem po jeho, hladila ho. Byli jsme pár teprve velmi krátce. Ani ne měsíc. A co hůř, žádný z nás nevěděl, jak si počínat ve vztahu, který jsme se pokoušeli budovat, vztah, v němž jsme odmítali předstírat, že nejsme oba těžce pochroumaní.

Ovinul mě pažemi a majetnicky stiskl. „Chtěl jsem s tebou strávit celý víkend ve Florida Keys, nahý.“

„Hmm, to zní pěkně.“ Víc než pěkně. I když jsem Gideona v obleku s vestou náramně obdivovala, daleko milejší mi byl svlečený, jak ho pánbůh stvořil. Vyhýbala jsem se nutnosti podotknout, že tenhle víkend nebudu k mání

„Teď se musím celý víkend starat o podnik,“ mumlal do mých rtů.

„Podnik, který jsi nechal stranou, abys byl se mnou?” Odcházel z práce brzy, aby mohl být se mnou, a já věděla, že to nebude zadarmo. Moje matka bylapotřetí vdaná a všichni její partneři byli úspěšní, bohatí magnáti. Věděla jsem, že cenou za ctižádost je velmi dlouhá pracovní doba.

„Sakra dobře platím svým podřízeným, takže by měli makat, a já můžu být s tebou.“

Pěkný úhybný manévr, ale protože mi neunikl podrážděný záblesk v jeho očích, odvedla jsem řeč. „Děkuju. Pojďme si dát trochu kafe, dokud máme čas.“

Gideon mi přejel jazykem po dolním rtu, pak mě pustil. „Rád bych vyrazil zítra v osm večer. Zabal si něco lehkého.

V Arizoně je sucho a horko.“

„Cože?” Zamžikala jsem na jeho vzdalující se záda, mizející v pracovně. „Ty máš práci v Arizoně?”

„Bohužel. “

A, jéje. Místo abych si odepřela svůj doušek kávy, odložila jsem diskusi a pokračovala v cestě do kuchyně. Prošla jsem Gideonovým prostorným bytem, který se vyznačuje noblesními architektonickými prvky jako například úzkými klenutými okny. Moje podpatky střídavě cvakaly po lesklých parketách a tiše se bořily do aubussonských koberců. Luxusní prostor, zařízený tmavým dřevem a textiliemi v neutrálních barvách, prosvětlovaly zářivě barevné akcenty. I když Gideonův byt stál očividně velké peníze, jeho majiteli se dařilo zachovat mu přívětivost a vlídnost, bylo to pohodlné místo k odpočinku a hýčkání.

Když jsem dorazila do kuchyně, nemarnila jsem čas a strčila pod kávovar termohrnek. Gideon za mnou přišel se sakem přehozeným přes jedno rameno a s mobilem v ruce. Postavila jsem pod kávovar další přenosný hrnek a pak zamířila k ledničce pro polotučné mléko.

„Možná to není zase taková smůla.“ Obrátila jsem se k němu a připomněla mu problém svého spolubydlícího. „Tenhle víkend si to musím vyříkat s Carym.“

Gideon strčil telefon do vnitřní kapsy saka, pak je pověsil na zadní opěradlo jedné barové stoličky u jídelního pultu. „Jedeš se mnou, Evo.“

Prudce jsem vydechla a přilila si do kávy mléko. „Na co? Abych polehávala nahá a čekala, až dokončíš práci a vyspíš se se mnou?“

Hleděl mi do očí, když si bral hrnek a usrkával horkou kávu až příliš klidně. „Budeme se hádat?“

„Budeš dělat problémy? Už jsme o tom mluvili. Víš přece, že nemůžu Caryho opustit po tom, co se stalo včera v noci.“ Ten spletenec několika těl, který jsem našla ve svém obývacím pokoji, dával slovu grupáč úplně nový význam.

Vrátila jsem krabici s mlékem do lednice a vstřebávala

pocit, že si mě k sobě silou vůle nepřekonatelně přitahuje. Takhle to bylo od začátku. Když chtěl, dokázal mě Gideon přimět cítit jeho požadavky. A bylo velmi, velmi těžké ignorovat tu část mě samotné, která žadonila, abych mu poskytla všechno, co chce. „Ty se postaráš o podnik a já se postarám o svého nejlepšího přítele, pak se vrátíme a budeme se starat o sebe navzájem.”

„Vrátím se až v neděli večer, Evo.“

Ach, ucítila jsem ostré bodnutí v břiše, když jsem uslyšela, že budeme tak dlouho odloučení. Většina párů spolu netráví každou volnou chvilku, ale my nejsme jako většina párů. Oba máme své skryté problémy, nejistoty a vzájemnou závislost, která vyžaduje pravidelný kontakt, abychom vydrželi jaksepatří fungovat. Vadí mi být bez něj. Jen zřídkakdy jsem na něj vydržela nemyslet déle než pár hodin.

„Tobě to taky připadá nesnesitelné,“ řekl tiše a pozoroval mě tím svým způsobem, který nasvědčoval tomu, že vidí všechno. „V neděli už budeme oba úplně k nepotřebě.“

Foukla jsem na hladinu své kávy, pak rychle usrkla. Znepokojovala mě představa celého víkendu bez něj. A co hůř, vadilo mi pomyšlení, že on by strávil tolik času beze mě. Tam venku se pro něj rozprostíral svět plný lákadel a možností, žen, které nejsou tak praštěné a není tak obtížné s nimi být.

Přesto jsem ze sebe vypravila: „Oba víme, že to není docela zdravé, Gideone.“

„Říká kdo? Nikdo jiný neví, jaké to je, být v naší kůži.“

Tak jo, v tom má pravdu.

„Musíme jít do práce,“ řekla jsem s vědomím, že tahle remíza nás bude oba celý den Štvát. Později to vyřešíme, ale prozatím jsme v tom až po uši.

Opřel se bokem o kuchyňskou linku, zkřížil kotníky a zarputile znehybněl. „Oba potřebujeme, abys jela se mnou.“

„Gideone.“ Noha mi začala sama od sebe ťukat o travertinovou dlaždici. „Prostě se nemůžu kvůli tobě vzdát svého života. Kdyby se ze mě stala závislá pipka, rychle by ses začal nudit. Sakra, sama bych si byla odporná. Určitě nás nezabije, když pár dní budeme napravovat jiné části svého života, i když to děláme strašně neradi.“

Zahleděl se mi do očí. „Ty jsi moc problematická, než aby se z tebe stala závislá pipka.“

„Na to musíš být sám potížista, abys to poznal.“

Gideon se napřímil, setřásl ze sebe svou zádumčivou smyslnost a okamžitě mě zaujal strohou soustředěností. Je náramně těkavý, jako já. „Poslední dobou jsi zažila spoustu stresu, Evo. Není to žádné tajemství, že jsi v New Yorku. Nemůžu tě tady nechat a sám odjet. Vezmi Caryho s sebou, jestli to jinak nejde. Můžeš se s ním hádat, zatímco budeš čekat, až dokončím práci a vyspím se s tebou,“ parodoval mě.

„Ha.“ I když jsem si vážila jeho snahy uvolnit napětí humorem, uvědomovala jsem si, co mu ve skutečnosti vadí na našem odloučení, Nathan. Můj bývalý nevlastní bratr. Živá noční můra z mé minulosti. Gideon se zřejmě strachoval, aby se znovu neobjevil i v současnosti. Děsilo mě zjištění, že se tak docela nemýlí. Náš vztah, který tak zaujal média, roztříštil štít anonymity, jenž mě léta chránil.

Panebože, vůbec nebyl čas zabývat se tímhle svinstvem, ale věděla jsem, že Gideon na to nepřistoupí. Svůj majetek chce vlastnit úplně, konkurenci se brání nelítostně a pečlivě, a nikdy by nedopustil, abych došla nějaké úhony. Jsem jeho bezpečné místo, jsem pro něj vzácná a nedocenitelná. Gideon se podíval na hodinky, „je čas jít, anděli.“

Vzal si sako a pak mi pokynul, abych před ním prošla přepychovým obývacím pokojem, kde jsem si vzala kabelku a tašku s pohodlnými botami a dalšími nezbytnostmi.

Pár minut nato jsme sjeli jeho osobním výtahem do přízemí a nasedali na zadní sedadla jeho černého bentleye SUV.

„Ahoj, Angusi,“ pozdravila jsem řidiče, který se dotkl štítku staromódní šoférské čapky.

„Dobré ráno, slečno Tramellová,“ odvětil s úsměvem. Byl to starší pán s hodně prošedivělými zrzavými vlasy. Měla jsem ho ráda z mnoha důvodů, z nichž neposlední byl ten, že vozil Gideona už od základní školy a opravdu mu na něm záleželo.

Letmý pohled na rolexky, které jsem dostala od matky a otčíma, mi sdělil, že to do práce stihnu včas, pokud neuvízneme v dopravní zácpě. Sotva jsem si to pomyslela, Angus obratně vklouzl do moře taxíků a aut na vozovce. Po napjatém tichu Gideonova bytu mě hluk Manhattanu probudil stejně efektivně jako doušek kofeinu. Vřeštění klaksonů a bouchání pneumatik o kryt výkopu na ulici mi dodaly energii. Po obou stranách lemovaly ucpanou ulici rychle kráčející proudy chodců, budovy se ctižádostivě vzpínaly k obloze a stínily nás, i když slunce stoupalo po obloze.

Panebože, opravdu miluju New York. Každý den ho znovu vstřebávám, snažím se ho do sebe načerpat.

Uvelebila jsem se na koženém sedadle, sáhla po Gideonově ruce a stiskla ji. „Bylo by ti příjemnější, kdybych s Carym na víkend odjela z města? Třeba na krátký výlet do Vegas?“

Gideon přimhouřil oči. „Představuju pro Caryho nějakou hrozbu? Proto neuvažuješ o Arizoně?“

„Cože? Ne. To snad ne.“ Poposedla jsem a otočila se tváří k němu. „Někdy do něj musím mluvit celou noc, než se mi otevře.“

„To snad ne?“ opakoval mou odpověď a všechno ostatní ignoroval.

„Možná má pocit, že jsem nedostupná, když si potřebuje promluvit, protože jsem pořád s tebou,“ vysvětlovala jsem a přidržovala si hrnek s kávou oběma rukama, protože jsme přejížděli přes výmol. „Poslouchej, tu žárlivost na Caryho budeš muset překonat. Když říkám, že je jako můj bratr, Gideone, tak nekecám. Nemusíš ho mít rád, ale musíš pochopit, že trvale patří do mého života.“

„Totéž mu říkáš o mně?”

„To nemusím. On to ví. Snažím se tady dospět ke kompromisu.”

„Nikdy nedělám kompromisy.”

Zvedla jsem obočí. „V podnikání určitě ne. Ale tohle je vztah, Gideone. Ve vztahu se musí dávat a“

Gideonovo zavrčení mě přerušilo. „Moje letadlo, můj hotel, a pokud opustíš pozemek, vezmeš si s sebou ochranku.”

Jeho náhlá, neochotná kapitulace mě překvapila tak, že jsem dlouhou chvíli nebyla schopná slova. Tak dlouho, až se nad pronikavýma modrýma očima vyklenulo obočí s výrazem, který říkal, ber nebo nech být.

„Nepřipadá ti to trochu přehnané?” namítla jsem. „Budu mít s sebou Caryho.”

„Jistě mi odpustíš, že mu po včerejší noci nedůvěřuju, tedy pokud jde o tvou bezpečnost.” Napil se kávy a jasně z něj vyzařovalo, že tenhle rozhovor už skončil. Předložil mi své podmínky.

Možná by mě taková pánovitost štvala, kdybych nechápala, že ho motivuje starost o mě. V mé minulosti se vyskytovali oškliví strašáci, a když jsem začala chodit s Gideonem, ocitla jsem se ve světle reflektorů, které by mohly zavést Nathana Barkera až k mému prahu.

A navíc, ovládání všeho, co ho obklopovalo, k Gideonovi prostě patří. Je to součást balíčku a já se tomu musím přizpůsobit.

„Tak jo,“ souhlasila jsem. „Který hotel je tvůj?“

„Mám jich několik. Můžeš si vybrat.“ Otočil hlavu a zadíval se z okna. „Scott ti pošle mailem seznam. Až se rozhodneš, dej mu vědět a on to zařídí. Spolu odletíme a spolu se vrátíme. “

Opřela jsem se ramenem o sedadlo, napila se kávy a všimla si, jak má ruku položenou na stehně a zaťatou v pěst. Gideonova tvář, zrcadlící se v tmavém okenním skle, byla lhostejná, ale já dokázala vycítit jeho zasmušilost.

„Děkuju ti,“ zašeptala jsem.

„Neděkuj. Nemám z toho radost, Evo.“ Sval v čelisti mu zacukal. „Tvůj spolubydlící je magor a já musím strávit víkend bez tebe.“

Vadilo mi, že je nešťastný, proto jsem mu odebrala z ruky kávu a postavila oba hrnky do držáků u zadního sedadla. Pak jsem mu vylezla obkročmo na klín. Ovinula jsem mu paže kolem ramen. „Vážím si, žes mi v tomhle ustoupil, Gideone. Moc to pro mě znamená.“

Upřel na mě divoký modrý pohled. „Věděl jsem, že mě budeš ustavičně přivádět k šílenství, hned jak jsem tě poprvé uviděl.“

Usmála jsem se, protože jsem si vybavila, jak jsme se poznali. „Rozplácnutou na zadku v hale budovy Crossfiru?“

„Předtím. Venku.“

Svraštila jsem čelo a zeptala se: „Venku kde?“

„Na chodníku.“ Gideon mě chytil za boky a stiskl je tím svým majetnickým, velitelským způsobem, který ve mně budil touhu. „Odcházel jsem na schůzi. O minutu později, a byl bych tě minul. Zrovna jsem nastoupil do auta, když ses objevila na rohu.“

Vzpomněla jsem si, že toho dne stál před vchodem bentley. Byla jsem tak ohromená budovou, že jsem lesklý vůz při pří

chodu ani nezaznamenala, ale všimla jsem si ho, když jsem odcházela.

„Vzalo mě to hned, jak jsem tě uviděl,“ říkal nabručeně. „Nemohl jsem odtrhnout oči. Okamžitě jsem tě chtěl. Nesmírně. Skoro zuřivě.“

Jak mi mohlo otéct, že v našem prvním setkání bylo něco víc, než jsem si tehdy uvědomovala? Myslela jsem, že jsme se srazili náhodou. Ale on odcházel z práce, což znamenalo, že se naschvál vrátil dovnitř. Kvůli mně.

„Zastavila ses přímo vedle bentleye,“ pokračoval, „a zaklonilas hlavu. Dívala ses nahoru na budovu a já si tě představoval na kolenou, jak se úplně stejně díváš na mě.“

Tlumené mručení Gideonova hlasu mě přimělo zavrtět se mu v klíně. „Jakpak?“ zašeptala jsem, zhypnotizována ohněm v jeho očích.

„Se vzrušením. Trochou obdivu, trochou strachu.“ Uchopil dlaněmi mé pozadí a přitiskl mě k sobě pevněji. „Nešlo to jinak, musel jsem jít za tebou dovnitř. A tys tam byla přesně tak, jak jsem chtěl, málem jsi přede mnou klečela, kruci. V tom momentě jsem měl nejmíň půl tuctu představ o tom, co s tebou udělám, až budeš nahá.“

Polkla jsem a rozpomněla se, že jsem na něj měla podobnou reakci. „Jak jsem tě uviděla poprvé, musela jsem myslet na sex. Na šílený, nespoutaný sex.“

„To jsem poznal.“ Jeho ruce se mi sunuly po obou stranách páteře vzhůru. „A věděl jsem, že taky vidíš mé. Že vidíš, jaký jsem, co mám uvnitř. Vidělas skrze mě.“

A z toho jsem si tenkrát sedla na zadek, doslova. Podívala jsem se mu do očí a pochopila, jak se ze všech sil drží, jakou má zatemněnou duši. Viděla jsem sílu a hlad a sebeovládání a žádostivost. Kdesi uvnitř jsem věděla, že se mě zmocní. Ulevilo se mi při zjištění, že se přes něj tehdy převalila podobná vlna.

Gideonovy ruce mě objaly kolem lopatek a přitahovaly blíž, až jsme se dotkli čely. „Nikdo si toho ještě nikdy nevšiml, Evo. Ty jsi jediná.“

Hrdlo se mi bolestivě sevřelo. V mnoha ohledech byl Gideon tvrdý, a přesto ke mně dokázal být tak milý. Skoro dětsky, což jsem milovala, protože to bylo čisté a nekontrolované. Jestli se žádná jiná nenamáhala nahlédnout za jeho úchvatnou tvář a působivé konto v bance, pak si ho nezasloužila znát. „Neměla jsem zdání. Byl jsi tak, klidný. Jako bych na tebe vůbec nezapůsobila.“

„Klidný?” ušklíbl se. „Úplně jsem hořel. Od té doby jsem nestál za nic.“

„Páni. Díky.“

„Způsobila jsi, že tě potřebuju,“ zasípal. „Teď už nesnesu ani představu, že budu dva dny bez tebe.“

Vzala jsem ho oběma rukama za bradu a něžně políbila, vemlouvavě a omluvně. „Taky tě miluju,“ zašeptala jsem do jeho krásných úst. „Taky nevydržím být bez tebe.“

Opětoval můj polibek dychtivě, hltavě a přesto bylo jeho objetí něžné a uctivé. Jako bych byla nějaká vzácnost. Když se odtáhl, oba jsme ztěžka dýchali.

„Ani nejsem tvůj typ,“ poškádlila jsem ho ve snaze odlehčit náladu, než půjdeme do práce. Gideonova záliba v brunetkách byla dobře známá a hojně zdokumentovaná.

Cítila jsem, jak bentley zastavuje. Angus vystoupil z vozu, aby nám poskytl soukromí, nechal běžet motor a klimatizaci. Vyhlédla jsem z okna a uviděla, že jsme přímo u budovy Crossfiru.

„Stran toho typu“ Gideon zaklonil hlavu a opřel si ji o sedadlo. Zhluboka se nadechl. „Corinnu jsi překvapila. Nebyla jsi to, co očekávala.“

Ztuhla mi čelist při zmínce o Gideonově bývalé snoubence. I když jsem věděla, že pro něj šlo ve vztahu o přátelství

a osamělost, ne o lásku, nepřestávaly se do mě zarývat drápy žárlivosti. Žárlivost byla jednou z mých velkých nectností. „Protože jsem blond?“

„Protože, se jí nepodobáš.“

Dech se mi zadrhl. Nikdy mě nenapadlo, že základním měřítkem ženy pro něj byla Corinne. Dokonce i Magdalene Perezová, jedna z Gideonových přítelkyň, která toužila stát se něčím víc, říkala, že si nechává své tmavé vlasy dlouhé, aby se podobala Corinne. Mně ale nedošly souvislosti tohoto konstatování. Bože můj, jestli je to pravda, má Corinne nad Gideonem obrovskou moc, daleko větší, než dokážu snést. Tep se mi zrychlil a žaludek sevřel. Iracionálně jsem ji nenáviděla. Vadilo mi, že z něj má třeba i jen kousek. Nenáviděla jsem všechny ženy, které poznaly jeho dotek, jeho vášeň, jeho úžasné tělo.

Začala jsem se z něj sesouvat.

„Evo.“ Přidržel mě, sevřel pevněji má stehna. „Nevím, jestli má pravdu.“

Podívala jsem se tam, kde mě držel, a pohled na prsten mého slibu na prstě jeho pravé ruky, můj vlastnický cejch

mě uklidnil. Stejně tak nechápavý výraz v jeho tváři, když jsem se střetla s jeho pohledem. „Nevíš?“

„Pokud to tak je, nebylo to vědomé. Nehledal jsem ji v jiných ženách. Nevěděl jsem, že něco hledám, dokud jsem neuviděl tebe.“

Ruce mi sjely po jeho klopách a zalila mě úleva. Možná ji vědomě nehledal, ale i kdyby ano, nemohla bych se od Corinne víc lišit zjevem ani temperamentem. Byla jsem pro něj jedinečná, žena odlišná od všech, které měl, a to v každém ohledu. Litovala jsem, že to nestačí k zahubení mé žárlivosti.

„Možná to ani tak nebyla preference jako zvyk.“ Uhladila jsem mu prstem zamračenou vrásku na čele. „Měl by ses zeptat doktora Petersena, až k němu dnes večer půjdeme.

Škoda, že po všech těch letech terapie neznám víc odpovědí na své otázky, ale je to tak. Mezi námi je spousta nevysvětlitelného, viď? Pořád ještě nemám zdání, co na mně vidíš, že tě to tak zaháčkovalo.“

„To spíš co ty vidíš na mně, anděli,“ řekl tiše a tvář mu zněžněla. „Že víš, co v sobě mám, a přesto mě chceš stejně jako já tebe. Každý večer před usnutím se bojím, že se probudím a budeš pryč. Nebo že jsem tě zaplašil, že ses mi jen zdála.

„Ne, Gideone.“ Ježíši. Každý den mi nad ním znovu puká srdce. Na kousky.

„Vím, že ti neříkám, co k tobě cítím tak, jako to říkáš ty mně, ale patřím ti. To přece víš.“

„Ano, vím, že mě miluješ, Gideone.“ Šíleně. Neslýchané. Posedle. Cítí ke mně přesně to, co já k němu.

„Patřím ti se vším všudy,Evo.“ Se zakloněnou hlavou si mě Gideon přitáhl k nejsladšímu ze všech polibků, jeho pevné rty se pod mými něžně pohybovaly. „Zabíjel bych kvůli tobě,“ šeptal, „vzdal bych se všeho, co mám, ale tebe se nevzdám. Dva dny jsou pro mě maximum. Víc nežádej, protože to ti nemůžu dát.“

Nebrala jsem jeho slova na lehkou váhu. Byl izolován svým bohatstvím, které mu dávalo moc a sílu, o něž byl někdy během svého života oloupen. Prožil násilí a surovost, stejně jako já. To, že by byl ochoten ztratit svůj klid, jen aby si mě uchoval, pro mě znamenalo víc, než slova Miluji tě.

„Stačí mi jen dva dny, frajere, a postarám se, aby ti to stálo za to.“

Přísný pohled vyprchal, nahradil ho sexuální žár. „Ale?Plánuješ si, že mě zpacifikuješ sexem, anděli?“

„Ano,“ přiznala jsem nestoudně. „Spoustou sexu. Koneckonců, tahle taktika u tebe zjevně dobře zabírá.“

Ústa se mu zvlnila úsměvem, ale v pohledu měl pronikavost, která mi zrychlila dech. Ten temný výraz mi připomněl

, jako bych mohla někdy zapomenout, že Gideon není z těch, co se dají zvládnout nebo zkrotit.

„Ach, Evo,“ zaševelil, roztažený na sedadle s dravci nonšalancí štíhlého pantera, který ve svém doupěti bez námahy uvěznil myšku.

Projelo mnou rozkošnické zachvění. Pokud šlo o Gideona, byla jsem beze všeho ochotná nechat se zhltnout.

Kapitola druhá

Těsně předtím, než jsem ve dvacátém patře vystoupila z výtahu do

vstupní haly firmy Waters Field & Leaman, reklamní

kanceláře, ve které pracuju, mi Gideon pošeptal do ucha:

„Mysli na mě celý den.“

Kradmo jsem mu v přeplněné kabině stiskla ruku. „Jako vždycky. “

Pokračoval v cestě do nejvyššího patra, kde sídlilo ředitelství Cross Industries. Budova Crossfiru Gideonovi patří, je to jedna z mnoha nemovitostí, které vlastní po celém městě, včetně bytového komplexu, kde bydlím.

Snažím se nevěnovat tomu pozornost. Moje máma je profesionální lovkyní trofejí. Vzdala se otcovy lásky kvůli životnímu stylu, což jsem nedokázala nikdy pochopit. Já bych vždycky dala přednost lásce před bohatstvím, ale mně se to nejspíš snadno říká, protože mám vlastní peníze, značné investiční portfolio. Ne že bych se ho někdy dotkla. To neudělám. Zaplatila bych za to příliš vysokou cenu a neumím si představit, že by za to něco stálo.

Recepční Megumi mě bzučákem pustila skrz bezpečnostní skleněné dveře a uvítala mě širokým úsměvem. Je hezká, mladá jako já, s elegantním mikádem lesklých černých vlasů, rámujícím úchvatnou asijskou tvář.

„Ahoj,“ zastavila jsem se u jejího stolu. „Máš nějaké plány na oběd?“

„Už mám.“

„Paráda.“ Můj úsměv byl široký a upřímný. I když jsem Caryho měla moc ráda a bavilo mě trávit čas s ním, potřebovala jsem taky kamarádky. Cary už si začal v našem adoptovaném městě vytvářet síť známých a kamarádů, ale mě strhlo takřka od začátku tornádo jménem Gideon. I když by mi bylo milejší trávit každičký okamžik s ním, věděla jsem, že to není zdravé. Přítelkyně ke mně budou upřímné, pokud to bude třeba, a věděla jsem, že vztahy s nimi si budu muset pěstovat, pokud o ně stojím.

Zamířila jsem dlouhou chodbou ke své kóji. Dorazila jsem k psacímu stolu, odložila tašku a kabelku do dolní zásuvky, ale smartphone jsem nechala venku, abych ho mohla případně umlčet. Našla jsem textovku od Caryho: Promiň, holčičko.

„Cary Taylore,“ vzdychla jsem. „Miluju tě, i když mě štveš. “

A že mě tedy naštval královsky. Žádná žena nestojí o to, aby přišla domů a na podlaze v obýváku nalezla grupáč v tom nejlepším. Zvlášť když se zrovna nepohodla se svým přítelem.

Odpověděla jsem: Rezervuj si pro mě víkend, jestli můžeš.

Následovala dlouhá pauza a já si v duchu představovala, jak vstřebává můj požadavek. Kruci, odpověděl nakonec. Určitě mi chceš nakopat zadek.

„Možná trochu,“ zamumlala jsem a otřásla se při vzpomínce na tu, orgii, ke které jsem se natrefila. Ale hlavně jsem si říkala, že Cary a já spolu potřebujeme strávit trochu kvalitního odpočinkového času. Nežijeme na Manhattanu dlouho. Je to pro nás oba nové město, nový byt, nové zaměstnání a prožitky, noví muži. Ocitli jsme se v cizím živlu a zápolíme s ním, a protože oba s sebou vlečeme velkou přítěž z minulosti, nejde nám to zápolení zrovna nejlíp. Obvykle nacházíme rovnováhu jeden u druhého, ale na to jsme poslední dobou neměli moc času. Opravdu si to musíme vynahradit. Výlet clo Vegas? Jen ty a já?

Skvělý nápad!

Tak jo, později upřesním. Vypnula jsem telefon, odložila ho a letmo přejela pohledem po dvou fotorámečcích s kolážemi vedle mého monitoru, jeden byl plný fotek rodičů a Caryho, a druhý zaplnily snímky, na kterých jsem s Gideonem. Tu druhou kolekci vyrobil Gideon osobně, protože chtěl, abych na něj měla upomínku, stejně jako on měl mou fotografii na psacím stole. Jako bych to potřebovala

Moc mě těšilo mít v těsné blízkosti obrázky lidí, které mám ráda: Máma se zlatou přilbou kadeří a oslnivým úsměvem, křivky těla sotva zakryté maličkými bikinkami, jak si užívala pobyt na otčímově jachtě u břehů francouzské Riviéry. Můj nevlastní otec Richard Stanton, velebný a distingovaný, jehož stříbrné vlasy zvláštním způsobem doplňují zevnějšek mnohem mladší manželky. Cary, zachycený v celé své fotogenické kráse, s bujnými hnědými vlasy a jiskrnýma zelenýma očima, se širokým uličnickým úsměvem. Ta milionová tvář se začíná objevovat ve všech možných časopisech a brzy bude zdobit billboardy a autobusové zastávky na reklamách oblečení Grey Isles.

Rozhlédla jsem se chodbou a přes skleněnou stěnu, oddělující maličkou kancelář Marka Garrityho, jsem zpozorovala, že jeho sako visí přes opěradlo kancelářského křesla značky Aeron, i když on sám není na dohled. Nijak mě nepřekvapilo, když jsem ho našla v kuchyňce, jak se mračí do hrnku s kávou, závislost na kofeinu máme společnou.

„Myslela jsem, že už jsi to zvládl,“ zmínila jsem se o jeho nesnázích s kávovarem.

„Zvládl, díky tobě.“ Mark zvedl hlavu a obdařil mě okouzlujícím úsměvem. Má zářivě tmavou pleť, úhlednou bradku a světle hnědé oči. Kromě toho, že lahodí oku, to je taky skvělý šéf, velmi štědře mě vzdělává v oblasti reklamní branže a rychle se dal přesvědčit, že mi nemusí všechno říkat dvakrát. Pracuje se nám spolu dobře a já doufám, že tomu tak bude hodně dlouho.

„Zkus tohle,“ sáhl po druhém kelímku, čekajícím na pultu, ze kterého stoupala pára. Podal mi kávu a já ji vděčně přijala a ocenila jsem, že je tak pozorný a přidal smetanu a umělé sladidlo tak, jak to mám ráda.

Opatrně jsem usrkla, protože nápoj byl horký, pak jsem se zakuckala nečekanou, a nepříjemnou, chutí. „Co to je?“

„Káva s borůvkovou příchutí.“

Zamračila jsem se. „Kdo to má sakra pít?“

„No, víš, naším úkolem je zjistit, kdo by to pil, a pak mu to prodat.“ Zvedl hrnek k přípitku. „Na naši nejnovější zakázku! “

Otřásla jsem se, pak jsem se vzchopila a upila znovu.

Ještě po dvou hodinách jsem měla na jazyku odporně sladkou chuť umělých borůvek. Protože byl čas na pauzu, začala jsem na internetu hledat doktora Terrence Lucase, muže, který byl Gideonovi očividně proti srsti, když jsem je spolu viděla včera u večeře. Nedostala jsem se dál než k vypsání

doktorova jména do rubriky vyhledávače, když mi zazvonil telefon na psacím stole.

„Kancelář Marka Garrityho,“ ohlásila jsem se. „U telefonu Eva Tramellová.“

„To myslíš vážně s tím Vegas?“ zeptal se Cary bez úvodu.

„Naprosto. “

Následovala pauza. „A teď mi řekneš, že se stěhuješ k tomu svému miliardáři a já musím vypadnout?”

„Cože? Ne. Jsi cvok?“ Pevně jsem zavřela oči. Chápala jsem, jak je Cary nejistý, ale taky mi připadalo, že naše přátelství je na takovéhle pochybnosti příliš hluboké. „Máš mě na krku doživotně, to přece víš.“

„A ty ses jen tak rozhodla, že pojedeme do Vegas?“ „Víceméně. Napadlo mě, že bychom mohli pár dní popíjet mojito u bazénu a nechat se krmit pokojovou službou.“ „Nevím, jestli na to mám.“

„Žádné strachy, to jde na Gideonův účet, jeho letadlo, jeho hotel. My si zaplatíme jen jídlo a pití.“ Lež, protože jsem měla v plánu pokrýt všechno kromě letenky, ale to Cary nemusí vědět.

„A on s námi nejede?“

Opřela jsem se dozadu a zahleděla se na jednu z Gideonových fotografií. Už teď se mi po něm stýskalo, a to jsme jeden bez druhého teprve dvě hodiny. „Má práci v Arizoně, takže s námi poletí tam a zpátky, ale ve Vegas budeme jen ty a já. Myslím, že to potřebujeme.“

„Jo.“ Chraplavě vydechl. „Dal bych si líbit změnu prostředí a trochu pěkného odpočinku se svou nejlepší holkou.“ „Tak fajn. Gideon chce odletět zítra v osm večer.“

„Začnu balit. Mám ti taky připravit tašku?“

„Byl bys tak hodný? To je skvělé!“ Cary by klidně mohl být stylista nebo osobní nákupčí. Pokud jde o oblečení, je opravdu talentovaný.

„Evo?“

„Jo?“

Vzdychl. „Děkuju, že snášíš ty moje blbosti.“

„Sklapni. “

Zavěsili jsme a já dlouhé minuty zírala na telefon. Vadilo mi, že je Cary tak nešťastný, když mu v životě všechno vychází. Byl expert na sebezničení, nikdy doopravdy nevěřil, že si štěstí zaslouží.

Znovu jsem se vrátila k práci, ale vyhledavač Google na monitoru mi připomněl můj zájem o doktora Terryho Lucase. Na webu o něm bylo několik článků včetně obrázků, které mě utvrdily, že jde opravdu o něj.

Pediatr. Pětačtyřicet let. Dvacet let ženatý. Nervózně jsem pátrala po hesle „doktor Terry Lucas s chotí“ a v duchu jsem se krčila hrůzou z dlouhovlasé brunety s nazlátlou pletí. Vydechla jsem úlevou, když jsem uviděla, že paní Lucasová je bledá žena s krátkými, jasně rudými vlasy.

Tím se mi ale vynořily další otázky. Původně jsem se domnívala, že problém mezi oběma muži způsobila žena.

Pravda je taková, že Gideon a já toho o sobě vlastně moc nevíme. Pověděli jsme si to ošklivé, aspoň on to ví o mně, já však to o něm převážně hádám podle některých hodně zřetelných vodítek. Známe navzájem některé svoje základní návyky poté, co spolu trávíme mnoho nocí v jeho či mém bytě. On se setkal s polovinou mé rodiny a já znám jeho rodinu celou. Ale nejsme spolu dost dlouho, abychom se i jen dotkli spousty okrajových záležitostí. A upřímně mi připadá, že nejsme nijak zvlášť vstřícní ani zvídaví, jako bychom se báli vršit další zátěž do už tak vysilujícího vztahu.

Jsme spolu, protože máme jeden na druhém závislost. Nikdy jsem ještě nezažila tak opojný pocit, jako když jsme spolu šťastní, a vím, že totéž platí o něm. Snášíme těžkosti kvůli těm chvilkám společné dokonalosti, ale je to tak vysilující,

že nepřestáváme bojovat jen díky oboustranné tvrdohlavosti, odhodlanosti a lásce.

Přestaň se dráždit.

Zkontrolovala jsem si e-mail a našla své každodenní upozornění Googlu na heslo „Gideon Cross“. Dnešní linky směřují převážně k fotografiím mě a Gideona ve smokinku bez motýlku na dobročinné večeři v hotelu Waldorf-Astoria, která se konala včera.

„Panebože.“ Nemohla jsem se ubránit vzpomínce na matku, když se uviděl na fotkách v koktejlových šatech barvy šampaňského od Very Wang. Nejen proto, že se mámě podobám jako vejce vejci, až na to, že moje vlasy jsou dlouhé a rovné, ale taky kvůli tomu megamagnátovi po mém boku.

Monica Tramell Barker Mitchell Stantonová je velmi, velmi dobrou lovkyní trofejí. Přesně ví, co se od ní čeká, a poskytuje to neomylně. Sice se dvakrát rozvedla, ale pokaždé z vlastní vůle a po obou rozvodech byli její bývalí zdrceni tím, že ji ztratili. Nesmýšlela jsem o matce špatně, protože dává stejně, jako bere a nic nepřijímá jako samozřejmost, ale celý život jsem usilovala o nezávislost. Mým nejcennějším vlastnictvím je právo říci ne.

Minimalizovala jsem e-mailové okno, odsunula svůj osobní život na vedlejší kolej a vrátila se k vyhledávání porovnatelných nabídek ovocné kávy. Zkoordinovala jsem několik úvodních schůzek Marka se stratégy a pomohla mu s brainstormingem kampaně pro bezlepkovou restauraci. Blížilo se poledne a já začínala mít hlad, když mi zazvonil telefon. Ohlásila jsem se jako obvykle.

„Evo?“ odpověděl mi ženský hlas s cizím přízvukem. „Tady Magdalene. Máš chvilku?”

Nastražila jsem se a opřela dozadu. Magdalene a já jsme jednou prožily chvilku sympatií, když se nečekaně a nežádá-

ně vrátila do Gideonova života Corinne, ale nikdy jsem nezapomněla, jak zle se ke mně Magdalene chovala, když jsme se setkaly poprvé. „Opravdu jen chvilku. Co se děje?“

Vzdychla a pak začala rychle mluvit, slova se z ní jen hrnula. „Seděla jsem včera večer u stolu vedle Corinne. Slyšela jsem trošku z toho, o čem se při večeři bavila s Gideonem.“ Žaludek se mi sevřel, připravený na emocionální úder. Magdalene přesně věděla, jak využít mé nejistoty. „Vířit tyhle pitomosti, když jsem v práci, je pěkně ubohé,“ řekla jsem chladně. „Já“

„Neignoroval tě.“

Na vteřinu mi spadla brada a Magdalene rychle vyplnila nastalou pauzu.

„Zvládal ji, Evo. Navrhovala, kam by tě měl v New Yorku vzít, protože jsi ve městě nová, ale přitom hrála takovou tu starou hru pamatuješ-když-jsme-tam-chodili-spolu.“

„Vycházka krajem vzpomínek,“ zamumlala jsem. Ted’ jsem byla ráda, že jsem z Gideonovy tlumené konverzace s bývalkou mnoho nezaslechla.

„Ano.“ Magdalene se zhluboka nadechla. „Odešla jsi, protože sis myslela, že tě ignoruje kvůli ní. Jen chci, abys věděla, že na tebe zřejmě myslel a snažil se zabránit Corinne, aby tě rozčilovala.“

„Proč se staráš?“

„Kdo říká, že se starám? Jsem ti něco dlužná, Evo, za to, jak jsem se uvedla.“

Zamyslela jsem se nad tím. Jo, něco mi dlužila za to, jak mě přepadla na toaletě se žárlivými kecy. Ne že bych jí skočila na to, že je to její jediná motivace. Možná jsem jen menší ze dvou zel. Možná chce proniknout do nepřátelského tábora. „Tak dobře. Děkuju ti.“

Nedalo se popřít, že jsem se cítila lip. Náhle jsem se zbavila tíže, o které jsem si ani neuvědomovala, že ji s sebou vláčím.

„Ještě něco,“ pokračovala Magdalene. „Šel za tebou.“ Sevřela jsem sluchátko pevněji. Gideon vždycky chodil za mnou, protože pořád utíkám. Mé uzdravení je tak křehké, že jsem se je naučila chránit za každou cenu. Jakmile něco ohrožuje mou stabilitu, zbavím se toho.

„V jeho životě byly i jiné ženy, které zkoušely taková ultimata, Evo. Nudily se, nebo chtěly upoutat jeho pozornost, nebo jim šlo o nějaké velkolepé gesto, A tak odkráčely a čekaly, že půjde za nimi. Víš, co udělal?“

„Nic,“ řekla jsem tiše, protože jsem svého chlapa znala. Chlapa, který nikdy nechodil do společnosti se ženami, s nimiž spal, a nikdy nespal se ženami, se kterými se společensky stýkal. Corinne a já jsme byly jediné výjimky z toho pravidla, což byl další důvod, proč jsem z jeho bývalky dostávala záchvaty žárlivosti.

„Nic, jen se postaral, aby je Angus ve zdraví dovezl domů,“ potvrdila, což mě přimělo k úvahám, jestli tuhle taktiku sama někdy nevyzkoušela. „Ale když jsi odešla, hnal se za tebou, div se nepřerazil. A když se loučil, nebyl ve své kůži. Vypadal, rozhozené.“

Protože cítil strach. Oči se mi samy od sebe zavřely a v duchu jsem se nakopla. Pořádně.

Gideon mi nejednou řekl, že ho děsí, když utíkám, protože nesnese pomyšlení, že bych se nemusela vrátit. Čemu prospělo tvrzení, že si neumím život bez něj představit, když jsem mu svými činy tak často prokazovala opak? Je to div, že se mi nesvěřil se svou minulostí?

Musím přestat utíkat. Gideon i já se tomu budeme muset postavit a bojovat o to, co mezi námi je, o nás, pokud máme mít naději, že náš vztah začne fungovat.

„Dlužím teď něco já tobě?“ zeptala jsem se neutrálně. Mark odcházel na oběd, zamával mi a já jemu.

Magdalene prudce vydechla. „Gideon a já se známe dlouho. Naše matky jsou nejlepší kamarádky. Ty a já se budeme vídat, Evo, a já doufám, že dokážeme najít nějaký způsob, jak se vyhnout trapnostem.“

Tahle žena za mnou přišla a řekla mi, že v momentě, kdy ho do mě Gideon „šoupne“, jsem „odepsaná”. A trefila se tím do mě v okamžiku, kdy jsem byla obzvlášť zranitelná.

„Poslouchej, Magdalene, jestli nebudeš dělat scény, budeme spolu vycházet.” A protože byla tak přímočará, „Dokážu si vztah s Gideonem podělat úplně sama, věř mi. Nepotřebuju při tom žádnou pomoc.”

Tiše se zasmála. „To byla asi moje chyba, byla jsem moc opatrná a moc přizpůsobivá. Musí na tom s tebou zapracovat. Každopádně, svou minutu už jsem vyčerpala. Už ti dám pokoj.”

„Užij si víkend,” řekla jsem místo díků. Ještě pořád jsem nevěřila její motivaci.

„Ty taky.”

Zavěsila jsem a zalétla pohledem k fotkám, na kterých jsem s Gideonem. Zčistajasna mě překonala chtivost a majetnické pocity. Je můj, a přesto si nemohu být jistá, jestli mi bude patřit ještě zítra. A představa, že by ho měla jiná žena, mě přivádí k nepříčetnosti.

Otevřela jsem dolní zásuvku a vyhrabala z kabelky smartphone. Hnána touhou, aby na mě myslel stejně divoce, poslala jsem mu textovku o své náhlé zoufalé dychtivosti pohltit ho celého: Nevím, co bych dala za to, abych ti ho hned teď mohla vykouřit.

Už jen pomyšlení na to, jak vypadá, když ho beru do úst, dravčí zvuky, které vydává, když se chystá vyvrcholit

Vstala jsem, vymazalatextovku, jen co jsem se přesvědčila, že byla doručena, a pak hodila telefon zpátky do kabelky. Protože bylo poledne, zavřela jsem všechna okna na počítači a vydala se do recepce za Megumi.

„Máš chuť na něco konkrétního?” zeptala se, vstala a poskytla mi příležitost obdivovat její přepásané levandulové šaty bez rukávů.

Zakuckala jsem se, protože její otázka následovala hodně brzy po mé textovce. „Ne. Je to na tobě. Já nejsem vybíravá.”

Vyšly jsme skleněnými dveřmi k výtahům.

„Já se moc těším na víkend,” zasténala Megumi, když tiskla přivolávači tlačítko prstem s gelovým nehtem. „Ještě půldruhého dne.”

„Něco zábavného?”

„To se ještě uvidí.” Vzdychla a zastrčila si vlasy za ucho. „Rande naslepo,” vysvětlovala žalostně.

„Aha. Věříš tomu, kdo ti to domluvil?”

„Moje spolubydlící. Očekávám, že ten chlápek bude aspoň fyzicky pěkný, protože si to se mnou kamarádka nechce rozházet.”

Usmála jsem se. Kabina výtahu se před námi otevřela a my vstoupily dovnitř. „No, tím se pravděpodobnost úspěchu zvyšuje.”

„Vlastně ne, protože ho našla tak, že s ním šla randit naslepo jako první. Přísahá, že je skvělý, jenom spíš můj typ než její.”

„Hmm.”

„Já vím.” Megumi potřásla hlavou a vzhlédla ke zdobné, staromódní ručičce nade dveřmi kabiny, která ukazovala, jakým patrem právě projíždíme.

„Musíš mi dát vědět, jak to dopadne.”

„No jo. Drž mi palce.”

„Samozřejmě.” Právě jsme vystoupily do haly, když jsem ucítila, jak mi kabelka pod paží vibruje. Cestou přes turnikety jsem vylovila telefon a ucítila, jak se mi sevřel žaludek, když jsem uviděla Gideonovo jméno. Neposílal mi textovku, volal.

„Pardon,” řekla jsem směrem k Megumi, než jsem to vzala.

Nonšalantně mávla rukou. „Jen do toho.“

„Ahoj,“ pozdravila jsem ho hravě.

„Evo. “

Škobrtla jsem, když jsem uslyšela, jak zavrčel mé jméno. V jeho drsném hlase byla hojnost příslibů.

Zpomalila jsem a shledala, že nejsem schopná slova, už jen když slyším, jak vyslovuje mé jméno s napětím, po kterém tak prahnu, s tou ostrou úsečností, která mi zvěstuje, že ze všeho na světě nejvíc touží být v mém nitru.

Kolem mě proudili lidé, vcházeli do budovy a zase z ní vycházeli, a mě zastavilo na místě těžké ticho v telefonu. Nevyřčená a takřka neodolatelná žádost. Nevydal ani hlásku

neslyšela jsem ho ani dýchat, ale cítila jsem jeho dychtivost. Nebýt toho, že na mě Megumi trpělivě čekala, vyjela bych výtahem do nejvyššího patra, abych uspokojila jeho nevyslovený povel dostát své nabídce.

Vzpomínka na to, jak jsem s ním v jeho kanceláři provozovala orální sex, ve mně kypěla, až se mi sbíhaly sliny v ústech. Polkla jsem. „Gideone“

„Chtěla jsi na sebe upozornit, stalo se. Chci to od tebe slyšet nahlas.“

Cítila jsem, jak se mi po tváři rozlévá ruměnec. „To nejde. Tady ne. Zavolám ti později.“

„Stoupni si stranou za sloup.“

Polekaně jsem se po něm rozhlédla. Pak jsem se rozpomněla, že podle identifikace volajícího je ve své kanceláři. Zvedla jsem pohled a zapátrala po bezpečnostních kamerách. Okamžitě jsem na sobě ucítila jeho pohled, žhavý a chtivý. Projelo mnou vzrušení, probuzené jeho touhou.

„Honem, anděli. Kamarádka čeká.“

Zamířila jsem ke sloupu, dýchala jsem rychle a slyšitelně.

„Teď mi to řekni. Z té tvé textovky se mi postavil, Evo. Co s tím uděláš?”

Ruka mi vylétla k hrdlu, pohled bezmocně sjel k Megumi, která mě pozorovala se zdviženým obočím. Zvedla jsem jeden prst na znamení, že žádám ještě minutku, pak jsem se k ní otočila zády a zašeptala: „Chci tě mít v puse.”

„Proč? Aby sis se mnou hrála? Abys mě dráždila, jak to děláš teď?” V jeho hlase nebyl žár, jen klidná přísnost.

Věděla jsem, že musím dávat dobrý pozor, když se Gideon vážně věnuje sexu.

„Ne.” Zvedla jsem tvář k barevné kopuli ve stropě, která skrývala nejbližší bezpečnostní kameru. „Aby ses udělal. Miluju, když se uděláš, Gideone.”

Chraplavě vydechl. „Tak tedy dárek.”

Jenom já věděla, co to pro Gideona znamená, brát sexuální akt jako dar. Sex pro něj předtím znamenal bolest a ponížení, nebo chtíč a nezbytnost. Se mnou teď šlo o rozkoš a lásku. „Jako vždycky.”

„To je dobře. Protože si tě cením, Evo, i toho, co spolu máme. I to naše ustavičné nutkání milovat se je pro mě vzácné, protože na tom záleží.”

Opřela jsem se o sloup a přiznávala si v duchu, že jsem zase podlehla svému starému destruktivnímu návyku, využívala jsem sexuální přitažlivost, abych se zbavila nejistot. Jestliže Gideon touží po mně, nemůže toužit po žádné jiné. Jak to, že vždycky ví, co mi běží hlavou?

„Ano,” vydechla jsem a zavřela oči. „Záleží na tom.”

Byly doby, kdy jsem se uchylovala k sexu, abych cítila náklonnost, pletla jsem si okamžitou touhu s upřímným citem. Právě proto jsem teď trvala na tom, že chci mít vybudovaný jakýsi přátelský rámec, než se s mužem vyspím. Už nikdy nechci odcházet z milencovy postele s pocitem, že jsem bezcenná a pošpiněná.

A sakra jistě nechci snižovat to, co prožívám s Gideonem, jen proto, že se iracionálně bojím, abych ho neztratila.

V té chvíli mi došlo, že jsem vyvedená z rovnováhy. Měla jsem takový ohavný pocit kolem žaludku, jako by se mělo stát něco hrozného.

„Po práci můžeš mít, co chceš, anděli.“ Jeho hlas se prohloubil, zněl chraptivěji. „Prozatím si užij oběd se svou kolegyní. Budu na tebe myslet. A na tvá ústa.“

„Miluju tě, Gideone.“

Musela jsem se párkrát zhluboka nadechnout, než jsem se znovu připojila k Megumi. „Promiň mi to.“

„Všechno v pořádku?“

„Ano. Všechno je fajn.“

„Ty a Gideon Cross v tom pořád ještě lítáte?“ Pohlédla na mě s pousmáním.

„Hmm“ Ach ano. „Ano, to je taky fajn.“ A zoufale jsem si přála, abych o tom dokázala mluvit. Litovala jsem, že nedokážu otočit kohoutkem a vychrlit ze sebe všechno to nepřekonatelné, co vůči němu cítím. Jak mě pohlcují myšlenky na něj, jak šílím, když ho cítím pod rukama, jak se do mě vášeň jeho trýzněné duše zařezává jako nejostřejší čepel.

Jenže to nejde. Nikdy. Je příliš viditelný, příliš známý. Na tajných lahůdkách z jeho života by se dalo vydělat malé jmění. To nemůžu riskovat.

„To věřím,“ souhlasila Megumi. „On je zatraceně fajn. Znalas ho předtím, než jsi tady začala pracovat?”

„Ne. I když bychom se nejspíš nakonec někde setkali.” Kvůli naší minulosti. Matka velkoryse přispívá mnoha dobročinným organizacím, zabývajícím se týranými dětmi, stejně jako Gideon. Dřív nebo později by se moje cesta nevyhnutelně s Gideonovou zkřížila. V duchu jsem se ptala, jaké by asi takové setkání bylo, on s nějakou nádhernou brunetou v závěsu a já s Carym. Zareagovali bychom na sebe potom i na dálku tak prudce a niterně, jako při tom blízkém setkání v hale Crossfiru?

Chtěl mě od chvíle, kdy mě uviděl na ulici.

„Zajímalo mě to.” Megumi vstoupila do otáčivých dveří haly. „Četla jsem, že mezi vámi dvěma je to vážné,“ pokračovala, když jsem za ní vyšla na chodník. „Tak jsem si říkala, že jste se možná znali už předtím.”

„Nevěř všemu, co si přečteš na blogu nějaké drbny.”

„Takže to není vážné?”

„To jsem neřekla.” Občas to je až moc vážné. Bolestně, brutálně vážné.

Potřásla hlavou. „Panebože, vždyť já vyzvídám. Promiň. Drby jsou jedna z mých neřestí. A taky takoví extrémně krásní chlapi, jako je Gideon Cross. Nemůžu si pomoct, uvažuju, jaké by to bylo chodit s mužským, ze kterého takhle čiší sex. Řekni mi, že je v posteli úžasný?”

Usmála jsem se. Bylo příjemné bavit se s jinou dívkou. Ne že by Cary nedokázal taky ocenit krásného chlapa, ale holčičí hovory nic nepřekoná. „Nestěžuju si.”

„Máš ty ale kliku.” Šťouchla do mě ramenem, aby ukázala, že žertuje, a dodala: „A co ten tvůj spolubydlící? Podle těch fotek, co jsem viděla, je taky nádherný. Je zadaný? Nechceš mi ho dohodit?”

Rychle jsem otočila hlavu, abych zakryla, jak jsem sebou trhla. Trpká zkušenost mě naučila nikdy neseznamovat své kamarádky nebo známé s Carym. Je náramně snadné se do něj zamilovat, což vede ke spoustě zklamání, protože Cary nedokáže lásku stejným způsobem opětovat. Ve chvíli, kdy všechno začne jít až moc dobře, Cary vztah sabotuje. „Nevím, jestli je zadaný, nebo ne. Jeho život je momentálně, komplikovaný.”

„No, kdyby se naskytla příležitost, rozhodně bych nebyla proti. Stačí jen říct. Máš ráda tacos?”

„Miluju tacos.“

„Znám skvělý podnik pár bloků odtud. Jdeme.“

Když jsme se s Megumi vracely z oběda, všechno v mém světě skvěle klapalo. Čtyřicet minut klábosení, civění po chlapech a tři úžasná tacos carne asada, cítila jsem se hodně dobře. A vracely jsme se do práce o víc než deset minut dřív, než musíme, čemuž jsem byla ráda, protože jsem poslední dobou nepatřila k nejdochvilnějším zaměstnancům, i když si Mark nikdy nestěžoval.

Město kolem nás pulzovalo, taxíky se valily sílícím žárem a dusnem, stejně jako lidé, každý se snažil stihnout toho za den co nejvíc. Nestydatě jsem pozorovala lidi, mým očím neuniklo nic a nikdo.

Muži v oblecích kráčeli po boku žen v rozevlátých sukních a žabkách. Dámy v luxusním oblečení se kymácely na vysokých podpatcích střevíčků za pět set dolarů kolem Stánků s hotdogy a pokřikujících kramářů. Eklektická směsice New Yorku pro mě je učiněné nebe, probouzí vzrušení, které mi dodává takovou energii, jakou jsem ještě nikdy nezažila.

Přímo naproti Crossfiru nás zastavila červená a můj pohled okamžitě upoutal černý bentley, stojící před budovou. Gideon se asi právě vrátil z oběda. Nemohla jsem se ubránit myšlence na to, jak seděl ve svém autě toho dne, kdy jsme se poznali, a sledoval mě, jak obdivuji impozantní krásu jeho budovy. Už jen při tom pomyšlení mě mravenčilo

Náhle jsem ztuhla.

Protože právě v tom okamžiku vyplula z otáčivých dveří úchvatná bruneta, zastavila se a dopřála mi, abych si ji pořádně a dlouze prohlédla, Gideonův ideál, ať už si toho byla vědoma, nebo ne. Zena, na kterou se v mé přítomnosti už jednou upřeně zahleděl, jen co ji zpozoroval v plesovém sále hotelu Waldorf-Astoria. Žena, jejíž vzhled a moc, kterou nad Gideonem měla, ve mně probouzely všechny mé nejhorší nejistoty.

Corinne Girouxová působila jako závan svěžího vzduchu, oděná v krémových pouzdrových šatech a třešňově červených lodičkách na vysokém podpatku. Uhladila si tmavé vlasy, dlouhé až po pás, které nebyly tak hladké, jak mi připadaly včera večer, když jsem se s ní poprvé setkala. Ve skutečnosti vypadaly trochu rozcuchaně. A prsty si přejížděla ústa, otírala si obrys rtů.

Vytáhla jsem smartphone, aktivovala fotoaparát a vyfotila si ji. S pomocí zoomu bylo vidět, proč se zabývá svou rtěnkou, byla rozmazaná. Ne, spíš byla rozmačkaná. Jakoby od vášnivého polibku.

Naskočila zelená. Megumi a já jsme se daly unášet proudem chodců, blížila jsem se k ženě, které kdysi Gideon slíbil sňatek. Z bentleye vystoupil Angus, obešel vůz, krátce s ní promluvil a pak jí otevřel zadní dveře. Pocit zrady, Angusovy i Gideonovy, byl tak prudký, že jsem nemohla chytit dech. Zapotácela jsem se.

„Hele.“ Megumi mě chytila za paži a podepřela mě. „A to jsme měly jen nealkoholickou margaritu, ty nic nevydržíš!”

Sledovala jsem, jak se Corinnino pružné tělo s nacvičenou elegancí zasouvá na zadní sedadlo Gideonova vozu. Pěsti se mi zatínaly a projela mnou zuřivost. Skrz opar hněvivých slz jsem sledovala, jak se bentley odlepuje od obrubníku a mizí.

Kapitola třetí

Když jsme Megumi a já vstoupily do výtahu, stiskla jsem

tlačítko nejvyššího patra.

„Vrátím se za pět minut, kdyby se někdo ptal,“ řekla jsem jí, když vystupovala v podlaží, kde sídlí firma Waters Field

& Leaman.

„Dej mu za mě pusu, ano?“ řekla a žertovně se ovívala. „Je mi horko jen při té představě, jak to prožívám tvým prostřednictvím.”

Zmohla jsem se na úsměv, pak se dveře zavřely a kabina dál stoupala. Když dorazila do cíle, vystoupila jsem do vkusně zdobné a nepopiratelně mužné vstupní haly. Bezpečnostní dveře z neprůstřelného skla byly zdobené pískovaným nápisem CROSS INDUSTRIES a zjemněné závěsnými košíky s kapradinami a liliemi.

Gideonova zrzavá recepční byla nezvykle ochotná a pustila mě dovnitř bzučákem dřív, než jsem došla ke dveřím. Pak

se na mě usmála, až jsem ztuhla. Vždycky jsem měla dojem, že mě nemá ráda, takže jsem tomu úsměvu ani vteřinu nevěřila. Znervózňoval mě. Přesto jsem na ni zamávala a pozdravila, protože jsem nebyla žádná mrcha, pokud jsem k tomu neměla dobrý důvod.

Vydala jsem se dlouhou chodbou, která vedla k Gideonovi, a zastavila se ve velkém předpokoji, kde seděl za stolem jeho tajemník Scott.

Jakmile jsem se přiblížila, Scott vstal. „Zdravím, Evo,“ uvítal mě a sáhl po telefonu. „Dám mu vědět, že jsi tady.“

Skleněná stěna, která oddělovala Gideonovu kancelář od zbytku podlaží, byla obvykle křišťálově čirá, ale dala se proměnit v mléčně neprůhlednou pouhým stiskem tlačítka. Teď však byla zamžená, což ještě zvýšilo mou nejistotu. „Je sám?“

„Ano, ale.

Všechno ostatní, co říkal, mi uniklo, protože jsem otevřela skleněné dveře a vstoupila do Gideonovy domény. Byl to rozlehlý prostor se třemi samostatnými sedacími kouty, z nichž každý byl větší než celá kancelář mého šéfa Marka. Na rozdíl od elegantní přívětivosti Gideonova bytu byla jeho kancelář zařízena chladnou paletou černé, šedé a bílé barvy, přerušované jen zářivě barevnými křišťálovými karafami, zdobícími stěnu za barem.

Z oken, která sahala od země až ke stropu, byl výhled do dvou stran na město. Jediná pevná stěna naproti psacímu stolu byla pokrytá plochými obrazovkami, na kterých běžely zpravodajské kanály z celého světa.

Přejela jsem pohledem místnost a zarazila se u dekoračních polštářů, bezstarostně shozených na podlahu. Vedle nich byly na celoplošném koberci rýhy, které prozrazovaly, kde obvykle stály nohy gauče. Tento kus nábytku byl očividně o pár centimetrů postrčený.

Zrychlil se mi tep a dlaně zvlhly. Ta strašná úzkost, kterou jsem pocítila prve, zesílila.

Právě jsem si všimla otevřených dveří do umývárny, když se v nich objevil Gideon. Dech se mi zatajil nad krásou jeho odhaleného trupu. Vlasy měl vlhké, jako by se právě osprchoval, a šíji a horní část hrudi měl ještě zardělé, jak tomu u něj bývalo při fyzické námaze.

Ztuhl, když mě uviděl, pohled mu na okamžik potemněl a pak se jeho tvář bez námahy proměnila v obvyklou dokonalou, nevzrušenou masku.

„Teď není vhodná doba, Evo,“ navlékal si košili, přehozenou přes opěradlo barové stoličky, jinou košili než tu, kterou měl na sobě ráno. „Běžím pozdě na schůzku.“

Pevně jsem sevřela kabelku. Při tomhle intimním pohledu na něj mi docházelo, jak moc po něm toužím. Milovala jsem ho k zešílení, potřebovala jsem ho jako vzduch k dýchání, což mi jen usnadňovalo pochopit, jak se cítí Magdalene a Corinne, a představit si, kam až by mohly zajít ve snaze odloudit mi ho. „Proč jsi napůl oblečený?“

Nedalo se nic dělat. Mé tělo instinktivně reagovalo při pohledu na něj, takže pro mě bylo ještě těžší udržet na uzdě své běsnící emoce. Rozhalená, úhledně vyžehlená košile odhalovala zlatavou pokožku, napjatou na vyrýsovaných břišních svalech a dokonale formované hrudi. Poprašek tmavých chloupků na prsou se zužoval a temněl do tenké čáry, směřující k pohlaví, momentálně ukrytému v boxerkách a kalhotách. Už jen při pomyšlení na to, jaké je mít ho v sobě, mě všechno rozbolelo touhou.

„Měl jsem něco na košili.“ Začal si ji zapínat, břišní svaly se mu napínaly při pohybu, jak přecházel k baru, kde čekaly manžetové knoflíčky. „Musím běžet. Jestli něco potřebuješ, řekni Scottovi a on to zařídí. Nebo to zařídím já, až se vrátím. Nemělo by mi to trvat víc než dvě hodiny.“

„Proč máš zpoždění?”

Odpověděl, aniž se na mě podíval: „Objevilo se něco nečekaného.”

Ale jdi? „Sprchoval ses dneska ráno.” Když ses předtím se mnou hodinu

miloval. „Proč ses musel znovu sprchovat?”

„Proč ten výslech?” odsekl.

Potřebovala jsem znát odpovědi a tak jsem se odebrala do umývárny. Vlhkost, přetrvávající ve vzduchu, působila dusivě. Ignorovala jsem hlas, který mi v hlavě říkal, abych nehledala problémy, které nedokážu snést, vyhrabala jsem z koše s prádlem jeho košili, a uviděla na jedné manžetě šmouhu od rtěnky, podobnou krvavé skvrně. Hruď se mi sevřela bolestí.

Upustila jsem košili na podlahu, otočila se na patě a odcházela. Potřebovala jsem se dostat od Gideona co nejdál. Než začnu zvracet nebo vzlykat.

„Evo!” vyštěkl podrážděně, když jsem ho míjela. „Co to s tebou je, sakra?”

„Jdi do háje, kreténe.”

„Prosím?”

Ruku už jsem měla na klice, když mě dohnal, chytil za loket a škubl mnou zpátky. Při otočce jsem mu vlepila tak silnou facku, až se mu otočila hlava a mě pálila ruka.

„Krucinál,” zavrčel, popadl mě za ramena a zatřásl mnou. „Nemlať mě, kurva!”

„Nedotýkej se mě!” Dotek jeho holých dlaní na nahé pokožce paží byl na mě příliš.

Odtáhl se ode mě. „Co to do tebe kurva vjelo?”

„Já ji viděla, Gideone.”

„Viděla koho?”

„Corinne!”

Zamračil se. „O čem to mluvíš?”

Vytáhla jsem smartphone a strčila mu fotku před obličej. „Přistihla jsem tě.”

Gideon přimhouřil oči při pohledu na displej a pak se přestal mračit. „Přistihla, při čem přesně?” zeptal se tichounce.

„Ale jdi se bodnout.” Otočila jsem se ke dveřím a zastrčila telefon do kabelky. „Nebudu ti to hláskovat.”

Jeho dlaň dopadla na sklo, držela dveře zavřené. Uvěznil mě svým tělem, sklonil se a zasyčel mi do ucha: „Ano. Ano, krucinál, budeš mi to hláskovat.”

Pevně jsem zavřela oči, protože naše pozice u dveří ve mně probouzela záplavu žhavých vzpomínek z mé první návštěvy v Gideonově kanceláři. Přesně takhle mě zastavil, obratně mě sváděl, zatáhl nás do vášnivého objetí právě na tom gauči, který nedávno zažil jakousi akci dost důraznou na to, aby se posunul o kus dál z obvyklého místa.

„Nevydá obrázek za tisíc slov?” procedila jsem skrz zaťaté zuby.

„Takže s Corinne někdo hrubě zacházel. Co to má společného se mnou?”

„Děláš si legraci? Pusť mě ven.”

„Nevidím na tom nic ani trochu legračního. Po pravdě řečeno myslím, že mě ještě nikdy žádná ženská takhle nenasrala. Přijdeš si sem s polovičatým obviněním a nespravedlivými kecy”

„J-k jsem v právu!” Otočila jsem se, provlékla se pod jeho paží a získala trochu potřebného odstupu. Jeho blízkost mě příliš bolela. „Nikdy bych tě nepodvedla! Kdybych chtěla šukat s někým jiným, nejdřív bych se s tebou rozešla.”

Gideon se opřel o dveře a založil si ruce. Košili ještě neměl zastrčenou do kalhot a u krku ji měl rozepnutou, což pro mě bylo úchvatné a svůdné, a to mě jen ještě víc rozzlobilo.

„Myslíš si, že jsem tě podvedl?” Jeho tón byl úsečný a ledový.

Zhluboka jsem nasála dech, abych překonala bolest z představy, co asi s Corinne dělali na té pohovce za mnou. „Vysvětli mi, proč byla tady v Crossfiru a vypadala tak, jak vypadala. Proč to v tvé kanceláři vypadá takhle. Proč ty vypadáš takhle. “

Zalétl pohledem ke gauči, pak k polštáři na podlaze, pak zpátky ke mně. „Nevím, proč tady Corinne byla, ani proč vypadala takhle. Viděl jsem ji naposled včera večer, když jsem byl s tebou.“

Včerejší večer mi připadal vzdálený jako celá věčnost. Litovala jsem, že vůbec proběhl.

„Ale já s tebou nebyla,” namítla jsem podrážděně. „Třepetala řasami a říkala, že tě chce s někým seznámit, a tys mě tam nechal stát.”

„Kristepane.” Oči mu zaplály. „Už zase.”

Hněvivě jsem si otřela slzu, která mi sklouzla po líci.

Zavrčel: „Myslíš, že jsem s ní šel, protože mě překonala touha být s ní a odejít od tebe?”

„Nevím, Gideone. Ty ses vykašlal na mě. Ty jsi ten, kdo zná odpověď.”

„Nejdřív ses na mě vykašlala ty.”

Spadla mi brada. „Nevykašlala!”

„Houby nevykašlala. Sotva jsme tam přišli, odporoučela ses. Musel jsem tě shánět, a když jsem tě našel, tančila jsi s tím blbečkem.”

„Martin je Stantonův synovec!” A protože Richard Stanton je můj nevlastní táta, beru Martina jako příbuzného.

„To je mi jedno, i kdyby byl kněz, sakra. Chce tě sbalit.”

„Panebože. To je absurdní! Přestaň odvádět řeč. Bavil ses pracovně se svými zaměstnanci. Bylo trapné, abych tam stála. Pro ně i pro mě.”

„To je tvoje místo, trapné netrapné!”

Hlava mi ucukla, jako by mě udeřil. „Prosím?”

„Jak by ti bylo, kdybych od tebe odkráčel na večírku Waters Field & Leaman, protože ses začala bavit o nějaké kampani? A kdybys mě pak našla, jak tančím s Magdalene?”

Bože, takhle jsem o tom neuvažovala.

Gideon působil uhlazeně a nedotčeně, když se jeho mohutná postava opírala o dveře, ale já cítila, že pod klidným povrchem vibruje hněv. Vždycky byl úchvatný, ale obzvlášť, když kypěl vášní. „Moje místo je vedle tebe, já tě mám podporovat a ano, někdy kurva jen zdobit, jako tvůj doprovod. Je to moje právo, má povinnost a moje výsada, Evo, stejně jako naopak tvoje.”

„Já myslela, že ti prokazuju službu, když nepřekážím.”

Místo odpovědi mlčky, sarkasticky zvedl obočí.

Zkřížila jsem paže před tělem. „Proto jsi odešel s Corinne? Trestal jsi mě?”

„Kdybych tě chtěl potrestat, Evo, tak bych tě ohnul přes koleno.”

Přimhouřila jsem oči. Tohle se nikdy nestane.

„Vím, jak ti je,” řekl stroze. „Nechtěl jsem, abys na Corinne žárlila dřív, než to stihnu vysvětlit. Potřeboval jsem pár minut, abych se ujistil, že chápe, jak vážné to mezi námi dvěma je a jak je pro mě důležité, aby ses dobře bavila. To je jediný důvod, proč jsem s ní odešel.”

„Řekl jsi jí, aby nic nepovídala o vás dvou, viď? Řekl jsi jí, aby mlčela o tom, čím pro tebe je. Škoda, že to Magdalene tak podělala.”

A možná to Corinne a Magdalene tak naplánovaly. Corinne znala Gideona dost dobře, aby mohla předvídat jeho tahy, mohlo být pro ni snadné naplánovat si jeho reakci na svůj nečekaný příjezd do New Yorku.

Což stavělo do úplně nového světla Magdalenin dnešní telefonát. Povídala si ve Waldorfu s Corinne, když jsme je s Gideonem zahlédli. Dvě ženy, které touží po muži, co je s jinou ženou. Nemohou nic čekat, dokud jsem na scéně já,

a kvůli tomu opravdu nemůžu vyloučit možnost, že třeba spolupracují.

„Chtěl jsem, abys to uslyšela ode mě,” řekl upjatě.

Mávla jsem rukou, větší starosti mi dělalo to, co se dělo teď. „Viděla jsem Corinne nastupovat do bentleye, Gideone. Těsně předtím, než jsem přišla sem nahoru.“

Znovu zvedl obočí. „Vážně?”

„Ano, vážně. Můžeš mi to vysvětlit?”

„Ne, nemůžu.”

Žhnula ve mně ublížená zuřivost. Náhle jsem se na něj nemohla už ani podívat. „Tak mi uhni z cesty, musím zpátky do práce.”

Nepohnul se. „Jen chci mít v něčem jasno, než půjdeš. Ty věříš, že jsme si to rozdali?”

Škubla jsem sebou, když to pronesl nahlas. „Nevím, čemu mám věřit. Důkazy jasně”

„Mně by bylo jedno, i kdyby ty, důkazy‘ znamenaly, že bys nás našla spolu v posteli.” Vymrštil se tak hbitě, až jsem překvapením klopýtla dozadu. Blížil se ke mně. „Chci vědět, jestli si myslíš, že jsem s ní šukal. Jestli si myslíš, že bych to udělal. Že bych to dokázal. Myslíš?”

Noha mi začala sama od sebe podupávat, ale neustoupila jsem. „Vysvětli mi tu rtěnku na tvé košili, Gideone.”

Sevřel čelisti. „Ne.”

„Cože?” Jednoznačné odmítnutí mě poslalo k zemi.

„Odpověz na mou otázku.”

Pozorovala jsem jeho tvář a viděla masku, kterou nosil před jinými lidmi, ale nikdy přede mnou. Vztáhl ke mně ruku, jako by mi chtěl přejet špičkami prstů po tváři, pak se na posledníchvíli odtáhl. V tom krátkém okamžiku, kdy se vzdaloval, jsem uslyšela, jak skřípe zuby, jako by ho stálo námahu nedotknout se mě. Bolelo to, ale byla jsem ráda, že to neudělal.

„Potřebuju, abys mi to vysvětlil,” zašeptala jsem a uvažovala, jestli se mu tvář opravdu na okamžik bolestně stáhla, nebo si to jen namlouvám. Někdy jsem tolik chtěla něčemu věřit, že jsem si naschvál vymýšlela záminky a ignorovala bolestnou realitu.

„Nedal jsem ti důvod, abys o mně pochybovala.”

„Dáváš mi ho teď, Gideone.” Prudce, sklesle jsem vydechla. Odtažitě. Stál přede mnou, ale jako by byl kilometry vzdálený. „Chápu, že potřebuješ čas, než se podělíš o tajemství, která jsou pro tebe bolestná. Zažila jsem to taky, věděla jsem, že potřebuju mluvit o tom, co mě potkalo, ale prostě jsem nebyla připravená. Proto jsem se velice snažila na tebe netlačit a nespěchat. Jenže tohle tajemství ubližuje mně, a to je něco jiného. Copak to nechápeš?”

Polohlasem zaklel, chladnými dlaněmi uchopil mou tvář. „Div jsem se nepřetrhl, abys neměla důvod žárlit, ale když se chováš majetnicky, líbí se mi to. Chci, abys o mě bojovala. Chci, abys o mě tolik stála. Chci, abys ze mě šílela. Ale majetnické pudy bez důvěry, to je peklo. Jestli mi nevěříš, nemáme nic.”

„Důvěra musí být oboustranná, Gideone.”

Zhluboka nabral dech. „Krucinál. Nedívej se na mě takhle.”

„Snažím se uhádnout, kdo jsi. Kde je ten muž, co šel rovnou k věci a řekl, že chce se mnou píchat? Ten muž, který mi bez zaváhání řekl, že jsem si ho osedlala, i když jsem se s ním rozcházela? Věřila jsem, že budeš vždycky takhle brutálně upřímný. Počítala jsem s tím. Ale teď” Zavrtěla jsem hlavou, hrdlo tak sevřené, že jsem nemohla říct už nic dalšího.

Chmurně sevřel rty, ale dál zarputile mlčel.

Chytila jsem ho za zápěstí a odtáhla jeho ruce od své tvá-

ře. Uvnitř jsem pukala, lámala se. „Tentokrát neuteču, ale můžeš mě odehnat. Asi bys o tom měl přemýšlet.”

Odešla jsem. Gideon mě nezastavil.

Zbytek odpoledne jsem se soustředila na práci. Mark hrozně rád přemýšlí nahlas, což je pro mě úžasně poučný zážitek, a jeho sebejisté a přívětivé jednání se zákazníky je inspirující. Sledovala jsem, jak absolvuje dvě schůzky s klienty, při nichž působil sebejistě, ale ne výhružně.

Pak jsme se utkali s analýzou potřeb hračkářské firmy, při níž jsme se zaměřili na špatnou návratnost výdajů a také na nezmapované možnosti, jako třeba inzerce na mateřských diskusních fórech. Byla jsem ráda, že mě práce odvádí od myšlenek na osobní život, a těšila jsem se, jak půjdu později na lekci bojového umění krav maga, abych ze sebe dostala něco z toho nervózního neklidu.

Bylo těsně po čtvrté, když mi na stole zazvonil telefon. Rázně jsem se ohlásila a srdce mi poskočilo, když ze sluchátka zazněl Gideonův hlas.

„Měli bychom vyrazit v pět,” řekl, „abychom byli u doktora Petersena včas.”

„Aha.” Zapomněla jsem, že každý čtvrtek v šest večer máme párovou terapii. Tohle bude první sezení.

Zčistajasna mě napadlo, jestli nebude také poslední.

„Stavím se pro tebe,” řekl rozmrzele, „až bude čas.”

Vzdychla jsem, protože jsem se na to vůbec necítila. Už tak jsem z naší předchozí hádky rozjitřená a podrážděná. „Mrzí mě, že jsem tě uhodila. To jsem neměla, promiň. Vadí mi to.”

„Anděli.” Gideon chraplavě vydechl. „Nepoložilas tu jedinou otázku, na které záleží.”

Zavřela jsem oči. Dráždilo mě, jak mi čte myšlenky. „Ať

tak nebo tak, nic se tím nemění na skutečnosti, že máš přede mnou tajemství.”

„Tajemství spolu dokážeme vyřešit, podvádění ne.“

Promnula jsem si bolavé čelo. „To máš pravdu.”

„Ty jsi pro mě jediná, Evo.” Jeho hlas byl úsečný a tvrdý.

Projel mnou třas nad zuřivostí, skrytou v jeho slovech. Ještě pořád se zlobí, že jsem o něm pochybovala. No dobře, já se taky pořád ještě zlobím. „V pět budu připravená.”

Byl dochvilný jako obvykle. Než jsem uložila počítač ke spánku a posbírala si věci, mluvil s Markem o probíhající práci na zakázce vodky Kingsman. Kradmo jsem Gideona pozorovala. Působil impozantně, vysoká, štíhlá, svalnatá postava v tmavém obleku, nosil se tak, že z něj čišela neproniknutelnost, ale já ho přesto viděla strašlivě zranitelného.

Byla jsem zamilovaná do toho něžného, hluboce citového muže. A nesnášela jsem jeho fasádu a pokusy ukrývat se přede mnou.

Otočil hlavu a přistihl mě, jak na něj civím. V jeho divokém modrém pohledu jsem spatřila záblesk mého milovaného Gideona, který nakrátko odhalil bezmocnou touhu. Pak zmizel a vystřídala ho známá klidná maska. „Hotovo.”

Bylo tak zřejmé, že si něco nechává pro sebe! Trápilo mě, že je mezi námi ta propast. Vědomí, že jsou věci, které mi nesvěří.

Když jsme vycházeli přes recepci, opřela si Megumi bradu o pěst a dramaticky vzdychla.

„Je do tebe blázen, Crossi,” zašeptala jsem, když jsme vyšli ven a on stiskl přivolávači tlačítko výtahu.

„To je jedno.” Ušklíbl se. „Co ona o mně ví?”

„Celý den se ptám sebe na totéž,” řekla jsem tiše.

Tentokrát sebou škubl docela jistě.

osy

Doktor Lyle Petersen je vysoký, má úhledně zastřižené šedé vlasy a ostré, ale vlídné džínově modré oči. Jeho ordinace je vkusně zařízená v neutrálních odstínech a nábytek má nadmíru pohodlný, což jsem konstatovala při každé ze svých návštěv. Bylo pro mě trochu divné vidět v něm teď svého terapeuta. V minulosti se se mnou setkával pouze jako s dcerou mé matky. Máminým cvokařem je už dva roky.

Pozorovala jsem, jak se uvelebuje v šedém ušáku naproti pohovce, kde jsme seděli Gideon a já. Bystrým pohledem přejížděl z jednoho na druhého, očividně zaznamenal, jak jsme zaujali místa každý na jednom konci pohovky a strnulým držením těla prozrazujeme svůj obranný postoj. Stejně to vypadalo v autě cestou sem.

Doktor Petersen otevřel víko tabletu, chopil se elektronického pera a řekl: „Začneme příčinou napětí, které mezi vámi existuje?”

Okamžik jsem počkala, aby měl Gideon možnost promluvit první. Nijak moc mě nepřekvapilo, když jen mlčky seděl. „No, během posledních čtyřiadvaceti hodin jsem se setkala s Gideonovou snoubenkou, o které jsem nevěděla, že ji má.

„Bývalá snoubenka,” zavrčel Gideon.

„zjistila jsem, že ona je důvodem toho, proč před tím, než poznal mě, chodil výlučně s brunetkami”

„To nebylo žádné chození.”

„a přistihla jsem ji, jak odchází dnes po obědě z jeho kanceláře a vypadá přitom takhle” vylovila jsem telefon.

„Odchází z budovy,” vyštěkl Gideon popuzeně, „ne z mé kanceláře.”

Našla jsem obrázek a podala telefon doktoru Petersenovi. „A nastupuje do tvého auta, Gideone!”

„Angus ti říkal, zrovna než jsme sem přijeli, že ji tam uviděl stát, poznal ji a naložil ji ze slušnosti.”

„Jak by mohl říkat něco jiného!” odpálila jsem ho. „Je to tvůj řidič už od té doby, cos byl ještě kluk. Samozřejmě ti bude krýt zadek.”

„Aha, tak už je z toho spiknutí?”

„Co tam tedy dělal?” zaútočila jsem.

„Vezl mě na oběd.”

„Kam? Prostě si ověřím, že tys tam byl a ona ne, a budeme to mít z krku.”

Gideon zaťal zuby. „Už jsem ti říkal, že jsem měl nečekanou schůzku. Na oběd jsem to nestihl.”

„S kým ta schůzka byla?”

„S Corinne ne.”

„To není odpověď!” Obrátila jsem se k doktoru Petersenovi, který mi klidně vrátil telefon. „Když jsem se ho šla nahoru do jeho kanceláře zeptat, co se sakra děje, našla jsem ho polonahého a čerstvě osprchovaného, jednu pohovku měl postrčenou stranou, polštáře rozházené všude na podlaze”

„Jeden polštář, krucinál!”

„a s červenou rtěnkou na košili.”

„V Crossfiru sídlí dva tucty podniků,” řekl Gideon chladně. „Mohla být na návštěvě v kterémkoli z nich.”

„Jasně,” zašveholila jsem a z hlasu mi kapal sarkasmus. „Samozřejmě.”

„Nevzal bych ji snad spíš do hotelu?”

Prudce jsem se nadechla a vyjela: „Ty ten pokoj pořád ještě máš?”

Spadla mu maska, odhalila záblesk paniky. Zjištění, že ještě pořád má svůj zapadák, hotelový pokoj, který používal výlučně k sexu, kárným už bych nikdy nevkročila, mě zasáhlo jako fyzický úder, až mi hrudí projela ostrá bolest. Unikl mi

tlumený zvuk, bolestné zakňourání, které mě přimělo pevně zavřít oči.

„Zpomalíme,” přerušil nás doktor Petersen, který si rychle něco čmáral. „Chci se trošičku vrátit v čase. Gideone, proč jste nepověděl Evě o Corinne?”

„Měl jsem jednoznačně v úmyslu to udělat,” řekl Gideon upjatě.

„Nic mi neříká,” zašeptala jsem a lovila z kabelky papírový kapesník, aby mi po obličeji nestékala řasenka. Proč si ten pokoj nechává? Jediné vysvětlení je, že ho zamýšlí používat s někým jiným, než se mnou.

„O čem spolu mluvíte?” zeptal se doktor Petersen a otázka směřovala k nám oběma.

„Já se obyčejně omlouvám,” mumlal Gideon.

Doktor Petersen vzhlédl. „Za co?”

„Za všechno.” Prohrábl si rukou vlasy.

„Máte pocit, že je Eva příliš náročná nebo od vás očekává příliš mnoho?”

Cítila jsem na svém profilu Gideonův upřený pohled. „Ne. Nic po mně nechce.”

„Kromě pravdy,” opravila jsem ho a otočila se k němu.

Oči mu zaplály, sežehly mě spalujícím žárem.„Nikdy jsem ti nelhal.”

„Chcete, aby po vás něco žádala, Gideone?” vyptával se doktor Petersen. Gideon se zamračil.

„Uvažujte o tom. Ještě se k tomu vrátíme.” Doktor Petersen se obrátil ke mně. „Zaujala mě ta fotka, co jste pořídila, Evo. Ocitla jste se v situaci, která by mnoha ženám připadala vysoce znepokojivá”

„Žádná situace nebyla,” opáčil Gideon chladně.

„Její vnímání situace,” kvalifikoval to doktor Petersen.

„Parádně směšné vnímání, když se vezme v úvahu fyzická stránka našeho vztahu.”

„No dobrá. Promluvme si o tom. Kolikrát týdně máte sex? V průměru.”

Zalilo mě horko. Pohlédla jsem na Gideona, který s úšklebkem opětoval můj pohled.

„Hmm“ Rty se mi žalostně zacukaly. „Mockrát.”

„Denně?” doktor Petersen zvedl obočí, když jsem si přehodila nohu přes nohu, zase je narovnala a kývla. „Víckrát za den?”

Gideon se do toho vložil. „V průměru.”

Doktor Petersen si položil tablet do klína a pohlédl Gideonovi do očí. „Je pro vás taková hladina sexuální aktivity obvyklá?”

„Na mém vztahu s Evou není obvyklého nic, doktore.”

„Jaká byla frekvence vašich sexuálních styků před Evou?”

Gideonovi se napjala čelist, pohlédl na mě.

„To nic,” prohlásila jsem, i když jsem si musela přiznat, že sama bych na takovou otázku před ním odpovídala jen velmi nerada.

Natáhl ruku, překlenul vzdálenost, která nás dělila. Vložila jsem svou dlaň do jeho a vážila si konejšivého stisku, kterým mě obdařil. „Dvakrát týdně,” řekl poněkud upjatě. „V průměru.”

Počet žen se mi v duchu rychle násobil. Volná ruka se mi v klíně samovolně zaťala v pěst.

Doktor Petersen poposedl. „Eva nadnesla obavy z nevěry a nedostatečné komunikace ve vašem vztahu. Jak často se u vás využívá sex k řešení neshod?”

Gideon zvedl obočí. „Než usoudíte, že Eva trpí požadavky mého přebujelého libida, měl byste vědět, že iniciuje sex nejméně stejně často jako já. Kdyby měl někdo z nás mít obavy, jestli udrží krok, byl bych to nepochybně já, protože mám mužskou anatomii.”

Doktor Petersen na mě pohlédl, abych to potvrdila.

„Většina komunikace mezi námi vede k sexu,“ potvrdila jsem, „včetně hádek.”

„Předtím, nebo potom, co oba považujete konflikt za vyřešený?”

Vzdychla jsem. „Předtím.”

Odložil elektronickou tužku a začal ťukat na klávesnici. Říkala jsem si, že než bude po všem, bude mít Petersen o nás celý román.

„Váš vztah je už od počátku vysoce sexualizovaný?” zeptal se.

Kývla jsem, i když se nedíval. „Velice se navzájem přitahujeme.”

„To je zřejmé.” Vzhlédl a vlídně se usmál. „Nicméně bych rád prodiskutoval možnost abstinence, zatímco”

„To nepřipadá v úvahu,” přerušil ho Gideon. „To nepomůže. Navrhuji, abychom se soustředili na to, co nefunguje, aniž ale eliminujeme tu jednu z mála věcí, co mezi námi fungují.”

„Nejsem si jistý, jestli to funguje, Gideone,” opáčil doktor Petersen klidně. „Ne tak, jak by mělo.”

„Doktore.” Gideon si položil kotník jedné nohy na koleno druhé, uvelebil se a vytvořil ztělesnění nepoddajné rozhodnosti. „Jediná možnost, že bych se jí nedotýkal, je ta, že budu mrtvý. Najděte nějaký jiný způsob, jak nás napravit.”

„Pro mě je celá ta terapie něco úplně nového,” řekl Gideon později, když jsme zase nastoupili do bentleye a mířili domů. „Takže nevím. Byla to taková katastrofa, jak mi připadalo?”

„Mohlo to být lepší,” řekla jsem unaveně, opřela si hlavu dozadu a zavřela oči. Byla jsem k smrti unavená. Tak unavená, že jsem ani neuvažovala o tom, že bych stihla lekci krav magy od osmi hodin. „Vraždila bych pro rychlou sprchu a postel.“

„Musím ještě vyřídit pár věcí, než si můžu dát padla.“

„To nevadí.“ Zívla jsem. „Co kdybychom si udělali volný večer a setkali se zítra?“

Na můj návrh odpovědělo hutné mlčení. Po chvilce už bylo ticho tak nabité napětím, až mě to přimělo zvednout hlavu i těžká víčka a podívat se na něj.

Upřeně hleděl na mou tvář, rty sevřené v nešťastné linii. „Chceš mě odříznout.“

„Ne, já“

„Houby! Soudilas mě, odsoudila a teď mě odstavuješ.“ „Jsem vyčerpaná, Gideone! Snesu jen určité množství keců, než mě to zavalí. Potřebuju se vyspat a“

„Já potřebuju tebe“ odsekl. „Jak tě mám přesvědčit, abys mi uvěřila?“

„Nemyslím si, žes mě podvedl. Jo? I když to všechno vypadá podezřele, nedokážu se přesvědčit, že bys to udělal. Jenže těch tajemství je na mě moc. Já ti dávám všechno, co mám, a ty.

„Ty myslíš, že já ne?“ Zkroutil se na sedadle, vsunul jednu pokrčenou nohu mezi nás tak, aby seděl přímo proti mně. „Nikdy v životě jsem na ničem nepracoval tak usilovně jako na tobě.“

„Nemůžeš vynakládat úsilí kvůli mně. Musíš to dělat pro sebe.“

„Nech si ty kecy! Kvůli žádné jiné bych na svých vztahových dovednostech pracovat nemusel.“

S tlumeným zasténáním jsem si opřela tvář o sedadlo a znovu zavřela oči. „Už mě to hádání unavuje, Gideone. Chci jen trochu klidu a tichou noc. Celý den jsem z toho rozhozená. “

„Nejsi nemocná?” Poposedl, uchopil mě něžně za zátylek a přitiskl mi rty na čelo. „Nejsi horká. Máš něco se žaludkem?”

Vdechovala jsem a vstřebávala líbeznou vůni jeho pokožky. Nutkání vtisknout tvář do ohybu jeho šíje mě málem překonalo.

„Ne.” A pak mi to došlo. Zasténala jsem.

„Copak je?” Přitáhl si mě na klín, přivinul k sobě. „Co se děje? Nepotřebuješ doktora?”

„Je to menstruace,” zašeptala jsem, protože jsem nechtěla, aby mě zaslechl Angus. „Už by to mělo začít každým dnem. Nevím, proč mi to nedošlo dřív. Není divu, že jsem tak unavená a nervózní, splašily se mi hormony.”

Znehybněl. Po vteřině jsem zaklonila hlavu a zapátrala v jeho tváři.

S lítostivě zvlněnými rty přiznal: „To je pro mě novinka. Při nahodilém sexuálním životě na to člověk nenarazí.”

„To máš kliku. Musíš prožívat nepříjemnosti, vyhrazené mužům, co mají přítelkyně a manželky.”

„To mám kliku.” Gideon mi shrnul uvolněné pramínky vlasů ze spánků, jeho bohaté kadeře splývaly kolem ostře řezané tváře. „A možná, pokud budu mít opravdu kliku, ti zítra bude lip a zase mě budeš mít ráda.”

Ach, bože. Srdce mě bolelo v hrudi. „Mám tě ráda i teď, Gideone. Jen nesnáším, když máš přede mnou tajnosti. To nás rozděluje.”

„Nedovol to,” šeptal a špičkou prstu přejížděl moje obočí. „Věř mi.”

„Ty musíš důvěřovat mně.”

Sklonil se nade mnou a něžně přitiskl své rty na mé. „Copak to nevíš, anděli?” vydechl. „Není nikdo, komu bych důvěřoval víc.”

Vsunula jsem mu paže pod sako, objala ho a nasávala

teplo jeho štíhlého, pevného těla. Nemohla jsem se ubránit obavě, že se od sebe začínáme vzdalovat.

Gideon toho využil, jeho jazyk mi vnikl do úst lehkými, sametovými dotyky. Předstíral, že nespěchá. Dychtila jsem po hlubším kontaktu, potřebovala jsem víc. Pořád víc. Vadilo mi, že kromě tohohle mi ze sebe dává tak málo.

Zasténal mi do úst. Erotický zvuk rozkoše a touhy mě rozvibroval. Sklonil hlavu a neprodyšně přitiskl své krásně tvarované rty na mé. Polibek se prohluboval, naše jazyky se dotýkaly, dech se nám zrychloval.

Paže, kterou mi vsunul pod záda, se napjala, přitáhl si mě blíž. Druhou ruku mi vsunul pod košili, teplá dlaň mi spočinula na páteři. Prsty se ohýbaly, laskaly mě, i když polibek byl čím dál divočejší. Prohnula jsem se vstříc jeho hlazení, potřebovala jsem cítit na holé kůži jeho konejšivý dotek.

„Gideone“ Poprvé se stalo, že fyzická blízkost nestačila ke zklidnění zoufalé touhy v mém nitru.

„Psst,“ chlácholil mě. „Jsem tady. Nikam nejdu.“

Zavřela jsem oči, zabořila tvář do jeho šíje a v duchu se ptala, jestli budeme oba tak tvrdohlaví, že zůstaneme, i kdyby se nakonec ukázalo, že lépe by bylo odejít.

Kapitola čtvrtá

Probudila jsem se s výkřikem, který ztlumila zpocená dlaň,

přitisknutá na má ústa. Drtivá tíha mě dusila

a druhá ruka mi pronikala pod noční košili, šátrala a hmoždila. Zachvátila mě panika, zmítala jsem se a zběsile kopala nohama.

NeProsím, neUž ne. Tentokrát ne.

Nathan funěl jako pes, trhnutím mi roztáhl nohy. To tvrdé mezi jeho nohama slepě dloubalo, vrazilo mi do vnitřní strany stehna. Bránila jsem se, plíce mi žhnuly, ale byl moc silný. Nedokázala jsem ho shodit. Nemohlajsem uniknout.

Nech toho! Slez ze mě. Nesahej na mě. Ach, bože, prosím, nedělej mi to, neubližuj mi

Ma-mi!

Nathanova ruka se na mě přitiskla, zamáčkla mi hlavu do polštáře. Čím víc jsem zápasila, tím byl vzrušenější. Funěl mi

do ucha hrozná, sprostá slova, našel citlivé místo mezi mýma nohama, zasténal a strčil to do mě. Ztuhla jsem, sevřená v kleštích hrůzné bolesti.

„Jo, “ sténal. „.. .jak je v tobě, tak se ti to líbí, nažhavená kurvičko, líbí se ti to, “

Nemohla jsem dýchat, plíce se mi otřásaly vzlyky, chřípí ucpaná hranou jeho dlaně. Před očima mi poskakovaly barevné skvrnky a hruď mě pálila. Znovu jsem se bránila, potřebuju vzduch, zoufale toužím po vzduchu

„Evo! Probuď se!“

Prudce vyštěknutý rozkaz mě přiměl otevřít naráz oči. Vytrhla jsem se z rukou, svírajících má nadloktí, získala jsem svobodu, rozháněla jsem se, bojovala s prostěradly, která mi spoutala nohy, řítila jsem se dolů

Náraz podlahy, na kterou jsem dopadla, mě naplno probudil, a z hrdla se mi vydral strašlivý zvuk bolesti a strachu.

„Kristepane! Evo, krucinál. Neubliž si!“

Sála jsem do sebe vzduch hlubokými doušky a po všech čtyřech se hrabala do koupelny.

Gideon mě zvedl a přitiskl k hrudi. „Evo. “

„Je mi špatně,“ zajíkla jsem se a přitiskla si ruku na ústa, protože se mi zvedal žaludek.

„Odnesu tě,“ řekl chmurně a energicky mě vzal do náruče. Donesl mě k toaletě a zvedl sedátko. Klečel vedle mě a přidržoval mi vlasy, zatímco jsem zvracela. Jeho teplá ruka mi přejížděla nahoru a dolů po páteři.

„Psst, anděli,“ šeptal zas a znova. „To nic. Nic se ti nestane. “

Když jsem si vyprázdnila žaludek, spláchla jsem a opřela si zpocenou tvář o předloktí. Snažila jsem se zaměřit na cokoliv jiného než na pozůstatky svého snu.

„Holčičko.“

Otočila jsem hlavu a zjistila, že na prahu ložnice stojí

Cary, hezkou tvář zamračenou. Byl úplně oblečený ve volných džínech a tričku s knoflíčky, teprve teď jsem si všimla, že Gideon je taky úplně oblečený. Odložil oblek už prve, hned jak jsme se vrátili do mého bytu, ale teď na sobě neměl tepláky, které si pak oblékl. Místo toho byl v džínech a černém tričku.

Dezorientovaná jejich vzezřením jsem se podívala na hodinky a uviděla, že je sotva po půlnoci. „Co to děláte, chlapi?“

„Zrovna jsem se vracel,” řekl Cary. „A cestou nahoru jsem potkal Crosse.”

Pohlédla jsem na Gideona, který se mračil stejně ustaraně jako můj spolubydlící. „Ty jsi šel ven?”

Gideon mi pomohl vstát. „Říkal jsem ti, že musím něco vyřídit.” Až do půlnoci? „A co to bylo?”

„To není důležité.”

Odstrčila jsem ho a šla si k umývadlu vyčistit zuby. Další tajemství. Kolik jich má?

Cary se objevil po mém boku, v odrazu zrcadla se naše pohledy setkaly. „Už dlouho jsi neměla zlý sen.”

Pohledem do jeho ustaraných zelených očí jsem mu dala na vědomí, jak jsem vyčerpaná.

Konejšivě mi stiskl rameno. „O víkendu si uděláme pohodu. Nabijeme baterky. Oba to potřebujeme. Bude to dneska dobré?”

„Jsem u ní.” Gideon seděl na okraji vany a zouval si boty, teď se zvedl.

„To neznamená, že tu nejsem já.” Cary mi vtiskl na spánek letmý polibek. „Zahulákej, kdybys mě potřebovala.”

Pohled, kterým mě obdařil, než opustil místnost, mluvil jednoznačně, nebylo mu příjemné, že tu Gideon přespává. Pravda byla taková, že i já jsem měla určité výhrady.

Říkala jsem si, že moje přetrvávající obezřetnost vůči Gideonově poruše spánku hodně přispívá k mé emocionální rozháranosti. Jak nedávno řekl Cary: muž, kterého miluju, je tikající časovaná bomba, a já s ním sdílím lůžko.

Vypláchla jsem si ústa a odložila kartáček na zuby zpátky do držáčku. „Musím se osprchovat.”

Sprchovala jsem se před spaním, ale teď jsem si zase připadala špinavá. Na pokožce mi ulpěl studený pot, a když jsem zavřela oči, ještě pořád jsem na sobě cítila jeho, Nathanův

, pach.

Gideon pustil vodu, pak se začal svlékat a chválabohu mě rozptýlil pohledem na svoje nádherné, pevné tělo. Svaly měl tvrdé a pěkně vyrýsované, postavu štíhlou a přesto silnou a elegantní.

Nechala jsem oblečení ležet tam, kam spadlo, a vstoupila se zasténáním pod horkou sprchu, z níž stoupala pára. Vešel do boxu za mnou, odhrnul mi vlasy a vtiskl polibek na rameno. „Jak je ti?“

„Líp.“ Protože jsi blízko.

Opatrně mě objal kolem pasu a chvějivě vydechl. „Já, ježíšmarjá, Evo. Zdálo se ti o Nathanovi?”

Zhluboka jsem se nadechla. „Jednou si možná popovídáme o tvých snech, co?“

Ostře se nadechl, jeho prsty na mém boku se napjaly. „Takhle je to, ano?“

„Ano,“ zamumlala jsem. „Takhle je to.“

Dlouhou chvíli jsme tam stáli, obklopeni párou a tajemstvími, fyzicky blízcí a přesto emocionálně vzdálení. Vadilo mi to. Cítila jsem nepřekonatelné nutkání plakat a nebránila jsem se mu. Bylo příjemné dostat to ze sebe. Všechen tlak dlouhého dne jako by ze mě odtékal, když jsem vzlykala.

„Anděli“ Gideon se mi přitiskl k zádům, pažemi me pevně objímal kolem pasu, konejšil mě ochranným stí-

tem svého mohutného těla. „Neplač, Bože, já to nevydržím. Pověz mi, co potřebuješ, anděli. Řekni mi, co můžu udělat. “

„Smyj to ze mě,“ šeptala jsem, opírala se o něj a toužila po útěše jeho majetnické něhy. Na břiše jsem si propletla prsty s jeho. „Ať jsem čistá.“

„Jsi.“J

Chvějivě jsem se nadechla a zavrtěla hlavou.

„Poslouchej mě, Evo. Nikdo se tě nesmí dotknout,“ řekl divoce. „Nikdo se k tobě nesmí dostat. Už nikdy.“

Sevřela jsem jeho prsty pevněji.

„Musel by projít přese mě, Evo. A to se nikdy nestane.“

Nemohla jsem promluvit, jak mě bolelo v hrdle. Představa Gideona, čelícího mé noční můře, jak vidí muže, který mi dělal ty věci, ještě utáhla ten ledový uzel, který mi celý den vězel v útrobách.

Gideon sáhl po šamponu a já zavřela oči, všechno jsem vymazala, všechno kromě muže, jehož jediným ohniskem jsem v tom okamžiku byla já.

Zadýchaně jsem čekala na dotek jeho zázračných prstů. Když přišel, opřela jsem se dlaněmi o stěnu před sebou, abych udržela rovnováhu. S chladnými obkladačkami pod rukama jsem vychutnávala dotek jeho prstů, které mi hnětly temeno, a zasténala jsem blahem.

„Příjemné?“ zeptal se tlumeným a drsným hlasem.

„Jako vždycky. “

Plula jsem blahem, zatímco mi myl a oplachoval vlasy, lehce jsem se zachvěla, když pročesával mokré pramínky řídkým hřebenem. Cítila jsem zklamání, když skončil, a asi jsem vydala nějaký lítostivý zvuk, protože se ke mně naklonil a zašeptal: „Ještě jsem zdaleka neskončil.“

Ucítila jsem svůj sprchový gel, pak

„ Gideone. “

Prohnula jsem se vstříc jeho rukám, kluzkým od mýdla. Palce mi něžně zaryl do sevřených svalů na ramenou, uměl je rozmasírovat dokonale uměřeným tlakem. Pak pokračoval dolů po páteři, zadeček, nohy

„Upadnu,“ řekla jsem nezřetelně, opilá rozkoší.

„Já tě chytím, anděli. Vždycky tě chytnu.“

Bolest a ponížení ze vzpomínek smývala nesobecká úcta Gideonova trpělivého pečování. Víc než mýdlo a voda mě zbavoval noční můry jeho dotek. Otočila jsem se a pohlédla na něj, jak přede mnou dřepí, dlaněmi mi přejíždí po stehnech a jeho tělo je úchvatná ukázka napjatých, prohýbajících se svalů. Vzala jsem jeho bradu do dlaně a zvedla mu hlavu.

„Ty ke mně umíš být tak hodný, Gideone,“ řekla jsem tiše. „Nevím, jak jsem na to mohla vůbec kdy zapomenout. I jen na minutu.“

Hruď se mu rozšířila rychlým, hlubokým nádechem. Napřímil se, dlaněmi mi vyjel po stehnech, až se zase nade mnou tyčil. Jeho rty se něžně, zlehka dotkly mých. „Vím, že dnešek stál za houby. Do prčic, celý týden. Pro mě je to taky těžké.“

„Já vím.“ Objala jsem ho, přitiskla si tvář na jeho srdce. Byl tak pevný a silný. Milovala jsem ten pocit, když mě objímal.

Mezi nás už vstoupila jeho erekce, ale pořád rostla, když jsem se k němu přitulila. „Evo“ Odkašlal si. „Nech mě, ať to dokončím, anděli.“

Lehce jsem ho kousla do brady a sjela dlaněmi dolů, uchopila ho za dokonalý zadek a přitáhla těsněji k sobě. „Co kdybys místo toho spíš začal?“

„Tam to nesměřovalo.“

Jako by to mohlo skončit jinak, když jsme oba nazí a přejíždíme si navzájem rukama po těle. Stačilo, aby mi při chů-

zi Gideon položil ruku na kříž, a už jsem cítila takovou touhu, jako by mi sáhl mezi nohy. „No, znovu to probereme a zrevidujeme, frajere.”

Gideonovy ruce vyjely vzhůru a uchopily mě ze stran za hrdlo, palce se mi ocitly pod bradou a tlačily ji vzhůru. Svraštěné čelo ho prozradilo a než mi stihl říct, proč to není dobrý nápad, milovat se zrovna teď, už jsem držela v rukou jeho úd.

Zamručel, škubl boky. „Evo“

„Byla by škoda to nechat ležet ladem.”

„Nemůžu to s tebou zvorat.” Oči měl temné jako safíry. „Kdybys někdy začala magořit, když se tě dotýkám, tak bych přišel o rozum.”

„Gideone, prosím”

„Až řeknu.” Velitelský tón jeho hlasu byl nepřeslechnutelný.

Automaticky jsem uvolnila stisk.

Odstoupil, ruka mu klesla a uchopila jeho úd.

Neklidně jsem přešlápla, mou pozornost teď upoutala ta obratná ruka s dlouhými, elegantními prsty. Jak se vzdálenost mezi námi zvětšovala, začínala jsem být celá rozbolavělá touhou, mé tělo reagovalo na jeho ztrátu. Žhavá lenivost, kterou ve mně probudil svým dotykem, se měnila v pomalé žhnutí, jako by prve utlumil oheň, který se náhle probrat k životu.

„Vidíš něco, co se ti líbí?” ševelil a sám si působil rozkoš.

Užaslá nad tím, že se dráždí poté, co mě odmítl, jsem vzhlédla, a dech se mi zadrhl.

Gideon také žhnul. Nenapadalo mě jiné slovo, kterým by se to dalo označit. Pozoroval mě zpod těžkých víček, jako by mě chtěl sníst zaživa. Jazyk mu ležérně klouzal mezi rty, jako by mě ochutnával. Když zachytil mezi zuby plnou křivku dolního rtu, byla bych přísahala, že to cítím mezi nohama. Ten výraz jsem znala moc dobře, věděla jsem, co bude následovat, věděla jsem, jak dravý bývá, když po mně tolik touží.

Byl to pohled, ze kterého křičel SEX. Tvrdý, hluboký, nekonečný, šílený sex. Stál na druhém konci mé sprchy, nohy široko rozkročené, a jeho tělo se rytmicky napínalo, jak laskal své krásné pohlaví dlouhými, pomalými tahy.

Ještě nikdy jsem neviděla nic tak křiklavě sexuálního ani směle mužného.

„Ach, můj bože,“ vydechla jsem uchváceně. „Ty jsi sakra tak nádherný .“

Lesk v jeho očích mi sdělil, že ví, co to se mnou dělá. Volnou ruku sunul zvolna nahoru po svalnatém břiše a stiskl si prsní sval, až jsem té ruce záviděla. „Dokázala by ses udělat, když se na mě díváš?“

Došlo mi to. Bál se mě sexuálně dotknout tak brzy po té noční můře, bál se, co by to s námi mohlo udělat, kdybych si jeho laskání spojila s probuzenými hroznými vzpomínkami. Ale ochotně mi předváděl podívanou, inspiroval mě, abych se mohla dotýkat sama sebe. Poryv emocí, který mě v tom okamžiku zaplavil, byl přímo ničivý. Vděk a láska, touha a něha.

„Miluju tě, Gideone.“

Pevně zavřel oči, jako by ta slova pro něj znamenala příliš. Když je zase otevřel, zachvěla jsem se pod silou jeho vůle. „Ukaž.“

Široká hlava jeho údu byla uvězněna v dlani. Stiskl, až se mu tváří rozlil ruměnec, který mě přiměl sevřít stehna k sobě. Palcem přejížděl po plochém kotouči své bradavky. Jednou. Dvakrát. Vydal drsný sten rozkoše, ze kterého se mi sbíhaly sliny.

Voda, která mi dopadala na záda, a oblak páry, stoupající mezi námi, jen přispívaly k erotické atmosféře obrazu, který

jsem měla před sebou. Jeho ruka zrychlila, rytmicky klouzala nahoru a dolů. Byl dlouhý a silný. Nepopiratelně mužný.

Neschopna snášet bolest v napjatých bradavkách, uchopila jsem svá ňadra do dlaní a stiskla je.

„To je ono, anděli. Ukaž mi, co s tebou dělám.”

Jednu chvíli jsem se v duchu ptala, jestli to dokážu. Ještě nedávno mi působilo rozpaky mluvit s Gideonem osobně o svém vibrátoru.

„Dívej se na mě, Evo.” Uchopil do jedné dlaně svá varlata a do druhé pohlaví. Beze studu, což bylo náramně vzrušující. „Nechci se udělat bez tebe. Potřebuju tě mít s sebou.”

Toužila jsem být pro něj stejně nažhavená. Chtěla jsem, aby byl stejně rozbolavělý a roztoužený jako já. Chtěla jsem, aby se mu mé tělo, moje touha, vpálily do mozku tak, jako se tahle jeho podoba vpálí do mého.

Zadívala jsem se mu do očí a začala si klouzat dlaněmi po těle. Sledovala jsem jeho pohyby, poslouchala jeho zadrhávající se dech, podle této nápovědy jsem poznávala, co ho rozdivočí.

Bylo to stejně intimní, jako když byl ve mně, a možná ještě víc, protože jsme si byli navzájem víc na očích a tím i více si navzájem otevření. Úplně obnažení. Rozkoš jednoho se odrážela v očích druhého.

Začal mi říkat, co chce, tím chraplavým hlasem boha sexu: Zatahej se za bradavky, anděliSáhni na sebe jsi vlhká? Strč do sebe prsty, Cítíš, jak jsi těsná? Horké, těsné, sametové nebíčko pro mého ptáka, Jsi kurva tak nádherná, Tak sexy. Stojí mi, kruci, až to bolí, Vidíš, co se mnou děláš? Udělám se z tebe tak parádně

„Gideone,” zajíkla jsem se, masírovala jsem si klitoris špičkami prstů a přitom jsem divoce kroužila boky.

„Jsem tu s tebou,” řekl chraptivě, rukou si třel pohlaví

brutálním tempem a s divokou prudkostí, jak se řítil k orgasmu.

Při prvním škubavém stahu svého lůna jsem vykřikla, nohy se mi zachvěly. Chytla jsem se dlaní skleněné stěny sprchového koutu, abych neupadla, vyvrcholení mi vysálo sílu ze svalů. Gideon byl ve vteřině u mě, popadl mě za kyčel způsobem, který tlumočil majetnickou chtivost, prsty se mu napínaly neklidným podrážděním.

„Evo!“ zamručel a současně mě do břicha zasáhl první hustý, horký proud spermatu. „Do prdele.“

Shrbil se nade mnou, jeho zuby se mi zaryly do citlivého místa mezi ramenem a šíjí, bezbolestné sevření, které vypovídalo o jeho syrové rozkoši. Jeho steny mnou vibrovaly

, vyvrcholil divoce, opakovaně tryskal proti mému břichu.

Bylo něco po šesté ráno, když jsem vyklouzla z ložnice. Už nějakou chvíli jsem byla vzhůru a pozorovala Gideona, jak spí. Byla to vzácná rozkoš, protože se mi skoro nikdy nepodařilo probudit se dřív než on. Mohla jsem na něj civět bez obav, že by ho to vyplašilo.

Bosky jsem prošla chodbou až do rozlehlého hlavního obývacího prostoru. Bylo to směšné, že jsme s Carym bydleli na Upper West Side v bytě dost velkém, aby se tam vešla celá rodina, ale já se už dávno naučila složit zbraně, pokud šlo o diskuse s matkou a otčímem stran mého bezpečí. Nepřipadalo v úvahu, že by ustoupili, pokud šlo

o lokalitu nebo bezpečnostní opatření, jako je vrátný a recepce, ale zase jsem mohla využít své ochoty ke spolupráci stran bydlení k tomu, abych je přiměla povolit v jiných bodech.

Čekala jsem v kuchyni, až se uvaří káva, když za mnou přišel Cary. Vypadal úžasně, měl na sobě šedou teplákovou

soupravu San Diego State University, čokoládově hnědé vlasy zcuchané spánkem a včerejší strnisko na hranaté bradě.

„Brýtro, holčičko,” zamumlal a když mě míjel, vtiskl mi polibek na spánek.

„Přivstal sis.”

„Kdopak to říká?” Vzal ze skříňky dva hrnky, pak vyndal z ledničky smetanu. Obojí přinesl a zadíval se na mě. „Jak se vede?”

„Dobře. Vážně,” trvala jsem na svém, když na mě vrhl skeptický pohled. „Gideon se o mě postaral.”

„Tak jo, ale je to mezi vámi fakt tak skvělé, pokud jsi kvůli němu tak vystresovaná, že vůbec ty noční můry máš?” Nalila jsem nám oběma kávu do hrnků, přidala do svého cukr a do obou smetanu. Přitom jsem mu vyprávěla o Corinne a večeři ve Waldorfu, pak o hádce, kterou jsem měla s Gideonem kvůli tomu, jak se Corinne objevila v Crossfiru.

Cary stál opřený bokem o pult, nohy zkřížené v kotnících a jednu paži založenou na hrudi. Napil se kávy. „Nic nevysvětlil, co?”

Zavrtěla jsem hlavou a cítila tíži Gideonova mlčení. „A co ty? Jak se vede?”

„Nechceš jen změnit téma?”

„Co jiného se dá říkat? Je to jednostranný příběh.” „Přestaneš si někdy myslet, že možná bude mít tajnosti navždycky?”

Zamračeně jsem odložila hrnek. „Jak to myslíš?”

„Chci říct, že je to osmadvacetiletý syn švindlíře, co spáchal sebevraždu, a čirounáhodou mu patří velký kus Manhattanu.” Jedno obočí se vyzývavě zvedlo. „Uvažuj o tom. Opravdu si můžete nechávat některé věci pro sebe?”

Sklopila jsem oči k hrnku, napila se a nepřiznala, že už mě to taky párkrát napadlo. Rozsah Gideonova jmění a impéria je omračující, zvlášť s ohledem na jeho věk. „Nevidím, že by

Gideon někoho bral na hůl, když je větší výzva dosáhnout svého legitimními prostředky.“

„Při všech těch tajemstvích, co má, můžeš si být jistá, že ho znáš dost na to, abys to posoudila?“

Myslela jsem na muže, který se mnou strávil noc, a pocítila úlevu nad jistotou, s níž mohu odpovědět, aspoň v té chvíli. „Ano.“

„Tak dobře.“ Cary pokrčil rameny. „Včera jsem mluvil s doktorem Travisem.“

Myšlenky se mi okamžitě obrátily jiným směrem, když zmínil našeho psychoterapeuta v San Diegu. „Vážně?“

„Jo. Tuhle jsem to fakt podělal.“

Podle toho, jak nervózně si shrnul dlouhou ofinu z obličeje, jsem hned pochopila, že mluví o orgii, na kterou jsem natrefila.

„Cross zlomil Ianovi nos a rozseknul mu ret,“ připomněl mi, jak zuřivě Gideon reagoval na hrubou nabídku Caryho, přítele, abych se k nim připojila. „Včera jsem lana viděl a vypadá, jako by dostal do obličeje cihlou. Ptal se, kdo ho praštil, aby mohl podat trestní oznámení.“

„Ale.“ Dech se mi na okamžik zatajil. „Ale blbost.“

„Já vím. Miliardář plus žaloba rovná se krásné prachy. Co mě to kurva napadlo?“ Cary zavřel oči a promnul si je. „Řekl jsem mu, že nevím, s kým jsi přišla, že to byl nějaký chlap, kterého jsi někde sbalilaa přitáhla domů. Cross na něj skočil ze strany, takže lan nic neviděl.“

„Ty dvě holky, co jste tu měli, si Gideona prohlédly fakt dobře,“ řekla jsem zasmušile.

„Vypadly ze dveří“, Cary ukázal přes obývací pokoj, jako by se naše dveře ještě chvěly po tom, jak se za nimi zabouchly, „jako by jim za patama hořelo. Nebyly s námi na pohotovosti a ani jeden z nás neví, co byly zač. Jestli na ně lan znovu nenarazí, je to v suchu.“

Třela jsem si bříško, ve kterém jsem cítila chvění, zase jsem zneklidněla.

„Dohlédnu na to,“ ujistil mě. „Celá ta noc byla velký ponaučení, a když jsem se z toho vypovídal na terapii, získal jsem určitou perspektivu. Potom jsem šel za Treyem. Omluvit se.”

Zvuk Treyova jména mě rozesmutnil. Doufala jsem, že Caryho rašící vztah se studentem veteriny bude fungovat, ale Cary ho sabotoval. Jako obvykle. „Jak to šlo?“

Zase pokrčil rameny, ale tentokrát rozpačitě. „Tuhle jsem mu ublížil, protože jsem sráč. Pak jsem mu včera znovu ublížil, když jsem se to snažil napravit.”

„Rozešli jste se?” Vztáhla jsem k němu ruku a stiskla jeho dlaň, když ji vložil do mé.

„Šlo to k ledu. On chce, abych byl gay, a já nejsem.” Bolelo mě, že někdo chce, aby Cary byl něčím jiným, než je, protože tak to u něj bylo vždycky. Nedokázala jsem to pochopit. Pro mě je báječný takový, jaký je. „To mě moc mrzí, Cary.”

„Mě taky, protože je to skvělý chlap. Jenom nejsem momentálně připravený na stresy a nároky komplikovaného vztahu. Hodně pracuju. Nejsem ještě dost vyrovnaný, abych se nechal zmagořit.” Sevřel rty. „Asi bys o tom taky měla uvažovat. Zrovna jsme se sem nastěhovali. Oba si ještě máme na co přivykat.”

Kývla jsem, protože jsem chápala, o čem mluví, a souhlasila jsem s ním, ale zůstala jsem neoblomná ve svém rozhodnutí pokračovat ve vztahu s Gideonem. „Mluvil jsi taky s Tatianou?”

„Nebylo třeba.” Přejel palcem po kloubech mých prstů a pak mě pustil. „Ta je v pohodě.”

Ušklíbla jsem se a mocně si lokla chladnoucí kávy.

„Nejen takhle,“ pokáral mě s nezbedným úsměvem. „Chci

říct, že nic nečeká a nic si nenárokuje. Pokud se přizpůsobím a ona má nejmíň tolik orgasmů jako já, je to u ní dobré. Vlastně je mi s ní fajn, a nejen proto, že by dokázala vycucnout i chrom z nárazníku. Je to relax, být s někým, kdo se chce jen bavit a nestresuje.“

„Gideon mě zná. Chápe moje problémy a snaží se je řešit. Taky s tím má dost práce, Cary. Ani pro něj to není snadné.“ „Myslíš, že Cross měl rychlovku se svou bývalkou?“ zeptal se bez cavyků.

„Ne.“

„Víš to jistě?“

Zhluboka jsem nasála dech, dala si na posilněnou doušek kávy a připustila: „Převážně. Myslím, že momentálně mu stačím. Je to mezi námi dost nažhavené, víš? Ale jeho bývalka ho má nějak v hrsti. On říká, že je to pocit viny, ale tím se nevysvětluje ta fascinace brunetami.“

„Zato se tím vysvětluje, proč jsi ztratila nervy a praštila ho, její přítomnost tě užírá. A on ti pořád ještě nechce říct, co se děje. Připadá ti to zdravé?“

Není to zdravé. Tím jsem si jistá. Vadí mi to. „Včera večer jsme byli u doktora Petersena.“

Zvedl obočí. „Jak to šlo?“

„Neřekl nám, abychom jeden od druhého utekli co nejdál a co nejrychleji.“

„A kdyby to řekl? Poslechli byste?“

„Tentokrát se nevytratím, až půjde do tuhého. Vážně, Cary“, nespouštěla jsem z něj oči, „opravdu je to se mnou tak zlé, když nevydržím nějakou tu vlnku?“

„Holčičko, Cross je tsunami.“

„Ha!“ usmála jsem se, nemohla jsem se tomu ubránit. Cary u mě dokázal probudit úsměv i skrze slzy. „Abych ti řekla pravdu, kdybych to s Gideonem nezvládla, měla bych pochybnosti, že to zvládnu s kýmkoli.“

„To z tebe mluví ty podělaný mindráky.”

„On ví, co s sebou vláčím.”

„No dobře.”

Zvedla jsem obočí. „No dobře?” To šlo nějak moc snadno. „Nepřemluvilas mě. Ale nějak to zvládnu.” Chytil mě za ruku. „Pojď. Učešeme ti vlasy.”

Vděčně jsem se usmála. „Ty jsi nejlepší.”

Vrazil do mě bokem. „Tak si to zapamatuj.”

Kapitola pátá

okud jde o smrtící pasti,“ řekl Cary, „tahle je hodně dobrá.“

Potřásla jsem hlavou a vstoupila před ním

do hlavní kabiny Gideonova soukromého tryskáče. „Ty neumřeš. Létání je bezpečnější než jízda autem.“

„A nemyslíš, že letecký průmysl si tuhle statistiku zaplatil?“

Zastavila jsem se, plácla ho se smíchem do ramene a rozhlédla se po úžasně okázalém interiéru, který ve mně budil nemalý úžas. V průběhu let už jsem viděla pěkných pár soukromých letadel, ale jako obvykle si Gideon i v tomto ohledu dopřával to, co může jen málokdo.

Kabina byla prostorná, se širokou uličkou uprostřed. Barevná škála neutrální, s akcenty čokoládové hnědi a ledové modři. Hluboká, otáčivá křesla se stolky byla rozestavena po levé straně, kdežto napravo stála rohová pohovka. Každé křeslo mělo osobní herní konzoli. Věděla jsem, že

v zadní části letadla je ložnice a jedna či dvě luxusní koupelny.

Stevard vzal ode mě i Caryho tašky a pak nám pokynul, abychom se usadili k jednomu uskupení křesel, mezi nimiž stál stolek. „Pan Cross má dorazit během deseti minut,“ řekl. „Mohu vám mezitím nabídnout něco k pití?“

„Pro mě vodu, prosím.“ Podívala jsem se na hodinky. Bylo něco po půl osmé.

„Bloody Mary,“ objednal si Cary, „jestli ji máte.“

Stevard se usmál. „My máme všechno.“

Cary zachytil můj pohled. „Co je? Nevečeřel jsem. Rajčatová šťáva mě udrží na nohou, dokud se nenajím, a po alkoholu mi rychleji zabere dramamin.“

„Nic jsem neřekla,“ protestovala jsem.

Obrátila jsem se k oknu, zahleděla na večerní oblohu a v myšlenkách jsem jako obvykle zalétla k Gideonovi. Celý den byl zamlklý, hned od probuzení. Cesta do práce proběhla v tichosti, a když mi v pět hodin skončila pracovní doba, zavolal, jen aby mi sdělil, že mě Angus odveze domů samotnou a pak mě s Carym dopraví na letiště, kde se všichni sejdeme.

Šla jsem domů raději pěšky, protože večer předtím jsem nebyla v posilovně a neměla jsem čas si před letem zacvičit. Angus mě varoval, že se to Gideonovi nebude líbit, i když jsem odmítla zdvořile a z dobrých důvodů. Angus se asi domníval, že se na něj ještě pořád zlobím, protože svezl Corinne, což byla svým způsobem pravda. Bohužel to bylo tak, že jsem kdesi v hloubi duše trošičku doufala, že z toho bude mít špatný pocit. Víc mi ale vadilo, že dovedu být tak malicherná.

Když jsem procházela přes Central Park, po klikaté cestě mezi vysokými stromy, rozhodla jsem se, že nebudu na žádného chlapa protivná kvůli maličkostem. Ani na Gideona.

Nehodlala jsem dopustit, aby má frustrace z něj překážela příjemným chvílím, které strávím se svým nejlepším kamarádem ve Vegas.

V polovině cesty domů jsem se zastavila, otočila a očima našla vysoko nad Pátou Avenue Gideonovu střešní nástavbu.

V duchu jsem se ptala, jestli tam je, jestli balí a plánuje víkend beze mě. Nebo jestli je pořád ještě v práci, pohroužený do naléhavých úkolů tohoto týdne.

„A jé,“ zazpíval Cary, když se stevard vrátil s tácem, na kterém přinášel naše pití. „Zase máš ten výraz.“

„Jaký výraz? “

„Ten naštvaný.“ Ťukl vysokou, štíhlou sklenicí o můj nízký pohár. „Chceš o tom mluvit?“

Užuž jsem chtěla odpovědět, když do letadla nastoupil Gideon. Vypadal zasmušile a nesl v jedné ruce aktovku,

v druhé sportovní tašku. Tašku předal stevardovi, zastavil se u mě a u Caryho, letmo kývl mému spolubydlícímu a mně přejel hřbetem prstů po líci. Ten prostý dotek mě zasáhl jako elektrický náboj. Pak zmizel, vklouzl do zadní kabiny a zavřel za sebou dveře.

Zamračila jsem se. „Je hnusně náladový.“

„A vážně mu to sluší. V tom obleku“

Většina obleků mu sluší. S Gideonem prováděl oblek s vestou věci, které by se měly zakázat.

„Nerozptyluj mě tím, jak vypadá,“ zabručela jsem. „Vykuř mu ho. To mu zaručeně zlepší náladu.“

„Mluvíš jako mužský.“

„Cekalas něco jiného?” Cary uchopil orosenou láhev s vodou, obsahující zbytek, který se nevešel do mého křišťálového poháru. „Koukni na tohle.“

Ukázal mi etiketu, která byla označená „Cross Towers and Casino. „Tohle je teda paráda.“

Rty se mi sarkasticky zkřivily. „Pro velryby.“

„Cože?“

„Velká zvířata z kasina. Hráči, co ani nemrknou a vsadí na jednu kartu sto táců nebo i víc. Existuje pro ně spousta lákadel, jídlo, apartmány a doprava tam i zpět. Mámin druhý manžel byl velryba. To je jeden z důvodů, proč ho opustila. “

Potřásl hlavou. „Ty tedy víš věci. Takže tohle je firemní tryskáč?“

„Jeden z pěti,“ řekl stevard, který se vrátil s podnosem ovoce a sýra.

„Ježíšmarjá,“ zamumlal Cary. „To je ale sakra flotila.“

Sledovala jsem, jak loví z kapsy cestovní balení dramaminu a zapíjí pilulky svou Bloody Mary.

„Chceš taky?“ zeptal se a poklepal prstem na balíček.

„Kdepak. Díky.“

„Chceš zmáknout pana Fešáka Náladového?”

„Nevím. Možná jen vytáhnu elektronickou čtečku.“

Kývl. „Pro tvoje duševní zdraví to bude bezpochyby bezpečnější.”

Půl hodinu nato už Cary slabě chrápal v křesle, sklopeném dozadu, uši zakryté sluchátky k odfiltrování hluku. Dlouhou chvíli jsem ho pozorovala a těšila se z toho, jak vypadá klidně a uvolněně a že mělké rýhy kolem úst se mu ve spánku vyhladily.

Pak jsem vstala a šla do kabiny, ve které jsem prve viděla mizet Gideona. Uvažovala jsem, zda mám zaklepat, pak jsem to ale neudělala. Zavíral se přede mnou i jinde a nehodlala jsem mu poskytnout příležitost, aby to udělal i teď.

Vzhlédl, když jsem vstoupila, a ve tváři se mu nezračilo žádné překvapení z mého nenadálého příchodu. Seděl u psacího stolu a poslouchal nějakou ženu, která na něj mluvila prostřednictvím satelitního videa. Sako měl zavěšené na opěradle židle a kravatu povolenou. Vrhl na mě jediný krátký pohled a pokračoval v rozhovoru.

Začala jsem se svlékat.

Nejdřív ze mě spadlo tílko, pak následovaly sandály a džíny. Zena mluvila dál, zmiňovala nějaké „obavy” a „nesrovnalosti, “ ale Gideonovy oči se upíraly jen na mě, žhavé a dychtivé.

„Vrátíme se k tomu ráno, Allison,“ přerušil ji a stiskl na klávesnici tlačítko, kterým se obrazovka zatměla těsně předtím, než mu na hlavě přistála moje podprsenka.

„Premenstruační syndrom mám já,“ řekla jsem, „ale změnami nálad trpíš ty.”

Stáhl si mou podprsenku do klína, opřel se dozadu, lokty položil na podničky a z prstů vytvořil stříšku. „A předvádíš striptýz, abys mi zlepšila náladu?”

„Ha! Muži jsou strašně čitelní. Cary navrhoval, abych tě vykouřila, že ti to udělá radost. Ne, nevzrušuj se. K tomu nedojde.” Zahákla jsem si palce za gumu kalhotek a zhoupla se na patách. Musela jsem mu přičíst body za to, že mi hleděl do očí a ne na prsa. „Myslím, že mi něco dlužíš, frajere. Něco velkého. Za daných okolností jsem výjimečně chápavá přítelkyně, nemyslíš?”

Zvedl obočí.

„Chci říct, zajímalo by mě, co bys dělal,“ pokračovala jsem, „kdybys ke mně přišel a natrefil na bývalého přítele, jak vychází z domu a ještě si zastrkuje košili do kalhot. Když bys pak přišel nahoru, našel bys můj gauč rozházený a mě pod sprchou.“

Gideonovi ztuhla čelist. „To by se žádnému z nás nelíbilo, co bych udělal.”

„Takže se jistě shodneme na tom, že jsem byla sakra úžasná v mimořádné situaci.” Založila jsem si paže s vědomím, že to zvýrazní přednosti, které na mě miluje. „Dal jsi velmi

jasně najevo, jak bys mě rád potrestal. A jak bys mě chtěl odměnit?”

„Můžu si vybrat?” protáhl, oči přivřené.

Usmála jsem se. „Ne.“

Odložil mou podprsenku na klávesnici a zvedl se z křesla ležérně, elegantně. „Pak si můžeš vybrat ty, anděli. Co chceš?”

„Pro začátek chci, abys přestal brumlat.”

„Brumlat?” Rty mu zacukaly potlačovaným úsměvem. „No, probudil jsem se bez tebe a teď mě čekají ještě dvě stejná rána.”

Spustila jsem paže k bokům, přistoupila k němu a položila mu dlaně na širokou hruď. „Opravdu tady nejde o nic jiného?”

„Evo.” Byl to náramně silný, fyzicky mohutný muž, a přesto se mě dokázal dotýkat s takřka zbožnou úctou.

Sklonila jsem hlavu, protože jsem věděla, že cosi v mém hlase mě prozradilo. Je příliš vnímavý.

Gideon uchopil mou bradu do dlaní, zaklonil mi hlavu a pátral pohledem ve tváři. „Mluv se mnou.”

„Mám pocit, že se odtahuješ.”

Tiché zamručení proťalo vzduch mezi námi jako vzdálený hrom. „Mám spoustu starostí. To neznamená, že na tebe nemyslím.”

„Já to cítím, Gideone. Mezi námi je odstup, který tam dřív nebyl.”

Sjel mi rukama po šíji, objal ji. „Žádný odstup není. Držíš mě pod krkem, Evo.” Na okamžik mě sevřel pevněji. „Copak to necítíš?”

Rychle, stísněně jsem nasála vzduch. Neklid mi zrychlil puls, fyzická reakce na strach, který vycházel zcela jen zevnitř a ne z Gideona, o kterém jsem věděla, že by mi absolutně nikdy fyzicky neublížil ani mě neohrozil.

„Někdy,“ řekl chraplavě a pozoroval mě se spalující intenzi tou, „skoro ani nemůžu dýchat.”

Snad bych se mu byla vytrhla, nebýt jeho očí, které prozrazovaly nesmírnou touhu a vnitřní zmatek. Budil ve mně stejný pocit ztráty síly, stejný pocit, že každým nadechnutím závisím na někom jiném.

A tak jsem neutekla, naopak. Zaklonila jsem hlavu, kapitulovala a šimrání obav mě rázem opustilo. Pochopila jsem, že Gideon má pravdu stran mé touhy přenechat vedení jemu. Cosi v mém nitru se tím upokojovalo, jakási potřeba, o které jsem ani nevěděla.

Nastala dlouhá pauza, vyplněná jen jeho dýcháním. Cítila jsem, jak bojuje se svými emocemi a v duchu se ptala, jaké asi jsou a proč jsou tak protichůdné.

Uvolnil napětí hlubokým výdechem. „Co tedy potřebuješ, Evo?”

„Tebe, míli nad zemí.”

Jeho ruce mi sklouzly po ramenou a stiskly, pak mi pohladily paže odshora až dolů. Jeho prsty se propletly s mými, přitiskl se ke mně hravě spánkem. „Co to s tebou je, sex a dopravní prostředky?”

„Vezmu si tě, jak to půjde,” prohlásila jsem a opakovala tak to, co mi jednou řekl on. „V provozu budu patrně až příští týden, díky menstruaci.”

„Do háje.”

„To je moc daleko.”

Sáhl po kabátu, zabalil mě do něj a vyvedl mě z kabiny.

„Ach, bože. “ Svírala jsem v pěstích prostěradlo pod sebou a prohýbala se v zádech, zatímco Gideon tiskl mé boky k lůžku a tetelivě se jazykem dotýkal mého klitorisu. Pokožku mi pokrývala tenká vrstva potu, viděla jsem rozmazaně

a lůno se mi divoce svíralo předzvěstí orgasmu. Puls mi vibroval, hnal se unisono s pravidelným hukotem motorů luxusního tryskáče.

Vyvrcholila jsem už dvakrát, stejně tak z podívané na jeho tmavou hlavu mezi svýma nohama jako z výkonů jeho hříšně nadaných úst. Kalhotky jsem měla zničené, doslova rozervané, a on byl pořád ještě úplně oblečený.

„Jsem hotová.“ Zabořila jsem mu prsty do vlasů, ucítila vlhkost u kořínků. Zdrženlivost ho stála hodně sil. Vždycky je vůči mně tak ohleduplný, nespěchá, aby se ujistil, že jsem měkká a vlhká, než mě beze zbytku naplní svým dlouhým, silným pohlavím.

„Já rozhodnu, kdy jsi hotová.”

„Chci tě do” Letadlo se náhle otřáslo, pak klesalo a já zůstala ve stavu bez tíže, až na sání Gideonových úst. „Gideone.

Chvěla jsem se dalším vyvrcholením, tělo se mi prohýbalo touhou cítit ho v sobě. Přes burácení krve v uších jsem uslyšela nějaký hlas, oznamující cosi z amplionu, ale nedokázala jsem registrovat slova.

„Jsi teď tak vnímavá.” Zvedl hlavu a olízl si rty. „Máš úplně Šílené orgasmy.”

Zajíkla jsem se. „Bylo by to ještě prudší, kdybys byl ve mně.”

„Budu na to myslet.”

„Na tom nezáleží, jestli teď budu trochu rozbolavělá,” argumentovala jsem. „Budu mít několik dní na uzdravení.”

V hlubinách jeho pohledu něco zajiskřilo. Vstal. „Ne, Evo.”

Mlha, kterou jsem měla po orgasmu před očima, se rozplynula drsností jeho hlasu. Zvedla jsem se na loktech a sledovala, jak se začíná svlékat, rychle a s úspornou elegancí.

„Můžu si vybrat,” připomněla jsem mu.

Rychle odložil vestu, kravatu a manžetové knoflíčky. Jeho hlas byl příliš vyrovnaný, když se zeptal: „Opravdu chceš vynést tuhle kartu, anděli?”

„Když to jinak nejde.”

„To nebude stačit na to, abych ti naschvál ublížil.” Košile a kalhoty následovaly pomaleji, striptýz, který byl daleko svůdnější než prve můj. „Rozkoš a bolest se u nás vylučují.”

„Nemyslela jsem”

„Já vím, jak jsi to myslela.” Napřímil se, stáhl si boxerky, pak poklekl do nohou postele a plížil se ke mně jako štíhlý panter na lovu. „Jsi celá rozbolavělá, když v sobě nemáš mého ptáka. Řekneš cokoliv, jen abys mě tam měla.”

„Ano.”

Vznášel se nade mnou, vlasy mu padaly kolem obličeje jako tmavá opona, jeho mohutné tělo na mě vrhalo stín. Sklonil hlavu a špičkou jazyka lehce přejel mé rty. „Toužíš po tom. Bez toho se cítíš prázdná.”

„Ano, krucinál.” Popadla jsem ho za štíhlé boky a prohnula se vzhůru, snažila jsem se cítit jeho tělo na svém. Nikdy jsem si mu nepřipadala bližší, než když jsme se milovali, a teď jsem tu blízkost potřebovala, toužila jsem mít pocit, že je mezi námi všechno dobré, než strávíme víkend odděleně.

Uvelebil se mi mezi nohama, jeho erekce spočívala tvrdá a horká mezi pysky mého pohlaví. „Trochu tě bolí, když se zasunu až na konec, a s tím se nedá nic dělat, máš těsnou kundičku a já tě naplním. Někdy ztratím sebekontrolu a jsem hrubý, a s tím se taky nedá nic dělat. Ale nikdy po mně nechtěj, abych ti ubližoval schválně. To nedokážu.”

„Chci tě,” vydechla jsem a nestoudně se třela vlhkou štěrbinou o jeho horký úd.

„Ještě ne,” pohnul se, zakroužil boky, aby mě našel širokou hlavou svého penisu. Jemně se do mě zasouval, rozchlípl

mě, roztahoval mě dokořán a zasouval dovnitř jen špičku. Svíjela jsem se, mé tělo se bránilo. „Ještě nejsi připravená.”

„Píchej mě. Bože, prostě mě píchej!”

Jednou rukou sáhl dolů, sevřel můj bok a zadržel mé zběsilé pokusy zvednout se a pojmout ho víc. „Jsi naběhlá.”

Bránila jsem se jeho stisku. Nehty se mi zarývaly do pevných křivek jeho zadku a táhla jsem ho k sobě. Bylo mi jedno, že to snad bude bolet. Jestli ho do sebe nedostanu, říkala jsem si, tak přijdu o rozum. „Dej mi to.”

Gideon mi vsunul ruku do vlasů, sevřel je v pěsti, aby mě udržel tam, kde mě chtěl mít. „Dívej se na mě.”

„Gideone!”

„Dívej se na mě. “

Znehybněla jsem pod jeho velitelským hlasem. Zadívala jsem se na něj a moje zoufalství tálo při pohledu na pomalou, postupnou přeměnu, probíhající v jeho hezké tváři.

Jeho obličej se nejprve stáhl, jako by trpěl bolestí. Obočí mu zacukalo. Rty se pootevřely v zajíknutí, hruď se mu začala zvedat namáhavým dechem. V čelisti se mu spustil tik, svaly se svíraly divokou křečí. Pokožka se mu rozpálila, div mě nesežehla. Nejvíc mě však fascinovaly jeho pronikavé modré oči a nepochybná bezbrannost, která z nich unikala jako kouř.

Tep se mi zrychlil reakcí na změnu, jež se v něm odehrávala. Matrace se pohnula, jak do ní zabořil nohy, jeho tělo se napjalo

„Evo. “Trhl sebou, pak začal vrcholit, horce do mě tryskal. Sten jeho rozkoše ve mně vibroval, jeho úd pronikal náhlou záplavou spermatu až do mého dna. „Ach, Kristepane.”

Celou tu dobu se na mě díval, ukazoval mi svou tvář, až se náhle ukryl v ohbí mé šíje. Chápala jsem, co chce vidět, co chce vyjádřit

Mezi námi nic nestojí.

Zakroužil boky, vymnul ze sebe zbytek orgasmu, vyprázdnil se do mě, zvlhčoval mě tak, aby nebyla žádná bolest ani odpor. Pustil můj bok, nechal mě zhoupnout se vzhůru a pobídl mě, abych si vyhledala ideální tlak na klitoris, kterými odstartuje orgasmus. Ještě pořád na mě upíral oči, když sáhl za sebe a chytil mě za zápěstí. Jednu po druhé mi zvedl paže nad hlavu, přidržel mě.

Přitisknuta k matraci jeho sevřením, jeho tíhou a neochabující erekcí, byla jsem mu úplně vydaná na milost. Začal do mě vnikat, třel se o rozechvělé stěny mého pohlaví svým žilnatým údem. Zmocňoval se mě. Vlastnil mě.

„Crossfire,” zašeptal a připomněl mi tak mou pojistku.

Sténala jsem a mé pohlaví se zčeřilo vyvrcholením, stahovalo se a tisklo, chtivě ho ždímalo.

„Cítíš to?“ Gideonův jazyk sledoval obrys lasturky mého ucha, dech z něj vycházel ve vlhkých poryvech. „Držíš mě pod krkem a za koule. Kam se poděl odstup, anděli?”

Následující tři hodiny žádný odstup nebyl.

Hotelová manažerka otevřela dvojité dveře našeho apartmánu a Cary dlouze, tlumeně hvízdl.

„Sakra, jo,” řekl a rukou na lokti mě postrkoval do pokoje. „Koukej, jak je to tady velké. Dalo by se tu jezdit na motokárách.”

Měl pravdu, ale já si budu muset počkat do rána, než si to ověřím. Nohy jsem měla ještě roztřesené z letadla.

Přímo před námi se rozprostírala oslnivá vyhlídka na noční Vegas Strip. Okna sahala od podlahy až ke stropu, prosklený byl celý roh místnosti, vyplněný klavírem.

„Proč jsou v nóbl apartmánech vždycky klavíry?” zeptal se Cary, zvedl víko a vyťukal na klávesách rychlou melodii.

Pokrčila jsem rameny a pohlédla na manažerku, ale ta už byla pryč, její jehlové podpatky nehlasně odcházely po tlustém bílém koberci. Apartmá bylo zařízeno způsobem, který bych nazvala „Hollywood padesátých let“. Krb byl obezděný hrubým šedým kamenem a ozdobený uměleckým dílem, podobajícím se poklici automobilového kola, z jejíhož středu vyčnívaly dlouhé bodliny. Pohovky měly zelenou barvu mořské pěny a dřevěné nohy stejně tenké jako podpatky manažerky. Ze všeho čišela retro atmosféra, přepychová a útulná zároveň.

Bylo to na mě moc. Cekala jsem hezký pokoj, ale ne prezidentské apartmá. Užuž jsem ho chtěla odmítnout, když mě Cary obdařil širokým úsměvem a dvěma zdviženými palci. Protože jsem neměla dost silnou vůli, abych mu odepřela radost, vzdala jsem to a doufala, že Gideon kvůli nám neodmítl nějakou výnosnější rezervaci.

„Ještě pořád chceš cheeseburger?“ zeptala jsem se a sáhla po jídelníčku pokojové služby na příručním stolku za pohovkou.

„A pivo. Radši dvě.”

Cary následoval manažerku do ložnice po levé straně obytného prostoru a já se chopila starodávného telefonu s kruhovým číselníkem, abych objednala.

Půl hodiny nato už jsem měla za sebou rychlou sprchu, na sobě pyžamo a jedla kuře Alfredo s těstovinami v tureckém sedu na koberci. Cary se potýkal se svým burgerem a hleděl na mě radostnýma očima ze svého místa na druhém konci konferenčního stolku.

„Takovou obrovskou hromadu uhlohydrátů si takhle pozdě večer nikdy nedáváš,” poznamenal mezi sousty.

„Blíží se mi menses.”

„Ta rozcvička po cestě ti určitě taky pomohla.”

Přimhouřila jsem oči. „Jak to víš? Byl jsi mimo.”

„Deduktivní uvažování, holčičko. Když jsem usínal, vypadala jsi podrážděně. Když jsem se probudil, vypadalas, jako bys zrovna dokouřila tlustého jointa.“

„Jak vypadal Gideon?“

„Ten vypadal pořád stejně, pekelně sexy.“

Zabodla jsem vidličku do nudlí. „To není fér.“

„Co na tom sejde?“ Ukázal kolem nás. „Koukej, jak se

o tebe stará. “

„Nepotřebuju kořena, Cary.“

Žvýkal hranolky. „Uvažovala jsi ještě o tom, co potřebuje?.Dává ti svůj čas, sex a přístup ke všemu, co mu patří. To není špatné.“

„Není,“ souhlasila jsem a zakroužila vidličkou. Z máminých mnoha manželství s mocnými muži jsem pochopila, že ze všeho nejdůležitější je získat jejich čas, protože pro ně to je v životě skutečně to nejcennější. „Není to špatné. Jenom to nestačí. “

„Tohle je život,“ prohlásil Cary, rozložený jako bůh na lehátku u bazénu. Měl na sobě světle zelené trenky a tmavé brýle a způsoboval, že po naší straně bazénu procházel nezvykle velký počet žen. „Chybí mi jen mojito. Na oslavu potřebuju alkohol. “

Ústa se mi zvlnila úsměvem. Slunila jsem se na lehátku vedle něj, užívala si suché horko a občasné šplouchnutí vody. Oslavy byly pro Caryho běžné, což jsem vždycky považovala za přímo okouzlující. „Co slavíme?“

„Léto.”

„Tak fajn.“ Posadila jsem se, spustila nohy z lehátka, ovázala si kolem boků sarong a vstala. Vlasy jsem měla ještě vlhké, jak jsem se prve koupala v bazénu, a sepnuté na temeni skřipcem. Spalující slunce mi bylo na pokožce příjemné, smyslný polibek, který mě málem stačil zbavit rozpaků z té

vody, kterou jsem zadržovala v těle, díky začínající menstruaci.

Zamířila jsem k baru u bazénu a přitom pohledem probírala ostatní lehátka a stanové přístřešky skrz fialově zabarvená skla slunečních brýlí. Bylo tu nabito, mnozí hosté byli tak přitažliví, že se na ně člověk rád podíval podruhé i potřetí. Obzvlášť jedna dvojice mě upoutala, protože mi připomínala mě a Gideona. Blondýna ležela na břiše podepřená na loktech, a hravě kopala nohama. Její mňamózní tmavovlasý partner ležel natažený v křesle za ní, hlavu si podpíral jednou rukou, zatímco prsty druhé jí přejížděl nahoru a dolů po páteři.

Přistihla mě, jak na ni zírám, a úsměv ji okamžitě opustil. Skrz brýle ve stylu Jackie Onassisové jsem neviděla její oči, ale věděla jsem, že na mě nevraživě civí. S úsměvem jsem odvrátila pohled, protože jsem přesně věděla, jak jí asi je, když zjistila, že si jiná žena prohlíží jejího chlapa.

Našla jsem prázdné místo u baru a gestem dala barmanovi na srozuměnou, že jsem připravená si objednat, až bude mít čas. Větráky připevněné ke stropu mi chladily kůži a zlákaly mě, abych při čekání vklouzla na právě uvolněnou barovou stoličku.

„Co pijete?”

Otočila jsem hlavu a pohlédla na muže, který mě oslovil. „Zatím nic, ale uvažuju o mojitu. “

„Dovolte, abych vás na jedno pozval.” V úsměvu ukázal dokonale bílé, ale maličko křivé zuby. Podal mi ruku, čímž mě upozornil na pěkně tvarované paže. „Daniel.”

Vložila jsem ruku do jeho. „Eva. Těší mě.”

Zkřížil paže na baru a opřel se o ně. „Co vás přivádí do Vegas? Práce nebo radovánky?”

„Rekreace. A vás?” Daniel měl na pravém bicepsu vytetovaný zajímavý cizojazyčný nápis a já ho obdivovala pohledem. Nebyl tradičně hezký, ale měl sebejistotu a vystupování, dvě věci, které mi u mužů připadají přitažlivější než pouhé fyzické rysy. „Práce. “

Střelila jsem pohledem po jeho plavkách. „Vybrala jsem si špatné zaměstnání.“

„Prodávám“

„Pardon. “

Oba jsme se otočili k ženě, která nás vyrušila z rozhovoru. Byla to statná bruneta v tmavé polokošili, na které bylo vyšité její jméno, Sheila, a ještě Cross Towers and Casino. Sluchátko v jejím uchu a opasek kolem pasu prozrazovaly, že patří k ochrance.

„Slečno Tramellová.“ Pozdravila mě pokynutím hlavy.

Zvedla jsem obočí. „Ano?“

„Je tu obsluha, která vám donese objednávku pod slunečník.“

„Pohoda, díky.Ale já tu klidně počkám.“

Když jsem se nehýbala, Sheila obrátila svou pozornost k Danielovi. „Kdybyste přešel na druhý konec baru, pane, barman se postará, aby vaše další pití šlo na účet domu.“

Krátce kývl, pak se na mě podmanivě usmál. „Mně je tu taky dobře, díky.“

„Bohužel na tom budu muset trvat.“

„Cože?“ Úsměv mu zmizel ze rtů a místo toho se zamračil. „Proč?“ Zamžikala jsem na Sheilu a vtom mi to došlo. Gideon mě dal hlídat.A myslí si, že může na dálku kontrolovat to, co dělám. Sheila opětovala můjpohled s lhostejným výrazem. „Doprovodím vás zpátky pod váš slunečník, slečno Tramellová.“

Okamžik jsem uvažovala, jestli jí nemám udělat ze života peklo, třeba popadnout Daniela a zlíbat ho do bezvědomí,

jen abych poslala vzkaz svému arogantnímu příteli, ale podařilo se mi udržet vztek na uzdě. Dělá jen to, zač je placená. Kopanec do zadku potřebuje její šéf.

„Promiňte, Danieli,” řekla jsem, zardělá rozpaky. Připadala jsem si jako pokárané dítě a to mě fakt dopalovalo. „Těšilo mě.“

Pokrčil rameny. „Kdybyste si to rozmyslela”

Cítila jsem v zádech upřený Sheilin pohled, když jsem šla před ní ke svému lehátku. Prudce jsem se k ní otočila. „Takže máte instrukce zasáhnout, jen když mě někdo balí? Nebo máte seznam situací?”

Okamžik zaváhala, pak vzdychla. Uměla jsem si představit, co si o mně asi myslí: hezká blond prdelka, která se nesmí pustit mezi lidi. „Existuje seznam.”

„Samozřejmě.” Gideon by nenechal nic náhodě. Uvažovala jsem, kdy asi ten seznam vypracoval, jestli si ho připravoval od chvíle, co jsem se zmínila o Vegas, nebo ho už měl připravený dřív. Možná si ten seznam zformuloval, když byl s jinými ženami. Možná ho sepsal pro Corinne.

Čím víc jsem o tom uvažovala, tím jsem byla naštvanější.

„Kurva, to je k neuvěření,” stěžovala jsem si Carymu, když diskrétně poodstoupila, jako by už jen to samo o sobě stačilo, abych zapomněla, že setrvává nablízku. „Mám tady chůvu.”

„Cože?”

Pověděla jsem mu, co se událo, a sledovala, jak mu ztuhla čelist.

„To je šílené, Evo,” vyštěkl.

„Jo, já vím. A já to nebudu trpět. Musí se naučit, že vztahy takhle nefungují. A po všech těch kecech o důvěře, kterými mě krmil.” Sesula jsem se na lehátko. „Jak moc mi důvěřuje, pokud na mě musí nasadit někoho, kdo odhání cizí lidi?”

„Já s tím nesouhlasím, Evo.“ Posadil se a spustil nohy přes okraj lehátka. „Tohle není dobrý.“

„Myslíš, že to nevím? A když je to navíc ženská? Nic promému pohlaví a těžké práci. Jen si říkám, jestli od ní čeká, že se mnou bude chodit i na dámy, anebo jen nechce svěřit hlídání jinému chlapovi.“

„To myslíš vážně? Proč se sakra opaluješ, místo abys mu něco ukousla?“

hlavě se mi naplno zformovala představa, se kterou jsem si zatím jen pohrávala. „Spřádám plány.“

„Ale?“ Ústa se mu zvlnila zlomyslným úsměvem. „Povídej, přeháněj.“

Zvedla jsem smartphone z malého mozaikového stolku mezi námi a projela kontakty, až jsem našla jméno Benjamin Clancy, osobní strážce mého otčíma.

„Ahoj, Clancy. Tady je Eva,“ pozdravila jsem ho, když to vzal po prvním zazvonění.

Cary za tmavými brýlemi vyvalil oči. „Jééé“

Vstala jsem a ústy naznačila, že jdu nahoru.

Kývl. „Všechno v pořádku.“ odpověděla jsem na Clancyho dotaz. Cekala jsem, až budu uvnitř a Sheila, která následovala několik kroků za mnou, bude ještě venku. „Poslyšte, chci vás poprosit o laskavost.“

Právě jsem dokončila hovor s Clancym, když mi přišel další hovor. Usmála jsem se, když jsem si přečetla jméno volajícího, a nadšeně se ohlásila. „Ahoj, tati!“

Zasmál se. „Jak se vede mojí holčičce?“ „Dělá problémy a baví ji to.“ Rozprostřela jsem si sarong na židli v jídelně a posadila se. „Jak se máš?“ „Předcházím problémům a občas mě to baví.“ Victor Reyes pracuje jako strážník na ulicích kalifornské-

ho města Oceanside, a právě proto jsem se rozhodla studovat na Státní univerzitě v San Diegu. Máma procházela krizí s manželem číslo tři a já byla rebelka, dělala jsem si ze života peklo a snažila se zapomenout, co mi tak dlouho tropil Nathan.

To, že jsem se vzdálila z dusivé oběžné dráhy své mámy, bylo nejlepší rozhodnutí mého života. Tátova tichá, neotřesitelná láska ke mně, jeho jedináčkovi, mi změnila život. Poskytl mi volnost, kterou jsem moc potřebovala, v rámci jasně definovaných mezí, a zařídil mi návštěvy u doktora Travise, jimiž začala má dlouhá cesta k uzdravení i přátelství s Carym.

„Stýská se mi po tobě,” řekla jsem mu. Mámu vřele miluju a vím, že mou lásku opětuje, ale náš vztah byl plný úskalí a s tátou bylo všechno snadné.

„Tak to ti možná udělám radost. Můžu za tebou asi za čtrnáct dní přijet, přespříští týden, pokud ti to vyhovuje. Nechci ti nabourat program.”

„Panebože, táto. Ty mi nikdy nemůžeš nic nabourat. Hrozně ráda tě uvidím!”

„Bude to jen krátký výlet. Přijedu ve čtvrtek večer a odletím v neděli večer.”

„To je paráda! Jejda! Něco naplánuju. Uděláme si okruh po městě.”

Tátův tichý smích mě zahřál u srdce. „Přijedu za tebou, ne za New Yorkem. Nevyšiluj s nějakým poznávacím okruhem nebo tak.”

„Žádné strachy. Postarám se, abychom měli spoustu volna. A musíš se seznámit s Gideonem.” Už jen při představě těch dvou spolu se mi třepetala v bříšku motýlí křídla.

„Gideon Cross? Říkala jsi, že o nic nejde.”

„Jo.” Nakrčila jsem nos. „Tenkrát to mezi námi drhlo. Myslela jsem, že je po všem.”

Nastala pauza. „Je to vážné?”

Taky jsem se odmlčela a neklidně poposedla. Táta je cvičený pozorovatel, hned prokoukl, že mezi mnou a Gideonem panuje napětí, sexuální i jiné. „Ano. Není to vždycky snadné. Dá to spoustu práce, se mnou je spousta práce, ale oba se snažíme.”

„Váží si tě, Evo?” Tátův hlas byl bručivý a přespříliš vážný. „Je mi jedno, jak moc má peněz, nemusíš mu nic dokazovat.”

„Tak to není!” Vrtěla jsem prsty u nohou s pečlivě provedenou pedikúrou, civěla na ně a uvědomovala si, že setkání bude složitější, než když jde pouze o seznámení ochranitelského otce s novým dceřiným přítelem. Táta měl s bohatými muži nevyřízené účty, díky mámě. „Uvidíš, jaké to je, až se s ním setkáš.”

„Tak dobrá.” Jeho hlas byl zabarvený skepsí.

„Vážně, tati.” Nemohla jsem mu zazlívat jeho obavy, protože právě mé sebedestruktivní pletky s chlápky, co se pro mě vůbec nehodí, ho vedly k tomu, že vyhledal doktora Travise. Obzvlášť měl problém se zpěvákem jedné skupiny, pro kterého jsem byla o málo víc než fanynka, a tatéra, kterého táta zatkl, když se nechával orálně uspokojovat při řízení auta, a to nikoli mnou. „Gideon se pro mě hodí. Chápe mě.”

„Nebudu dělat unáhlené závěry, jo? A pošlu ti e-mailem svůj itinerář, až si zarezervuju letenku. Jak to jde jinak?”

„Zrovna jsme začali s propagační kampaní kávy s borůvkovou příchutí.”

Další pauza. „To si děláš legraci.”

Zasmála jsem se. „Kéž by. Drž nám palce, ať se to prodává! Určitě si nějakou schovám, abys mohl ochutnat.”

„Já myslel, že mě máš ráda.”

„Z celého srdce. Co dělá tvůj milostný život? Rande dopadlo dobře?”

„Jo, nebylo to špatné.“

S úšklebkem jsem se zeptala: „Uvidíš se s ní ještě někdy?“

„Zatím je to v plánu.“

„Ty jsi studnice informací, tati.“

Znovu se zachechtal a já uslyšela, jak pod ním zavrzala jeho oblíbená židle, když poposedl. „Přece se vážně nezajímáš o milostný život svého tatíka.“

„To je pravda.“ Ačkoliv jsem se někdy v duchu ptala, jaký byl jeho vztah s mámou. Táta byl latinoamerický kluk z chudé čtvrti a máma krásná debutantka, které v uších cinkaly dolary. Nejspíš to mezi nimi muselo být hodně žhavé.

Povídali jsme si ještě několik minut, oba nadšení tím, že se zase uvidíme. Doufala jsem, že náš vztah neochladne, když jsem odcházela z vysoké školy, právě proto jsem zavedla povinné sobotní hovory. To, že přijede tak brzy na návštěvu, mě těchto obav zbavovalo.

Zrovna jsem zavěsila, když přikráčel Cary a vypadal do puntíku přesně jako model, jímž taky je.

„Pořád osnuješ plány?” zeptal se.

Vstala jsem. „Hotovo. To byl táta. Příští týden přijede do New Yorku.“

„Vážně? Hurá. Victor je v pohodě.“

Oba jsme přešli do kuchyně a on vyndal z ledničky dvě piva. Už prve jsem si všimla, že apartmá je zásobené množstvím předmětů a produktů, které jsem používala i doma.

V duchu jsem se ptala, jestli je Gideon tak všímavý nebo si zjistil ty informace jinak, třeba nahlédnutím do mých účtů. Vůbec by mě to od něj nepřekvapilo. Uznávání hranic mezi námi pro něj bylo velmi obtížné, čehož důkazem bylo, že na mě nasadil stráže.

„Kdy naposled se tvoji rodiče ocitli oba ve stejném státě?“ zeptal se Cary a otevíral přitom otvírákem korunkové uzávěry lahví. „Natožpak ve stejném městě.“

Ach, bože, „Nevím jistě. Než jsem se narodila?” Dlouze jsem si lokla z lahve, kterou mi podal. „Nemám v plánu je svádět dohromady.”

„Tak na ty nejlepší plány.” Ťukl hrdlem své lahve o mou. „Když už jsme u toho, uvažoval jsem o rychlovce s jednou holkou, kterou jsem poznal u bazénu, ale místo toho jsem šel sem nahoru. Říkal jsem si, že ty a já se dneska bez sexu obejdeme a budeme prostě spolu.”

„Jsem poctěna,” opáčila jsem suše. „Chtěla jsem se vrátit dolů.” „Venku je moc horko. To slunce je brutální.”

„Stejné slunce jako v New Yorku, ne?”

„Ty jsi najednou nějaká chytrá.” V zelených očích mu zajiskřilo. „Co kdybychom zvedli kotvy a vyšli si někam na oběd? Zvu tě.” „Jasně. Ale nemůžu tvrdit, že Sheila nebude trvat na tom, že se na nás nalepí.”

„Ať se jde bodnout i se svým šéfem. Co to ti bohatí lidé mají s tou věčnou kontrolou?”

„Zbohatli, protože všechno ovládali.”

„To je jedno. Mně je milejší to naše šílenství, víceméně škodíme jen sami sobě.” Založil si jednu paži přes hrudník a opřel se o linku. „Zvládáš ty jeho blbý nápady?”

„Přijde na to.”

„Na co?”

Usmála jsem se a začala couvat směrem ke své ložnici. „Připrav se. Povím ti to u oběda.”

Kapitola šestá

Sotva jsem si zabalila na cestu domů, když jsem uslyšela

nezaměnitelný zvuk Gideonova hlasu v obývacím pokoji. Žilami se mi rozlil příval adrenalinu. Gideon mi ještě neřekl ani slovo o tom, co jsem udělala, i když jsme spolu

mluvili včera večer, poté, co jsme se s Carym vrátili z klubu,

a znovu dnes ráno, když jsem se probudila.

Předstírat nevědomost bylo trochu náročné na nervy.

V duchu jsem se ptala, jestli se Clancymu podařilo to, o co jsem ho žádala, ale když jsem si to u otčímova bodyguarda ověřovala, ujistil mě, že všechno běží podle mého plánu.

Bosa jsem přistoupila k otevřeným dveřím své ložnice právě včas, abych viděla Caryho vycházet ze dveří našeho apartmá. Gideon stál sám v hale a upíral na mě svůj nevyzpytatelný pohled, jako by čekal, že se každou chvíli objevím. Měl na sobě volné džíny a černé tričko, a mně se po pohledu na něj tak stýskalo, až mě pálily oči.

„Ahoj, anděli.“

Prsty mé pravé ruky si neklidně pohrávaly s látkou černých jogínských kalhot. „Ahoj, frajere.”

Jeho krásně tesané rty se na okamžik sevřely. „Má to oslovení nějaký konkrétní význam?”

„No, jsi frajer, protože se ti všechno daří. A taky je to přezdívka jedné románové postavy, do které jsem bývala poblázněná. Někdy mi ji připomínáš.”

„Nevím, jestli se mi zamlouvá, že bys byla někdy poblázněná do někoho jiného než do mě, román neromán.”

„Přes to se dostaneš.”

Potřásl hlavou a zamířil ke mně. „Jako se dostanu přes toho zápasníka sumó, kterého jsi na mě nasadila, aby mě sledoval?” Kousla jsem se zevnitř do tváří, abych se nerozesmála. Nevyjadřovala jsem se nijak konkrétně stran vzhledu, když jsem žádala Clancyho, aby zařídil, ať někdo z jeho známých v oblasti Phoenixu hlídá Gideona tak, jako Sheila hlídá mě. Jen jsem požádala, aby to byl muž, a poskytla relativně krátký seznam věcí, do kterých se má vměšovat. „Kam jde Cary?”

„Jde si dolů zahrát, zařídil jsem mu kredit.”

„My hned neodjíždíme?”

Zvolna se ke mně blížil. Nebylo možné nepostřehnout nebezpečí v tom, jak ke mně kráčel. Bylo vidět v držení jeho ramen i lesku očí. Asi bych měla větší obavy, kdyby zlověstnost jeho kroku nebyla tak viditelně sexuální. „Máš menstruaci?”

Kývla jsem.

„Pak se ti budu muset udělat do pusy.”

Zvedla jsem obočí. „Vážně?”

„No jo.” Ústa se mu zvlnila úsměvem. „Neboj, anděli. Nejdřív se postarám o tebe.”

Skočil po mně, chytil mě a zvedl, vtrhl do ložnice a padl i se mnou na postel. Zajíkla jsem se a už byla jeho ústa na mých, polibek hluboký a dravý. Smetla mě jeho vášeň a milovaná tíha mě zatlačila do matrace. Voněl moc hezky. Pokožku měl teplou.

„Stýskalo se mi,“ zasténala jsem, objímajíc ho rukama

i nohama. „I když mě někdy vážně štveš.“

Gideon zavrčel. „Jsi nejnesnesitelnější, nejprotivnější ženská, co jsem kdy poznal.“

„No jo, naštval jsi mě. Nejsem tvůj majetek. Nemůžeš“ „Ano, jsi.“ Lehce mě kousl do lalůčku, ostře to zabolelo, až jsem vykřikla. „A ano, můžu.“

„Pak ty taky jsi. A já taky můžu.“

„To jsi předvedla. Máš představu, jak je těžké dělat obchody s někým, kdo se k tobě nedostane blíž než na metr?“ Ztuhla jsem, protože to metrové pravidlo jsem vztáhla pouze na ženy. „Proč by někdo potřeboval být tak blízko u tebe?“ „Aby mi ukázal zajímavá místa na plánech designu, rozprostřených přede mnou, a aby se vedle mě vešel do záběru ka tyhle dvě věci jsi hodně zkomplikovala

.“

.“mery při telekonferenci, Zvedl hlavu a zhlédl na mě. „Já pracoval. Ty ses bavila

„To je mi jedno. Jestli je to dobré pro mě, je to dobré

i pro tebe.“ Ale potají jsem měla radost, že se Gideon s tím nepohodlím smířil, stejně jako prve já.

Sáhl dolů, chytil mě za zadní stranu stehna a roztáhl mi nohy šíř od sebe. „V tomhle stavu nebudeš mít stoprocentní rovnost

.“

.“

„Houby nebudu

Jeho boky se uvelebily v prostoru, který vytvořil. Zhoupl se proti mně, třel se mohutným hrbolem své erekce o mé pohlaví. „Nebudeš ,“ opakoval a vjel mi rukama do vlasů, aby mě chytil za temeno a přidržel na místě.

Kroužil boky a masíroval mi tak přecitlivělý klitoris. Sev

jeho džínů byl na ideálním místě, aby probudil mou věčně doutnající touhu. Krví mi proudilo vzrušení. „Nech toho. Nemůžu přemýšlet, když to děláš.“

„Nepřemýšlej. Jen poslouchej, Evo. Kdo jsem a co jsem vybudoval, to ze mě dělá oblíbený terč. Znáš to, protože víš, jaké to je, žít s bohatstvím a pozorností, kterou přitahuje.”

„Ten chlap v baru nebyl nebezpečný.”

„To je otázka.”

Žhnulo ve mně podráždění. Štval mě ten očividný nedostatek důvěry, hlavně proto, že mi nesvěřil tajemství, která si nechával pro sebe, a já to zvládala. „Slez ze mě.”

„Mně je tady dobře.” Škubl boky, třel se o mě.

„Jsem na tebe naštvaná.”

„To vidím.” Nepřestal se pohybovat. „To ti nezabrání, aby ses udělala.”

Strkala jsem ho do kyčli, ale byl moc těžký. „Nemůžu, když jsem naštvaná!”

„Dokaž to.”

Byl až moc spokojený, což mě rozhněvalo ještě víc. Protože jsem nemohla otočit hlavu, zavřela jsem oči, abych ho neviděla. Bylo mu to jedno. Pořád se na mně prohýbal. Vrstvy šatstva mezi námi a to, že do mě nepronikal, mi ještě víc připomínaly elegantní vláčnost jeho těla.

Ten chlap se v píchání vyzná.

Gideon se neomezoval na to, že by jen zasouval svůj veliký úd do mě a zase ho vytahoval. Pracoval s ním, využíval tření, měnil úhly i hloubku vniknutí. Nuance jeho dovedností mi unikaly, když jsem se pod ním svíjela a zaměřovala se jen na pocity, které v mém těle rozněcoval. Ale teď jsem je všechny cítila.

Bránila jsem se rozkoši, ale nedokázala jsem potlačit sten. „To je ono, anděli,” lichotil mi. „Cítíš, jak mi stojí? Cítíš, co se mnou děláš?”

„Netrestej mě sexem,“ stěžovala jsem si a zarývala paty do matrace.

Na okamžik znehybněl a pak už mi jeho ústa sála na hrdle, tělo se vlnilo, jako by se mnou souložil skrz oblečení. „Já nejsem naštvaný, anděli.“

„To je jedno. Sekýruješ mě.“

„A ty mě přivádíš k šílenství. Víš, co se stalo, když jsem pochopil, co jsi udělala?”

Zadívala jsem se na něj přimhouřenýma očima. „Co?“

„Postavil se mi.“

Vyvalila jsem oči.

„Nevhodně a veřejně.“ Uchopil do dlaně mé ňadro, palcem přejížděl ztuhlý hrot bradavky. „Musel jsem znovu rozproudit ukončenou diskusi a čekat, až to přejde. Vzrušuje mě, když na mě útočíš, Evo.“ Hlas mu poklesl a zněl chraptivěji, čišel z něj sex a hřích. „Mám pak chuť tě píchat. Hodně, hodně dlouho.“

„Panebože.“ Boky mi zapumpovaly směrem vzhůru, lůno se stáhlo touhou po vyvrcholení.

„A protože nemůžu,“ ševelil, „udělám ti to takhle a pak se budu dívat, jak mi tu službu vracíš pusou.“

Uniklo mi zakňourání, v ústech se mi sbíhaly sliny příslibem, že ho budu moci potěšit tímhle způsobem. Vždycky byl na mě tak vyladěný, když jsme se milovali. Jediné chvíle, kdy skutečně na nic nemyslel a soustředil se jen na vlastní rozkoš, byly ty, kdy jsem se mu věnovala orálně.

„To je ono,“ ševelil, „pořád se o mě takhle tři kundičkou. Kristepane, ty jsi tak zatraceně sexy.”

„Gideone.“ Ruce mi klouzaly po jeho napjatých zádech a hýždích, tělo se mi prohýbalo a třelo o něj. Vyvrcholila jsem s dlouhým a vyčerpaným zasténáním, napětí povolilo v přívalu úlevy.

Přitiskl ústa na má, vpíjel zvuky, které jsem vydávala, když

jsem se pod ním chvěla. Držela jsem ho za vlasy a opětovala polibky.

Převalil nás tak, aby byl pode mnou, ruce mu sjely k poklopci a rozervaly ho. „Ted, Evo.”

Sunula jsem se rychle po posteli dolů, stejně dychtivá ho ochutnat, jako byl on nedočkavý. V okamžiku, kdy si stáhl boxerky, už jsem měla jeho penis v rukou a rty objímala široký vrchol.

Gideon zasténal, chytil polštář a strčil si ho pod hlavu. Naše pohledy se setkaly. Vtáhla jsem ho do sebe hlouběji.

„Ano,“ syčel, prsty pravé ruky zapletené do mých vlasů. „Dělej to silně a rychle, chci se udělat.”

Vdechovala jsem jeho vůni, cítila na jazyku saténovou jemnost jeho rozpálené kůže. Pak jsem ho vzala za slovo.

Vtáhla jsem tváře a nasála ho až hluboko do hrdla, pak jsem ho vysunula až skoro na konec. Zas a znova. Soustředěná na sání a rychlost, stejně dychtící po jeho orgasmu jako on, podněcovaná nespoutanými zvuky, které vydával, a pohledem na jeho prsty, zatínající se neklidně do pokrývky. Boky se mu zmítaly, ruka v mých vlasech určovala tempo.

„Ach, bože.” Pozoroval mě tmavýma, žhavýma očima. „Miluju, jak mě saješ. Jako by ses toho nemohla nabažit.”

Nemohla jsem. Říkala jsem si, že se nikdy nenabažím. Jeho rozkoš pro mě znamenala mnoho, protože byla reálná a syrová. Pro něj byl sex vždycky inscenovaný a metodický. Se mnou se nedokázal držet zpátky, protože po mně nepříčetně toužil. Dva dny beze mě a už byl, zničený.

Pumpovala jsem ho pěstí, cítila jsem silné žíly, pulzující pod hladkou pokožkou. Z hrdla se mu vydral přerývaný zvuk a na jazyk mi vytrysklo slané teplo. Byl blízko, tvář zardělou a rty pootevřené přerývaným dechem. Na čele mi vyrazil pot. Mé vzrušení stoupalo spolu s jeho. Byl mi úplně vydaný na milost, skoro nepříčetný touhou po vyvrcholení, mumlal

sexy sprosťárny o tom, co mi udělá, až se mnou bude příště píchat.

„To je ono, anděli. Vyždímej ho, ať se ti udělám.” Šíje se mu prohnula, dech explodoval z plic. „Kurva. “

Vyvrcholil stejně jako prve já, prudce a brutálně. Sperma mu vytrysklo z údu v podobě hustého, horkého přívalu, který jsem se ze všech sil snažila polykat. Mručel mé jméno, boky mu pumpovaly vzhůru vstříc mým ústům, která se pohybovala, bral si ode mě, co potřeboval, a dával mi všechno, co měl, dokud se nevyprázdnil.

Pak se stočil do klubíčka směrem ke mně a přitáhl si mě dusícím objetím, které mě uvěznilo na jeho hrudi. Dlouhou chvíli mě jen objímal a oddechoval. Poslouchala jsem, jak se jeho běsnící tep zpomaluje a rytmus dýchání se vrací k normálu.

Nakonec promluvil se rty v mých vlasech. „To jsem potřeboval. Děkuju ti.“

Usmála jsem se a přitulila se k němu. „Bylo mi potěšením, frajere.”

„Stýskalo se mi,” řekl tiše, rty přitisknuté k mému čelu. „Zatraceně moc. A nejen po tomhle.”

„Já vím.” Potřebovali jsme to, fyzickou blízkost, zběsilé doteky, příval orgasmů, abychom uvolnili něco z těch divokých, nepřekonatelných emocí, které na nás působily, když jsme byli spolu. „Příští týden přijede na návštěvu můj táta.”

Znehybněl. Zvedl hlavu a sarkasticky na mě pohlédl. „Musíš mi to říkat, když mám ještě pinďoura venku?”

Zasmála jsem se. „Nachytala jsem tě se staženými kalhotami?

„Sakra.” Přitiskl mi rty na čelo, pak se převalil naznak a upravil si oblečení. „Máš představu, jak má vypadat první setkání? Večeře v restauraci, nebo doma? U tebe nebo

„Uvařím u mě.“ Protáhla jsem se a uhlazovala si zmačkané tričko.

Kývl, ale vibrace, které jsem z něj cítila, se změnily. Mého nasyceného, vděčného milence nahradil zasmušilý muž, v jehož blízkosti jsem se poslední dobou pohybovala často. „Chtěl bys radši něco jiného?“ zeptala jsem se.

„Ne. Je to dobrý plán a já bych to taky navrhl. Bude se tam cítit příjemně.“

„A ty?“

„Také.“ Podepřel si hlavu jednou rukou, shlížel na mě a shrnoval mi vlasy z čela. „Radši bych mu neotloukal o hlavu svoje peníze, pokud by to šlo zařídit.“

Zhluboka jsem se nadechla. „To mě nenapadlo. Jen jsem si říkala, že mi bude míň vadit nadělat si binec ve své kuchyni než ve tvojí. Ale máš pravdu. Bude to fajn, Gideone. jak uvidí, co ke mně cítíš, bude rád, že jsme spolu.“

„Na tom, co si myslí, mi záleží, jen pokud to nějak ovlivňuje tvoje pocity. Jestli se mu nebudu zamlouvat a něco se tím mezi námi změní“

„To záleží jen na tobě.“

Stroze přikývl, což mi nijak nezlepšilo náladu stran jeho pocitů. Spousta mužů znervózní při setkání s rodiči své přítelkyně, ale Gideon nebyl jako jiní muži. Nedal se jen tak rozhodit. Obvykle. Chtěla jsem, aby s tátou byli oba uvolnění a klidní, ne napjatí a defenzivní.

Změnila jsem téma. „Ve Phoenixu jsi všechno vyřídil?“ „Ano. Jedna projektová manažerka si všimla nějakých nesrovnalostí v účetnictví a dobře udělala, když mě postrčila, abych se na to podíval důkladněji. Čachry nestrpím.“

Škubla jsem sebou při pomyšlení na Gideonova otce, který ošidil investory o miliony dolarů a pak spáchal sebevraždu. „Co je to za projekt?“

„Golfový resort.“

„Noční kluby, letoviska, luxusní byty, vodka, kasina, a řetězec posiloven navrch, aby se zákazník udržel fit pro život na vysoké noze?” Z webových stránek Cross Industries jsem věděla, že Gideon má také divizi softwaru a počítačových her, a rostoucí sociální mediální platformu pro mladé vzdělané profesionály. „V nejednom ohledu jsi bůh rozkoše.”

„Bůh rozkoše?” V očích mu zajiskřilo humorem. „Všechnu energii utrácím na uctívání tebe.”

„Jak jsi tolik zbohatl?” vyhrkla jsem. Podnítila mě vzpomínka na Caryho dohady o tom, jak mohl Gideon v tak mladém věku nashromáždit takové bohatství.

„Lidi se rádi baví a platí za to.”

„Tak jsem to nemyslela. Jak jsi založil Cross Industries? Kde jsi vzal kapitál do začátku?”

Oči se mu zamyšleně zaleskly. „Kde myslíš?”

„Nemám zdání,” prohlásila jsem upřímně.

„Blackjack.”

Zamžikala jsem. „Hazard? Děláš si legraci?”

„Ne.” Zasmál se a sevřel mě v objetí pevněji.

Ale já si neuměla představit Gideona jako hráče. Díky máminu třetímu manželovi jsem se poučila, že hazard bývá hodně ošklivá a zákeřná nemoc, která způsobuje totální ztrátu sebeovládání. Prostě jsem si neuměla představit, že by někdo, kdo se ovládá tak obdivuhodně jako Gideon, spatřuje něco lákavého v čemsi, co tolik závisí na štěstí a náhodě.

Pak mi to došlo. „Ty počítáš karty.”

„Když jsem hrál, počítal jsem je,” souhlasil. „Už to nedělám. A kontakty, které jsem navázal u karetních stolů, byly stejně důležité jako peníze, co jsem tam vydělal.”

Snažila jsem se tu informaci vstřebat, zápolila jsem s ní, pak jsem ji na okamžik odsunula stranou. „Připomeň mi, že s tebou nemám hrát karty.”

„Svlíkací poker by mohl být zábavný“

„Pro tebe.“

Sáhl dolů a stiskl mi zadeček. „I pro tebe. Víš, co se se mnou děje, když jsi nahá.“

Střelila jsem významným pohledem po svém úplně oblečeném těle. „I když nejsem.“

Gideon se široce usmál, oslnivě a vůbec ne omluvně. „Ještě se

věnuješ hazardu?”

„Každý den. Ale jen v práci a s tebou.“

„Se mnou? S naším vztahem?“

Něžně se zadíval na mou tvář a v očích měl náhle něhu, která mi sevřela hrdlo. „Jsi největší riziko, do jakého jsem kdy šel.“ Jemně přitiskl rty na mé. „A největší výhra.“

Když jsem v pondělí ráno přišla do práce, měla jsem pocit, že se všechno konečně vrací do přirozeného předcorinnovského rytmu. Gideon a já jsme se potýkali s mou menstruací, která ani pro jednoho z nás nebyla nikdy v předchozích vztazích problémem, ale v našem ano, protože sexem mi Gideon projevoval city. Dokázal tělem říci to, co neuměl vyjádřit slovy, a já svou touhou potvrzovala svou víru v nás, což potřeboval.

Mohla jsem mu zas a znova opakovat, že ho miluji, a věděla jsem, že to v té chvíli na něj působí, ale potřeboval úplnou kapitulaci mého těla, ukázku důvěry, o níž věděl, že s ohledem na mou minulost znamená hodně, aby tomu opravdu věřil.

Jak mi jednou řekl, v průběhu let vyslechl mnohá Miluju tě, ale nikdy jim nevěřil, protože nebyla podepřená důvěrou, pravdou a upřímností. Ta slova pro něj znamenala málo, a proto mi je nechtěl říkat. Snažila jsem se nedat před ním najevo, jak mě bolí, že je neříká. Usoudila jsem, že se v tomhle směru musím přizpůsobit, když s ním chci být.

„Dobré ráno, Evo.“

Vzhlédla jsem od psacího stolu a zjistila, že vedle mé kóje stojí Mark. Jeho mírně pokřivený úsměv si mě vždycky získal. „Ahoj. Můžeme se pustit do práce, hned jak řekneš.”

„Nejdřív kafe. Dáš si ještě?”

Popadla jsem prázdný hrnek ze stolu a vstala. „To si piš.”

Zamířili jsme ke kuchyňce.

„Vypadáš, jako by ses opalovala,” prohlédl si mě Mark.

„Jo, přes víkend jsem se trochu povalovala na sluníčku. Bylo to příjemné, lenošit a nic nedělat. Abych řekla pravdu, je to nejspíš jedna z mých nejmilejších činností, tečka.”

„To ti závidím. Steven nevydrží moc dlouho v klidu. Pořád mě chce někam tahat.”

„Můj spolubydlící je na tom stejně. Je to vyčerpávající, jak pořád někde pobíhá.”

„Jo, než zapomenu.” Pokynul mi, abych vstoupila do kuchyňky první. „Shawna chce, aby ses jí ozvala. Má lístky na koncert nějaké nové rockové kapely. Myslím, že se chce zeptat, jestli bys o ně nestála.”

Vzpomněla jsem si na hezkou rudovlasou číšnici, se kterou jsem se seznámila minulý týden. Byla to Stevenova sestra, a Steven byl Markův dlouhodobý partner. Oba muži se poznali na vysoké a od té doby byli spolu. Stevena jsem měla opravdu ráda. Byla jsem si celkem jistá, že bych měla opravdu ráda i Shawnu.

„Nevadí ti, když se jí ozvu?” musela jsem se zeptat, protože to je, vzato kolem a kolem, Markova švagrová a Mark je můj šéf.

„Samozřejmě že ne. Žádné strachy. Nebude to působit divně.”

„Tak dobře.” Usmála jsem se a doufala, že v mém newyorském životě přibude další kamarádka. „Díky.”

„Poděkuj mi šálkem kávy,” vytáhl ze skříňky hrnek a podal mi ho. „Děláš ji lepší než já.“

Podívala jsem se po něm. „Tohle říká můj táta.”

„Tak je to určitě pravda.”

„Je to určitě standardní chlapský fígl,” odpálila jsem ho. „Jak si děláte kafe se Stevenem?”

„Neděláme.” Zazubil se. „Na rohu máme Starbucks.”

„Tomu by se podle mě dalo říkat podvádění, ale ještě v sobě nemám dost kofeinu, abych o tom uvažovala.” Podala jsem mu hrnek naplněný kávou. „Což patrně znamená, že bych se neměla svěřovat s nápadem, který jsem zrovna dostala.”

„Jen do toho. Jestli je to fakt blbost, můžu to proti tobě navěky využívat.”

„Páni. Díky.” Uchopila jsem svůj hrnek oběma rukama. „Nešlo by prodávat to borůvkové kafe spíš jako čaj? Víš, káva v květovaném čajovém šálku s podšálkem, třeba s nějakým vdolečkem a trochou šlehačky v pozadí? Udělat z toho nóbl odpolední pochoutku? Přihodit k tomu nějakého pohádkově hezkého Angličana, co to bude usrkávat?”

Mark sevřel rty a zamyslel se nad tím. „Myslím, že se mi to zamlouvá. Probereme to s kreativci.”

„Proč jsi mi neřekla, že jedeš do Las Vegas?”

V duchu jsem vzdychla nad vysokým tónem podrážděné úzkosti v matčině hlase a přehodila si v ruce sluchátko telefonu. Sotva jsem se vrátila na své místo, když mi zazvonil telefon. Tušila jsem, že kdybych si překontrolovala hlasovou schránku, našla bych tam od ní pár vzkazů. Když se do něčeho pustí, hned tak toho nenechá. „Ahoj, mami. Promiň. Chtěla jsem ti zavolat v polední pauze a dohnat to.”

„Miluju Vegas.”

„Vážně?“ Myslela jsem, že nenávidí všechno, co jen okrajově souvisí s hazardem. „To jsem nevěděla.”

„Věděla bys, kdyby ses zeptala.”

V matčině zadýchaném hlase byl ublížený tón, až jsem sebou trhla. „Promiň, mami,” opakovala jsem, protože už jako dítě jsem se poučila, že opakovanými omluvami se u ní dosáhne hodně. „Potřebovala jsem trochu pobýt s Carym. Ale můžeme si promluvit o nějakém výletu do Vegas v budoucnosti, kdybys tam někdy chtěla jet.”

„Nebyla by to zábava? Ráda bych s tebou podnikala zábavné věci, Evo.”

„To bych taky ráda.” Pohled mi padl na fotografii mé matky a Stantona. Byla krásná, vyzařovala zranitelnou smyslnost, na kterou muži bezmocně reagovali. Ta zranitelnost byla skutečná, máma byla v mnoha ohledech křehká, ale taky byla chlapožroutka. Muži mámu nevyužívali, všechny je převálcovala.

„Máš nějaké plány na oběd? Mohla bych zařídit rezervaci a vyzvednout tě.”

„Můžu vzít kolegyni?” Megumi mě zvala na oběd, hned jak jsem přišla a slibovala, že mi bude vyprávět o své schůzce naslepo.

„Moc ráda bych poznala lidi, se kterými pracuješ!”

Rty se mi zvlnily upřímnou láskou. Máma mě často štvala, ale nakonec je její největší chyba ta, že mě příliš miluje. Ve spojení s její neurózou to je k zešílení, ale vychází to z nejlepších úmyslů. „Tak jo. Vyzvedni nás v poledne. A nezapomínej, máme jen hodinu, takže to musí být blízko a rychlé.”

„O to se postarám. Jsem nadšená! Brzy se uvidíme.”

Megumi a matka se do sebe zamilovaly na první pohled. Poznala jsem ten známý uchvácený výraz v Megumině obli-

čeji, když se setkaly, protože jsem ho v průběhu let vídala mnohokrát. Monica Stantonová byla úchvatná žena, klasická kráska, na kterou nemůžete než zírat, protože nedokážete uvěřit, že někdo může být tak dokonalý A navíc purpurový odstín ušáku, do kterého se rozhodla usednout, tvořil úžasné pozadí pro její zlaté vlasy a modré oči.

Mámu zase potěšil Megumin vkus. Zatímco se můj výběr garderoby ubíral spíš cestou tradice a konfekce, Megumi dávala přednost jedinečným kombinacím a barvám, hodně podobným zařízení trendy kavárny poblíž Rockefellerova centra, kam se nás máma rozhodla vzít.

Podnik mi připomínal Alenku v říši divů, samé pozlátko a zářivě barevné samety, použité na unikátně tvarovaném nábytku. Lenoška, na které trůnila Megumi, měla přehnaně zakřivené opěradlo, kdežto matčin ušák měl místo nohou chrliče.

„Ještě pořád se snažím přijít na to, co je s ním špatně,” pokračovala Megumi. „A koukala jsem, věřte mi. Chci říct, že tak skvělý chlap přece nemůže být odkázaný na rande naslepo.”

„Sotva odkázaný,” protestovala máma. „Určitě žasne, jakou měl s vámi kliku.”

„Díky!” Megumi se na mě zasmála. „Byl vážně sexy. Ne tak sexy jako Gideon Cross, ale i tak”

„Jak se má Gideon, mimochodem?”

Nebrala jsem máminu otázku na lehkou váhu. Byla si vědoma, že Gideon ví o zneužívání, jímž jsem v dětství trpěla, a nesla tu zprávu těžce. Byla to pro ni ta největší hanba, že nevěděla, co se odehrává pod její střechou, a trpěla obrovským pocitem viny, i když veskrze nezaslouženým. Nedozvěděla se o tom, protože jsem to tajila. Nathan ve mně ustavičně pěstoval strach, co by udělal, kdybych to někdy někomu pověděla. Přesto matka trpěla úzkostí z toho, že

o tom Gideon ví. Doufala jsem, že brzy pochopí, že jí to Gideon nezazlívá o nic víc než já.

„Pilně pracuje,” odpověděla jsem. „Znáš to. Zabrala jsem mu spoustu času od té doby, co jsme si spolu začali, a teď za to asi pyká.“

„Ty za to stojíš.”

Zhluboka jsem se napila vody, když jsem pocítila téměř nepřekonatelné nutkání sdělit jí, že táta přijede na návštěvu. Byla by spojenec, pokud bych ho potřebovala přesvědčit o Gideonově náklonnosti ke mně, ale to byl sobecký důvod, proč jí něco říkat. Neměla jsem zdání, jak by reagovala na Victorův pobyt v New Yorku, ale bylo vysoce pravděpodobné, že by ji to stresovalo a pak by měli všichni ze života peklo. Aťsi měla jakékoli důvody, raději s ním nebyla ve vůbec žádném kontaktu. Nemohu ignorovat, jak se jí daří vyhýbat se setkání nebo hovoru s ním od té doby, co jsem dosáhla věku, kdy s ním můžu komunikovat přímo.

„Včera jsem viděla Caryho fotku na boku autobusu,” řekla.

„Vážně?” Napřímila jsem se. „Kde?”

„Na Broadwayi. Myslím, že to byla reklama na džíny.”

„Já ji viděla taky,” řekla Megumi. „Ne že bych si všímala toho, co má na sobě. Ten chlap je parádní. “

Rozhovor mě přinutil k úsměvu. Matka umí skvěle obdivovat muže. Jeto jeden z mnoha důvodů, proč ji zbožňují, cítí se s ní příjemně. Megumi se jí v oblasti hodnocení chlapů víc než vyrovná.

„Už ho začínají poznávat lidi na ulici,“ řekla jsem a byla jsem ráda, že se tentokrát mluví o reklamě a ne o nějakém bulvárním článku, kde bych figurovala i já. Drbnám připadá náramně pikantní, že přítelkyně Gideona Crosse bydlí se sexy modelem.

„Samozřejmě,” řekla máma s mírně káravým podtónem. „Snad jsi nepochybovala, že se mu to nakonec podaří?”

„Doufala jsem,“ upřesnila jsem to. „Kvůli němu. Je smutná pravda, že modelové nevydělávají tolik ani nepracují tak často jako modelky.” Ačkoliv jsem očekávala, že Cary nějak prorazí. Emocionálně si nemohl dovolit neúspěch. Naučil se přikládat takový význam svému zevnějšku, že by podle mého názoru nezdar neunesl. Patří k mým nejhlubším obavám, že ho bude volba povolání pronásledovat způsobem, který žádný z nás nevydrží.

Matka delikátně usrkla svého Pellegrina. Kavárna se specializuje na pochoutky ochucené kakaem, ale ona si dává pozor, aby nevyplýtvala svůj denní příděl kalorií na jediné jídlo. Já tak obezřetná nejsem. Objednala jsem si polévku a sendvič a k tomu moučník, který mě bude později stát nejméně hodinu navíc na šlapacím pásu. Omlouvala jsem tuto rozmařilost v duchu připomínkou, že mám menstruaci, což je podle mého názoru volná vstupenka do říše čokolády.

„Takže,” usmála se Monica na Megumi, „se to vaše rande brzy zopakuje?”

„To doufám.”

„Miláčku, nenechávejte nic náhodě!”

Máma ze sebe začala sypat moudra o zacházení s muži a já seděla a bavila se. Je pevně přesvědčená, že si každá žena zaslouží bohatého muže, který ji bude hýčkat, a poprvé po celé věčnosti nesoustředila své dohazovačské úsilí na mě.

I když si dělám starosti, jak spolu budou vycházet táta a Gideon, matka mi v tomhle směru žádné obavy nepůsobí. Obě se domníváme, že jsem natrefila na toho pravého, ačkoliv k tomu máme každá jiné důvody.

„Tvoje máma je senzační,” řekla Megumi, když se Monica zaskočila upravit před odchodem na toaletu. „A ty jsi celá ona, máš kliku. To by přece byla děsná otrava, mít mámu, která je víc sexy než ty!”

Se smíchem jsem odpověděla: „Budu tě muset s námi zase někdy vytáhnout. Vyšlo to ohromně.”

„To bych ráda.”

Když byl čas k odchodu, podívala jsem se na Clancyho a limuzínu, čekající na nás u obrubníku, a uvědomila jsem si, že chci trochu rozchodit oběd, než se vrátím do práce. „Asi půjdu zpátky pěšky,” prohlásila jsem. „Moc jsem se najedla. Jeďte beze mě.”

„Já půjdu s tebou,” řekla Megumi. „Ráda se trochu nadýchám vzduchu, i když je horko. Ten konzervovaný vzduch v kanceláři mi vysušuje pleť.”

„Já půjdu taky,” nabídla se máma.

Skepticky jsem se podívala po jejích tenkých podpatcích, ale na druhé straně, máma nic jiného než vysoké podpatky nenosí. Pro ni je chůze na podpatcích patrně to samé, jako pro mě chůze v balerínách.

Zamířily jsme zpátky ke Crossfiru krokem, který byl na Manhattanu standardní, to jest čímsi jako vytrvalým, cílevědomým drobným poklusem. Obvykle k tomu patří proplétání se mezi lidskými překážkami, ale s mámou v čele to byl daleko menší problém. Muži před ní uctivě uhýbali a pak ji sledovali očima. Ve svých jednoduchých, sexy zavinovacích šatech ledově modré barvy vypadala v dusném žáru svěže a pohodově.

Právě jsme zahnuly za roh před Crossfirem, když náhle prudce zastavila, až jsme do ní Megumi a já zezadu narazily. Klopýtla, zapotácela se a já ji sotva chytila za loket, aby neupadla.

Podívala jsem se na zem, co ji zastavilo, ale když jsem nic neuviděla, pohlédla jsem na ni. Zírala na Crossfire jako omráčená.

„Ježíšmarjá, mami,” odváděla jsem ji z proudu chodců. „Jsi bílá jako stěna. Je ti nanic z horka? Točí se ti hlava?”

„Cože?” Ruka jí vylétla k hrdlu. Rozšířené zorničky dál upírala na Crossfire.

Otočila jsem hlavu a sledovala její pohled a snažila jsem se zjistit, co vidí.

„Na co se díváte?” rozhlížela se Megumi se svraštělým čelem ulicí.

„Paní Stantonová,” přistoupil k ní Clancy, který vystoupil z limuzíny, kterou jel v bezpečné, ale diskrétní vzdálenosti za námi. „Je všechno v pořádku?”

„Viděl jste?” začala, upírajíc na něj tázavý pohled.

„Co měl vidět?” zeptala jsem se, zatímco Clancy prudce zvedl hlavu a trénovaným pohledem přejel ulici. Z jeho absolutního soustředění mi přejel mráz po zádech.

„Dovolte, abych vás všechny tři zbytek cesty raději dovezl,” řekl tiše.

Vchod do Crossfi.ru byl doslova přes ulici, ale cosi v Clancyho tónu nepřipouštělo námitky. Všechny jsme nastoupily, matka si sedla dopředu.

„O co šlo?” zeptala se Megumi, když jsme vystoupily z auta a vešly do chladného nitra budovy. „Tvoje máma vypadala, jako by uviděla strašidlo.”

„Nemám zdání.” Ale cítila jsem se zle.

Matku něco vyděsilo. Bude mě to štvát, dokud nezjistím, co to bylo.

Kapitola sedmá

Dopadla jsem zády na žíněnku takovou silou, až mi to

vyrazilo dech. Jako omráčená jsem zamžikala do stropu a

snažila se nadechnout.

V zorném poli se mi objevil obličej Parkera Smithe. „Připravuješ mě o čas. Jestli tu chceš být, tak buď tady.Stoprocentně. Ne abys měla hlavu někde tisíc kilometrů daleko.”

Chytila jsem se ruky, kterou ke mně natahoval, a on mě škubnutím zvedl na nohy. Kolem nás se pilně činil další tucet Parkerových cvičenců krav magy. Brooklynské studio žilo hlukem a ruchem.

Měl pravdu. V myšlenkách jsem pořád trčela u mámy a její bizarní reakce, když jsme se po obědě vracely do Crossfiru.

„Promiň,” zamumlala jsem. „Něco mi straší v hlavě.”

Pohyboval se jako blesk, zasáhl mě nejprve do jednoho kolene a pak do ramene rychlopalbou plesknutí. „Myslíš,

že útočník bude čekat, až budeš připravená a ve střehu, než po tobě vyrazí?”

Dřepla jsem si a násilím se nutila soustředit. Parker si taky dřepl, hnědé oči měl tvrdé a bdělé. Jeho oholená hlava a pokožka v barvě bílé kávy se leskly ve světle stropních zářivek. Studio se nacházelo v přestavěném skladišti, stavba zůstala z ekonomických důvodů i kvůli atmosféře bez omítky. Matka a otčím byli tak paranoidní, že mě musel do hodin doprovázet Clancy. Ve čtvrti probíhala v současnosti revitalizace, což mi připadalo povzbudivé, ale jejich uvažování mi působilo problémy.

Když po mně Parker znovu vystartoval, zablokovala jsem ho. Výpady pak následovaly rychle a zběsile a já odsunula všechny ostatní myšlenky stranou, až na později, až budu doma.

Asi hodinu po mně dorazil Gideon a našel mě ve vaně, obklopenou svíčkami s vanilkovou vůní. Svlékl se, aby se ke mně připojil, i když mi jeho vlhké vlasy sdělovaly, že už se osprchoval po cvičení se svým osobním trenérem. Uchváceně jsem sledovala, jak odkládá oděv. Hra svalů pod jeho pokožkou a vrozená elegance pohybů mě zaplavovaly líbezným pocitem spokojenosti.

Vlezl do hluboké oválné vany za mě, dlouhé nohy natáhl z obou stran podle mého těla. Objal mě pažemi a pak mě překvapil, když mě zvedl vzhůru a dozadu, takže jsem mu seděla na klíně a nohy jsem měla přehozené přes jeho.

„Opři se o mě, anděli,” šeptal. „Potřebuju tě cítit.”

Vzdychla jsem rozkoší a pohroužila se do pevnosti jeho silného těla, jak mě choval v náručí. Rozbolavělé svaly mi změkly odevzdáním, jako vždy dychtily úplně se poddat jeho doteku. Milovala jsem takové chvíle, kdy se svět a naše emocionální spouštěče ocitly kdesi daleko. Chvíle, kdy jsem cítila lásku, kterou mi nevyznával.

„Smýváš další modřiny?” zeptal se s tváří něžně přitisknutou k

mé.

„Moje vina. Byla jsem duchem mimo.”

„Myslelas na mě?” zaševelil a jemně se otřel o moje ucho.

„Kéž by.”

Odmlčel se, pak přehodil rychlost. „Řekni mi, co tě tak trápí.”

Milovala jsem, jak snadno ve mně dovedl číst a pak za pochodu revidovat svůj přístup a vracet se k tématu. Snažila jsem se být stejně přizpůsobivá. Opravdu, flexibilita byla ve vztahu mezi dvěma přecitlivělými osobami nezbytností.

Propletla jsem si s ním prsty a vyprávěla mu o matčině podivné reakci po obědě.

„Málem jsem čekala, že se otočím a uvidím tátu nebo co. Napadlo mě, Máš bezpečnostní kamery, které zabírají průčelí budovy, vid?”

„Samozřejmě. Podívám se na to.”

„Je to desetiminutový časový úsek, maximálně. Jen chci zjistit, jestli dokážu přijít na to, co se dělo.”

„Ber to jako hotovou věc.”

Zaklonila jsem hlavu a políbila ho na bradu. „Děkuju ti.”

Přitiskl rty na moje rameno. „Anděli, není nic, co bych pro tebe neudělal.”

„Včetně rozmluvy o své minulosti?” Ucítila jsem, jak se napjal, a v duchu jsem se nakopla. „Ne hned teď,” dodala jsem kvapně, „ale někdy. Jen mi slib, že se k tomu někdy dostaneme.”

„Pojď se mnou zítra na oběd. Do mé kanceláře.”

„Pak o tom budeš mluvit?”

Gideon chraplavě vydechl. „Evo.”

Odvrátila jsem obličej a pustila ho, zklamaná jeho vyhýbavostí. Sáhla jsem po okrajích vany a připravovala se vystoupit z ní, pryč od muže, na kterého jsem se jaksi cítila na

pojená víc než na všechny lidské bytosti, s nimiž jsem se kdy setkala, a přesto mi byl současně nemožně vzdálený. Když jsem byla s ním, přeskakovalo mi v hlavě, procitaly ve mně pochybnosti o věcech, jimiž jsem si byla ještě před pár vteřinami jistá. A všechno zase nanovo.

„Jsem hotová,” zamumlala jsem a sfoukla nejbližší svíčku. Kouř se kadeřil vzhůru a pryč, nezachytitelný stejně jako muž, kterého jsem milovala. „Jdu ven.”

„Ne.” Uchopil do dlaní má ňadra, zadržel mě. Voda kolem nás šplouchala, stejně poplašená jako já.

„Pusť, Gideone.” Chytila jsem ho za zápěstí, abych mu odtáhla ruce.

Zabořil tvář do mé šíje, tvrdohlavě mě držel. „Dospějeme k tomu. Platí? Jen, Dostaneme se k tomu.”

Splaskla jsem a cítila jen málo z té vítězoslávy, ve kterou jsem doufala, když jsem se prve zeptala a předvídala jeho odpověď.

„Můžeme to dát dneska večer k ledu?” zeptal se nabručeně a pořád se ke mně pevně vinul. „Můžeme dát všechno k ledu? Chci jen být s tebou, ano? Objednat něco k večeři, koukat na televizi, objímat tě ve spánku. Šlo by to?”

Uvědomila jsem si, že se něco vážně zvrtlo, a otočila jsem se k němu. „Co se děje?”

„Jen chci být trochu s tebou.”

V očích mě pálily slzy. Bylo tu ještě něco víc, co mi neříkal, něco mnohem víc. Náš vztah se rychle stával minovým polem nevyřčených slov a nesvěřených tajemství. „Tak jo.”

„Potřebuju to, Evo. Ty a já bez dramat.” Mokrými prsty mi přejel po líci. „Dopřej mi to. Prosím. Pak mě polib.”

Otočila jsem se, obkročila ho a uchopila jeho tvář do dlaní. Naklonila jsem hlavu, abych našla ideální přístup, a přitiskla své rty na jeho. Začala jsem jemně a zvolna, lízáním a sáním. Zatahala jsem ho za dolní ret a pak ho škádlivým

přejížděním svého jazyka po jeho přemlouvala, aby zapomněl na naše problémy.

„Líbej mě, krucinál,” zavrčel, přitiskl ruce na mou páteř a neklidně ji hnětl. „Líbej mě, jako mě miluješ.”

„Líbám,” ujišťovala jsem ho slovy, která jsem do něj vdechovala. „Nemůžu si pomoct.”

„Anděli.” Zabořil mi ruce do vlhkých vlasů, přidržel si mě, jak chtěl, a zlíbal do bezvědomí.

Po večeři pracoval Gideon v posteli, opíral se zády o její čelo a laptop měl na podložce v klíně. Natáhla jsem se na břicho vedle něj, obličejem k televizi, a kývala nohama ve vzduchu.

„Neznáš tenhle film nazpaměť?” lákal mě, abych odtrhla pozornost od Krotitelů duchů a podívala se na něj. Měl na sobě černé boxerky a víc už nic.

Hrozně ráda jsem ho takhle viděla, uvolněného, v pohodlí, důvěrně. V duchu jsem se ptala, jestli se tahle podívaná někdy naskytla Corinne. Pokud ano, uměla jsem si představit, jak zoufale touží spatřit ji znovu, protože já zoufale toužila nikdy tuhle výsadu neztratit.

„Možná,” připustila jsem.

„A musíš odříkávat všechny narážky nahlas?”

„Máš s tím problém, frajere?”

„Ne.” V očích mu pobaveně zasvitlo, ústa zvlnil úsměv. „Kolikrát jsi to viděla?”

„Miliónkrát.” Otočila jsem se a zvedla na všechny čtyři. „Chceš ještě?”

Tmavé, šikmé obočí se zvedlo.

„Jsi pán klíčů?” zašveholila jsem a plazila se kupředu.

„Anděli, když se na mě takhle díváš, budu vším, čím chceš.”

Zadívala jsem se na něj zpod spuštěných víček a vydechla: „Chceš tohle tělo?“

Se širokým úsměvem odložil podložku s laptopem. „Pořád, sakra. “

Obkročmo jsem si na něj sedla a sunula se po jeho trupu. Ovinula jsem mu pažemi ramena a zavrčela: „Polib mě, červe.“

„Tak to ve filmu není. A jak to, že už nejsem bůh rozkoše? Ted budu červ?“

Přitiskla jsem se skulinkou k tvrdému hrbolu jeho údu a zakroužila boky. „Jsi to, co chci, vzpomínáš si?“

Gideon mě popadl za hrudník a zaklonil hlavu. „A co tedy jsem?“ „Jsi můj.“ Lehce jsem ho kousla do hrdla. „Jenom můj.“

Nemohla jsem dýchat. Pokusila jsem se vykřiknout, ale něco mi ucpávalo nos, zakrývalo ústa. Jediný zvuk, který ze mě unikal, byl pisklavý sten, zpanikařené volání o pomoc zůstalo uvězněno v mé mysli.

Slez ze mě. Nech toho! Nesahej na mě. Ach, bože, prosím, nedělej mi to. Kde je maminka? Ma-mi!

Nathanova ruka mi zakrývala ústa a drtila rty. Tíha jeho těla se na mě tlačila, mačkala mi hlavu do polštáře. Čím víc jsem se bránila, tím byl vzrušenější. Funěl jako zvíře, vrhal se na mě zas a znova, snažil se do mě zasunout. Překážely mu přitom kalhotky, chránily mě před drásavou bolestí, kterou jsem prožila už nesčetněkrát. Jako by mi četl myšlenky, zavrčel mi do ucha. „Ještě jsi necítila bolest. Ale budeš.“

Ztuhla jsem. Vědomí mě zasáhlo, jako by na mě vychrstli kbelík ledové vody. Ten hlas jsem znala.

Gideon. Ne!

Krev mi hučela v uších. Útrobami se šířila nevolnost. Do úst mi stoupala žluč.

Bylo to horší, o mnoho horší, když člověk, který se vás pokouší znásilnit, je někdo, komu z celé své duše věříte.

Strach a zuřivost se spojily v mocný poryv. V jasné chvilce jsem uslyšela Parkerovy úsečné povely. Základy jsem si zapamatovala.

Zaútočila jsem na muže, kterého miluju, na muže, jehož zlé sny se mísí s mými tím nejstrašnějším způsobem. Oba jsme přežili sexuální zneužívání, ale já jsem ve svých snech stále ještě obětí. On se stal agresorem, zlovolně odhodlaným způsobovat stejnou bolest a ponížení, jaké sám vytrpěl.

Vrazila jsem napjaté prsty do Gideonova hrdla. Vzepjal se, zaklel a posunul, a já ho zasáhla kolenem mezi nohy. Zlomil se v pase a odpadl ze mě. Skulila jsem se z postele a s žuchnutím dopadla na podlahu. Vyhrabala jsem se na nohy a vrhla se ke dveřím do chodby.

„Evo!“ zajíkl se. Byl vzhůru a vědom si toho, co mi ve spánku téměř udělal. „Panebože, Evo. Počkej!”

Vyrazila jsem ze dveří a utíkala do obývacího pokoje.

Našla jsem setmělý kout, stočila se do klubíčka a zápasila s dechem, bytem se rozléhaly mé vzlyky. Přitiskla jsem rty ke kolenu, když se v ložnici rozsvítilo, a nepohnula jsem se ani nevydala hlásku, když o celou věčnost později vstoupil Gideon do obývacího pokoje.

„Evo? Ježíši. Není ti nic? Snad jsem, ti neublížil?”

Atypická sexuální parasomnie, tak tomu říká doktor Petersen, projev Gideonova hlubokého psychického traumatu. Já tomu říkám peklo. A jsme v něm uvězněni oba.

Z řeči jeho těla mi pukalo srdce. Zpravidla hrdé držení těla vystřídala poraženecká tíže, ramena mu ochabla a hlavu měl svěšenou. Byl oblečený a nesl si tašku. Zastavil se u barového pultu, kde jsme snídali. Otevřela jsem ústa, abych něco řekla, pak jsem uslyšela, jak o kamenný pult cinklo něco kovového. Posledně jsem ho zastavila, přiměla jsem ho zůstat. Tentokrát jsem na to neměla sílu.

Tentokrát jsem chtěla, aby odešel.

Stěží slyšitelné cvaknutí zámku domovních dveří mě celou rozechvělo. Něco ve mně umřelo. Zvedla se ve mně panika. Chyběl mi už v okamžiku, kdy zmizel. Nechtěla jsem, aby zůstal. Nechtěla jsem, aby odešel.

Nevím, jak dlouho jsem tam seděla v koutě, než jsem našla sílu vstát a přesunout se na pohovku. Mlhavě jsem zaznamenala, jak se obloha jasní úsvitem, když jsem uslyšela vzdálený zvuk vyzvánění Caryho telefonu. Krátce poté Cary vběhl do obývacího pokoje.

„Evo!“ V okamžiku byl u mě, dřepěl přede mnou s ruka

mých kolenou. „Jak daleko zašel ?“

ma na Zamžikala jsem na něj. „Cože?“

„Volal Cross. Prý měl zase tu noční můru.“

„Nic se nestalo .“Cítila jsem, jak mi po líci stéká horká slza. „Vypadáš, jako by se něco stalo. Vypadáš“

Chytila jsem ho za zápěstí, když zaklel a vymrštil se. „Nic mi není.“

„Do prdele, Evo. Takhle jsem tě ještě nikdy neviděl. To se nedá vydržet .“ Sedl si vedle mě a přitáhl si mě k rameni. „Co je moc, to je moc. Vykašli se na něj.“

„Teď to nemůžu rozhodnout

?“

.“Odtáhl mě od sebe a zamračil se na mě. „Budeš „Na co čekáš

čekat moc dlouho, a pak už nepůjde jen o jeden z mnoha špatných vztahů, bude to vztah, který tě natrvalo zmagoří .“

„Jestli ho nechám, nebude mít nikoho. Nemůžu“

„To není tvůj problém. Evo, krucinál. Není tvá povinnost ho zachraňovat.”

„Je, Ty to nechápeš.” Objala jsem ho, zabořila tvář do jeho ramene a rozplakala se. „On mě zachraňuje.”

Když jsem na barovém pultu našla Gideonův klíč od mého bytu, pozvracela jsem se. Jen taktak jsem to stihla ke dřezu.

S vyprázdněným žaludkem mi zbyla bolest tak trýznivá, až mě to ochromovalo. Držela jsem se okraje linky, zajíkala se a potila, a plakala jsem tak zběsile, až jsem se v duchu ptala, jak vydržím příštích pět minut, natožpak celý den. Celý svůj život.

Když mi Gideon naposled vrátil klíče, rozešli jsme se na čtyři dny. Nedalo se nemyslet na to, že opakování tohoto gesta značí trvalejší rozchod. Co jsem to udělala? Proč jsem ho nezastavila? Nemluvila s ním? Nepřiměla ho zůstat?

Smartphone mi signalizoval příchod textovky. Doklopýtala jsem ke kabelce a vyhrabala ho ze změti krámů. Modlila jsem se, aby to byl Gideon. S Carym mluvil už třikrát, ale mě ještě nekontaktoval.

Když jsem uviděla na displeji jeho jméno, proťala mi hruď sladká, ostrá bolest.

Dneska pracuju z domova, zněla jeho zpráva. Angus bude cekat před domem a odveze tě do práce.

Žaludek se mi znovu sevřel hrůzou. Oba jsme za sebou měli nesmírně obtížný týden. Chápala jsem, proč právě vysadil. Ale tohle pochopení bylo zaobalené v hlodavém strachu, tak studeném a zlověstném, až mi na pažích naskakovala husí kůže.

Prsty se mi třásly, když jsem odpovídala textovkou: Uvidím tě večer?

Nastala dlouhá pauza, dost dlouhá, že už jsem se chystá-

Li požadovat odpověď ano nebo ne, ale pak přišlo: Nepočítej a tím. Jsem objednaný k dr. Petersenovi a mám spoustu práce.

Sevřela jsem telefon pevněji. Teprve na třetí pokus se mi podařilo vyťukat: Chci tě vidět.

Telefon strašně dlouho mlčel. Téměř v panice jsem sahala po pevné lince, když odpověděl: Uvidím, co se dá dělat.

Ach, bože, Skrz slzy jsem sotva viděla písmenka. Je na tlně. V hloubi srdce jsem to věděla. Neutíkej. Já neutíkám.

Připadalo mi jako celá věčnost, než odpověděl: Měla bys.

Po tomhle jsemuvažovala, jestli nemám zavolat do práce, že jsem nemocná, ale neudělala jsem to. Nešlo to. Po téhle cestě jsem se ubírala už mnohokrát. Věděla jsem, že bych tuze snadno mohla zapadnout zpět do svých starých sebedestruktivních návyků, abych otupila bolest. Ztráta Gideona mě zabije, ale kdybych ztratila sebe, byla bych stejně mrtvá.

Musím vydržet. Dostat se z toho. Nějak to přestát. Krok za krokem.

A tak jsem nastoupila na zadní sedadlo bentleye, jak se ode mě čekalo, a i když ve mně Angusova zasmušilá tvář probudila jen ještě větší obavy, vytěsnila jsem ji a přepnula na autopilota sebezáchovy, který mě měl v příštích hodinách udržet nad vodou.

Den mi uplynul jako nezřetelná, rozmazaná šmouha. Pilně jsem pracovala a soustředila se na svou práci, využívala jsem ji, abych nezešílela, ale srdce jsem do ní nevkládala. Hodinovou pauzu na oběd jsem strávila vyřizováním nějaké posílky, nesnesla jsem ani myšlenku na jídlo nebo klábosení. Po pracovní době jsem málem vypustila lekci krav magy, ale nakonec jsemtam šla a soustředila se na cvičení stejnou měrou jako prve na práci. Musela jsem jít pořád kupředu, i kdybych směřovala někam, kam vůbec nechci.

„Je to lepší,“ řekl mi Parker během pauzy. „Ještě pořád jsi mimo, ale je to lepší než včera večer.“

Přikývla jsem a otřela si ručníkem pot z obličeje. Zpočátku jsem brala Parkerovy lekce výlučně jako intenzivnější alternativu obvyklých návštěv posilovny, ale včerejší večer mi ukázal, že osobní bezpečí není jen příhodný vedlejší efekt.

Vytetované ornamenty, obepínající jeho bicepsy, se napjaly, když zvedal k ústům láhev s vodou. Protože byl levák, odrazilo se světlo od jeho hladkého zlatého snubního prstenu, až jsem si ho všimla. Připomnělo mi to prsten slibu na mé pravé ruce. Podívala jsem se na něj. Vzpomněla jsem si, jak mi ho Gideon dal a jak řekl, že ty ležaté křížky posázené diamanty, ovinuté kolem zlaté šňůry, představují to, jak se mě „drží”. Napadlo mě, jestli pořád ještě takhle uvažuje a jestli pořád ještě myslí, že to stojí za pokus. Bůh ví, že já si to myslela.

„Hotovo?” hodil Parker prázdnou láhev do nádoby s recyklovatelným odpadem.

„Jde se na to.”

Zazubil se. „To je ono.”

Parker měl nade mnou pořád ještě navrch, ale nebylo to proto, že bych se dost nesnažila. Vkládala jsem do toho všechno, ventilovala jsem si frustraci pěkným, zdravým tělocvikem. Těch několik málo vítězství, kterých se mi podařilo dosáhnout, ve mně probudilo odhodlání bojovat také o svůj vztah, i když byl plný úskalí. Byla jsem ochotná věnovat Gideonovi čas i úsilí, být lepší a silnější člověk, abychom mohli překonat své problémy. A hodlala jsem mu to taky říct, ať už to chtěl slyšet, nebo ne.

Když hodina skončila, sbalila jsem se, zamávala sparingpartnerům na rozloučenou a vyšla do vlahého podvečera. Clancy už předjel s autem ke vchodu a opíral se o blatník v pozici, jakou by jen úplný pitomec považoval za ledabylou. Navzdory horku měl na sobě sako, které zakrývalo zbraň.

„Šlo to?” Napřímil se, aby mi otevřel dveře. Celou dobu,

co jsem ho znala, nosil tmavě blond vlasy ostříhané po vojensku na ježka. Ještě to zvyšovalo dojem velice vážného muže, jímž působil.

„Pracuju na tom.“ Vklouzla jsem na zadní sedadlo a řekla Clancymu, aby mě vysadil u Gideona. Měla jsem vlastní klíč a byla připravena ho použít.

Cestou jsem se v duchu ptala, jestli šel Gideon k doktoru Petersenovi, kam byl objednaný, nebo se ulil. Souhlasil s individuální terapií jenom kvůli mně. Jestliže už nejsem součástí rovnice, možná nevidí důvod, proč se dál namáhat.

Vstoupila jsem do stroze elegantní haly bytového domu, kde Gideon bydlí, a ohlásila se v recepci. Teprve když jsem se ocitla sama v jeho soukromém výtahu, padla na mě opravdová nervozita. Už před několika týdny mě zařadil na seznam schválených návštěvníků, tohle gesto znamenalo pro něj i pro mě mnohem víc než pro ostatní, protože Gideonův domov byl jeho svatyně, místo, kam vpouští jen velmi málo lidí. Jsem jediná milenka, kterou tam kdy pozval, a kromě domácího personálu také jediná osoba, která má klíče. Včera bych ani na vteřinu nepochybovala o tom, že jsem tam vítaná, ale teď

Vystoupila jsem do malé haly se šachovnicovou mramorovou podlahou a starožitnou policí, na níž stálo mohutné aranžmá bílých kal. Než jsem odemkla dveře bytu, zhluboka jsem se nadechla a obrnila před tím, co mě čeká. Už jednou na mě ve spánku zaútočil a úplně ho to rozložilo. Nemohla jsem se ubránit strachu, co to s ním udělalo podruhé. Děsilo mě, že by se jeho parasomnie stala klínem, který nás rozdělí.

Jenže v okamžiku, kdy jsem vstoupila do jeho bytu, mi bylo jasné, že není doma. Evidentně tu chyběla energie, která rozechvívá celý prostor, pokud tu je.

Světla, aktivovaná pohybem, se rozsvítila, jakmile jsem vešla do rozlehlého obývacího pokoje. Přinutila jsem se uve—

lebit se tu, jako bych sem patřila. Můj pokoj byl na konci chodby, došla jsem tam a zastavila se na prahu, abych si přivykla na to, jak prapodivné je vidět repliku své ložnice v Gideonově bytě. Napodobení se zdařilo až neuvěřitelně, od barvy stěn přes nábytek až po textilie, ale sama existence tohoto duplikátu je nemálo znepokojivá.

Gideon místnost vytvořil jako mé bezpečné útočiště, místo, kam si můžu utéct, pokud potřebuju trochu prostoru. Ted jsem se do něj nejspíš svým způsobem uchýlila, když jsem se odebrala sem místo do jeho pokoje.

Položila jsem sportovní tašku a kabelku na postel, osprchovala jsem se a převlékla do jednoho z triček s logem Cross Industries, která mi Gideon přidělil. Snažila jsem se nemyslet na to, proč ještě není doma. Zrovna jsem si nalila sklenku vína a pustila televizi v obývacím pokoji, když mi zazvonil smartphone.

„Haló?“ odpověděla jsem, protože číslo beze jména, které mi naskočilo na displeji, jsem neznala.

„Eva? Tady je Shawna.“

„Jé, ahoj, Shawno.“ Snažila jsem se, aby to neznělo zklamaně.

„Doufám, že nevolám moc pozdě.“

Pohlédla jsem na displej telefonu a všimla si, že je skoro devět hodin. S mými obavami se začala mísit žárlivost. Kde je? „Bez obav. Jenom koukám na telku.“

„Promiň, že jsem nezavolala včera večer. Vím, že je to narychlo, ale chtěla jsem se zeptat, jestli bys nešla v pátek na koncert SixNinths.“

„Jaký koncert?“

„SixNinths. Ty je neznáš? Až do konce loňského roku hráli rock. Už docela dlouho je poslouchám a oni nabídli lístky nejdřív přes e-mail, tak jsem si je objednala. Problém je, že všichni moji známí mají rádi hip-hop a taneční pop.

Nechci říkat, že jsi moje poslední naděje, ale, no, jsi má poslední naděje. Řekni mi, že máš ráda alt rock.“

„Mám ráda alt rock.“ Telefon mi zapípal, příchozí hovor. Když jsem viděla, že je to Cary, nechala jsem hovor spadnout do hlasové schránky. Říkala jsem si, že se Shawnou moc dlouho telefonovat nebudu a můžu mu pak zavolat zpátky.

„Jak jsem to jen mohla tušit?“ Zasmála se. „Mám čtyři lístky, jestli chceš vzít někoho s sebou. Sejdeme se v šest? Nejdřív si skočíme na něco k jídlu. Koncert začíná v devět.“ Právě když jsem odpovídala: „Tak domluveno,“ vstoupil Gideon.

Zastavil se hned za dveřmi, sako měl přehozené přes jedno rameno, horní knoflíček košile rozepnutý a v ruce držel aktovku. Na tváři měl masku, která neprojevovala vůbec žádné pohnutí nad tím, že mě vidí nataženou na jeho pohovce, v jeho tričku, se sklenkou jeho vína na jeho stole a sledující jeho televizi. Přejel mě pohledem od hlavy až k patě, ale v krásných očích nic nezablýsklo. Náhle jsem se cítila trapně a nechtěně.

„S tím druhým lístkem ti dám ještě vědět,“ řekla jsem Shawně a zvolna si sedala, abych ho nevyplašila. „Díky, žes na mě myslela.“

„Jsem moc ráda, že půjdeš! Bude to skvělé.“

Dohodly jsme se, že si promluvíme zítra, a zavěsily. Mezitím Gideon odložil kabelku a přehodil sako přes opěradlo jednoho ze zlacených křesel u konferenčního stolku.

„Jak dlouho jsi tady?“ zeptal se a škubnutím si uvolnil kravatu.

Vstala jsem. Dlaně mi zvlhly při pomyšlení, že mě možná vyhodí. „Dlouho ne.“

„Jedla jsi?“

Zavrtěla jsem hlavou. Za celý den jsem nebyla schopná

toho mnoho sníst. Lekci s Parkerem jsem zvládla jen díky proteinovému nápoji, který jsem si koupila v polední přestávce.

„Něco objednej.“ Prošel kolem mě do chodby. „Jídelní lístky jsou v kuchyni, v šuplíku u ledničky. Já se jdu rychle osprchovat.”

„Chceš něco?” zeptala jsem se jeho vzdalujících se zad.

Nezastavil se, ani se na mě nepodíval. „Ano. Taky jsem nejedl. “

Nakonec jsem se rozhodla pro místní lahůdkářství, které se honosilo rajskou polévkou v bio kvalitě a čerstvými bagetami, usoudila jsem, že můj žaludek by to snad mohl zvládnout, a vtom mi znovu zazvonil telefon.

„Ahoj, Cary,” odpověděla jsem a litovala, že nejsem doma s ním, místo abych čelila bolestnému rozchodu.

„Ahoj. Zrovna tě tady hledal Cross. Řekljsem mu, ať jde do háje a zůstane tam.“

„Cary.” Vzdychla jsem. Nemohla jsem mu to zazlívat, já bych pro něj udělala totéž. „Díky, žes mi dal vědět.“

„Kde jsi?”

„U Gideona, čekala jsem na něj. Zrovna přišel. Nejspíš budu doma spíš dřív než později.“

„Chceš mu dát kopačky?”

„Myslím, že to má v plánu on.”

Slyšitelně vydechl. „Vím, že na to nejsi připravená, ale je to tak nejlepší. Měla bys co nejdřív zavolat doktora Travise. Probrat to s ním. Pomůže ti, aby sis to srovnala v hlavě.”

Musela jsem polknout, v krku jsem měla knedlík. „Já, Jo. Možná.”

„Není ti nic?”

„Ukončit to tváří v tvář, to je aspoň důstojné. Myslím, že i férové.”

Někdo mi vzal telefon z ruky.

Gideon mi hleděl do očí, když říkal: „Sbohem, Cary,“ pak vypnul telefon a položil ho na linku. Vlasy měl vlhké a na sobě černé pyžamové kalhoty, spuštěné nízko na bocích. Pohled na něj mě prudce zasáhnul, protože mi připomněl všechno, co ztratím spolu s ním, tu zadýchanou nedočkavost a touhu, pohodlí a intimitu, efemérní pocit ze to tak má být, díky kterému to všechno stálo za to.

„S kým máš to rande?“ zeptal se.

„Co? Aha. Shawna, Markova švagrová, má na pátek lístky na koncert.“

„Už jsi přišla na to, co chceš jíst?“

Kývla jsem a popotahovala za okraj trička, které mi sahalo ke stehnům, protože jsem byla v rozpacích.

„Nalej mi skleničku toho, co piješ.“ Natáhl se za mě a zvedl jídelní lístek, který jsem položila na linku. „Já objednám.

Co chceš?“

Byla to úleva, když jsem se mohla vzdálit ke skříňce, kde byly sklenky na víno. „Polévku. Chleba s kůrčičkou.“

Tahala jsem zátku z lahve merlotu, již jsem prve nechala stát na lince, a slyšela, jak volá do lahůdkářství a mluví tím svým pevným, chraplavým hlasem, co miluju od okamžiku, kdy jsem ho poprvé uslyšela. Objednal rajskou polévku a nudle s kuřecím a mně se bolestivě sevřela hruď. Bez říkání objednal to, co jsem chtěla. To byla další z mnoha šťastných náhod, díky nimž jsem vždycky měla pocit, jako by nám bylo osudem souzeno skončit na jednom místě, spolu, jen kdybychom to dokázali vydržet.

Podala jsem mu nalitou sklenku a sledovala, jak pije. Vypadal unaveně a já se v duchu ptala, jestli byl celou noc vzhůru jako já.

Spustil sklenku a olízl si stopu vína ze rtů. „Sel jsem tě hledat k tobě do bytu. Cary ti to nejspíš už řekl.“

Zamnula jsem si rozbolavělou hruď. „Omlouvám se

za tohle a” ukázala jsem na tričko, co jsem měla na sobě. „Krucinál. Nenaplánovala jsem to zrovna nejlíp.”

Opřel se zády o linku a zkřížil nohy v kotnících. „Pokračuj.”

„Myslela jsem, že budeš doma. Měla jsem nejdřív zavolat. Když jsi tu nebyl, měla jsem prostě počkat na jindy, místo abych se tu chovala jako doma.” Promnula jsem si pálící oči. „Já, nechápu, co se děje. Moc mi to nemyslí.”

Hruď se mu rozšířila hlubokým nádechem. „Jestli čekáš, že se s tebou rozejdu, tak můžeš přestat čekat.”

Chytila jsem se kuchyňského ostrůvku, abych neupadla. To je všechno? Tím to končí?

„Nedokážu to,” řekl bezvýrazně. „Nemůžu ani říct, že tě nechám odejít, pokud jsi tady kvůli tomu.”

Cože? Nechápavě jsem se zamračila. „Vrátil jsi mi klíč od bytu.”

„Chci ho zpátky.”

„Gideone.” Zavřela jsem oči a cítila, jak mi po lících stékají slzy. „Ty mě snad chceš zničit.”

Odešla jsem, zamířila jsem do své ložnice a nohy se mi trochu třásly, což nemělo nic společného s tím malým množstvím vína, co jsem vypila.

Sotva jsem byla u dveří mého pokoje, chytil mě za loket.

„Nepůjdu za tebou dovnitř,” řekl mrzutě, hlavu skloněnou ke mně. „Slíbil jsem ti to. Ale žádám tě, abys zůstala a mluvila se mnou. Aspoň poslouchej. Přišla jsi až sem”

„Něco pro tebe mám.” Slova mi těžko vycházela ze staženého hrdla.

Pustil mě a já spěchala ke své kabelce. Otočila jsem se k němu a zeptala se: „To ses se mnou rozcházel, když jsi mi nechal klíč na lince?”

Stál ve dveřích. Ruce měl zdvižené nad úroveň ramen, klouby mu zbělely, jak svíral veřeje, jako by se fyzicky držel,

aby mě nenásledoval. V téhle pozici krásné vynikalo jeho tělo, všechny svaly se rýsovaly, šňůrkou stažený pas kalhot mu přiléhal těsně ke kyčlím. Toužila jsem po něm každým nadechnutím.

„Tak daleko dopředu jsem neuvažoval,“ přiznal. „Jen jsem chtěl, aby ses cítila bezpečně.“

Sevřela jsem pevněji předmět, který jsem držela v ruce. „Vyrval jsi mi srdce z těla, Gideone. Neměl jsi zdání, co se mnou udělá, až tam uvidím ten klíč ležet. Jak mi to strašně ublíží. Neměl jsi ponětí.“

Pevně zavřel oči a sklonil hlavu. „Nemyslelo mi to. Myslel jsem, že dělám správnou věc“

„Kašlu na to. Kašlu na tvoje zatracené kavalírství, nebo co sis sakra myslel, že to je. Už to nikdy nedělej.“ Můj hlas zazněl ostře. „Říkám ti to teda myslím to tak vážně, jak jsem ještě nikdy nic vážně nemyslela, jestli mi ještě někdy vrátíš klíče, je mezi námi konec. Už se to nedá vzít zpátky. Rozumíš?“

„Rozumím, ano. Nevím, jestli to chápeš ty.“

Chvějivě jsem vydechla. Přistoupila jsem k němu. „Dej mi ruku.“

Jeho levá ruka zůstala na veřejích, ale pravice se spustila a natáhla ke mně.

„Nikdy jsem ti nedala klíč od mého bytu, prostě sis ho vzal.“ Uchopila jsem jeho dlaň do obou svých a vložila do něj svůj dar. „Dávám ti ho teď.“

Ustoupila jsem, pustila ho a sledovala, jak se dívá na lesklý přívěsek s monogramem a klíčem. Nenapadal mě lepší způsob, jak mu dát najevo, že mu patří a že mu ho dávám dobrovolně.

Zaťal pěst, pevné v ní sevřel můj dárek. Po dlouhé chvíli ke mně vzhlédla já uviděla slzy, které mu smáčely tvář.

„Ne,“ zašeptala jsem a srdce mi pukalo ještě víc. Uchopila jsem jeho obličej do dlaní, palci jsem mu otřela lícní kosti. „Prosím, ne.“

Gideon mě chytil, přitiskl rty na mé. „Nevím, jak odejít.“

„Pst.”

„Budu ti ubližovat. Už ti ubližuju. Nezasloužíš si”

„Sklapni, Gideone.“ Vyšplhala jsem na něj, ovinula mu nohy kolem pasu a držela se.

„Cary mi řekl, jak jsi vypadala” Začal se divoce třást. „Ty nechápeš, co ti dělám. Ničím tě, Evo“

„To není pravda.”

Klesl na kolena, pevně mě svíral. „Uvěznil jsem tě v tom. Ted to nechápeš, ale od začátku jsi věděla, Věděla jsi, co ti udělám, ale já tě nenechal utéct.”

„Už neutíkám. Dáváš mi sílu. Dals mi důvod, abych se víc snažila.”

„Panebože.” Oči měl omámené. Sedl si, natáhl nohy, přitáhl si mě blíž. „Jsme strašní magoři, a já dělal všechno špatně. Zabijeme se tím navzájem. Budeme se rvát na kusy, až nic nezůstane.”

„Sklapni. Už tyhle blbosti nechci poslouchat. Byl jsi u doktora Petersena?”

Hlava mu klesla dozadu, opřel si jí o zeď. Zavřel oči. „Ano, krucinál.”

„Řekl jsi mu o včerejší noci?”

„Ano.” Čelist se mu napjala. „A on řekl to samé, čím začal minulý týden. Že jsme do toho moc zabředli. Topíme se navzájem. Prý musíme couvnout, chodit spolu platonicky, spát odděleně, trávit spolu víc času mezi lidmi a míň času sami.”

Bylo by to lepší, říkala jsem si. Lepší pro naše duševní zdraví, lepší pro naši šanci do budoucna. „Doufám, že má nějaký plán B.”

Gideon otevřel oči a pohlédl do mé zamračené tváře. „To jsem mu řekl. Zase.”

„Tak jsme magoři. V každém vztahu jsou přece nějaké problémy.” Ušklíbl se.

„Vážné,” naléhala jsem.

„Budeme spát odděleně. To jsem nechal zajít moc daleko.” „Oddělené postele, nebo oddělené byty?”

„Postele. Víc nevydržím.”

„Tak dobrá.” Vzdychla jsem a položila si hlavu na jeho rameno, moc ráda, že jsem zase v jeho náručí a že jsme spolu. „To zvládnu. Prozatím.”

Hrdlo se mu pohnulo, jak těžce polkl. „Když jsem přišel domů a našel tě tady” Sevřel mě pevněji v pažích. „Panebože, Evo. Já myslel, že Cary lže, když říká, že nejsi doma, že mě jenom nechceš vidět. Pak mě napadlo, že jsi třeba někde venku, jdeš dál.”

„Tebe není tak snadné pustit z hlavy, Gideone.” Říkala jsem si, že ho asi nikdy z hlavy nepustím. Měla jsem ho v krvi. Napřímila jsem se, aby mi viděl do obličeje.

Položil si ruku na srdce, ruku s klíčem od mého bytu. „Děkuju ti za tohle.”

„Nevykašli se na to,” varovala jsem ho znovu.

„Ať nelituješ, žes mi ho dala.” Přitiskl čelo k mému. Cítila jsem na pokožce teplo jeho dechu a měla dojem, že snad něco zašeptal, ale pokud to tak bylo, nepostřehla jsem slova.

To bylo jedno. Byli jsme spolu. Po dlouhém a strašném dnu už na ničem jiném nezáleželo.

Kapitola osmá

OTEVÍRÁNÍ DVEŘÍ mé ložnice ukončilo nějaký zapomenutelný sen,

ale doopravdy mě vzbudila až líbezná

vůně kávy. Protáhla jsem se, ale oči nechala zavřené, nechala jsem v sobě hromadit nedočkavost.

Gideon si sedl na okraj matrace a okamžik na to mi po líci přejely jeho prsty. „Jak ses vyspala?”

„Stýskalo se mi. Ta káva, co cítím, je pro mě?“

„Když budeš hodná.“

Otevřela jsem oči. „Ale ty mě máš rád zlobivou.“ Jeho úsměv se mnou dělal šílené věci. Už měl na sobě jeden ze svých šíleně sexy obleků a vypadal dnes ráno o moc lip než včera večer. „Mám rád, když jsi zlobivá se mnou. Pověz mi o tom pátečním koncertu .“

„Je to nějaká skupina, co se jmenuje SixNinths. Nic víc nevím. Chceš jít?“

„Nejde o to, jestli chci jít. Pokud jdeš ty, půjdu taky.“

Zvedla jsem obočí. „Je to tak správné? A co kdybych tě nepozvala?“

Sáhl po mé ruce a jemně mi zakroužil na prstě prstenem slibu. „Tak bys taky nešla.“

„Prosím?” Shrnula jsem si vlasy z očí. Všimla jsem si urputného výrazu v jeho nádherné tváři a posadila jsem se. „Dej sem to kafe. Chci být zdrogovaná, až tě budu nakopávat do zadku.”

Gideon se zasmál a podal mi hrnek.

„Nedívej se na mě takhle,” varovala jsem ho. „Vážně nemám radost, když mi říkáš, že někam nemůžu jít.”

„Mluvíme konkrétně o jednom rockovém koncertu a já netvrdím, že tam nemůžeš jít, jenom, že tam nemůžeš jít beze mě. Mrzí mě, že se ti to nezamlouvá, ale je to tak.”

„Kdo říká, že je to rock? Možná je to klasika. Nebo keltská hudba. Nebo pop.”

„SixNinths nahrávají u Vidal Records.”

„Aha.” Vidal Records řídí Gideonův nevlastní otec Christopher Vidal st., ale Gideon vlastní většinový podíl. V duchu jsem se ptala, jak se stalo, že Gideon nakonec převzal rodinný podnik svého otčíma. Usoudila jsem, že ať byl důvod jakýkoli, zapříčinil současně i to, proč Gideona tak nesmírně nenávidí jeho nevlastní bratr, Christopher ml.

„Viděl jsem jejich video nahrávky,” řekl suše. „Neriskuju, že bych tě pustil mezi takové obecenstvo.”

Mohutně jsem si lokla kávy. „Je mi to jasné, ale nemůžeš mi rozkazovat.”

„Nemůžu? Pst.” Položil mi prst na rty. „Nehádej se. Nejsem žádný tyran. Občas snad mám starosti, a ty budeš rozumná a uznáš je.”

Odstrčila jsem jeho ruku. „Rozumná, to znamená dělat to, co uznáš za nejlepší ty?”

„Samozřejmě.”

„To jsou kecy.“

Vstal. „Nebudeme se hádat kvůli nějaké hypotetické situaci. Pozvalas mě, abych šel s tebou v pátek na koncert, a já řekl ano. Není o čem diskutovat.“

Postavila jsem kávu na noční stolek, odkopla pokrývky a vyklouzla z postele. „Musím mít možnost žít svůj vlastní život, Gideone. Musím to být pořád já, jinak to nebude fungovat. “

„A já musím být já. Nejsem jediný, kdo musí dělat kompromisy. “

To mě prudce zasáhlo. Nemýlí se, mám právo od něj očekávat, že mi poskytne osobní prostor, ale on má také právo, abych ho chápala jako muže, jímž je. Musím se smířit se skutečností, že i on má své spouštěče. „Co když budu chtít holčičí večer, vyrazit si s kamarádkami někam do klubu?”

Chytil mě oběma rukama za bradu a políbil na čelo. „Můžeš si vzít limuzínu a držet se klubů, které mi patří.“

„Abys mě mohl nechat špehovat svou ochrankou?”

„Aby na tebe moje ochranka dohlédla,“ opravil mě a přejel mi rty po čele. „Je to tak strašné, anděli? Je to tak neodpustitelné, že mi hrozně vadí, když tě nemám na očích?“

„Nepřekrucuj to.“

Zaklonil mi hlavu a zadíval se na mě pevnýma, odhodlanýma očima. „Musíš pochopit, že i když si vezmeš limuzínu a budeš se držet mých klubů, pořád ještě budu šílet, dokud nepřijedeš domů. Pokud to znamená, že tě trochu naštvou moje bezpečnostní opatření, nepatří to snad k tomu slavnému dávat-i-brát?“

Zavrčela jsem. „Jak dokážeš něco nerozumného podat tak rozumně?“

„To je dar od Pánaboha.“

Popadla jsem ho za ten jeho krásný, pevný zadek a zmáčkla. „Potřebuju ještě kafe, abych se s tím tvým darem od Pánaboha vypořádala, frajere.”

Stalo se jakousi středeční tradicí, že jsem začala chodit na oběd s Markem a jeho partnerem Stevenem. Když jsme Marek a já dorazili do malé italské restaurace, kterou vybral, a našli tam spolu se Stevenem čekat Shawnu, opravdu mě to dojalo. Mezi Markem a mnou panuje velice profesionální vztah, ale nějak se nám podařilo dovést ho i na osobní rovinu, a to pro mě hodně znamená.

„Moc ti závidím to opálení,” řekla Shawna, která v džínech vypadala ležérně a roztomile, měla k nim zdobné tílko a průsvitnou šálu. „Já na slunci jenom zrudnu a naskáčou mi další pihy.”

„Ale zato máš překrásné vlasy,” namítla jsem. Tmavě rudý odstín jejích vlasů jsem upřímně obdivovala.

Steven si hrábl rukou do vlasů, které měly přesně stejnou barvu jako sestřiny, a široce se usmál. „Člověk musí ledacos obětovat, aby byl sexy.”

„Jak to víš?” Shawna ho se smíchem šťouchla do ramene, ale s bratrem to nehnulo ani o centimetr. Zatímco ona je štíhlá jako proutek, Steven je mohutný a statný. Z hovoru s Markem vím, že jeho partner neváhá přiložit ruku k dílu ve své stavební firmě, čímž se vysvětlovala jeho postava i zmozolnatělé ruce.

Vstoupili jsme do restaurace a hned nás usadili, protože jsme měli rezervaci, kterou jsem zamluvila, hned jak mě Mark pozval na oběd. Byl to malý podnik, ale velice příjemný. Slunce proudilo dovnitř skrz okna, sahající od podlahy až ke stropu, a vůně jídla byla tak lákavá, až se mi sbíhaly sliny v ústech.

„Jsem celá nadšená z toho pátku.“ Shawniny něžně modré oči svítily nedočkavostí.

„Jo, vezme tam tebe,” řekl mi Steven suše, „ale svého velkého bratra ne.”

„To přece vůůůbec není nic pro tebe,“ odsekla. „Nenávidíš davy.“

„Jen si musím hájit osobní prostor, nic víc.”

Shawna obrátila oči v sloup. „Nemůžeš se všude strkat.”

Hovor o davu mi připomněl Gideona a jeho ochranitelské pudy. „Můžu vzít s sebou kluka, se kterým chodím?” zeptala jsem se. „Nebo tím pokazím náladu?”

„Kdepak. Nemá kamaráda, který by chtěl jít taky?”

„Shawno.” Mark byl očividně šokovaný. A dával najevo nesouhlas. „A co Doug?”

„Co je s ním? Nenechals mě domluvit.” Pohlédla na mě a vysvětlovala: „Doug je můj přítel. Je přes léto na Sicílii, pořádá tam kulinářský kurs. On je šéfkuchař.”

„Hezké,” řekla jsem. „Miluju chlapy, co umí vařit.”

„No jo.” Zasmála se, pak se zamračila na Marka. „Hlídá si mě a já to vím, takže kdyby tvůj kluk měl kamaráda, co by mohl zaplnit prázdné sedadlo, aniž po mně vyjede, vezmi ho s sebou.”

Okamžitě mě napadl Cary a široce jsem se usmála.

Ale později, když jsme si Gideon i já užili se svými osobními trenéry a vrátili se na noc do jeho bytu, jsem si to rozmyslela. Vstala jsem z pohovky, kde jsem se neúspěšně pokoušela číst nějakou knížku, a přešla chodbou k jeho pracovně.

Našla jsem ho, jak vraští čelo nad svou prací. Prsty se mu míhaly po klávesnici. Záře monitoru a reflektor, zacílený na koláž fotografií na stěně, byly jedinými zdroji světla v místnosti, takže většina velkého prostoru zůstávala ve tmě. Seděl v přítmí, do pasu nahý a krásný, sám a silně soustředě

ný. Jako vždycky při práci, vypadal osaměle a nepřístupně. Připadala jsem si osamocená už při pouhém pohledu na něj.

Kombinace fyzického odstupu, způsobeného mou menstruací a Gideonova pochopitelného rozhodnutí spát odděleně ve mně probouzela nejhlubší nejistoty, narůstala ve mně touha ulpívat na něm těsněji a víc se snažit, aby se jeho pozornost soustředila jen na mě.

To, že pracoval, místo aby se mi věnoval, mi správně nemělo vadit, věděla jsem, kolik má práce, ale vadilo. Připadala jsem si opuštěná a ubohá, což mi sdělovalo, že zabředám do známých špatných kolejí. Jednoduchá pravda byla taková, že Gideon a já jsme pro sebe navzájem byli to nejlepší i to nejhorší, co nás oba kdy potkalo.

Vzhlédl a nespouštěl ze mě oči. Sledovala jsem, jak se ohnisko jeho pozornosti přesouvá z práce na mě.

„Zanedbávám tě, anděli?” opřel se dozadu.

Zarděla jsem se a litovala, že se ve mně tak dobře vyzná. „Promiň, že vyrušuju.“

„Můžeš za mnou přijít vždycky, když něco potřebuješ.” Zasunul zásuvku s klávesnicí, poplácal prázdné místo na stole před sebou a poodjel s křeslem dozadu. „Pojď si sednout.”

Projelo mnou vzrušení. Spěchala jsem k němu a nijak se nesnažila zastírat svou dychtivost. Vyskočila jsem na stůl před ním a široce se usmála, když popojel s křeslem dopředu, aby vyplnil prostor mezi mýma nohama.

Položil mi paže na stehna, objal mě kolem boků a řekl: „Měl jsem ti vysvětlit, že se snažím vyčistit si rozvrh tak, abychom si mohli tenhle víkend udělat volno.”

„Vážně?” Vjela jsem mu prsty do vlasů.

„Chci tě mít chvíli jen pro sebe. A fakt, fakt tě potřebuju hodně dlouho píchat. Možná celou dobu.” Oči se mu zavřely pod mým dotykem. „Chci být v tobě.”

„Ty jsi ve mně pořád,” zašeptala jsem.

Ústa se mu zvlnila mírným, uličnickým úsměvem. Otevřel oči. „Už mi stojí.”

„Co je na tom nového?”

„Všechno.”

Zamračila jsem se.

„K tomu se dostaneme,” řekl. „Zatím mi řekni, proč jsi sem přišla.”

Zaváhala jsem, pořád zaujatá jeho záhadnou poznámkou.

„Evo.” Jeho rázný tón mě probral. „Co potřebuješ?”

„Někoho pro Shawnu. No, vlastně ne tak úplně. Shawna má kluka, ale ten je v zahraničí. Bylo by prostě lepší, kdybychom šli ve čtyřech.”

„Nechceš pozvat Caryho?”

„Napadl mě jako první, ale Shawna je moje kamarádka. Říkala jsem si, že bys třeba chtěl, aby šel někdo, koho znáš ty. Víš, kvůli vyrovnání dynamiky.”

„No dobrá. Zjistím, kdo je volný.”

Uvědomila jsem si v té chvíli, že jsem vlastně nečekala, že na mou nabídku přistoupí.

Něco z mých myšlenek se mi asi projevilo ve tváři, neboť se zeptal: „Ještě něco?”

„Já” Jak říct, co si myslím, aniž ze sebe udělám pitomce? Zavrtěla jsem hlavou. „Ne. Nic.”

„Evo.” Jeho hlas zněl přísně. „Mluv.”

„Je to blbost.”

„To je rozkaz.”

Projelo mnou elektrické mravenčení, jako vždycky, když nasadil ten velitelský tón. „Jen jsem myslela, že se stýkáš s lidmi jen kvůli práci a sem tam nějakému tomu šoustání.”

To poslední šlo ze mě těžko. I když bylo ubohé žárlit na ženy z jeho minulosti, nedokázala jsem se tomu ubránit.

„Tys myslela, že nemám kamarády?” zeptal se, očividně pobaveně.

„Nikdy jsi mi žádné nepředstavil,” opáčila jsem trucovitě a pohrávala si přitom s lemem trička.

„Aha” Jeho pobavení se vystupňovalo, oči mu jiskřily smíchem. „Jsi moje sexy tajemstvíčko. Žasnu, co mě to napadlo, když jsem zařídil, aby nás vyfotografovali, jak se na veřejnosti líbáme.”

„No.” Zalétla jsem pohledem k nástěnné koláži, kde se ten snímek nalézal, obrázek, který se několik dní vyskytoval u všech bulvárních blogů na internetu. „Když to stavíš takhle.

Gideon se zasmál a ten zvuk mě zaplavil horkým přívalem radosti. „Představil jsem tě několika svým přátelům, když jsme spolu někde byli.”

„Aha.” Předpokládala jsem, že všichni lidé, které jsme potkali na společenských akcích, jsou jen spolupracovníci.

„Ale nechat si tě úplně jen pro sebe, to vůbec není špatný nápad.”

Zpražila jsem ho pohledem a vrátila se k tomu, co jsem nanesla, když jsme diskutovali o tom, zda pojedu do Vegas nebo do Phoenixu. „Proč nemůžeš být ty ten, co polehává nahý a čeká, až tě opíchám?”

„Co je na tom zábavného?”

Šťouchla jsem ho do ramen a on si mě se smíchem stáhl na klín.

Připadalo mi neuvěřitelné, jak má dobrou náladu, a uvažovala jsem, co ji asi nastartovalo. Na jeho monitoru jsem viděla jen kalkulační tabulku, ze které mi šilhaly oči, a nedopsaný e-mail. Ale něco se na něm změnilo. A mně se to líbilo.

„Byla by to rozkoš,” ševelil, rty na mém hrdle, „jen tak polehávat s erekcí, na které by ses povozila, vždycky když by ses dostala do nálady.”

Pohlaví se mi při té představě sevřelo. „Ty mě rajcuješ.”

„To je dobře. Takovou tě mám rád.“

„Takže,“ dumala jsem, „pokud mám fantazii o tom, jak poskytuješ sexuální služby čtyřiadvacet hodin denně“ „Mně to zní jako realita.“

Lehce jsem ho kousla do brady.

Zavrčel. „Chceš drsnou hru, anděli?“

„Chci vědět, jaké fantazie máš ty.“

Gideon mě posunul tak, abych mu seděla na klíně napříč. „Tebe.“

„To máš kliku.“

Zasmál se. „V houpačce.“

„Co?“

„Erotická houpačka, Evo. Tvoje nádherná prdelka na sedačce, nohy ve třmenech, široko roztažené, a tvoje dokonalá kundička je mokrá a čeká.“ Svůdně mě kruhovými pohyby šimral v kříži. „Úplně mi vydaná na milost a neschopná dělat nic, než přijímat všechno, co ti můžu dát. Budeš nadšená.“

Představila jsem si, jak stojí mezi mýma nohama, nahý a lesklý potem, jak se mu bicepsy a prsní svaly napínají, když mnou houpá dopředu a dozadu a nasouvá mě na svůj neskutečný úd. „Chceš mě mít bezmocnou.“

„Chci tě svázanou. A ne navenek. Propracovávám se dovnitř. “

„Gideone.

„Nikdy nezajdu dál, než sneseš,“ sliboval a oči se mu v tlumeném osvětlení horce leskly. „Ale dovedu tě až na okraj.“ Zavrtěla jsem se, vzrušená i znepokojená představou, že bych se tolik vzdala kontroly. „Proč?“

„Protože mi chceš patřit a já tě chci vlastnit. Dospějeme k tomu.“ jeho ruka mi vklouzla pod tričko a uchopila mé ňadro, prsty mi převalovaly a potahovaly bradavku, až se mi celé tělo rozpalovalo.

„Už jsi to dělal?” zeptala jsem se zadýchaně. „S tou houpačkou?”

Tvář měl náhle uzavřenou. „Neptej se takhle.”

Ach, bože. „Já jen”

Přitiskl neprodyšně ústa na mé rty Lehce mě kousl do dolního rtu, pak mi vrazil jazyk do úst, přidržoval mě za vlasy. Dominance toho počínání byla nepopiratelná. Projela mnou chtivost, touha po něm, kterou jsem nedokázala ovládat ani se jí bránit. Zakňourala jsem, hrud rozbolavělou při představě, jak vkládá tolik času a úsilí do čerpání rozkoše od někoho jiného.

Gideonova ruka se mi vsunula mezi nohy a uchopila mé pohlaví. Škubla jsem sebou, překvapena jeho agresivitou. Vydal tlumený konejšivý zvuk a masíroval mě, třel mé citlivé místo s dokonalou dovedností, na které už jsem byla tolik závislá.

Přerušil polibek, posunul ruku tak, aby mě prohnul v zádech a zvedl si mé ňadro k ústům. Skrz bavlnu trička mě kousl do bradavky, pak uchopil rozbolavělý vrcholek do rtů a sál tak silně, že jsem to cítila až v lůně.

Byla jsem v obležení, můj mozek zkratoval a pumpovala ve mně touha. Vsunul mi prsty pod okraj kalhotek, aby se dotýkal klitorisu a dotek kůže na kůži byl přesně to, co jsem potřebovala. „ Gideone. “

Zvedl hlavu a temnýma očima sledoval, jak mě přivádí k vyvrcholení. Vykřikla jsem, když mnou projelo chvění, uvolnění napětí po dnech strádání bylo takřka k nesnesení. Ale nenechal toho. Hladil mé pohlaví, dokud jsem znovu nevyvrcholila, dokud mnou nezmítalo zběsilé chvění a já nesevřela nohy k sobě, abych to běsnění zastavila.

Když odtáhl ruku, ochabla jsem, jako bych neměla v těle kosti, a ztěžka dýchala. Přitulila jsem se k němu, tvář přitisknutou k jeho hrdlu, paže ovinuté kolem jeho šíje. Bylo

mi, jako by mi srdce rostlo v hrudi. Překonalo mě vše, co jsem k němu cítila, všechna ta trýzeň a láska. Sápala jsem se po něm a snažila se přitisknout ještě víc.

„Pst.“ Přivinul mě k sobě a tiskl, až jsem sotva dýchala. „O všem pochybuješ a přivádíš se k šílenství.“

„Vadí mi to,“ šeptala jsem. „Neměla bych tě tolik potřebovat. Není to zdravé.“

„V tom se mýlíš.“ Srdce pod mým uchem mu silně bušilo. „A já za to přebírám odpovědnost. Převzal jsem vedení v některých věcech, a v jiných jsem se ti podřídil. Proto jsi zmatená a ustaraná. Mrzí mě to, anděli. Bude snazší postupovat dopředu. “

Zaklonila jsem se, abych mohla zapátrat v jeho tváři. Dech se mi zadrhl, když jsme se setkali očima a on nehnuté opětoval můj pohled. Tehdy jsem se zamyslela nad změnou, která se v něm odehrála, čišel z něj klid, byl pevný jako skála. Při pohledu na něj se usadilo cosi i ve mně. Dech se mi zpomalil a vyrovnal a úzkost mě opouštěla.

„Tak je to lepší.“ Políbil mě na čelo. „Chtěl jsem si o tom promluvit až o víkendu, ale teď se to hodí. Uzavřeme dohodu. Jakmile se to stane, není cesta zpátky. Rozuměno?” Těžce jsem polkla. „Snažím se.“

„Víš, jaký jsem. Vidělas mě i v nejhorších chvílích. Včera večer jsi řekla, že mě stejně chceš.“ Počkal, až přikývnu. „Tam jsem to zvoral. Nevěřil jsem, že se dokážeš rozhodnout sama, ale měl jsem ti věřit. Jenže jsem ti nedůvěřoval, byl jsem příliš opatrný. Bojím se tvé minulosti, Evo.“

Představa, že mi Nathan nepřímo Gideona bere, byla tak bolestná, až jsem musela přitáhnout kolena ještě víc k hrudi. „Nedávej mu takovou moc.“

„Nedám. A ty si musíš uvědomit, že všechno má víc než jedno řešení. Kdo říká, že mě až moc potřebuješ? Kdo říká, že to není zdravé? Ty ne. Jsi nešťastná, protože se držíš zpátky.”

„Muži nechtějí”

„Houby. Ani jeden z nás není typický. A je to tak v pořádku. Vypni ten hlas v hlavě, co tě chce zblbnout. Věř mi, že vím, co potřebuješ, i když si myslíš, že se pletu. A já budu důvěřovat tvému rozhodnutí být se mnou přes všechny moje chyby. Je to jasné?”

Kousla jsem se do rtu, abych zakryla, jak se chvěju, a přikývla jsem.

„Nevypadáš přesvědčeně,” řekl tiše.

„Bojím se, že se v tobě ztratím, Gideone. Bojím se, že ztratím tu část sebe, kterou jsem tak pracně získávala zpátky

„To bych nikdy nedopustil,” sliboval divoce. „Chci jen, abychom se oba cítili bezpečně. To, co spolu máme, by nás nemělo takhle vyčerpávat. Měla by to být ta jediná skálopevná věc, na kterou můžeme oba spoléhat.”

V očích mě při té představě pálily slzy. „Chci to,” zašeptala jsem. „Moc to chci.”

„Já ti to poskytnu, anděli.” Gideon sklonil tmavou hlavu a dotkl se svými rty mých. „Poskytnu to nám oběma. A ty mi to dovolíš.”

„Zdá se, že tenhle týden už to vypadá lip,” řekl doktor Petersen, když jsme Gideon a já dorazili ve čtvrtek večer na objednanou terapii.

Tentokrát jsme seděli blízko u sebe a drželi se za ruce. Gideon mi palcem hladil klouby a já se na něj dívala a usmívala se, protože kontakt mě uklidňoval.

Doktor Petersen otevřel ochranné pouzdro tabletu a uvelebil se pohodlněji v křesle. „Chtěli byste probrat něco konkrétního?”

„Úterý bylo těžké,” řekla jsem tiše.

„To si umím představit. Mluvme o pondělní noci. Můžete mi říct, co se stalo, Evo?“

Vyprávěla jsem mu, jak jsem se probudila z noční můry a shledala, že vězím v Gideonově. Probrala jsem s ním tu noc i následující den.

„Takže teď spíte odděleně?“ zeptal se doktor Petersen.

„Ano.“

„Vaše noční můry“ pohlédl na mě. „Jak často je mater

„Jen vzácně. Než jsem začala chodit s Gideonem, neměla jsem žádnou skoro dva roky.“ Sledovala jsem, jak odkládá elektronické pero a začíná rychle ťukat do klávesnice. Cosi z jeho vážnosti ve mně budilo úzkost. „Miluju ho,“ vyhrkla jsem.

Gideon vedle mě ztuhl.

Doktor Petersen zvedl hlavu a zadíval se na mě. Pohlédl na Gideona, pak zase na mě. „O tom nepochybuji!. Co vás to přimělo říct, Evo?“

Rozpačitě jsem pokrčila rameny a silně přitom vnímala Gideonův pohled, upřený na můj profil.

„Chce, abyste jí to schválil,“ řekl Gideon chmurně.

Jeho slova se o mě dřela jako smirkový papír.

„Je to pravda?“ zeptal se doktor Petersen.

„Ne.“

„Houby není.“ Gideonův hlas byl chraplavý.

„Není,“ hádala jsem se, ačkoliv to prve musel říct nahlas, abych to teprve pochopila. „Já jen, Je to prostě pravda. Cítím to tak.“ Pohlédla jsem na doktora Petersena. „Musíme si to udržet. My to chceme udržet,“ naléhala jsem. „Jen chci vědět, že jste na stejné straně. Potřebuju vědět, že chápete, že neúspěch nepřipadá v úvahu.“

„Evo.” Vlídně se usmál. „Vy a Gideon máte před sebou

spoustu práce, ale překážky, které na ní máte, rozhodně ne|sou nepřekonatelné.”

Prudce jsem vydechla úlevou. „Miluju ho,” opakovala jsem s rozhodným přikývnutím.

Gideon se vymrštil, drtivým stiskem svíral mou ruku. „Omluvte nás laskavě na minutku, doktore.”

Zmateně a trochu ustaraně jsem vstala a následovala ho ven, do prázdného předpokoje. Recepční doktora Petersena už odešla domů a my byli na dnešek poslední objednaní. Od matky jsem věděla, že tyto večerní schůzky jsou určitá výhoda. Byla jsem ráda, že Gideon je ochotný je platit ne jednou, ale hned dvakrát týdně.

Dveře se za námi zavřely a já se k němu otočila. „Gideone, přísahám, že to není”

„Pst.” Uchopil mou tvář oběma rukama a políbil mě, jeho ústa se přitom na mých rtech pohybovala něžně, ale přesto naléhavě.

Polekalo mě to a trvalo mi dvě vteřiny, než jsem vsunula ruce pod jeho sako a sevřela ho kolem štíhlého pasu. Když mi vjel jazykem hluboko do úst, unikl mi tlumený sten.

Odtáhl se a já k němu vzhlížela, viděla jsem pořád toho nádherného podnikatele v tmavém obleku, se kterým jsem se setkala poprvé, ale výraz v jeho očích

Pálilo mě v hrdle.

Síla a spalující intenzita, dychtivost a touha. Prsty mi přejel po spáncích, přes tváře, dolů k hrdlu. Zvedl mi bradu a něžně přitiskl rty na mé. Neřekl nic, ani nemusel. Pochopila jsem to.

Propletl si se mnou prsty a odvedl mě zpátky dovnitř.

Kapitola devátá

SPĚCHALA JSEM bezpečnostními turnikety Crossfiru a zasmála jsem se, když jsem uviděla, že na mě v hale čeká Cary.

„Ahoj, ty tam,“ pozdravila jsem ho a obdivovala, jak se mu daří dosáhnout toho, že obnošené džíny a tričko s výstřihem do V vypadají tak draze.

„Ahoj, cizinko.“ Vzal mě za ruku a spolu jsme vyšli z budovy bočními dveřmi. „Vypadáš šťastně.“

Polední žár mě zasáhl jako rána do vazu. „Fuj. Je vedro jako v pekle. Pojďme někam poblíž. Dáš si tacos?“

„Sakra, jo.“

Vzala jsem ho do malého mexického podniku, který mi ukázala Megumi, a snažila se nedat před ním najevo, jaký pocit viny ve mně probudil jeho pozdrav. Už dva dny jsem nebyla doma a Gideon plánoval víkendový výlet mimo město, což znamená, že se s Carym dalších pár dní neuvidím.

Byla to úleva, když souhlasil, že se sejdeme na oběd. Nechtěla jsem ho nechat příliš dlouho bez kontroly a potřebovala jsem se ujistit, že mu nic nechybí.

„Máš na dnešek nějaké plány?” zeptala jsem se, když jsme si oba objednali.

„Jeden fotograf, pro kterého pracuju, dneska slaví narozeniny. Říkal jsem si, že bych tam na chvíli nakouknul.” Zhoupl se na patách. Cekali jsme na tacos a nealkoholickou margaritu. „Pořád si chceš vyjít s šéfovou sestrou? Máte někam namířeno?”

„Švagrovou,” opravila jsem ho. „A má lístky na koncert. Prý jsem její poslední naděje, ale i kdybych nebyla, myslím, že to bude zábava. Aspoň doufám. Nikdy jsem o té skupině neslyšela, tak se jen modlím, aby to nebyl šmejd.”

„Co jsou zač?”

„SixNinths. Znáš je?”

Vyvalil oči. „SixNinths? Vážně? Ti jsou dobří. Budou se ti líbit.”

Vzala jsem z pultu pití a tác s talíři nechala nést jemu. „Tys o nich slyšel a Shawna jim děsně fandí. Jakto, že je neznám? Kde jsem to byla?”

„Pod Crossem a jeho ptákem. Bereš ho s sebou?”

„Ano.” Pospíšila jsem si obsadit stůl, od kterého se právě zvedli dva podnikatelé. Neřekla jsem Carymu o Gideonově prohlášení, že nemůžu jít bez něj. Věděla jsem, že by to Cary nenesl dobře, což ve mně budilo úvahy, proč jsem se Gideonovi podvolila tak snadno. Obvykle jsme se s Carym na takových věcech shodli.

„Neumím si představit, že by se Crossovi líbil alt rock.” Cary vláčně klesl na židli naproti mně. „Ví, jak moc selíbí tobě. Obzvlášť ti muzikanti, co ho hrajou?”

Vyplázla jsem na něj jazyk. „Nemůžu uvěřit, žes to zase vytáhl. Dávná historie.”

„Ale? Brett byl sexy. Vzpomeneš si na něj někdy?“

„Se studem.“ Zvedla jsem jedno z tacos carne asada. „Takže se snažím nevzpomínat.“

„Byl to slušný kluk,“ řekl Cary a pořádně si lokl nealkoholické břečky s příchutí oblíbeného koktejlu.

„Neříkám, že nebyl. Jenom se ke mně nehodil.“ Už při pouhém pomyšlení na tohle období mého života se mi chtělo svíjet rozpaky. Brett Kline byl opravdu sexy a měl hlas, při kterém jsem vlhla, jen jsem ho slyšela, ale byl také prvotřídní ukázkou nešťastných rozhodnutí z mého předchozího truchlivého milostného života. „Jde se dál, Mluvil jsi poslední dobou s Treyem?”

Caryho opustil úsměv. „Dneska dopoledne.”

Trpělivě jsem čekala.

Nakonec vzdychl. „Stýská se mi po něm. Chybí mi naše hovory. On je kurva děsně chytrý, víš? Jako ty. Dneska večer se mnou půjde na ten mejdan.”

„Jako kamarád? Nebo jako partner?”

„Tohle je fakt dobrota.” Ukousl si sousto jednoho ze svých tacos, než odpověděl: „Domluvili jsme se, že půjdeme jako kamarádi, ale ty víš, že to patrně zvořu a opíchám ho. Požádal jsem ho, abychom se setkali tam a odtamtud pak šli domů, abychom spolu nebyli sami, ale vždycky ho můžu přefiknout na záchodě nebo někde v komoře. Nemám silnou vůli a on mi nedokáže říct ne.”

Srdce mě bolelo nad jeho sklíčeným tónem.

„Vím, jaké to je,” připomněla jsem mu tiše. Taky jsem kdysi bývala taková. Zoufale jsem toužila cítit se s někýmpropojená. „Proč to, víš, nezařídíš předem. Třeba by to pomohlo.”

Mírný, uličnický úsměv se mu rozlil po hezké tváři. „Nemohla bys mi to nahrát do zprávy v hlasové schránce?”

Hodila jsem po něm zmačkaný ubrousek.

Se smíchem ho chytil. „Někdy býváš taková puritánka! To miluju.“

„Já miluju tebe. A chci, abys byl šťastný.”

Zvedl mou ruku ke rtům a políbil ji na hřbet. „Pracuju na tom, holčičko.”

„Jsem tady, kdybys mě potřeboval, i když nejsem doma.”

„Já vím.” Stiskl mi ruku a pak ji pustil.

„Příští týden budu doma víc. Musím se připravit na tátovu návštěvu.” Kousla jsem do taca a nohy mi samy od sebe zacupitaly, jaká to byla lahoda. „Chtěla jsem se tě zeptat na pátek. Musím do práce, takže kdybys byl doma, dohlédl bys na něj? Nakoupím jídlo, co má rád, a nechám mu nějaké mapy města, ale”

„Beze všeho.” Cary mrkl na hezkou blondýnku, která prošla kolem. „Bude v dobrých rukou.”

„Nechceš s námi jít na nějaké představení, až bude ve městě?” „Evo, zlato, vždycky jsem ochotný s tebou někam jít. Jen mi dej vědět kdy a kam, a já si udělám čas, pokud to půjde.”

„Ach!” Rychle jsem rozžvýkala sousto a polkla. „Máma říkala, že tuhle viděla tvoji úžasnou fotkuna boku nějakého autobusu.” Zasmál se. „Já vím. Poslala mi telefonem obrázek. Paráda, co?” „Senzace. Budeme to muset oslavit,” Ukradla jsem mu jeho typickou větu.

„To jo, sakra.”

„Páni!” Shawna se zastavila na chodníku před svým brooklynským bytovým komplexem a zůstala civět na limuzínu, stojící na ulici. „Ty ses překonala.”

„Já ne,“ odvětila jsem suše a zadívala se na její přiléhavé červené šortky a strategicky roztrhané tričko s logem SixNinths. Zářivě rudé vlasy měla vyčesané nahoru a uměle pocuchané, a rty namalované stejnou barvou jako šortky. Vypadala sexy, připravená na party, a mně připadalo, že jsem se svým výběrem oblečení trefila. Měla jsem na sobě superkrátkou černou koženou plizovanou sukni, přiléhavé bílé vroubkované tílko a třešňově červené šněrovací martensky.

Gideon, který k nám stál zády a mluvil s Angusem, se teď otočil a já zůstala omráčená stejně jako prve, když jsem ho poprvé uviděla poté, co se osprchoval a převlékl. Měl na sobě volné černé džíny a obyčejné černé tričko, těžká černá bagančata a v té přísně ležérní kombinaci vypadal tak zatraceně sexy, až jsem měla chuť po něm hned skočit. I když byl v obleku Temný a Nebezpečný, v rockerském oblečení to bylo ještě lepší. Vypadal mladší a byl tak úchvatný, až se z toho sbíhaly sliny.

„Do háje, řekni mi, že tenhle je pro mě,“ zašeptala Shawna a sevřela mi zápěstí jako ve svěráku.

„Hele, ty máš svého. Tenhle je můj.“ A obrovsky mě vzrušovalo, že to můžu říct. Je můj, můžu se ho dotýkat, můžu ho líbat. A později se s ním milovat až do úplného vyčerpání. Jo, jo

Zasmála se, když jsem se nedočkavě zhoupla na špičkách. „No dobrá. Stačí, když mě představíš.”

Vyhověla jsem jí a pak čekala, až hupne do limuzíny jako první. Chystala jsem se vlézt za ní, ale vtom jsem ucítila, jak mi Gideonova ruka vklouzla pod sukni a zmáčkla zadeček.

Přitiskl se mi k zádům a pošeptal mi do ucha: „Koukej, abych stál za tebou, až se budeš shýbat, anděli, nebo ti tu pěknou prdelku naplácám.“

Otočila jsem hlavu a opřela se tváří o jeho. „Už nemenstruuju.“

Zavrčel, jeho prsty se mi zaťaly do masa na boku. „Proč jsi mi to neřekla dřív?”

„Odkládané uspokojení, frajere,” odpověděla jsem mu frází, kterou mě kdysi trápil. Smála jsem se, jak kleje, ještě když jsem usedala vedle Shawny.

Angus se vsunul za volant a vyrazili jsme a cestou jsme načali láhev Armand de Brignac. Když jsme zastavovali u Tableau One, nového módního bistra, před nímž stála pořádná fronta a ven na ulici proudila energická hudba, už se mi točila hlava působením šampaňského i Gideonova žhavého pohledu, upřeného na téměř neslušně krátký lem mé sukně.

Shawna poposedla dopředu a vykulenýma očima zírala skrz tónovaná okna. „Doug se nás sem pokoušel dostat, než odjel, ale mají tu seznam čekatelů na dva měsíce předem. Můžeš přijít jen tak, ale pak čekáš třeba několik hodin a neexistuje záruka, že si sedneš.”

Dveře limuzíny se otevřely a Angus pomohl vystoupit nejdřív jí, pak mně. Gideon se k nám přidal a nabídl mi rámě, jako bychom byli nastrojení na galapředstavení a ne na rockový koncert. Dovnitř nás zavedli tak rychle a manažer byl tak výřečný a vstřícný, až jsem se podívala na Gideona a ústy naznačila slova: Taky tvoje?

„Ano, mám tu podíl.”

Jen jsem vzdychla, smířená s nevyhnutelným. „Sejdeme se s tvým kamarádem u večeře?”

Gideon ledabyle pokynul bradou. „Už tu je.”

Sledovala jsem jeho pohled k hezkému muži v modrých džínech a tričku s logem SixNinths. Pán právě pózoval ke snímku, z každé strany jednu pěknou ženu. Široce se usmál na člověka, který si je fotil smartphonem, pak zamával na Gideona a omluvil se.

„Můj ty Bože.” Shawna vyskočila. „To je Arnoldo Ricci! Tomu to tady patří. A má pořad na Food Network!”

Gideon mě pustil, aby si stiskl ruku s Arnoldem a absolvoval rituální plácání po zádech, jak je to mezi blízkými chlapskými přáteli zvykem. „Arnoldo, moje přítelkyně, Eva Tramellová.”

Podala jsem mu ruku a Arnoldo ji popadl, přitáhl si mě blíž a políbil mě přímo na ústa.

„Couvej,“ vyštěkl Gideon a odtáhl mě za sebe.

Arnoldo se zasmál, tmavé oči mu blýskaly humorem. „A kdo je tenhle přelud?“ obrátil se ke Shawně a zvedl si její ruku ke rtům.

„Shawno, tohle bude tvůj dnešní doprovod, Arnoldo Ricci, pokud přežije večeři.“ Gideon střelil po kamarádovi varovným pohledem. „Arnoldo, Shawna Ellisonová.“

Shawna doslova zářila. „Můj přítel je tvůj velký fanoušek. Já taky. Jednou podle tebe vařil lasagne a bylo to k zbláznění dobré. “

„Gideon říkal, že tvůj chlap je teď na Sicílii.“ Arnoldův hlas byl prodchnutý líbezným cizím přízvukem. „Doufám, že si spolu někdy uděláte čas, abyste sem zašli.“

Zalétla jsem pohledem ke Gideonovi, protože jsem sakra dobře věděla, že jsem mu nikdy takovéhle informace o Shawnině příteli nepředala. Podíval se na mě s výrazem komické nevinnosti a téměř nepostřehnutelným úšklebkem.

Zavrtěla jsem rozhořčeně hlavou, ale nedalo se popřít, že na tenhle večer Shawna nikdy nezapomene.

Příští hodina uplynula ve víru výtečného jídla a skvělého vína. Právě jsem se ládovala úžasnou sabayonou s malinami, když jsem postřehla, že mě Arnoldo sleduje se širokým úsměvem.

„BelLissima, “chválil mě. „Je to vždycky radost, vidět ženu se zdravým apetytem.“

Zarděla jsem se, trochu v rozpacích. Nedalo se nic dělat, jídlo prostě miluju.

Gideon si položil paži na opěradlo mé židle a pohrával si s mými vlasy v týle. Druhou rukou zvedl ke rtům sklenku červeného vína, a když si olízl rty, věděla jsem, že si představuje, jak ochutnává spíš mě. Vzduch mezi námi byl nabitý touhou. Podléhala jsem jeho kouzlu po celou dobu večeře.

Sáhla jsem pod ubrus, uchopila skrz džíny do dlaně jeho úd a stiskla. Z poloviční erekce okamžitě ztvrdl jako kámen, ale navenek nijak nedal své vzrušení najevo.

Nemohla jsem se ubránit, abych v tom neviděla výzvu.

Začala jsem jeho tuhý úd hladit prsty a dávala pozor, aby mé pohyby byly pomalé a nepozorovatelné. K mé potěše pokračoval Gideon v hovoru, aniž se mu zadrhl hlas nebo změnil výraz v obličeji. Jeho sebeovládání mě vzrušovalo, dodávalo mi smělost. Sáhla jsem po jeho poklopci, vzrušená představou, že ho odhalím a budu hladit po nahé kůži.

Gideon znovu ležérně usrkl, pak postavil sklenku.

„Jedině ty, Arnoldo,” řekl suše v odpověď na něco, co prve říkal jeho přítel.

Chytil mě za zápěstí právě ve chvíli, kdy jsem zatahala za horní knoflík jeho džínů. Zvedl mou ruku ke rtům a gesto působilo jako nepřítomný projev náklonnosti. Letmé kousnutí do bříška palce mě zaskočilo, až jsem se zajíkla.

Arnoldo se usmál a byl to vědoucí a mírně posměšný úsměv, jímž jeden starý mládenec obdaří druhého, kterého nachytala ženská. Řekl něco italsky, Gideon odpověděl a výslovnost měl plynulou a sexy, tón sarkastický. Arnoldo zaklonil tmavou hlavu a rozesmál se.

Zavrtěla jsem se. Takhle se mi Gideon strašně líbí, uvolněný, v dobré náladě.

Pohlédl na můj prázdný dezertní talířek, pak na mě. „Můžeme jít?“

„Ano, jistě.“ Umírala jsem touhou zjistit, jak proběhne zbytek večera, kolik dalších stránek Gideonovy osobnosti

odhalím. Protože tuhle jeho stránku miluju stejně jako mocného podnikatele v obleku a dominantního milence v posteli a zlomené dítě, které nedokáže skrývat slzy, i něžného partnera, co mě objímá, když pláču.

Je tak složitý, a stejně je pro mě obrovskou záhadou. Stále kloužu po povrchu osobnosti, jakou je. Což mi nebrání být v tom až po uši.

„Ti kluci jsou dobří!“ ječela Shawna už při páté skladbě předskokanů.

Po třetí písni jsme opustili svá sedadla a propracovali se svíjejícím se davem k zábradlí, které oddělovalo místa k sezení od kotle pod jevištěm. Gideon mě doslova obklopoval, jeho paže mě chránily z obou stran, rukama svíral zábradlí. Obecenstvo se tlačilo kolem nás, kolektivně se rvalo dopředu, ale já byla krytá jeho tělem, stejně jako Shawnu chránil Arnoldo po našem boku.

Byla jsem si jistá, že Gideon nám mohl opatřit daleko lepší sedadla, ale nemusela jsem mu říkat, že to, že Shawna získala svoje lístky, určené pouze pro fanoušky, spolu se skutečností, že ona pozvala nás, znamená, že jiná místa než její pro nás nepřipadají v úvahu. Milovala jsem ho za to, že to chápe a nechá se unášet proudem.

Otočila jsem hlavu a pohlédla na něj. „Tahle kapela je taky u Vidalu?“

„Ne. Ale líbí se mi.“

Zašla jsem, že ho koncert baví. Zvedla jsem paže do vzduchu, ječela a cítila, jak ve mně pumpuje energie davu a důrazného rytmu. Tančila jsem v kruhu Gideonových paží, tělo zpocené, krev mi běsnila v žilách.

Když první kapela dohrála, bedňáci se rychle pustili do práce: demontovali aparatury a připravovali jeviště pro

SixNinths. Vděčná za večer, za radost, za to úžasné řádění s mužem, kterého miluju, jsem se otočila, objala Gideona kolem krku a přitiskla rty na jeho.

Zvedl mě, pohybem si hodil mé nohy kolem pasu a zuřivě mě líbal. Měl erekci a tiskl se ke mně, lákal mě, abych se o něj třela. Lidi kolem nás pískali a pokřikovali všelicos, od „Jděte s ním jinam” až po „Udělej jí to, chlape!”, ale mně to bylo jedno a Gideonovi taky a zdálo se, že ho smyslné šílenství zachvátilo stejně jako mě. Rukou na mých hýždích mě houpal vstříc své erekci, zatímco druhou mě držel za vlasy a líbal, jako by nemohl přestat, jako když hladový ochutná to, po čem touží.

Naše otevřená ústa po sobě zoufale klouzala. Vnikal do mě jazykem hluboko a rychle, souložil s mými ústy, miloval se s nimi. Vpíjela jsem se do něj, lízala a ochutnávala, sténala nad jeho nenasytnou touhou. Sál můj jazyk, klouzal po něm rty, které ho obkroužily. To už bylo moc. Byla jsem kluzká a rozbolavělá touhou po jeho údu, téměř zpanikařená touhou cítit ho v sobě.

„Já se z tebe snad udělám,” zavrčel a pak mě zuby zatahal za dolní ret.

Byla jsem tak soustředěná na něj a dravost jeho vášně, že jsem sotva zaznamenala, když začali hrát SixNinths. Teprve když naskočily vokály, prudce jsem se vrátila zpátky na zem.

Ztuhla jsem, moje myšlenky se prodíraly mlhou touhy ke zpracování toho, co jsem slyšela. Tuhle píseň jsem znala. Oči se mi otevřely a Gideon se odtáhl. Přes jeho rameno jsem uviděla ručně psané nápisy, zdvižené do vzduchu.

BRETT KLINE JE MŮJ! A taky: VEM SI MĚ, BRETTE! A podle mě úplně nejlepší: BRETTE, SKOČÍME NA TO SPOLU JAKO BOŽÍ HNĚV!

Sakra. Koho by to napadlo?

A Cary to samozřejmě věděl. Věděl to a nevaroval mě. Nejspíš si říkal, že budu míň hysterická, když na to přijdu až tady.

Spustila jsem nohy z Gideonových boků a on mě postavil. Chránil mě před šílícími fanoušky štítem svého těla. Obrátila jsem se čelem k jevišti a cítila v břiše šílené tetelení. Samozřejmě, u mikrofonu stál Brett Kline, jeho hluboký, silný, pekelně sexy hlas proudil nad hlavami tisíců těch, kdo přišli, aby ho viděli v akci. Krátké vlasy měl natužené do bodlin s platinovými hroty, štíhlé tělo oblečené do olivových kapsáčů a černého tílka. Z místa, kde jsem stála, to nebylo vidět, ale věděla jsem, že jeho oči mají zářivě smaragdově zelenou barvu, tvář má drsně hezkou a v zabijáckém úsměvu je vidět dolíček ve tváři, ze kterého ženské doslova šílí.

Odtrhla jsem od něj oči, zadívala se na ostatní členy kapely a všechny je poznávala. V San Diegu se ale nejmenovali SixNinths. Tehdy si říkali Captive Souls a já se v duchu ptala, co je vedlo ke změně jména.

„Dobří, ne?“ zeptal se Gideon s ústy u mého ucha, abych ho slyšela. Jednu ruku měl na zábradlí a druhou kolem mého pasu, pořád si mě pevně tiskl k sobě, i když se pohyboval v rytmu hudby. Kombinace jeho těla a Brettova hlasu dělala s mým už tak běsnícím sexuálním puzením šílené věci.

Zavřela jsem oči a zaměřila se na muže za svými zády a jedinečný nával pocitů, který jsem vždycky mívala při Brettově zpěvu. Hudba mi pulzovala v žilách, přinášela zpátky vzpomínky, některé dobré a jiné zase špatné. Kolébala jsem se v Gideonově náruči a duněla ve mně touha. Bolestně jsem vnímala jeho dychtivost. Prýštila z něj jako vlny žáru, nořila se do mě, prahla jsem po něm, až pro mě byl fyzický odstup mezi námi přímo bolestný.

Popadla jsem ruku, kterou mi tiskl ploché břicho a posunula ji níž.

„Evo.“ Jeho hlas byl zdrsnělý chtíčem. Tlačila jsem na něj i teplý večer, od chvíle, kdy jsem mu řekla, že už mám po menstruaci, přes ruční práci pod stolem v restauraci po ten žhavý polibek opřestávce.

Popadl mě za holé stehno a stiskl. „Roztáhni nohy.“ Postavila jsem si levou nohu na spodní přímku zábradlí. Hlava mi klesla dozadu na jeho rameno a okamžik nato jsem měla jeho ruku pod sukní. Jazykem sledoval lasturu mého ucha, dýchal prudce a rychle. Cítila jsem a slyšela jeho sten, když zjistil, jak jsem vlhká.

Jedna skladba splývala s druhou. Gideon mi třel skrz kalhotky rozkrok, pomalými kruhovými a pak vertikálními pohyby. Boky se mi vlnily vstříc jeho dotekům, lůno se mizatínalo, zadečkem jsem se třela o tvrdý hrbol jeho erekce.

Tušila jsem, že díky tomu, co se mnou Gideon dělá, vyvrcholím přímo tady, jen pár centimetrů od lidí. Takhle šíleně mě vzrušuje. Pod jeho rukama nezáleží na ničem, upírá pozornost výlučně na mě a já jsem z toho jako bez mozku.

„ To je ono, anděli.“ Jeho prsty mi odhrnuly spodní prádlo a dva se do mě zasunuly. „Tuhle nádhernou kundičku bych šukal celé dny.“

V tlačenici lidských těl, v dunění hudby, kde soukromí poskytovalo jen to, že byli všichni rozptýlení koncertemmi Gideon vsunul prsty hluboko do zmáčeného pohlaví a zůstal tam. To pevné, nehybné vniknutí mě rozdivočelo.Kroužila jsem boky vstříc jeho ruce, propracovávala jsem se k orgasmu, který jsem tak zoufale potřebovala.

Píseň skončila a světla zhasla. Dav ve tmě zaburácel. Obecenstvo tížila nedočkavost, která rostla, dokud c těžké očekávání nepřerušilo drnkání kytarových strun. Zaznělpokřik,

pak se rozsvítila světýlka, která proměnila moře lidí v tisíce svatojánských mušek.

Jeviště zasáhl reflektor a odhalil Bretta sedícího na barové stoličce, do půl těla nahého a lesklého potem. Hruď měl pevnou a vyrýsovanou, břicho hrbolaté svaly. Snížil si stojan s mikrofonem a piercingy na bradavkách se mu při každém pohybu zatřpytily. Zeny v obecenstvu ječely, včetně Shawny, která poskakovala na místě a hvízdala, až to rvalo uši.

Zcela jsem to chápala. Jak tam seděl, s nohama podepřenýma o příčle stoličky a svalnatými pažemi pokrytými rukávy černého a šedého tetování, vypadal Brett šíleně sexy a nadmíru lákavě. Skoro před čtyřmi roky jsem šest měsíců vynakládala veškeré úsilí, aby byl co nejčastěji nahý a byla jsem do něj tak poblázněná a zoufale toužila být milována, že jsem přijímala všechny drobečky přízně, které mi byl ochotný věnovat.

Gideonovy prsty se začaly zasouvat do mě a zase ven. Naskočily basy. Brett začal zpívat píseň, kterou jsem ještě nikdy neslyšela, hlas měl tlumený a oduševnělý, slova zněla jasně jako křišťál. Měl hlas padlého anděla. Uhrančivý. Svůdný. A jeho tvář a tělo vyzařovaly pokušení.

Jsi celá, celá ze zlata.

Já zpívám davu, hudba nahlas hraje. Ziju svůj sen a lítám vysoko, A tam jsi ty, máš slunce ve vlasech Chci letět, nemůžu se dočkat.

Jsi celá, celá ze zlata.

Ty tančíš davu, hudba nahlas hraje. Strašně těchci, pořád se musím dívat. Pak náhle padneš na kolena. Žadoníš. A potom odejdeš, a já znám jen tvé tělo.

Kde jsi, ty celá ze zlata ?

Jsi pryč, i slunce ve tvých vlasech.

Moh jsem tě mít, v autě i v baru.

Ale jen tělo, nikdy srdce.Mám v duši prázdnotu. Na kolena padám a žadoním, já prosím.

Prosím tě, neodcházej. Chci toho ještě vědět moc a moc. Evo, prosím. Klečím tu na kolenou.

Kam odešlas mi, celá ze zlata? Já zpívám davu, hudba nahlas hraje. A ty jsi pryč, se sluncem ve vlasech. Evo, prosím. Klečím tu na kolenou.

Reflektor zhasnul. Uplynula dlouhá chvíle a hudba utichala do ztracena. Pak se světla zase rozsvítila a bubny explodovaly zvukem. Plamínky zamžikaly a dav začal šílet.

Ale já byla ztracena v tom, co mi burácelo v uších, hruď se mi svírala a vířil ve mně zmatek.

„Ta skladba,“ zavrčel mi Gideon do ucha a jeho prsty se dál důrazně pohybovaly, „mi tě připomíná.“

Přitiskl mi dlaň na klitoris a masíroval, a mě zavalilo vyvrcholení, podobné bouři. Do očí mi vhrkly slzy. Vykřikla jsem, chvěla se mu v náručí. Svírala jsem zábradlí před sebou, držela jsem se a nechávala v sobě pulzovat rozkoš k nezastavení.

Když koncert skončil, nedokázala jsem myslet na nic jiného, než jak se dostat k telefonu a zavolat Carymu. Zatímco jsme čekali, až se dav rozptýlí, opírala jsem se těžce o Gideona a čerpala oporu ze síly jeho paží, které mě pevně objímaly.

„Není ti nic?“ ptal se a přejížděl mi dlaněmi nahoru a dolů po zádech.

„Je mi fajn,“ zalhala jsem. Nevěděla jsem, jak mi je. Mohlo mi být jedno, že o mně Brett napsal píseň, která na něho vrhala úplně jiné světlo. Byla jsem zamilovaná do jiného.

„Já chci taky odejít,“ šeptal. „Umírám touhou dostat se do tebe, anděli. Skoro mi to ani nemyslí.“

Strčila jsem mu ruce do zadních kapes džínů. „Tak odtud vypadneme. “

„Mám přístup do zákulisí.“ Políbil mě na špičku nosu, když jsem se zaklonila, abych k němu vzhlédla. „Nemusíme jim to říkat, pokud bys radši odtud vypadla.“

Okamžik jsem o tom vážně uvažovala. Koneckonců, večer byl skvělý i tak, díky Gideonovi. Ale věděla jsem, že by mi později vadilo, kdybych odepřela Shawně a Arnoldo

vi, jenž byl také fanouškem SixNinths, něco, na co by mohli vzpomínat až do smrti. A lhala bych, kdybych si nepřiznala, že chci aspoň zahlédnout Bretta zblízka. Nechtěla bych, aby on viděl mě, ale já ho vidět chtěla. „Ne. Vezmeme je tam.“

Gideon mě chytil za ruku a promluvil s přáteli, jejichž nadšení z té zprávy mi poskytlo záminku tvrdit, že jsem to udělala výlučně kvůli nim. Zamířili jsme k jevišti, pak stranou, kde Gideon promluvil s mohutným příslušníkem ochranky. Když chlapík něco řekl do mikrofonu své hands-free soupravy, Gideon vytáhl mobil a řekl Angusovi, aby zajel s limuzínou dozadu. Zatímco mluvil, setkaly se jeho oči s mýma. Zár a příslib rozkoše, které jsem v nich viděla, mi vyrazily dech.

„Ten tvůj chlap je skvělý,“ říkala Shawna, pohlížejíc na Gideona s výrazem, který měl blízko ke zbožné úctě. Nebyl to dravčí pohled, jenom obdivný. „Tenhle večer je k neuvěření. Za tohle jsem ti strašně zavázaná.“

Přitáhla si mě clo rychlého, pevného objetí. „Děkuju ti.“ Objala jsem ji také. „Děkuju, žes mě pozvala.”

Přistoupil k nám vysoký, nohatý muž s modrými pramínky ve vlasech a módními brýlemi v černých obroučkách. „Pane Crossi,” vítal Gideona a podával mu ruku. „Nevěděl jsem, že dneska přijdete.”

Gideon mu potřásl rukou. „Neřekl jsem vám to,” odvětil jakoby nic a druhou ruku natáhl ke mně.

Chytla jsem ji a on mě přitáhl k sobě a představil mě Robertu Phillipsovi, manažerovi SixNinths. Pak byli představeni Shawna a Arnoldo a potom nás odvedli dozadu za kulisy, kde panoval ruch a řádily fanynky.

Náhle se mi už nechtělo Bretta ani zahlédnout. Bylo moc snadné zapomenout, jaké to mezi námi bývalo, když jsem poslouchala jeho zpěv. Bylo moc snadné chtít zapomenout poté, co jsem vyslechla píseň, kterou napsal. Jenže ta doba v mé minulosti byla něčím, na co jsem nebyla ani trochu hrdá.

„Kapela je hned tady,” ukazoval Robert na otevřené dveře, odkud se valila hudba a bujarý smích. „Budou nadšení, že se s vámi můžou seznámit.”

Nohy mi najednou vypověděly službu, Gideon se zastavil a pohlédl na mě se svraštělým čelem.

Stoupla jsem si na špičky a pošeptala mu: „Vůbec nemám chuť se s nimi seznamovat. Jestli ti to nevadí, dojdu si v zákulisí na záchod a půjdu k limuzíně.”

„Nemůžeš počkat pár minut? Půjdu s tebou.”

„Nic se mi nestane. Neboj se o mě.”

Dotkl se mého čela. „Není ti špatně? Jsi celá rudá.”

„Je mi skvěle. Jen co budeme doma, předvedu ti, jak skvěle.” To pomohlo. Celo se mu rozjasnilo a ústa zvlnila úsměvem. „Tak to si tedy pospíším.” Pohlédl na Roberta Phillip—

se a ukázal na Arnolda a Shawnu. „Můžete je vzít dovnitř? Potřebuju minutku.”

„Gideone, vážně“ protestovala jsem.

„Vyprovodím tě tam.“

Ten tón jsem znala. Nechala jsem se od něj doprovodit šest metrů na toaletu. „Odtud už trefím, díky.“

„Počkám.“

„Pak se odtud nikdy nedostaneme. Jdi si po svém. Mně se nic nestane.“

Obdařil mě velice trpělivým pohledem. „Evo, nenechám tě samotnou.“

„Já to zvládnu. Vážně. Východ je hned tady.“ Ukázala jsem přes chodbu na otevřené dvojité dveře pod osvětleným nápisem „Východ.“ Bedňáci už vynášeli aparaturu. „Angus je hned za dveřmi, ne.“

Gideon se opřel ramenem o stěnu a založil si paže.

Rozpřáhla jsem ruce. „Tak jo. Fajn. Ať je po tvém.“

„Učíš se, anděli,“ usmál se.

S polohlasným mumláním jsem zašla na toaletu. Když jsem se potom myla u umývadla, podívala jsem se do obrovského zrcadla a lekla se. Měla jsem oči jako mýval, jak se mi potem rozpila maskara, a zorničky jsem měla tmavé a rozšířené.

„Co na tobě vidí?“ zeptala jsem se opovržlivě svého odrazu a říkala si, jak on sám pořád vypadá úžasně. I když je uhřátý a zpocený, nevypadá o nic hůř, kdežto já jsem zvlhlá a povadlá. Ale spíš jsem měla na mysli své osobní nezdary než zevnějšek. Nedokázala jsem se jich zbavit. Aspoň ne, dokud jsem byla pod stejnou střechou jako Brett.

Otřela jsem si navlhčeným papírovým ručníkem černé šmouhy pod očima a pak zamířila zpátky na chodbu. Gideon čekal pár kroků ode mě a mluvil s Robertem, nebo

přesněji řečeno mu naslouchal. Manažer byl očividně z něčeho nadšený.

Gideon mě zahlédl a zvedl ruku, abych okamžik počkala, ale mně se nechtělo riskovat. Ukázala jsem přes chodbu k východu, pak se otočila a zamířila tam dřív, než mě stihl zadržet. Spěšně jsem prošla kolem zelených dveří do místnosti, kde byla kapela, odvážila jsem se letmo nahlédnout dovnitř a uviděla jsem rozesmátou Shawnu s pivem v ruce. Místnost byla napěchovaná a plná bujarého veselí, a Shawna vypadala, jako že si to ohromně užívá.

Uprchla jsem se vzdechem úlevy a jen co jsem vyšla ze dveří, připadala jsem si desetkrát lehčí. Zahlédla jsem Anguse, stojícího vedle Gideonovy limuzíny za řadou autobusů, zamávala jsem a vyrazila k němu.

Při zpětném pohledu na uplynulý večer jsem blaženě žasla nad tím, jak Gideon odložil všechny zábrany. Sakra jistě nebyl z těch, co využívají styky a známosti jako prostředek k tomu, aby mě dostali do postele.

Nemohla jsem se dočkat, až bude nahý.

Polekal mě výbuch plamene ve tmě po mé pravici. Prudce jsem se zastavila a sledovala, jak Brett Kline zvedá zápalku k hřebíčkové cigaretě, která mu visela ze rtů. Jak stál ve tmě vedle východu, mihotavé světlo plamínku laskalo jeho tvář a na dlouhý okamžik mě odneslo časem nazpátek.

Vzhlédl, uviděl mě a ztuhl. Zírali jsme na sebe. Srdce se mi rozběhlo jako šílené, kombinace vzrušení a úzkosti. Náhle zaklel a zatřepal sirkou, aby ji zhasl, protože mu spálila prsty.

Vyrazila jsem, snažila se zachovat ležérní tempo a přitom mířila nej kratší cestou k Angusovi a limuzíně.

„Hej! Počkej,” křikl Brett. Slyšela jsem, jak se ke mně jeho kroky klusem blíží, a zvedla se ve mně vlna adrenalinu. Bedňák strkal vozík naložený těžkou aparaturou a já proklouzla

kolem něj, kryla jsem se jím a schovala se mezi dva autobusy. Přitiskla jsem se zády k boku jednoho z nich a skryla se mezi dvěma otevřenými nákladovými prostory. Krčila jsem se ve tmě a připadala si jako zbabělec, ale věděla jsem, že nemám Brettovi co říct. Už nejsem ta dívka, kterou znal.

Sledovala jsem, jak se žene kolem. Rozhodla jsem se počkat, dopřát mu čas, aby mě chvíli hledal a pak to vzdal. Intenzivně jsem vnímala plynutí času, skutečnost, že zanedlouho mě začne hledat Gideon.

„Evo.”

Lekla jsem se zvuku svého jména. Otočila jsem hlavu a zjistila, že se Brett blíží z druhé strany. Zatímco jsem se dívala napravo, on přišel zleva.

„Jsi to ty,“ řekl drsně. Odhodil hřebíčkovou cigaretu na zem a zašlápl ji botou.

Slyšela jsem se, jak říkám něco, co jsem dobře znala. „Měl bys odejít.“

„To mi říkáš pořád.“ Opatrně se blížil. „Bylas na našem koncertě?”

Kývla jsem, odstoupila od autobusu a couvala. „Bylo to úžasné. Máte fakt skvělý ozvučení. Mám z vás radost.”

Za každý můj krok pozadu udělal jeden dopředu. „Doufal jsem, že tě takhle najdu, na nějakém koncertě. Měl jsem stovku různých představ, jak by to mohlo vypadat, kdybych tě jednou uviděl.”

Nevěděla jsem, co na to říct. Napětí mezi námi bylo tak hutné, až se mi těžko dýchalo.

Pořád tu byla ta přitažlivost.

Vůbec se to nepodobalo tomu, co jsem cítila s Gideonem. Všeho všudy jen stín té silné přitažlivosti, nicméně to existovalo.

Vycouvala jsem do prostoru, kde panoval ruch a kolem se hemžila spousta lidí.

„Proč utíkáš?” zeptal se v kruhu světla z lampy na parkovišti. Viděla jsem ho jasně. Vypadal ještě lip než prve.

„Nemůžu” Polkla jsem. „Není co říct.”

„Kecy.” Jeho soustředěný pohled mě propaloval. „Přestala jsi chodit. Neřekla jsi ani slovo, prostě jsi přestala docházet. Proč?”

Třela jsem si sevřený žaludek. Co mám říct? Konečně mi to docvaklo a usoudila jsem, ze si zasloužím něco lepšího, než být jednou z těch mnoha holek, co jsi v pauzách při vystoupení šukal v kabince na záchodě?

„Proč, Evo? Něco jsme rozjeli, a ty jsi kurva prostě najednou zmizela.”

Otočila jsem hlavu a rozhlížela se po Gideonovi nebo Angusovi. Ani jeden z nich nebyl nikde na dohled. Limuzína čekala osaměle. „To bylo dávno.”

Brett se vymrštil kupředu a chytil mě za ramena, polekal mě, na okamžik mě vyděsil tím náhlým agresivním pohybem. Kdybychom nebyli tak blízko jiných lidí, asi bych propadla panice.

„Dlužíš mi vysvětlení,” ucedil.

„To není

Políbil mě. Měl měkoučké rty a přitiskl je neprodyšně na méa políbil mě. Než jsem si uvědomila, co se děje, sevřel mé paže pevněji a já se nemohla vyprostit. Nemohla jsem ho odstrčit.

A kratičkou chvíli jsem ani nechtěla.

Dokonce jsem i jeho polibek opětovala, protože ta přitažlivost pořád existuje a tiší cosi bolavého v mém nitru a konejšilo mě pomyšlení, že jsem snad byla něco víc než prdelka, co je zrovna po ruce. Chutnal po hřebíčku, voněl svůdně jako udřený chlap a zmocnil se mých úst s veškerou vášní tvořivé duše. Znala jsem ho dobře a velmi důvěrně.

Jenže nakonec bylo jedno, že se mi pořád ještě dokázal dostat pod kůži. Nezáleželo na tom, že jsme měli společnou minulost, i když byla pro mě bolestná. Nezáleželo na tom, že jsem polichocena verši, které napsal, že na mě ty verše zapůsobily, že po šesti měsících, kdy jsem sledovala, jak si užívá s jinými ženami a současně se na mě vrhá všude, kde jsou dveře, co se dají zamknout, jsem to byla^z, na koho myslel, když z jeviště sváděl dychtivé fanynky.

Na ničem z toho nezáleželo, protože jsem byla šíleně zamilovaná do Gideona Crosse a on byl tím, koho jsem potřebovala a chtěla.

Se zajíknutím jsem se mu vykroutila

a spatřila před sebou Gideona, který se hnal jako zběsilý a nezvolnil, ani když vrazil do Bretta a strhl ho na zem.

Kapitola desátá

KLOPÝTLA JSEM a nechybělo moc a málem bych upadla. Oba muži dopadli na asfalt s odporným žuchnutím. Někdo řval. Nějaká žena ječela. Nemohla jsem nic dělat. Stála jsem jako zkamenělá a mlčky, emoce se ve mně svíjely ve zběsilé spleti.

Gideon popadl Bretta pod krkem a bušil mu do žeber sérií úderů. Byl jako stroj, němý a k nezastavení. Brett při každé brutální ráně zasténal a snažil se osvobodit.

„Crossi! Dio mio. “

Už jsem plakala, když se objevil Arnoldo. Přiskočil, sáhl po Gideonovi a zapotácel se, když se Brett vymrštil do strany a oba muži se převalili.

Brettovi spoluhráči z kapely se prodírali rostoucím davem kolem autobusů, připraveni ke rvačce, dokud neuviděli, s kým se Brett pere, s mužem, co má peníze a stojí za značkou jejich hudebního vydavatelství.

„Kline, ty debile!“ Bubeník Darrin se chytil oběma rukama za vlasy. „Co to sakra vyvádíš?”

Brett se vyprostil, vyskočil a narazil Gideona na bok autobusu. Gideon spojil ruce, praštil jimi Bretta do zad jako kyjem a donutil ho tak odskočit. Pak Gideon využil výhody, vykopl a přidal bleskurychlý úder do břicha. Brett se otočil, mocné bicepsy se mu napínaly, ale Gideon plavně uhnul a zasadil Brettovi hák do brady, až mu poskočila hlava dozadu.

Ježíšmarjá.

Gideon nevydal ani hlásku, ani když se rozmachoval, ani když mu Brett zasadil přímý úder do čelisti. Tichá intenzita jeho zuřivosti byla mrazivá. Cítila jsem, jak v něm pulzuje zuřivost, viděla jsem mu to v očích, ale stále se ovládal a počínal si strašidelně metodicky. Nějakým způsobem se odpojil od reality, uchýlil se do míst, odkud dokázal objektivně pozorovat, jak jeho tělo způsobuje těžkou újmu někomu jinému.

Způsobila jsem to já. To já jsem udělala z přívětivého, hříšně hravého muže, který mě celý večer okouzloval, chladného, vražedného rváče, jehož jsem teď měla před sebou.

„Slečno Tramellová.” Angus mě uchopil za loket.

Zoufale jsem se na něj podívala. „Musíte ho zastavit.”

„Prosím, vraťte se do limuzíny.”

„Cože?” Ohlédla jsem se a uviděla, jak Brettovi kape z nosu krev. Nikdo se nevměšoval. „Zbláznil jste se?”

„Musíme odvézt domů slečnu Ellisonovou. Je váš host a musíte se o ni postarat.”

Brett se otočil, a když Gideon předstíral úhyb stranou, Brett vyrazil druhou pěstí, trefil Gideona do ramene a poslal ho pár kroků dozadu.

Chytila jsem Anguse za paže. „Co je to s vámi?! Zastavi cc

te je!

Jeho bleděmodré oči zněžněly. „On ví, kdy přestat, Evo.“

„To si děláte legraci?“

Podíval se přes mé rameno. „Pane Ricci, kdybyste byl tak laskav.“

Než jsem se nadála, přehodil si mě Arnoldo přes rameno a odnášel k limuzíně. Když jsem zvedla hlavu, viděla jsem, jak se kroužek přihlížejících v mé nepřítomnosti zužuje a zakrývá mi výhled. Ječela jsem bezmocným zoufalstvím a bušila Arnolda do zad, ale s tím to ani nehnulo. Vlezl se mnou rovnou na zadní sedadlo limuzíny, a když okamžik nato naskočila Shawna, zavřel Angus dveře, jako by všechno bylo úplně normální.

„Co to sakra děláš?” vyštěkla jsem na Arnolda a hrnula se po klice dveří, zatímco se limuzína hladce rozjížděla. Neotevřely se a ať jsem dělala, co chtěla, nedaly se odemknout. „Je to tvůj přítel! To ho tam jen tak necháš?”

„Je to tvůj přítel.” Klidná neutralita v Arnoldově hlase se zařezávala hluboko do mého nitra. „A ty jsi ho tam takhle nechala.”

Sesula jsem se na sedadlo, v žaludku mi kručelo a dlaně zvlhly. Gideon

„Ty jsi ta Eva z té písně, viď?” zeptala se Shawna tiše ze svého místa na protějším sedadle.

Arnoldo sebou trhl, očividně překvapen tím spojením. „Jestlipak Gideon” Vzdychl. „Samozřejmě, že to ví.”

„To bylo dávno!” řekla jsem vzpurné.

„Zřejmě ne dost dávno,” namítl.

Zoufale jsem toužila dostat se ke Gideonovi, nedokázala jsem sedět klidně. Podupávala jsem nohama, mé tělo bojovalo s neklidem tak intenzivním, až jsem měla pocit, že vyskočí z kůže.

Ublížila jsem muži, kterého miluju, a skrze něj dalšímu muži, který neudělal nic, než že byl sám sebou. A neměla

jsem pro to dobré vysvětlení. Zpětně vzato jsem netušila, co to do mě vjelo. Proč jsem se neodtáhla dřív? Proč jsem opětovala Brettův polibek?

A co si s tím Gideon počne?

Představa, že by se mohl se mnou rozejít, mi odstartovala nepřekonatelnou paniku. Bylo mi nanic strachem. Není zraněný? Bože, představa trpícího Gideona mě užírala jako kyselina. Není v maléru? Napadl Bretta. Dlaně mi zvlhly, když jsem si vzpomněla na Caryho zprávu, že jeho kámoš z grupáče chce také podat žalobu za napadení.

Gideonův život se řítil ve spirále kamsi mimo kontrolu, kvůli mně. Dřív nebo později pochopí, že mu za ty problémy nestojím.

Pohlédla jsem na Shawnu. Dívala se zamyšleně z okna. Zkazila jsem jí nádherný večer. A Arnoldovi taky. „Promiňte,” vzdychla jsem nešťastně. „Všechno jsem podělala.”

Pohlédla na mě a pokrčila rameny, pak mě obdařila soucitným úsměvem, ze kterého mě pálilo v hrdle. „Nic se neděje. Pro mě to byl ohromný večer. Doufám, že to vyřešíte co nejlíp.”

Nejlepší byl pro mě Gideon. Zkazila jsem to? Odhodila jsem to nejdůležitější, co v životě mám, kvůli tomu, že mi nějak divně a nevysvětlitelně na chvíli přeskočilo?

Ještě pořád jsem cítila Brettova ústa na svých. Třela jsem si rty a litovala, že nemohu stejně snadno vymazat poslední půlhodinu svého života.

Úzkost způsobila, že mi připadalo, jako by jízda k Shawně domů trvala celou věčnost. Vystoupila jsem a objala ji na chodníku před domem, kde měla byt.

„Promiň,” opakovala jsem a vztáhla to i na skutečnost, že jsem umírala touhou dostat se ke Gideonovi, ať je kdekoli

a bála jsem se, že je na mně ta netrpělivost vidět. Nevěděla jsem, jestli někdy odpustím Angusovi a Arnoldovi, že mě odvlekli a jak to udělali.

Arnoldo objal Shawnu a řekl jí, že ona a Doug mají trvalou rezervaci do Tableau One. Trochu mě tím obměkčil. Celý večer se o ni pěkně staral.

Nastoupili jsme zpátky do limuzíny a vyrazili k restauraci. Stočila jsem se do klubíčka v tmavém koutě sedadla a tiše plakala a nedokázala jsem udržet záplavu zoufalství, která mě smetla. Když jsme přijeli k restauraci, osušila jsem si obličej tílkem. Arnoldo mi zabránil vystoupit.

„Bud na něj hodná,“ plísnil mě, pohled upřený do mé tváře. „Nikdy jsem ho neviděl takového, jako když je s tebou. Nemůžu říct, jestli si ho zasloužíš, ale může být s tebou šťastný. To jsem viděl na vlastní oči. Bud na něj hodná, nebo odejdi. Nedělej mu v hlavě bordel.”

Nemohla jsem promluvit, protože jsem měla v krku knedlík, a tak jsem jen kývla a doufala, že si přečte z mých očí, jak moc pro mě Gideon znamená. Všechno.

Arnoldo zmizel v restauraci. Než Angus zavřel dveře, posunula jsem se na sedadle dopředu. „Kde je? Musím ho vidět. Prosím.”

„Volal.” Angusova tvář byla vlídná, což mě zase rozplakalo. „Teď vás vezu k němu.”

„Není mu nic?”

„Nevím.”

Odsunula jsem se znovu dozadu a bylo mi fyzicky špatně. Sotva jsem si všímala, kam jedeme, myslela jsem jen na to, že mu to celé musím vysvětlit. Musím říct Gideonovi, že ho miluju, že bych ho nikdy neopustila, pokud o mě bude ještě stát, že je jediný, po kom toužím, jediný muž, který mi dokáže rozpálit krev.

Nakonec auto zpomalilo a já se podívala ven a uvědomila

si, že jsme se vrátili k amfiteátru. Hleděla jsem z okna a hledala ho, a vtom se dveře za mnou otevřely, což mě polekalo, poposedla jsem a uviděla, jak Gideon vklouzl dovnitř a uvelebil se na sedadle naproti mně.

Vrhla jsem se k němu. „Gideone“

„Nech toho.” jeho hlas zněl jako hněvivé šlehnutí biče, až jsem se skrčila a padla na zadek. Limuzína se dala do pohybu, zakymácela jsem se.

S pláčem jsem sledovala, jak si nalévá sklenku jantarové lihoviny z baru a hází ji do sebe. Cekala jsem vsedě na zemi, žaludek se mi svíral strachem a žalem. Dolil si, pak zavřel bar a klesl na sedadle dozadu. Toužila jsem se ho zeptat, jestli je Brett v pořádku nebo těžce zraněný. Toužila jsem se zeptat, jak je na tom Gideon, jestli je zraněný nebo zdráv. Ale nešlo to. Nevěděla jsem, jestli by si tu otázku špatně nevyložil a neusoudil, že má starost o Bretta znamená víc, než odpovídá skutečnosti.

Tvář měl lhostejnou, oči tvrdé jako safíry. „Co pro tebe znamená?”

Otřela jsem si slzy, které mi prýštily po tváři. „Omyl.”

„Tenkrát? Nebo teď?”

„Obojí.”

Zkřivil rty v úšklebku. „Vždycky se takhle líbáš se svými omyly?”

Hruď se mi zvedala, jak jsem se snažila potlačit vzlyk. Divoce jsem zavrtěla hlavou.

„Chceš ho?” zeptal se hořce sevřeným hlasem, pak se znovu napil.

„Ne,” zašeptala jsem. „Chci jen tebe. Miluju tebe, Gideone. Tolik, až to bolí.”

Zavřel oči a hlava mu klesla dozadu. Chopila jsem se příležitosti a přilezla blíž, potřebovala jsem překlenout aspoň fyzickou vzdálenost mezi námi.

„Udělala ses, když jsem měl prsty v tobě, Evo, kvůli mně? Nebo kvůli té jeho zatracené písni?”

Ach, bože můj, Jak může pochybovat?

Já v něm probudila pochybnost. To jsem udělala. „Kvůli tobě. Ty jsi jediný, kdo se mnou něco takového dokáže. Přiměješ mě zapomenout, kde jsem. Dokážeš, že je mi jedno, kdo je kolem nebo co se děje, dokud se mě dotýkáš.”

„Nestalo se to taky, když tě políbil?” Gideon otevřel oči a zaostřil je na mě. „Měl v tobě pinďoura. Šukal tě, vystříkal se do tebe.”

Uhýbala jsem před hrůznou trpkostí v jeho tónu, před zlobnou sprostotou. Přesně jsem věděla, jak mu je. Jak zle dokážou duševní představy bodat a zatínat drápy, až máte pocit, že snad zešílíte. V mých představách se vyskytovaly desítky jeho souloží s Corinne, jimž jsem přihlížela s bezmocnou, zuřivou žárlivostí.

Náhle se napřímil, předklonil a hrubě mi přejel palcem po rtech. „Měl tvoje ústa.”

Popadla jsem jeho sklenku a dopila to, co v ní zbylo, ale drsná chuť mi vadila a pálila jako oheň. Polkla jsem jen silou vůle. Žaludek se mi vzpíral, protestoval. Horko alkoholu se mi šířilo z útrob do celého těla.

Gideon se sesul zpátky na sedadlo, paží si zakryl obličej. Věděla jsem, že mě má pořád ještě před očima, jak se líbám s Brettem. Věděla jsem, že ho to vnitřně užírá.

Odložila jsem sklenku na podlahu, vrhla se mu mezi nohy a začala zápolit s poklopcem.

Chytil mé prsty železným stiskem, ale oči si dál zakrýval předloktím. „Co to kurva děláš?”

„Udělej se mi do pusy,” žadonila jsem. „Smyj to.”

Nastala dlouhá pauza. Seděl tam úplně nehybně, až na těžké zvedání a klesání hrudi.

„Prosím, Gideone.”

S polohlasnou kletbou mě pustil, ruka mu klesla ochable k boku. „Udělej to.“

Spěchala jsem, abych už byla u něj, puls mi bušil při představě, že by si to snad mohl rozmyslet a odepřít mi to, že by se mohl rozhodnout se mnou skoncovat. Pomohl mi jen tak, že na okamžik zvedl boky, abych mu mohla stáhnout překážející džíny a boxerky.

Pak už jsem měla v rukou jeho velký, krásný úd. V ústech. Zasténala jsem, když jsem ucítila jeho chuť, teplo a saténovou jemnost jeho pokožky, jeho vůni. Třela jsem se tváří o jeho slabiny a varlata, chtěla jsem celá nasáknout jeho vůní, označkovat se jím. Jazykem jsem sledovala silné žíly, probíhající po jeho délce, lízala jsem ho nahoru a dolů.

Slyšela jsem, jak zaskřípal zuby, když jsem ho začala sát dlouhými tahy, v hrdle mi pulzovaly omluvné a blažené steny. Pukalo mi srdce, že je tak zticha, můj hlasitý milenec, který na mě vždycky oplzle mluví. Vždycky mi říká, co chce a potřebuje, jak je mu příjemné, když se s ním miluji. Ted se držel zpátky, odpíral mi uspokojení z vědomí, že mu působím rozkoš.

Pumpovala jsem ten silný kořen pěstí, ždímala jsem ho, sála sametovou korunku, lákala úvodní kapku na špičku, kde bych ji mohla olíznout rychlým kmitáním jazyka. Stehna se mu napjala, dýchal prudce a rychle. Cítila jsem, jak se smrštil, a zdivočela jsem, mačkala ho, ústa mi pracovala tak usilovně, až mě bolely čelisti. Páteř se mu napřímila, hlava se zvedla ze sedadla a pak zase prudce klesla, jak mi do úst explodovalo první husté vytrysknutí.

Zakňourala jsem, jeho chuť mi rozpalovala smysly, budila ve mně touhu po něčem víc. Křečovitě jsem polykala, rukama jsem tahala a třela jeho tepající penis, abych si vylákala na jazyk víc toho hustého, krémového semene. Tělo se

inu chvělo vyvrcholením neskutečně dlouho, plnil mi ústa, až přetékala v koutcích rtů. Nevydal ani hlásku, byl stejně nepřirozeně tichý jako během rvačky.

Byla bych ho klidně sála celé hodiny. Chtěla jsem to, ale položil mi obě ruce na ramena a odstrčil mě. Vzhlédla jsem k jeho srdcervoucně nádherné tváři a uviděla, jak se mu v přítmí lesknou oči. Palcem se dotkl mých rtů, rozmazával své sperma po naběhlých křivkách a kolem nich.

„Nasuň se na mě tou svou těsnou kundičkou,” rozkázal ochraptěle. „Mám pro tebe ještě něco.“

Rozechvělá a vyděšená jeho drsnou odtažitostí jsem ze sebe stáhla kalhotky.

„Sundej si všechno. Všechno kromě bot.a

Poslechla jsem, tělo se mi rozjitřilo jeho povelem. Udělala bych všechno, co by chtěl. Dokážu mu, že jsem jen a jen jeho. Vyladím se na jeho touhu, aby věděl, že ho miluji. Rozepnula jsem si zip sukně a stáhla si ji, pak jsem ze sebe škubnutím svlékla tílko a hodila je na protější sedadlo. Následovala podprsenka.

Když jsem ho obkročila, Gideon mě chytil za boky a vzhlédl ke mně. „Jsi vlhká?”

„Ano.”

„Vzrušuje tě, když mě kouříš?”

Bradavky mi ztvrdly ještě víc. To, jak neomaleně a hrubě mluvil o sexu, mě taky vzrušovalo. „Vždycky.”

„Proč jsi ho líbala?”

Ta prudká změna tématu mě vyvedla z míry. Dolní ret se mi roztřásl. „Nevím.”

Pustil mě, zvedl obě ruce a sevřel jimi ze stran opěrku hlavy. V té póze se mu vyboulily bicepsy. Tahle podívaná mě vzrušovala, stejně jako celý Gideon. Chtěla jsem vidět, jak se mu nahá hrud leskne potem, jak se mu břišní svaly napínají a stahují, až do mě bude pumpovat svým údem.

Olízla jsem si rty, chutnaly po něm. „Sundej si tričko.”

Přimhouřil oči. „Tohle není kvůli tobě.”

Znehybněla jsem, srdce mi uhánělo v hrudi jako zběsilé. Využívá proti mně sex. V limuzíně, kde jsme se poprvé milovali, ve stejné pozici, v jaké jsem se ho zmocnila poprvé, „Ty mě trestáš.”

„Zasloužila sis to.”

Nezáleželo na tom, jestli má pravdu. Jestli jsem si to zasloužila, tak on taky.

Chytila jsem se horního okraje opěradla, abych udržela rovnováhu, a prsty druhé ruky mu ovinula kolem údu. Pořád ještě byl tvrdý, pořád pulzoval. Sval na šíji se mu zacukal, když jsem ho přejížděla sevřenou dlaní a připravovala. Vložila jsem si širokou hlavu mezi pysky štěrbinky, třela ho sem a tam, pokrývala ho kluzkostí své touhy.

Nespouštěla jsem z něj oči. Pozorovala jsem ho a oba nás dráždila, hledala jsem stopy toho vášnivého milence, kterého jsem zbožňovala. Nebyl tu. Zuřivý cizinec na mě podmračeně zíral, vyzýval mě, dráždil mě svou odtažitostí.

Nechala jsem do sebe vniknout prvních pár silných centimetrů, roztáhly mě. Pak jsem prudce vyrazila boky a vykřikla, jak do mě hluboko pronikl a roztáhl mě skoro nesnesitelně.

„Ježíši. Kurva,” ucedil a otřásl se. „Krucinál.”

Jeho nekontrolovaný výbuch mě pobídl. Zaryla jsem kolena do sedadla, položila ruce vedle jeho rukou a nadzvedla se, sunula jsem se po něm vzhůru, mé rozechvělé pohlaví na něm těsně lpělo. Sesunula jsem se zase dolů, teď to klouzalo snáz, když byl ode mě vlhký. Když jsem zadečkem dosedla na jeho stehna, měl svaly tvrdé jako kámen, vlastní tělo ho usvědčovalo ze lži, nebyl lhostejný.

Znovu jsem se zvedala, zvolna, abychom oba cítili každičký záchvěv toho líbezného tření. Když jsem se sunula zpátky

dolů, snažila jsem se být stejně stoická jako on, ale pocit plnosti a horkého propojení byl příliš nádherný, než aby se dal utajit. Zasténala jsem a on neklidně poposedl, jeho boky sebou trochu zakroužily, než se zarazil.

„Jsi tak příjemný,” šeptala jsem a hladila jeho běsnící úd svým dychtivým, rozbolavělým pohlavím. Klouzala jsem nahoru a dolů. „Nepotřebuju nikoho než tebe, Gideone. Nikoho jiného nechci. Jsi pro mě stvořený.”

„Zapomnělas na to,” ucedil, klouby na rukou bílé, jak svíral opěradlo sedadla.

V duchu jsem se ptala, jestli se jen drží nebo se přemáhá, aby po mně nesáhl. „Nikdy. Nikdy bych nemohla zapomenout. Patříš ke mně.”

„Pověz mi, proč jsi ho líbala.”

„Nevím.” Opřela jsem si vlhké čelo o jeho a cítila, jak mě v očích pálí slzy. „Bože, Gideone. Přísahám, že nevím.”

„Tak drž hubu a udělej mi to.”

Kdyby mi vlepil facku, nemohlo mě to šokovat víc. Napřímila jsem se a odklonila od něj. „Kašlu na tebe.”

„Už ti to začíná docházet.”

Horké slzy mi kanuly po tváři. „Nezacházej se mnou jako s kurvou.”

„Evo.” Jeho hlas byl tlumený a ochraptělý, plný varování, ale oči měl temné a prázdné. Plné bolesti, stejné jako ty moje. „Jestli chceš přestat, víš, co máš říct.”

Crossfire. Jedním slovem bych mohla neomylně, neodvolatelně tohle utrpení ukončit. Jenže teď jsem naše smluvené heslo nemohla použít. Už jen skutečnost, že upozornil na mou pojistku, mi sdělovala, že mě testuje. Tlačí na mě. Má nějaký cíl, a jestli to teď vzdám, nikdy se nedozvím, jaký.

Sáhla jsem za sebe a opřela se dlaněmi o jeho kolena. Prohnula jsem se v zádech a vytahovala své zvlhlé pohlaví po jeho tuhém údu a pak zase prudce dosedla. Upravovala

jsem úhel, zvedla se a znova klesala, zajíkala se pod jeho dotykem. Ať jsem byla pekelně naštvaná nebo ne, mé tělo uctívalo jeho. Milovalo jeho dotek, pocit správnosti, který existoval navzdory hněvu a uraženosti.

Dech mu vyrážel z plic s každým pohybem mých boků. Tělo měl horké, moc horké, čišel z něj žár jako z kovářské výhně. Pumpovala jsem boky. Nahoru. Dolů. Brala jsem si rozkoš, kterou mi odmítal dát. Stehna, zadeček, břicho a lůno se mi stahovaly s každým nadzvednutím, svíraly ho od kořene až ke špičce. Uvolnily se, když jsem klesala dolů a nechávala ho hluboko vniknout.

Souložila jsem s ním ze všech sil, narážela jsem se na jeho úd. Dech mu syčivě vycházel mezi zaťatými zuby. Pak náhle prudce vrcholil, tryskal do mě tak divoce, až jsem cítila každý spalující poryv spermatu jako samostatné vniknutí. Vykřikla jsem, líbilo se mi to, hnala jsem se za orgasmem, který mě roztříští. Byla jsem strašně napjatá, mé tělo zoufale toužilo po uvolnění poté, co ho dvakrát potěšilo.

Jenže se pohnul, chytil mě kolem pasu a zadržel mé pohyby, sám zůstal hluboko pohroužený ve mně. Přidušeně jsem vykřikla, když jsem si uvědomila, že mi naschvál brání ve vyvrcholení.

„Řekni mi, proč, Evo,“ vrčel. „Proč?“

„Já nevím!“ zaječela jsem a snažila se pohybovat boky, bušila jsem mu pěstmi do ramen, když jeho stisk zesílil.

Gideon mě držel přitisknutou ke své pánvi a naplněnou svým údem, vtom vstal a všechno se změnilo. Vyklouzl ze mě, otočil mě k sobě zády, pak mě ohnul přes okraj sedadla s koleny na podlaze. Jednou rukou mě přidržel v kříži, uchopil do dlaně mé pohlaví a masíroval, vtíral mi své semeno do štěrbinky. Rozmazával je, pokrýval mě jím. Kroužila jsem boky, usilovala o ten dokonalý kousíček tlaku, který mě nastartuje

Bránil mi v tom. Naschvál.

Pulzování v klitorisu a dychtivé svírání prázdného lůna mě přiváděly k šílenství, moje tělo hladovělo po vysvobození. Vsunul do mě dva prsty a já zaťala nehty do černé kůže sedadla. Ležérně mě hnětl, lenivě klouzal dovnitř a ven, udržoval mě na pokraji zešílení.

„Gideone,” vzlykala jsem a citlivé tkáně v mém nitru se kolem něj chtivě vlnily. Byla jsem celá zpocená, sotva jsem dýchala. Začala jsem se modlit, aby auto zastavilo, abychom už byli v cíli, zadržovala jsem dech v zoufalém očekávání úniku. Jenže limuzína vůbec nezastavovala. Jela pořád dál a dál, a já byla tak znehybněná, že jsem se ani nemohla zvednout natolik, abych se podívala, kde jsme.

Sklonil se nad má záda, jeho úd mi ležel v rýze mezi půlkami. „Pověz mi proč, Evo,” šveholil mi do ucha. „Věděla jsi, že půjdu za tebou, že tě najdu”

Oči se mi pevně svíraly, ruce zatínaly v pěsti. „Já. Sakra. Nevím. Krucinál! Já kurva nevím!”

Prsty se vytáhly a pak do mě vnikal jeho úd. Pohlaví se mi sevřelo kolem té líbezné tvrdosti, nasávalo ho hlouběji. Slyšela jsem, jak se mu dech zadrhl tlumeným stenem, a už se mě zmocňoval.

Vykřikla jsem rozkoší, celé tělo se mi chvělo blažeností, když mě jaksepatří píchal, široká hlavice jeho nádherného penisu se třela o citlivé, hyperstimulované nervy. Tlak rostl a rostl, valil se jako bouře

„Ano, “zajíkla jsem se, napjatá nedočkavostí.

Vyklouzl na samý okraj mého pohlaví a zase mě nechal viset nad propastí. Zařvala jsem zklamáním, snažila se vstát a odtrhnout od milence, který se stal zdrojem nesnesitelné trýzně.

Šeptal mi do ucha jako ďábel sám. „Řekni mi proč, Evo. Myslíš teď na něj? Chceš mít v sobě radši jeho ptáka? Chceš, aby tu tvoji skvělou kundičku šukal jeho pták?”

Znovu jsem zařvala. „Nenávidím tě! Jsi sadista, sobec, haj

Už byl zase ve mně, naplnil mě, rytmicky vjížděl do mého rozechvělého lůna.

Nemohla jsem to vydržet už ani minutu, snažila jsem se dosáhnout prsty na svůj klitoris, protože jsem věděla, že po jediném doteku bych divoce vyvrcholila.

„Ne.“ Gideon mě chytil za zápěstí a přidržel mi ruce na sedadle, stehna mezi mými, držel mi nohy široko roztažené, aby mohl vnikat hluboko. Zas a znova. Tempo jeho výpadů bylo pravidelné a neúmorné.

Zmítala jsem se, křičela, přicházela o rozum. Dokázal mě přivést k vyvrcholení jenom svým údem, navodit mi intenzivní vaginální orgasmus jenom tím, že do mě vnikal ze správného úhlu, že se třel svým silným údem o místečko, kde jsem to potřebovala, o nahodilé místečko v mém nitru, které instinktivně poznal pokaždé, když se mnou byl.

„Nenávidím tě,“ vzlykala jsem, slzy zklamání mi smáčely tvář i sedadlo pod ní.

Shýbl se nade mnou, oddechoval mi do ucha: „Řekni proč, Evo.“

Zuřivost ve mně vzkypěla a přetekla. „Protože sis to zasloužil! Protože bys měl vědět, jaké to je! Jak to bolí, ty sebestřednej idiote!“

Znehybněl. Cítila jsem, jak prudce vydechl. Krev mi hučela v uších tak hlasitě, až jsem si v první chvíli říkala, že si jen v deliriu představuju jeho hlas, zjemnělý něhou.

„Anděli.“ Jeho rty mi přejely po lopatce, ruce pustily má zápěstí, vklouzly pode mě a uchopily má plná, těžká ňadra. „Můj tvrdohlavý, krásný anděli. Konečně známe pravdu.”

Gideon mě zvedl a narovnal. Vyčerpaně jsem mu položila hlavu na rameno, slzy mi kapaly na jeho hruď. Už mi nezbývaly síly k boji, sotva jsem byla schopna zakňourat, když

převaloval rozbolavělou bradavku mezi prsty a sáhl mi mezi roztažené nohy Jeho boky se začaly pohybovat, úd do mě pumpoval vzhůru, stiskl pysky mého pohlaví kolem pulzujícího klitorisu a třel.

Vyvrcholila jsem a přitom ochraptěle vykřikla jeho jméno, celé tělo se mi křečovitě svíralo zběsilým třasem, jak ve mně explodovala úleva. Orgasmus trval celou věčnost a Gideon byl neúnavný, protahoval mou rozkoš dokonalými výpady, po kterých jsem prve tolik toužila.

Když jsem se mu konečně sesunula do náručí, zadýchaná a zmáčená potem, opatrně mě ze sebe zvedl a položil na sedadlo. Zdrceně jsem si zakryla tvář rukama, neschopná ho zarazit, když mi roztáhl stehna a přitiskl ke mně ústa. Byla jsem zalitá jeho spermatem a jemu to bylo jedno, dotýkal se jazykem mého klitorisu a sál ho, až jsem vyvrcholila znova. A ještě.

Záda se mi prohýbala s každým orgasmem, dech mi supěl z plic. Přestala jsem počítat, kolikrát jsem vyvrcholila, orgasmy začaly splývat, vrcholily a opadaly jako příliv. Snažila jsem se od něj odtáhnout, ale on se jen napřímil a strhl si tričko, vyšplhal nade mě s jedním kolenem na sedadle a druhou nohou nataženou na podlahu. Opřel se dlaněmi o okénko nad mou hlavou a vystavil své tělo tak, jak to prve odmítal.

Odstrkovala jsem ho. „Už ne! Už nemůžu.”

„Já vím.” Břišní svaly se mu napjaly, jak do mě vjel, oči upřené na mou tvář, opatrně pronikal naběhlou tkání. „Jen chci být v tobě.”

Šíje se mi vyklenula, jak se sunul hlouběji, unikl mi tlumený zvuk, protože to bylo moooc příjemné. I když jsem byla vyčerpaná a příliš stimulovaná, stejně jsem ho dychtila vlastnit a patřit mu. Věděla jsem, že to tak bude vždycky.

Shýbl hlavu a přitiskl mi rty na čelo. „Nechci nikoho

než tebe, Evo. Neexistuje žádná jiná. Nikdy žádná jiná ne bude.“

„Gideone.“ Na rozdíl ode mě chápal, že se večer pokazil kvůli mé žárlivosti a hluboko zakořeněné potřebě, kterou jsem v sobě měla, aby žárlil také.

Líbal mě něžně, zbožně, smazával z mých rtů každičkou vzpomínku na všechna cizí ústa.

„Anděli.“ Gideonův hlas mi vroucně chraptěl do ucha. „Probuď se.“

Zasténala jsem, pevněji zavřela oči a zabořila mu obličej hlouběji do šíje. „Dej mi pokoj, ty sexuální loudile.“

Jeho tichý smích mě rozechvěl. Vtiskl mi pevný polibek na čelo a vykroutil se zpode mě. „Jsme tady.“

Pootevřela jsem jedno oko a sledovala, jak si obléká tričko. Džíny vůbec neodložil. Uvědomila jsem si, že už vyšlo slunce. Posadila jsem se a vyhlédla z okna a zajíkla jsem se, když jsem spatřila oceán. Jednou jsme zastavili u benzínové pumpy, ale já se nebyla schopná probrat ani uhádnout, kde jsme. Gideon mi to odmítl sdělit, když jsem se ptala, řekl jen, že to bude překvapení.

„Kde jsme?“ vydechla jsem, nadšená pohledem na slunce, stoupající nad vodou. Muselo už být dost pozdě ráno. Možná dopoledne.

„Severní Karolína. Zvedni ruce.“

Automaticky jsem poslechla a on mi natáhl přes hlavu tílko. „Potřebuju podprsenku,“ mumlala jsem, když jsem ho zase uviděla.

„Tady tě neuvidí nikdo než já, a jdeme rovnou do vany.“

Znovu jsem pohlédla na omšelou budovu pokrytou šindelem, vedle které jsme parkovali. Byla nejméně dvoupatrová, s balkony a terasami po celé délce vpředu i po stranách,

,i s maličkými jednokřídlovými vstupními dveřmi vzadu. Stáli na kůlech u čáry přílivu, tak blízko u vody, až mi bylo jasné, že příliv musí sahat až těsně pod ni. „Jak dlouho jsme jeli?“

„Skoro deset hodin.“ Gideon mi navlékl sukni a já vstala, i nechala ho, aby mi ji urovnal a zapnul zip. „Jdeme.“

Vystoupil první, pak mi podal ruku. Silný, slaný vítr mě zasáhl do tváře a probudil mě. Rytmický příboj oceánu mě báječně občerstvoval. Anguse nebylo nikde vidět, což byla úleva, protože jsem si velmi dobře uvědomovala, že nemám spodní prádlo. „Angus řídil celou noc?”

„Vyměnili jsme řidiče, když jsme tankovali.”

Pohlédla jsem na Gideona a puls mi zaškobrtal nad tím, jak něžně a omámené se na mě díval. Bradu mu hyzdil stín modřiny, zvedla jsem ruku a dotkla se jí, v hrudi mě zabolelo, když se vtulil do mé dlaně.

„Bolí tě ještě něco?” zeptala jsem se, emocionálně rozjitřená po dlouhé noci, kterou jsme spolu strávili.

Chytil mě za zápěstí, přitáhl si mou ruku a přitiskl dlaň na srdce. „Tady.”

Má lásko, Pro něj to bylo taky těžké. „Moc mě to mrzí.”

„Mě taky.” Políbil mě na špičky prstů, pak mě vzal za ruku a vedl do domu.

Dveře byly odemčené a my jsme rovnou vstoupili. Na polici hned za dveřmi stál košík z drátěného pletiva, obsahující láhev vína a dvě sklenky svázané stuhou. Gideon s rázným cvaknutím zajistil západku a já zatím zvedla obálku s nápisem Vítejte a otevřela ji. Do dlaně mi vypadl klíč.

„To nebudeme potřebovat.” Vzal ode mě klíč a položil ho na polici. „Příští dva dny spolu budeme poustevničit.”

Z nitra se mi rozléval příjemný šum rozkoše, za nímž následoval nemalý úžas nad tím, že muž jako Gideon Cross může mít z mé společnosti takové potěšení, že nepotřebuje nikoho jiného.

„Jdeme,“ táhl mě ke schodům. „To víno otevřeme až později. “

„Jo. Nejdřív kafe.“

Prohlížela jsem si zařízení domu. Zvenčí byl rustikální a zevnitř moderní. Táflované stěny byly natřené zářivě bílou barvou a ozdobené masivními černobílými fotografiemi mořských lastur. Nábytek byl všechen bílý a většina doplňků ze skla a kovu. Působilo by to stroze, nebýt nádherné vyhlídky na oceán a barevných koberců, pokrývajících parketové podlahy, jakož i sbírky vázaných knih, kterých tu byly plné vestavěné knihovny.

Když jsme se ocitli v nejvyšším patře, zatetelila jsem se štěstím. Hlavní apartmá tvořil úplně otevřený prostor, členěný jen dvěma opěrnými sloupy. Téměř všechny plochy pokrývaly kytice bílých růží, bílých tulipánů a bílých kal, některé stály dokonce i na strategických místech na podlaze. Postel byla masivní, pokrytá bílým saténem, což mi připomínalo svatební apartmá a tento dojem ještě posilovala černobílá fotografie průsvitné šály nebo závoje, vznášejícího se ve větru, zavěšená nad hlavami lůžka.

Pohlédla jsem na Gideona. „Už jsi tu někdy byl?“

Zvedl ruku a uvolnil mi pocuchaný ohon vlasů. „Ne. Proč bych sem jezdil?“

Pravda. Nebral ženy nikam než do svého hotelového pelechu, který zřejmě pořád ještě má. Oči se mi unaveně zavřely, když prohrábl prsty uvolněné prameny mých vlasů. Neměla jsem dost energie, abych se kvůli tomu rozčilovala. „Svlékni se, anděli. Já napustím vanu.“

Ucouvl. Otevřela jsem oči a chytila ho za tričko. Nevěděla jsem, co říct, jen jsem nechtěla, aby odešel.

Pochopil, protože mi rozuměl.

„Nikam nejdu, Evo.“ Gideon uchopil mou bradu do dlaní, zadíval se mi do očí a předvedl mi tu intenzitu a lasero—

vé soustředění, které mě uchvátily od prvního setkání. „Jestli chceš jeho, nebude to stačit, abych tě nechal jít. Moc tě chci. Chci tě u sebe, ve svém životě, ve své posteli. Jestli to můžu mít, na ničem jiném nezáleží. Nejsem tak hrdý abych si nevzal to, co můžu mít.“

Opřela jsem se o něj, přitahovala mě jeho posedlost a nenasytná, syrová touha, která odrážela hloubku mé touhy po něm. V pěsti jsem sevřela bavlnu jeho trička.

„Anděli,“ vydechl, sklonil hlavu a přitiskl tvář k mé. „Ty mě taky nedokážeš nechat.”

Zvedl mě do náruče a odnesl s sebou do koupelny.

Kapitola jedenáctá

poČívala jsem VE vaně sc zvířecími tlapami místo noži-

ček, oči zavřené, záda opřená o Gideonovu hruď, a naslouchala šplouchání vody, zatímco jeho ruce po mně lenivě klouzaly.

Umyl mi vlasy a pak tělo, hýčkal mě, rozmazloval. Věděla jsem, že mi vynahrazuje předešlou noc a způsob, jakým mě přiměl čelit pravdě, pravdě, kterou očividně znal, ale potřeboval, abych ji také pochopila.

Jak to, že mě tak dobře zná, lip než já sama?

„Povídej mi o něm,“ zašeptal, paže ovinuté kolem mého pasu.

Zhluboka jsem se nadechla. Cekala jsem, až se na Bretta zeptá. Taky jsem Gideona dobře znala. „Nejdřív mi řekni, jestli mu nic není.“

Po odmlce odpověděl. „Nemá žádné trvalé poškození. Vadilo by ti, kdyby ano?“

„Ovšemže by mi to vadilo.“ Slyšela jsem, jak zaskřípal zuby.

„Chci vědět všechno o vás dvou,“ dožadoval se upjatě. „Ne.“

„Evo, “

„Nemluv na mě tímhle tónem, Gideone. Už mě otravuje být pro tebe otevřenou knihou, zatímco ty si všechna svá tajemství necháváš pro sebe.“ Hlava se mi převalila na stranu, takže jsem se tiskla tváří k jeho vlhké hrudi. „Jestli z tebe mám mít jenom tělo, přijmu to. Ale nemůžu ti dávat na oplátku víc.“

„Chceš říct, že nechceš. Ať je“

„Nemůžu. “Odtáhla jsem se od něj a otočila tváří k němu. „Podívej, co to se mnou dělá! Včera večer jsem ti ublížila. Naschvál. Ani jsem si to neuvědomovala, protože zášť mě užírá, i když sama sebe přesvědčuju, že můžu žít se vším, co mi tajíš.“

Posadil se zpříma a rozpřáhl ruce. „Jsem ti otevřený dokořán, Evo! Ty mluvíš, jako bys mě neznala, že je mezi námi jen sex, a přitom mě znáš ze všech lidí nejlíp.“

„Mluvme o tom, co nevím. Proč ti patří tak velký podíl na Vidal Records? Proč nenávidíš dům vaší rodiny? Proč ses odcizil rodičům? Co je mezi tebou a doktorem Terrencem Lucasem? Kam jsi šel tuhle v noci, když jsem měla ten zlý sen? Co je za tvými nočními můrami? Proč“

„Dost!“ vyštěkl a vjel si rukama do mokrých vlasů.

Zůstala jsem sedět, sledovala ho a čekala, zatímco on zjev zápasil sám se sebou. „Měl bys vědět, že mi můžeš říct cokoliv .“ně řekla jsem tiše.

„Můžu?“ Probodl mě pohledem. „Nevidělas toho už tak dost? Kolik sraček na tebe můžu nahrnout, než z toho pekla utečeš?“

Položila jsem si paže na okraj vany, zaklonila hlavu a zavřela oči. „Tak fajn. Budeme spolu jen spát a jednou týdne otravovat psychoterapeuta. To jsem ráda, že to vím.”

„Píchal jsem s ní,“ vyprskl. „Tak. Už je ti líp?“

Vymrštila jsem se tak rychle, až voda vyšplíchla přes okraj vany. Žaludek se mi křečovitě stáhl. „Ty jsi píchal Corinne?“

„Ne, krucinál.“ Tvář měl zardělou. „Lucasovu ženu.”

„Aha. Vzpomněla jsem si na její fotku, kterou jsem našla na Googlu. „Je zrzka,“ řekla jsem chabě.

„Anne mě přitahovala výlučně jen svým vztahem k Lucasovi.”

Zmateně jsem svraštila čelo. „Takže mezi tebou a Lucasem to bylo na levačku už předtím, než ses vyspal s jeho manželkou? Nebo kvůli tomu?“

Gideon se opřel loktem o okraj vany a promnul si obličej. „Znepřátelil mě s rodinou. Vrátil jsem mu to.“

„Tys je znepřátelil?”

„Znepřátelil jsem ji“ Chraplavě vydechl. „Přišla za mnou při nějaké dobročinné akci. Nebavil jsem se s ní, dokud jsem se nedozvěděl, kdo to je. Věděl jsem, že by to Lucase zabilo, kdyby se dozvěděl, že jsem ji přefiknul, a možnost se naskytla, tak jsem jí využil. Mělo to být jen jednou, ale Anne mě kontaktovala hned další den. Protože by mu ublížilo ještě víc vědomí, že se toho nemohla nabažit, připustil jsem, aby topokračovalo. Když byla ochotná ho kvůli mně opustit, poslal jsem ji zpátky k manželovi.”

Zírala jsem na něj a vnímala jeho vzdorovité rozpaky. Udělal by to znovu, ale styděl se za to.

„Řekni něco!” vyštěkl.

„Myslela, že ji miluješ?”

„Ne. Kurva. Jsem hajzl, že jsem šukal s cizí manželkou, ale nic jsem jí nesliboval. Přes ni jsem vyjebal s Lucasem, nečekal jsem, že vzniknou vedlejší škody. Jinak bych to nenechal zajít tak daleko.”

„Gideone,“ vzdychla jsem a potřásla hlavou.

„Co je?“ Doslova se ježil neklidnou, úzkostlivou energií. „Proč jsi vyslovila moje jméno takhle?‘

„Protože jsi na takového chytrého chlapa absurdně zabedněný. Spal jsi s ní opakovaně a nenapadlo tě, že se do tebe zamiluj e?“ „Ježíšmarjá.“ Zasténal a hlavamu klesla. „Už zase.“

Pak se prudce napřímil. „Vlastně, víš ty, co? Jen si dál mysli, že jsem pro ženské dar z nebes, anděli. Je to pro mě lepší, pokud věříš, že jsem to nejlepší na trhu.“

Cákla jsem po něm vodu. Lehkost, s níž přecházel své kouzlo, to byla další věc, kterou jsme měli společnou. Znali jsme své silné stránky a využívali jich. Ale nechápali jsme, čím jsme tak jedineční, aby nás opravdu někdo mohl upřímně milovat.

Gideon se vymrštil dopředu a chytil mě za ruce. „Ted mi řekni, co jsi sakra měla s Brettem Klinem.“

„Neřekls mi, čím tě naštval doktor Lucas.“

„Ano, řekl.“

„Ne detaily,“ namítala jsem.

„Ted je řada na tobě. Ven s tím.“

Trvalo mi dlouho, než jsem našla slova. Žádný chlap nestojí o to, aby jeho přítelkyně byla bývalá coura. Ale Gideon trpělivě čekal. Tvrdohlavě. Věděla jsem, že mě nepustí z vany, dokud mu o Brettovi nepovím.

„Já jsem byla pro Bretta jen holka do postele, co je zrovna po ruce,“ přiznávala jsem kvapně, protože jsem to chtěla mít už za sebou, „a já na to přistoupila div jsem se kvůli tomu nepřetrhla, protože v tom životním období byl sex jediný způsob, jak jsem se mohla cítit milovaná. Aspoň jediný, co jsem znala.“

„Napsal o tobě milostnou píseň, Evo.“

Odvrátila jsem pohled. „Pravda by jako balada za moc nestála, co?“

„Milovala jsi ho?“

„Já, Ne.“ Pohlédla jsem na Gideona, když slyšitelně vydechl, jako by předtím zadržoval dech. „Byla jsem do něj poblázněná, a taky do toho, jak zpívá, ale bylo to absolutně povrchní. Nikdy jsem ho vlastně neznala.”

Celé tělo se mu viditelně uvolnilo. „Byla to součást nějaké, fáze? Je to tak?”

Kývla jsem a pokusila se vyprostit své ruce a litovala jsem, že nedokážu překonat pocity studu. Neobviňovala jsem Bretta ani žádného z chlapů, kteří tehdy propluli mým životem. Neměla jsem koho vinit, leda sebe.

„Pojď sem.” Gideon mě chytil kolem pasu a přitáhl blíž k sobě, znovu si mě přitiskl k hrudi. Jeho objetí byl ten nejnádhernější pocit na světě. Rukama mě hladil po páteři, tišil mě. „Nebudu ti lhát. Mám sto chutí vytlouct duši z každého mužského, co tě kdy měl, bylo by od tebe chytré držet je ode mě co nejdál, ale nic z tvé minulosti nemůže změnit to, co k tobě cítím. A Bůh ví, že nejsem žádný světec.”

„Škoda, že to nemůžu smazat,” zašeptala jsem. „Nerada vzpomínám na tu holku, kterou jsem tenkrát byla.”

Opřel si bradu o temeno mé hlavy. „Je mi to jasné. Ať jsem se sprchoval, jak chtěl dlouho, po tom, co jsem byl s Anne, nikdy to nestačilo, abych si připadal čistý.”

Objala jsem ho kolem pasu pevněji, dávala jsem mu klid a smíření. A vděčně jsem obojí přijímala na oplátku.

Bílý hedvábný župan, který jsem našla viset v šatníku, byl nádherný. Byl podšitý tím nejjemnějším froté a manžety byly vyšívané stříbrnou nití. Líbil se mi, což bylo dobře, neboť to byl zřejmě jediný kus oděvu v celém domě, určený pro mě.

Sledovala jsem, jak si Gideon natahuje černé hedvábné pyžamové kalhoty a zavazuje šňůrku. „Proč ty máš oblečení a já župan?“

Vzhlédl ke mně přes kadeř inkoustových vlasů, která mu spadla do čela. „Protože jsem to všechno zařizoval já?“ „Bídáku.”

„Jen mi to usnadní držet krok s tvými nenasytnými sexuálními požadavky. “

„S mými nenasytnými požadavky?” Zamířila jsem do koupelny, abych si sundala z hlavy ručník. „Jasně si pamatuju, jak jsem včera v noci prosila, abys mi už dal pokoj. Nebo to bylo dneska ráno, po noční?“

Zaplnil prostor dveří za mnou. „Dneska v noci budeš prosit zase. Jdu udělat kafe.”

V zrcadle jsem sledovala, jak se odvrací, a všimla jsem si tmavnoucí modřiny na jeho boku. Měl ji nízko na zádech, kde jsem ji prve neměla možnost zahlédnout. Otočila jsem se. „Gideone! Ty jsi zraněný. Ukaž.“

„Nic mi není.“ Už byl v půlce schodů, dřív, než jsem ho mohla zastavit. „Ať ti to moc dlouho netrvá.”

Zaplavil mě pocit viny a strašlivé nutkání plakat. Ruce se mi třásly, když jsem si pročesávala vlhké vlasy řídkým hřebenem. Koupelna byla zásobena mými obvyklými toaletními potřebami, což byl další projev Gideonovy ohleduplnosti a pozornosti, který jen zdůrazňoval mé nedostatky. Dělala jsem mu ze života peklo. Po tom všem, co už vytrpěl, byly moje problémy to poslední, čím se potřeboval zabývat.

Sešla jsem po schodech dolů do přízemí a nebyla schopná jít za Gideonem do kuchyně. Potřebovala jsem chvilku, abych se dala dohromady a nasadila radostnou tvář. Nechtěla jsem pokazit víkend i jemu.

Vyšla jsem francouzským oknem na terasu. Ihned mě zasáhlo burácení příboje a štiplavá slaná sprška. Okraj župa

nu se mi jemně třepetal v mořském vánku, který mě chladil a dodával mi energii.

Zhluboka jsem se nadechla, chytla se zábradlí, zavřela oči a snažila se nalézt klid, který jsem potřebovala, abych nepůsobila Gideonovi starosti. Můj problém jsem byla já, a nechtěla jsem ho obtěžovat něčím, co nemůže změnit. Jedině já jsem ze sebe mohla udělat silnějšího člověka, a musím to udělat, pokud ho chci učinit šťastným a poskytnout mu jistotu, kterou ode mě tak zoufale očekává.

Dveře za mnou se otevřely. Zhluboka jsem se nadechla a s úsměvem se obrátila. Gideon vyšel ven se dvěma hrnky, z nichž stoupala pára, v jedné ruce, v jednom byla černá káva, ve druhém káva s mlékem. Věděla jsem, že bude dokonale odpovídat mé chuti a bude lahodná, protože Gideon přesně věděl, co mám ráda. Ne protože jsem mu to řekla, ale protože věnoval pozornost všemu, co se mě týká.

„Přestaň se trápit,“ nařídil přísně a postavil hrnky na zábradlí.

Vzdychla jsem. Samozřejmě, že jsem před ním nedokázala zakrýt svou náladu pouhým úsměvem. Prokoukl mě.

Sevřel můj obličej do dlaní a zamračil se na mě. „Je po všem a hotovo. Zapomeň na to.“

Vztáhla jsem ruku a přejela špičkami prstů přes místo, kde jsem prve viděla modřinu.

„Muselo se to stát,“ řekl stroze. „Ne. Drž pusu a poslouchej mě. Myslel jsem, že chápu tvoje pocity stran Corinne a upřímně řečeno, myslel jsem taky, že se s tím prostě nedokážeš dobře vypořádat. Ale neměl jsem zdání, jaké to je. Byl jsem sebestředný idiot.“

„Já se s tím nedokážu dobře vypořádat. Nenávidím ji sakra až do morku kostí. Nedokážu na ni ani pomyslet, abych nezuřila.“

„Už je mi to jasné. Předtím jsem to nechápal.” Lítostivě zkřivil rty. „Někdy potřebuju něco drastického, abych se probral. Naštěstí vždycky umíš velice dobře upoutat mou pozornost.”

„Nesnaž se to zamluvit, Gideone. Mohl jsi být kvůli mně těžce zraněný.”

Chytil mě kolem pasu, když jsem se chtěla odvrátit. „Já byl kvůli tobě těžce zraněný. Vidět tě v náručí jiného chlapa, jak ho líbáš” Oči mu žhavě potemněly. „Drásalo mě to, Evo. Rozřízlo mě to a nechalo krvácet. Nakopal jsem mu prdel v sebeobraně.”

„Ach, bože,” vydechla jsem, protože jeho brutální upřímnost mě ničila. „Gideone.”

„Jsem ze sebe znechucený, že jsem nebyl chápavější stran Corinne. Jestli ve mně jeden polibek dokázal vzbudit takovéhle pocity” Pevně mě ovinul pažemi, jedna paže mi objímala boky a druhá záda a dlaní se dotýkal mé hlavy. Uvěznil mě.

„Kdybys mě někdy podvedla,” řekl chraplavě, „zabilo by mě to.”

Natočila jsem hlavu a přitiskla rty k jeho hrdlu. „Ten pitomý polibek neznamenal nic. Míň než nic.”

Chytil mě za vlasy a zaklonil mi hlavu. „Nechápeš, co pro mě tvoje polibky znamenají, Evo. A ty jen tak, jakoby nic, jeden rozdáš a řekneš tomu pitomost”

Gideon sklonil hlavu a přitiskl ústa na má. Začalo to jemně, mile a škádlivě, jeho jazyk mi přejel po dolnímrtu. Otevřela jsem ústa, kmitla jazykem vstříc jeho doteku. Naklonil hlavu a vnikl mi do úst. Rychlá, mělká líznutí, která probouzela kypící touhu.

Zvedla jsem ruce a vklouzla mu prsty do vlhkých vlasů, stoupla jsem si na špičky, abych polibek prohloubila. Sténala jsem, když sál můj jazyk, opírala jsem se o něj celou vahou.

Jeho rty se pohybovaly vstříc mým, byly čím dál vlhčí a rozpálenější. Požírali jsme se navzájem, každou vteřinou divočeji, až jsme se milovali ústy, vášnivě jsme se pářili rty a jazyky a drobným kousáním. Sotva jsem oddechovala dychtivostí, z hrdla mi unikaly toužebné zvuky.

Gideonovy polibky byly dary. Líbal vším, co v něm bylo, silou a vášní a hladem a láskou. Nic si nenechával pro sebe, všechno dával, všechno odhaloval.

Napětí svíralo jeho mohutnou postavu, drsná saténová kůže se horečně rozehřívala. Jeho jazyk mi vrážel do úst, proplétal se s mým, jeho zrychlený dech se mísil s mým a plnil mi plíce. Zaplavil mé smysly svou chutí a vůní, myšlenky mi vířily v hlavě, nakláněla jsem hlavu a usilovala o hlubší vnímání té chuti. Chtěla jsem lízat hlouběji, sát silněji. Pohltit.

Moc jsem ho chtěla.

Jeho ruce mi přejížděly nahoru a dolů po páteři, roztřesené a neklidné. Zasténal a moje pohlaví se v odpověď sevřelo. Zatahal za pásek mého županu, uvolnil ho, rozhalil a sevřel rukama mé nahé boky. Kousl mě do dolního rtu, zabořil do něj zuby, laskal ho jazykem. Zakňourala jsem, chtěla jsem ještě, ústa mi nabíhala smyslností.

Aťsi jsme byli k sobě sebevíc blízko, nikdy to nebylo dost.

Gideon mě uchopil za obě půlky zadečku a přitáhl prudce k sobě, jeho erekce se mi jako horká ocel propalovala do břicha skrz tenké hedvábí jeho kalhot. Pustil můj ret a znovu se zmocnil úst, naplnil mě chutí své touhy a potřeby, jeho jazyk byl jako sametový bič trýznivé rozkoše.

Projelo jím prudké zachvění, mručel a kroužil boky. Jeho prsty se mi zarývaly do hýždí a sten mi vibroval na rtech. Cítila jsem, jak se jeho úd mezi námi zacukal, pak se mi po kůži rozšířilo spalující teplo. Vyvrcholil s trýznivým stenem, smáčel hedvábí, které nás oddělovalo.

Vykřikla jsem, celá vláčná a rozbolavělá, tak šíleně vzrušená vědomím, že jsem ho dokázala přimět ke ztrátě sebekontroly pouhým polibkem.

Stisk povolil, hruď se mu prudce zvedala. „Tvoje polibky patří mně“

„Ano. Gideone, “ Byla jsem otřesená, citově rozjitřená a otevřená nejerotičtějším okamžikem svého života.

Padl na kolena a jazykem mě přivedl k tříštivému vyvrcholení.

Osprchovali jsme se a prodřímali dopoledne. Bylo tuze příjemné spát zase vedle něj, s hlavou na jeho hrudi, s paží přehozenou přes jeho břicho, pevné jako kámen, s nohama propletenýma. Když jsme se krátce po jedné probudili, umírala jsem hlady. Vydali jsme se společně dolů do kuchyně a já shledala, že se mi ultrastrohý moderní styl tohoto prostoru líbí. Zula a dveře skříněk, zhotovené z mléčného skla, krásně ladily s tmavým dřevem. A co bylo ještě lepší, spíž byla plně zásobená. Nebylo nic, kvůli čemu by bylo potřeba opouštět dům.

Pojali jsme to jednoduše a udělali si sendviče, které jsme si odnesli do obývacího pokoje a snědli se zkříženýma nohama na pohovce, sedíce naproti sobě.

Byla jsem uprostřed jídla, když jsem postřehla, že mě Gideon pozoruje se širokým úsměvem.

„Co je?“ zeptala jsem se s plnými ústy.

„Arnoldo má pravdu. Je zábava pozorovat tě při jídle.“

„Sklapni.”

Jeho úsměv se ještě rozšířil. Vypadal tak bezstarostně a šťastně, až mě zabolelo u srdce.

„Jak jsi tohle místo našel?“ zeptala jsem se. „Nebo jak ho našel Scott?“

„Našel jsem ho já.“ Strčil si do úst bramborový lupínek a olízl si ze rtů sůl, což mi připadalo pekelně sexy. „Chtěl jsem tě odvézt na nějaký ostrov, kde by nás nikdo nemohl obtěžovat. Tohle má k ostrovu hodně blízko a bylo by to ideální, nebýt toho času, co jsme proplýtvali na cestě. Původně jsem měl v plánu letět.“

Zamyšleně jsem jedla a vzpomínala na dlouhou jízdu autem. I když to byl výlet k zešílení, bylo cosi vzrušujícího na představě, že změnil náš časový plán jen proto, aby se mnou mohl celé hodiny souložit do bezvědomí a využívat mé touhy po něm, abych se smířila s pravdou, kterou jsem v sobě zablokovala. Představovala jsem si, jaká beznaděj a zuřivost musela pohánět jeho plány, jeho myšlenky zaměřené na rozpoutání vší té kypící vášně na mém bezmocném, ochotném těle

„Zase máš v obličeji ten výraz, co si říká o píchání,” konstatoval. „A mně přitom říkáš, že jsem sexuální zločinec.”

„Promiň.”

„Nestěžuju si.”

Vrátila jsem se v myšlenkách k předchozímu večeru. „Arnoldo už mě nemá rád.”

Jedno tmavé obočí se zvedlo. „Máš ten šukézní výraz a myslíš na Arnolda? Mám teď nakopat zadek i jemu?”

„Ne. Ježíšmarjá. To jsem řekla, jen abych odvedla řeč od sexu, a protože se to musí řešit.”

Pokrčil rameny. „Promluvím s ním.”

„To bych asi měla udělat já, pokud to má mít smysl.”

Gideon mě pozoroval těma úžasnýma modrýma očima. „Co bys mu řekla?”

„Že má pravdu. Nezasloužím si tě a strašně jsem to podělala. Ale jsem do tebe šíleně zamilovaná a ráda bych dostala šanci dokázat vám oběma, žedokážu být tím, co potřebuješ.”

„Anděli, kdybych tě potřeboval ještě víc, nemohl bych fungovat.“ Zvedl si mou ruku ke rtům a políbil na špičky prstů. „A je mi jedno, co si myslí ostatní. Máme vlastní rytmus a ten nám vychází.”

„Opravdu to takhle funguje?” Vzala jsem z konferenčního stolku svou láhev s ledovým čajem a napila se. „Vím, že tě to vyčerpává. Nepřipadá ti někdy, že je to moc tvrdé nebo moc bolestivé?” „Uvědomuješ si, jak sugestivně to zní, vid?“

„Ach, můj ty Bože,” zasmála jsem se. „Ty jsi strašný.” V očích mu pobaveně zajiskřilo. „Obyčejně říkáš něco docela jiného.”

Potřásla jsem hlavou a vrátila se k jídlu.

„Radši se s tebou budu hádat, anděli, než s jinou smát.“ Ježíši. Okamžik mi trvalo, než jsem byla schopná spolknout poslední sousto. „Víš, šíleně tě miluju.”

Usmál se. „Ano, vím.“

Když jsme uklidili nepořádek po obědě, hodila jsem houbičku do dřezu a řekla: „Je sobota, musím zavolat tátovi.”

Gideon zavrtěl hlavou. „To nejde. Budeš muset počkat do pondělka.”

„A to proč?”

Chytil se rukama linky po obou stranách ode mě a uvěznil mě tak. „Žádné telefony.”

„To myslíš vážně? A co tvůj mobil?” Svůj jsem nechala doma, než jsme šli na koncert, protože jsem si nevzala kabelku a stejně jsem neměla v úmyslu ho použít.”

„Míří s limuzínou zpátky do New Yorku. Ani internet tu není. Nechal jsem odvézt modem a telefony, než jsme sem přijeli.” Nebyla jsem schopná slova. Při všech povinnostech a zá-

vazcích, co měl, bylo, neuvěřitelné, že se na víkend úplně odřízl. „Páni. Kdy jsi naposled takhle zmizel ze světa?” „Hmm, nikdy.“

„Nejmíň půl tuctu lidí teď magoří, protože s tebou nemůžou něco projednat.”

Pokrčil bezstarostně jedním ramenem. „Oni se s tím poperou. “

Projela mnou radost. „Mám tě jen pro sebe?”

„Úplně.“ Ústa se mu zvlnila uličnickým úsměvem. „Co si se mnou počneš, anděli?”

Opětovala jsem jeho úsměv, extaticky šťastná. „Určitě něco vymyslím.”

Šli jsme se projít po pláži. Vyhrnula jsem si jedny Gideonovy pyžamové kalhoty a oblékla si svoje bílé tílko, což bylo neslušné, protože moje podprsenka odjela spolu s Gideonovým mobilem zpátky do New Yorku.

„Umřel jsem a přišel do nebe,” prohlásil s pohledem na mou hruď, když jsme kráčeli podle břehu, „kde je ztělesnění všech mých pubertálních mokrých snů skutečné a úplně jen moje.”

Vrazila jsem do něj ramenem. „Jak dokážeš během chvilky přejít od romantiky k bohapustým sprosťárnám?”

„To je další z mých mnoha talentů.” Sjel pohledem ke zřetelným hrotům mých bradavek, které ztuhly působením mořského vánku. Stiskl mi ruku a vydal přehnaně šťastný vzdech. „Nebe s mým andělem. Lepší už to být nemůže.” Musela jsem souhlasit. Pláž byla krásná, a nezkrotná, což mi hodně připomínalo muže, kterého jsem držela za ruku. Zvuky příboje a křik racků mě plnily jedinečným pocitem spokojenosti. Voda mě studila do bosých nohou a vítr mi bičoval vlasy přes obličej. Už dlouho mi nebylo tak dobře

a byla jsem Gideonovi vděčná, že nám poskytl tyhle chvíle o samotě, kdy jsme mohli užívat jeden druhého. Když jsme byli sami, šlo nám to spolu dokonale.

„Líbí se ti tady,“ poznamenal.

„Vždycky jsem byla hrozně ráda u vody. Matčin druhý manžel měl dům u jezera. Pamatuju si, jak jsem se s ní takhle procházela po břehu a říkala si, že si sama jednoho krásného dne taky koupím nějaký dům u vody.”

Pustil mou ruku a ovinul mi paži kolem ramen. „Tak to uděláme. Co třeba tady? Líbí se ti to?”

Vzhlédla jsem k němu, nadšená pohledem na to, jak mu vítr cuchá vlasy. „Je to tu na prodej?”

Rozhlédl se po úseku pláže před námi. „Všechno je na prodej, za správnou cenu.”

„Líbí se to tobě.“

„Interiér je trochu chladný, to dělá ta bílá barva, i když hlavní ložnice se mi líbí tak, jak je. Všechno ostatní můžeme změnit. Abychom to byli víc my.”

„My,” opakovala jsem a uvažovala, jaké by to bylo. Jeho byt se svou starosvětskou elegancí se mi hrozně líbí. On se asi cítí příjemně u mě, kde to je spíš tradičně moderní. Spojit to obojí, „Velký krok, koupit si společnou nemovitost.”

„Nevyhnutelný krok,” opravil mě. „Řekla jsi doktoru Petersenovi, že neúspěch nepřipadá v úvahu.”

„Jo, řekla.” Šli jsme chvilku mlčky. Snažila jsem se přijít na to, jaký mám pocit z toho, že Gideon chce, aby mezi námi existovalo hmatatelnější pouto. Také jsem se v duchu ptala, proč za tím účelem zvolil spoluvlastnictví nemovitosti. „Takže to beru tak, že se ti tady taky líbí?”

„Líbí se mi pláž.” Shrnul si vlasy z obličeje. „Existuje jedna fotka, kde s otcem stavím na pláži hrad z písku.”

Byl to zázrak, že jsem neklopýtla. Gideon dobrovolně poskytuje tak málo informací o své minulosti, že to je takřka převratná událost. „Ráda bych ji viděla.”

„Má ji matka.” Udělali jsme několik dalších kroků, než řekl: „Přinesu ti ji.”

„Půjdu s tebou.” Ještě mi neřekl proč, ale jednou mi prozradil, že Vidalův dům je pro něj noční můra. Tušila jsem, že to, co způsobilo jeho parasomnii, má kořeny právě tam.

Gideonova hruď se rozšířila širokým nádechem. „Můžu pro to poslat kurýra.”

„Tak dobře.” Otočila jsem hlavu, abych mu políbila pohmožděné klouby prstů, spočívajících na mém rameni. „Ale moje nabídka trvá.”

„Co si myslíš o mé matce?” zeptal se náhle.

„Je moc krásná. Velice elegantní. Působí příjemně.” Pozorovala jsem ho a viděla inkoustově černé vlasy a oslnivě modré oči Elizabeth Vidalové. „Taky tě zřejmě moc miluje. Má to v očích, když se na tebe dívá.”

Pořád hleděl přímo před sebe. „Nemiluje mě dost.”

Dech mi prudce unikl z plic. Protože jsem nevěděla, co mu způsobilo tak trýznivé noční můry, ptala jsem se v duchu, jestli ho snad nemilovala příliš. Ulevilo se mi zjištěním, že tomu tak nebylo. Bylo už tak dost strašné, že jeho otec spáchal sebevraždu. Kdyby ho zradila také matka, asi by se z toho nikdy nedokázal vzpamatovat.

„Jak moc je dost, Gideone?”

Ztuhla mu čelist. Hruď se mu rozšířila hlubokým nádechem. „Nevěřila mi.”

Zastavila jsem se a otočila tváří k němu. „Řekl jsi jí, co se ti stalo? Řekl jsi jí to a ona ti nevěřila?”

Upíral pohled kamsi nad mou hlavu. „Na tom už nezáleží. Je to dávno pryč.”

„Kecy. Záleží na tom. Moc na tom záleží.” Zuřila jsem za něj. Zuřila jsem, že matka nesplnila svůj úkol a nestála při

svém dítěti. Zuřila jsem, že tím dítětem byl Gideon. „Vsadím se, že to taky sakra pekelně bolí.“

Spustil pohled k mé tváři. „Hele, jak jsi naštvaná a rozčilená. Neměl jsem ti nic říkat.“

„Měl jsi něco říct dříve.“

Napětí v jeho ramenou povolilo a ústa se mu zvlnila lítostivým úsměvem. „Nic jsem ti neřekl.“

„Gideone.

„A ty mi samozřejmě věříš, anděli.

.“

Musela jsi se mnou spát v posteli

Uchopila jsem jeho tvář do dlaní a pevně se mu zahleděla do očí. „Já. Ti. Věřím.“

Tvář se mu na zlomek vteřiny stáhla bolestí, pak mě mocně objal. „Evo.“

Ovinula jsem mu nohy kolem pasu a pažemi ho objala kolem ramen. „Věřím ti.“

Když jsme se vrátili do domu, šel Gideon do kuchyně otevřít láhev vína a já si prohlížela police s knihami v obývacím pokoji. Usmála jsem se, když jsem narazila na první knihu série, o které jsem mu vyprávěla, kde jsem pochytila jeho přezdívkufrajer.

Natáhli jsme se na pohovku a já mu předčítala, zatímco on si nepřítomně pohrával s mými vlasy. Byl po procházce v zádumčivé náladě, jako by byl myšlenkami daleko ode mě. Nevadilo mi to. Poskytli jsme si během posledních dvou dnů navzájem hodně látky k přemýšlení.

Když přišel příliv, skutečně sahal až pod dům, což byla neuvěřitelná a nesmírně vzrušující podívaná. Vyšli jsme na terasu a pozorovali vzdouvání vln, které proměnilo dům v ostrov v příboji.

„Pojďme si opéct marshmallows,” opírala jsem se o žábradlí a Gideon mě objímal zezadu. „Na tom přenosném krbu v patiu.“

Chytil do zubů můj ušní lalůček a zašeptal: „Chci ti olizovat rozpuštěnou čokoládu z těla.“

Ano, prosím, Škádlila jsem ho: „Nepopálí mě to?“

„Ne, když to udělám správně.“

Otočila jsem se k němu a on mě zvedl a posadil na široké zábradlí. Pak si stoupl mezi mé nohy a objal mě kolem boků. Panoval nádherný klid, doprovázející soumrak, a oba jsme se do něj pohroužili. Probírala jsem se mu rukama ve vlasech, stejně jako večerní vánek.

„Mluvil jsi vůbec s Ireland?“ zeptala jsem se při vzpomínce na jeho nevlastní sestru, stejně krásnou jako matka. Setkala jsem se s ní na večírku Vidal Records a hodně rychle se ukázalo, že dychtí po všech zprávách a novinkách o svém nejstarším bratrovi. „Ne.“

„Co kdybys ji přivedl na večeři, až bude táta ve městě?“ Gideon naklonil hlavu ke straně a zadíval se na mě. „Ty chceš pozvat sedmnáctiletou holku na večeři se mnou a tvým tátou?“

„Ne, chci, aby se tvoje rodina seznámila s mou rodinou.“ „Bude se nudit.“

„Jak to víš?“ zaútočila jsem. „Každopádně myslím, že tě sestra zbožňuje. Pokud si jí budeš všímat, určitě bude nadšená.” „Evo.“ Vzdychl, očividně rozhořčený. „Uvažuj realisticky. Nemám sebemenší ponětí, jak bavit dospívající holku.“ „Ireland není jen tak nějaká holka, ona je“

„Jako by byla!“ Zamračil se na mě.

Vtom mi to došlo. „Ty se jí bojíš.“

„Ale jdi,“ ušklíbl se.

„Bojíš. Děsí tě.“ A pochybovala jsem, že by to mělo něco společného se sestřiným věkem nebo s tím, že je to dívka.

„Co to do tebe vjelo?“ stěžoval si. „Pořád jen řeči o Ireland. Nevšímej si jí.“

„Je to tvoje jediná příbuzná, Gideone.“ A byla jsem ochotná to zdůvodnit. Jeho nevlastní bratr Christopher byl hajzl a matka si Gideona nezasloužila.

„Mám tebe!“

„Děťátko.“ Vzdychla jsem a ovinula ho nohama. „Ano, máš mě. Ale ve tvém životě je prostor pro víc lidí, kteří tě mají rádi.“

„Ona mě nemá ráda,“ mudroval. „Nezná mě.“

„Myslím, že v tomhle se mýlíš, ale pokud ne, milovala by tě, kdyby tě znala. Tak ať tě pozná.“

„Tak dost. Zpátky k těm marshmallows.“

Pokusila jsem se ho zpražit pohledem, ale nešlo to. Když považoval téma za vyčerpané, nedalo se pokračovat. Takže jsem na to musela oklikou.

„Chceš si povídat o opékaných marshmallows, frajere?” Sledovala jsem jazykem obrys jeho dolního rtu. „O té rozpuštěné mňamózní čokoládě, co ji budeme mít na prstech?“

Gideon přimhouřil oči.

Přejela jsem mu roztaženými prsty po ramenou a hrudi. „Dala bych se přesvědčit, abych se od tebe nechala celá pomazat čokoládou. Taky bych se dala přesvědčit, abych jí trochu rozmazala po tobě.“

Zvedl obočí. „Už zase se mě snažíš podplatit sexem?“ „Řekla jsem něco takového?” zamrkala jsem nevinně. „To jsem snad neřekla.“

„Vyplynulo to. Tak aby bylo jasno.“ Jeho hlas byl nebezpečně tlumený, oči temné, když mi vjel rukou pod okraj tílka a uchopil do dlaně nahé ňadro. „Pozvu Ireland na večeři s tvým otcem, protože ti to udělá radost a to zas udělá radost mně.“

„Děkuju,“ řekla jsem zadýchaně, protože mi začal rytmicky popotahovat bradavku, až jsem zasténala blažeností.

„Budu si dělat sakra co chci s rozpuštěnou čokoládou a tvým tělem, protože to potěší mě a to zas potěší tebe. Řeknu kdy, řeknu jak. Opakuj to.“

„Řekneš-“Zajíkla jsem se, protože jeho ústa přes vroubkovanou bavlnu obemkla mou druhou bradavku. „Ach, bože.“

Štípl mě zuby. „Dokonči to.“

Celé tělo se mi svíralo, tuze rychle reagovalo na ten autoritativní tón. „Řekneš kdy. Řekneš jak.“

„Jsou věci, se kterými můžeš kšeftovat, anděli, ale tvoje tělo a sex to nejsou.“

Ruce se mi zatínaly do jeho vlasů, instinktivní reakce na to, jak neúnavně a líbezně ždímal mou citlivou bradavku. Přestala jsem se snažit pochopit, proč chci, aby mě ovládal. Prostě jsem to chtěla. „S čím jiným můžu kšeftovat? Všechno máš.“

„Tvůj čas a pozornost, to jsou dvě páky, které na mě máš. Pro ty bych udělal všech no. “

Projelo mnou zachvění. „Zvlhla jsem ti,“ zašeptala jsem. Gideon odstoupil od zábradlí, nesl mě s sebou. „Protože takovou tě chci.“

Kapitola dvanáctá

GIDEON A JÁ jsme se vrátili na Manhattan v neděli těsně před půlnocí. Předchozí noc jsme spali odděleně, ale většinu dne spolu v manželské posteli. Líbali jsme se

a dotýkali. Smáli se a šeptali.

V souladu s tichou dohodou jsme po zbytek víkendu už nemluvili o bolestivých věcech. Nezapnuli jsme televizi ani rádio, protože nám připadalo nesprávné dělit se s někým o svůj čas. Znovu jsme se procházeli po pláži. Dlouze, pomalu, líně jsme se milovali na terase ve druhém patře. Hráli jsme karty a on pokaždé vyhrál. Dobíjeli jsme baterky a připomínali si, že to, co jsme jeden v druhém našli, stojí za to, abychom o to bojovali.

Byl to nejdokonalejší den mého života.

Po návratu do města jsme jeli do mého bytu. Gideon odemkl dveře klíčem, který jsem mu dala, a vstoupili jsme do setmělého prostoru co nejtišeji, abychom neprobudili Caryho.

Gideon mi dal na dobrou noc jeden ze svých srdcervoucích polibků a zamířil do hostinského pokoje, a já zalezla bez něj do své osamělé postele. Chyběl mi. V duchu jsem se ptala, jak dlouho budeme spát odděleně. Měsíce? Roky?

Nerada jsem na to myslela. Zavřela jsem oči a začala usínat. Rozsvítilo se světlo.

„Evo. Vstávej.“ Gideon vkročil do místnosti a zamířil rovnou k prádelníku, lovil odtud moje oblečení.

Zamžikala jsem na něj a všimla si, že se převlékl do kalhot a propínací košile. „Co se děje?“

„Cary,“ řekl zachmuřeně. „Je v nemocnici.“

Taxík už na nás čekal u obrubníku, jakmile jsme vyšli z domu. Gideon mi pomohl nastoupit, pak vklouzl vedle mě.

Taxík jako by odjížděl velmi pomalu. Všechno se pohybovalo zpomaleně, jako ve filmu.

Chytla jsem Gideona za rukáv. „Co se stalo?“

„V pátek večer ho napadli.“

„Jak to víš?“

„Tvoje matka i Stanton mi nechali vzkazy na mobilu.“

„Moje matka?“ Tupě jsem na něj hleděla. „Proč nezavolala?”

Ne, nemohla zavolat mně. Neměla jsem telefon. Zaplavil mě pocit viny a obav, až se mi těžko dýchalo.

„Evo.“ Objal mě kolem ramen a pobídl mě, abych si o něj opřela hlavu. „Nedělej si starosti, dokud nebudeme vědět víc.“ „Je to několik dní, Gideone. A já tu nebyla.“

Slzy mi prýštily po tváři a nepřestávaly téct, ani když jsme dorazili do nemocnice. Sotva jsem vnímala vnějšek budovy,

pozornost mi otupila prudká úzkost, která ve mně pulzovala. Děkovala jsem Bohu za Gideona, tak klidného a ovládajícího se. Jakýsi člen personálu nám sdělil číslo Caryho pokoje, ale tím jeho ochota končila. Gideon uskutečnil několik nočních telefonátů, které mi umožnily přístup ke Carymu, i když už bylo dlouho po návštěvních hodinách. Gideon býval občas velice velkorysý dobrodinec, a to se nedalo snadno přejít ani zapomenout.

Když jsem vstoupila do Caryho soukromého pokoje a uviděla ho, srdce se mi tak rozpadlo na kusy, až mi zeslábla kolena. Jen díky Gideonovi jsem neupadla. Muž, kterého miluju jako bratra, nejlepší přítel, jakého jsem kdy měla nebo budu mít, ležel mlčky a nehybně v posteli. Hlavu měl obvázanou a pod očima monokly. Do jedné paže měl zavedené intravenózní hadičky, kdežto druhá byla v sádře. Ani bych ho nepoznala, kdybych nevěděla, kdo to je.

Každé místečko bylo pokryté květinami, veselými a pestrobarevnými kyticemi. Byly tu taky balónky a několik pohlednic. Věděla jsem, že něco z toho bude od matky a Stantona, kteří určitě platí Carymu i nemocniční péči.

Jsme jeho rodina. A byli tu pro něj všichni, až na mě. Gideon mě vedl blíž, paží mě pevně svíral kolem pasu a podpíral. Vzlykala jsem, slzy mi tekly hojně a horce. Musela jsem vynaložit všechny síly, abych zůstala zticha.

Přesto mě Cary musel slyšet nebo vycítit. Víčka se mu zatetelila, pak se otevřela. Krásné zelené oči měl podlité krví a nezaostřené. Okamžik trvalo, než mě našel. Potom párkrát zamžikal a nato se mu začaly po spáncích koulet slzy.

„Cary.“ Hnala jsem se k němu a vzala ho za ruku. „Jsem tady, s tebou.“

Svíral mě tak pevně, až to bolelo. „Evo.“

„Promiň, že mi to trvalo tak dlouho. Neměla jsem telefon. Netušila jsem, Kdybych to věděla, byla bych tady.“

„To nic. Už tu jsi.“ Hrdlo se mu pohnulo, jak polkl. „Bože, všechno bolí.“

„Přivedu sestru,“ řekl Gideon a přejel mi dlaní po zádech, načež tiše vyklouzl z místnosti.

Uviděla jsem na pojízdném stolku s tácem džbánek a kelímek s brčkem. „Máš žízeň?“

„Velkou. “

„Můžu tě posadit? Nebo ne?“ Bála jsem se něco udělat, abych mu nezpůsobila bolest.

»Jo.

Pomocí dálkového ovladače, který mu ležel u ruky, jsem zvedla horní část lůžka tak, aby zůstal opřený. Pak jsem mu přiložila brčko ke rtům a sledovala, jak hltavě pije.

S povzdechem se trochu uvolnil. „Ty jsi pastva pro oko, holčičko. “

„Co se sakra stalo?“ Postavila jsem prázdný kelímek a znovu ho popadla za ruku.

„Vím houby.“ Hlas měl slabý, skoro ševelil. „Přepadli mě. S basebalkou.“

„S baseballovou pálkou?“ Už jen při tom pomyšlení se mi udělalo fyzicky zle. Taková surovost. Takové násilí, „Byl to nějaký šílenec?”

„Samozřejmě,“ odsekl, mezi obočím hlubokou vrásku bolesti.

Ucouvla jsem o půl kroku. „Promiň.“

„Neomlouvej se. Do prdele. Já“ Oči se mu zavřely. „Jsem vyčerpaný.“

Právě v té chvíli vstoupila sestra. Měla na sobě chirurgický úbor potištěný veselými kreslenými špachtlemi a oživlými stetoskopy. Byla mladá a hezká, s tmavými vlasy a šikmýma očima. Zkontrolovala Caryho, změřila mu tlak, pak stiskla tlačítko na dálkovém ovladači, zavěšeném na ochranném zábradlí lůžka.

„Můžete si dát každé půl hodiny dávku proti bolesti,“ řekla mu. „Jen stiskněte tohle tlačítko. Pokud ještě neuplyne čas, dávku vám to nedá, takže se nemusíte bát tisknout to moc často.“

„I jednou je moc často,“ zamumlal a pohlédl na mě. Chápala jsem jeho zdráhání, měl sklony k závislostem. Párkrát už se prošel po feťácké cestě, než jsem do něj vtloukla trochu rozumu.

Byla to však úleva, vidět, jak se mu vrásky bolesti na čele vyhladily, a dýchání se ustálilo v hlubším rytmu.

Sestra na mě pohlédla. „Potřebuje odpočinek. Měla byste přijít až v návštěvních hodinách.“

Cary se na mě zoufale zadíval. „Nechoď. “

„Nikam nepůjde,“ řekl Gideon, který se právě vracel do pokoje. „Zařídil jsem, aby sem přinesli lehátko.“

Myslela jsem, že nemůžu milovat Gideona víc, než už jsem ho milovala, ale on jaksi pořád nalézal způsoby, jak mi dokázat, že se mýlím.

Sestra se na Gideona ostýchavě usmála.

„Cary by potřeboval ještě vodu,“ řekla jsem jí a sledovala, jak neochotně odtrhuje pohled od mého přítele a míří jím ke mně.

Vzala džbánek a opustila pokoj.

Gideon přistoupil blíž k posteli a promluvil na Caryho. „Řekni mi, co sestalo.“

Cary vzdychl. „Vyšli jsme si v pátek s Treyem, ale on musel vypadnout dřív. Doprovodil jsem ho ven, že chytneme taxík, ale hned před klubem byl bordel, tak jsme šli za roh. Zrovna odjel, když jsem dostal ránu do týla. Ta mě srazila a pak jsem jich koupil ještě pár. Vůbec jsem neměl šanci se bránit. “

Ruce se mi začaly třást a Caryho palec mi konejšivě třel hřbet dlaně.

„Hele,“ mumlal. „Ponaučení. Nestrkej pinďoura, kam nepatří.”

„Cože?“

Sledovala jsem, jak se Carymu zavírají oči a okamžik nato už bylo jasné, že spí. Bezmocně jsem pohlédla přes lůžko na Gideona.

„Podívám se na to,“ řekl. „Pojď na moment ven.“

Následovala jsem ho, ale několikrát jsem se ještě vrátila pohledem ke Carymu. Když se za námi zavřely dveře, řekla jsem: „Bože, Gideone. Vypadá strašně.“

„Dostal pěknou nakládačku,“ řekl chmurně. „Má frakturu lebky, ošklivý otřes mozku, tři zlomená žebra a zlomenou paži.“

Už jen slyšet seznam zranění bylo hrozně bolestivé. „Nechápu, proč by to někdo dělal.“

Přitáhl si mě k sobě a přitiskl mi rty k čelu. „Doktor říkal, že Cary možná bude smět za pár dní odejít, takže zařídím domácí péči. Taky oznámím u tebe v práci, že nepřijdeš.“

„Musí se dát vědět Caryho agentuře.“

„Postarám se o to.“

„Děkuju ti.“ Pevně jsem ho objala. „Co bych si bez tebe počala?”

„To se nikdy nedozvíš.”

Matka mě probudila nazítří ráno v devět, když poplašeně vplula do Caryho pokoje, hned jak začaly návštěvní hodiny. Vytáhla mě na chodbu a upoutala pozornost všech v bezprostředním okolí. Bylo ještě brzy ráno, ale ona vypadala úchvatně, měla nápadné louboutinky s červenou podrážkou a slonovinové pouzdrové šaty bez rukávů.

„Evo. Nemůžu uvěřit, že jsi odjela na celý víkend bez mobilu! Co tě to napadlo? Co kdyby se stalo něco naléhavého?”

„Stalo se něco naléhavého.“

„Přesně tak!“ Rozmáchla se jednou rukou, protože pod druhou držela kabelku. „Nikdo nemohl tebe ani Gideona sehnat. Nechal zprávu, že tě odváží na víkend pryč, ale nikdo nevěděl, kde jste. Nemůžu uvěřit,

?“

že se choval tak nezodpovědně! Co ho to napadlo

„Děkuju ti, mami ,“ přerušila jsem ji, protože se začínala vytáčet a opakovat, „že ses postarala o Caryho. Moc to pro mě znamená .“

„No samozřejmě .“ Matka o stupínek zmírnila. „Taky ho milujeme, vždyť víš. Tahle událost mě úplně zničila .“

Dolní ret se jí chvěl, tak lovila z kabelky svůj vždy připravený kapesník.

„Vyšetřuje to policie?“ zeptala jsem se.

„Ano, samozřejmě, ale nevím, jak moc to bude prospěšné.“ Osušila si koutky očí. „Mám Caryho moc ráda, aleje to dareba. Pochybuju, že si dokáže vybavit všechny ženy a muže, se kterými se vyspal. Pamatuješ na tu charitativní aukci, kde jsi byla s Gideonem? Jak jsem ti koupila ty úžasné červené šaty ?“.“

„Ano Na tu nikdy nezapomenu. Byla to noc, kdy jsem se s Gideonem poprvé milovala.

„Cary se určitě vyspal s tou blondýnou, se kterou tehdy tančil, přímo tam! Zmizeli, a když se vrátili, No, vím, jak vypadá spokojený mužský. Překvapilo by mě, kdyby ji znal jménem .“

Rozpomněla jsem se, co řekl Cary, než usnul. „My

napadení má něco společného s někým, s kým se vyspal ?slíš, že to “

Matka na mě zamžikala, jako by si vybavovala, že nic nevím. „Carymu bylo řečeno, aby dal ruce pryč od ,ní‘, ať je ta ,ona‘ kdokoliv. Detektivové se dneska vrátí a pokusí se z něj vytáhnou

.“

t nějaká jména

„Ježíšmarjá.” Promnula jsem si oči, nutně jsem si potřebovala umýt obličej a ještě víc mi scházel šálek kávy. „Určitě mluví o Tatianě Cherlinové.“

„Kdo to je?“

„Někdo, s kým se Cary schází. Myslím, že ji něco takového náramně potěší. Caryho přítel je spolu nachytal a ona si to parádně užívala. Líbilo se jí, že je příčinou dramatu. “

Třela jsem si zátylek a pak jsem si uvědomila, že mravenčení, které cítím, má úplně jinou příčinu. Ohlédla jsem se a uviděla, že přichází Gideon, dlouhé nohy se k nám blížily uměřeným krokem. Byl oblečený do práce, v obleku, v jedné ruce nesl velký kelímek kávy a v druhé malou černou tašku a byl přesně tím, co jsem potřebovala, a navíc v právě v tuto chvíli.

„Promiň.“ Vykročila jsem ke Gideonovi, přímo do jeho náruče.

„Ahoj,” pozdravil mě, rty v mých vlasech. „Jak se držíš?”

„Je to hrůza. A nesmyslné.“ Oči mě pálily. „Nepotřeboval zažít další katastrofu. Už jich má za sebou víc než dost.“

„Ty taky, a trpíš spolu s ním.”

„A ty zase se mnou.” Stoupla jsem si na špičky, políbila ho na bradu a pak o krok ustoupila. „Děkuju ti.”

Podal mi kávu. „Přivezl jsem ti nějaké věci, něco na převlečení, mobil a tablet, věci do koupelny.“

Věděla jsem, že jeho starostlivost má nedozírnou cenu

doslova. Po víkendu mimo město by se měl prohrabávat horou práce milionových hodnot, a ne pobíhat a starat se o mě. „Bože. Miluju tě.”

„Evo!” Matčin poplašený výkřik mě polekal. Zastávala názor, že slova miluji tě se mají odkládat až na svatební noc.

„Promiň, mami. Nemůžu si pomoct.“

Gideon mi přejel po tváři prsty, zahřátými od kávy.

„Gideone,“ začala matka a přistoupila až k nám, „měl byste mít tolik rozumu, abyste Evu neodvážel bez možnosti volat o pomoc. Vždyť víte.“

Očividně mluvila o mé minulosti. Nevím ale, proč se domnívá, že jsem tak delikátní, že bych nedokázala fungovat odkázaná sama na sebe. Ona je daleko křehčí.

Střelila jsem po Gideonovi chápavým pohledem.

Podával mi tašku, kterou mi přivezl, klidný a sebejistý výraz ve tváři zvěstoval, že mu matka vůbec nevadí. Tak jsem ho při tom nechala. Neměla jsem sílu vypořádat se s ní, dokud v sobě nebudu mít dávku kofeinu.

Vklouzla jsem zpátky do Caryho pokoje a našla ho vzhůru. Už jen při pohledu na něj mi vhrkly do očí slzy a hrdlo se mi sevřelo. Byl tak silný a vitální, tak plný života a nezbedností. Působilo mi tu nejhorší bolest vidět ho takhle zlomeného.

„Ahoj,“ zamumlal. „Přestaň spouštět stavidla pokaždé, když mě uvidíš. Já pak mám pocit, že umřu nebo co.“

Sakra. Měl pravdu. Moje slzy mu nijak neprospívají. Místo toho ta malá úleva, kterou mi poskytovaly, představovala jen větší břemeno pro něj. Musím být lepší kamarádka.

„Nemůžu si pomoct,“ popotáhla jsem. „Je to v háji. Někdo mě předběhl a nakopal ti zadek dřív než já.“

„Je to pravda?“ Přestal se mračit. „Co jsem zas provedl?”

„Neřekl jsi mi o Brettovi a SixNinths.“

„No jo“ Do očí se mu vrátila stará jiskra. „Jak vypadal?“ „Dobře. Fakt dobře.“ Velmi sexy, ale to jsem si nechala pro sebe. „Ačkoliv momentálně možná nevypadá o moc lip než ty.“

Vyprávěla jsem mu o polibku a následné rvačce. „Crossovi hráblo, co?“ Cary potřásl hlavou, pak sebou cukl a nechal toho. „Pustit se do Bretta, to chtělo kuráž, je to barový rváč a potrpí si na pořádný boj.“

„Ale Gideon trénuje bojová umění.“ Začala jsem se hrabat v tašce, kterou mi přinesl Gideon. „Proč jsi mi neřekl, že Captive Souls si změnili název?“

„Protože jsi nemusela spadnout znovu do té samé díry. Jsou holky, co dokážou chodit s rockovými hvězdami, ale ty mezi ně nepatříš. Pořád na cestě, všechny ty fanynky, Přiváděla jsi sebe i jeho k nepříčetnosti.“

Zpražila jsem ho pohledem. „Úplně s tebou souhlasím. Ale uráží mě, že sis myslel, že bych se za ním znovu rozběhla jen proto, že prorazil.“

„Proto ne. Nechtěl jsem, abys slyšela jejich první singl, pokud se tomu dalo zabránit.“

„ Celá ze z lat a?’

„Jo“ Zamířila jsem ke koupelně a on mě pozoroval. „Cos tomu říkala?“

„Je to lepší než písnička Výpust to“

„Ha!“ Počkal, až zasevyjdu s umytým obličejem a učesanými vlasy. „Takže, jsi ho políbila.”

„Tím to začíná a končí,“ opáčila jsem suše. „Mluvil jsi od pátku s Treyem?“

„Ne. Někam mi dali telefon. Taky peněženku, hádám. Když jsem přišel k sobě, byl jsem tady a měl na sobě tuhle“

, štípl do nemocniční košile, „debilní věc.“

„Dojedu ti pro věci.“ Hodila jsem toaletní potřeby zpátky do tašky, pak si šla sednout do křesla vedle něj s kávou

v ruce. „Gideon zařizuje, aby tě pustili domů se soukromou ošetřovatelkou. “

„Jéé, to je můj sen. Můžeš zařídit, aby ta sestra byla sexy? A nezadaná?”

Zvedla jsem obočí. V duchu se mi však náramně ulevilo, že si je zase podobnější, vzezřením i řečmi. „Očividně je ti lip, když se ti zapalují lýtka. Jak to šlo s Treyem?“

„Dobře.“ Vzdychl.„Bál jsem se, že ten večírek mu asi

nebude sedět. Zapomněl jsem, že už spoustu lidí z branže zná.“

Cary a Trey se poznali při fotografování, kde byl Cary jako model a Trey asistoval fotografovi za kamerou. „Jsem ráda, že jste se dobře bavili.“

„Jo. Měl co dělat, aby se se mnou nevyspal

„Takže ses snažil, a přitom jsi říkal, že nebudeš.”

„Vždyť je řeč o mně“ Obrátil oči v sloup. „Sakra, jo, snažil jsem se. Je sexy a skvělý v posteli”

„a miluje tě.”

Prudce vypustil zadržený dech a škubl sebou, jak se mu rozšířila hruď. „Nikdo není dokonalý.”

Musela jsem potlačit smích. „Cary Taylore. Milovat tě, to není charakterová vada.”

„No, není to moc chytré. Byl jsem k němu strašně hnusný,” mudroval a vypadal poněkud rozladěně. „Mohl pochodit o moc lip.”

„Tohle za něj nerozhoduješ.”

„Někdo musí.”

„A ty se k tomu hlásíš dobrovolně, protože ho taky miluješ.” Ústa se mi zvlnila úsměvem. „Nepřipadá ti, že to zní nablble?”

„Nemiluju ho dost.” Všechny stopy vyrovnanosti mu z tváře vymizely, zbyl jen zraněný a osamělý muž, kterého jsem až příliš dobře znala. „Neumím být věrný, jak to chce. Jenom on a já. Mám rád ženské. Dokonce je miluju. Půlka by mně chyběla. Už jen při tom pomyšlení ho nesnáším.”

„Hodně ses nadřel, aby ses sám se sebou smířil,” řekla jsem tiše a zavzpomínala na tu dobu s nemalým závanem smutku. „Zcela chápu a nemůžu říct, že bych nesouhlasila, ale pokusil ses o tom s Treyem promluvit?”

„Ano, mluvil jsem s ním o tom. Poslouchal mě.” přejel si prsty po čele. „Já to chápu, jasně. Kdyby mi řekl, že chce

přefiknout nějakého jiného chlapa, i když chodí se mnou, tak by mi to kurva vadilo.“

„Ale kdyby šlo o ženu, tak ne?“

„Ne. Nevím. Do háje.“ Krví podlité zelené oči se na mě prosebně upíraly. „Měnilo by se tím něco pro tebe, kdyby Cross šukal jiného chlapa? Nebo jen jinou ženskou?”

Dveře se otevřely a vstoupil Gideon. Hleděla jsem mu do očí a řekla: „Kdyby se Gideonova ptáka dotkl někdo jiný než on nebo já, byl by mezi námi konec.”

Zvedl obočí. „No tedy.”

Sladce jsem se usmála a mrkla. „Ahoj, frajere.”

„Anděli.” Pohlédl na Caryho. „jak se daří?”

Cary sarkasticky zkřivil rty. „jako by mě zválcoval autobus, nebo basebalka.”

„Pracujeme na tom, abychom tě přestěhovali domů. Vypadá to, že to stihneme ve středu.”

„Velký kozy, prosím,” řekl Cary. „Nebo nabušený svaly. Obojí mi vyhovuje.”

Gideon na mě pohlédl.

Zazubila jsem se. „Soukromá ošetřovatelka.”

„Aha.”

„Jestli to bude ženská,” pokračoval Cary, „mohla by mít na sobě ty bílé ošetřovatelské šaty se zipem vpředu.”

„Umím si představit, jak by média vyváděla kolem takové žaloby pro sexuální obtěžování,” řekl Gideon suše. „Co takhle radši sbírka pornofilmů o sestřičkách?”

„Vole.” Cary se široce usmál a na chvilku zase vypadal, jako by byl ve své kůži. „Ty mi rozumíš, chlape.”

Gideon na mě pohlédl. „Evo?”

Vstala jsem, sklonila se a políbila Caryho na tvář. „Hned se vrátím.”

Vyšli jsme z pokoje a uviděli matku v rozhovoru s doktorem, kterého zjevně oslnila.

„Ráno jsem mluvil s Garritym,“ řekl Gideon. Měl na mysli Marka, mého šéfa. „Takže si s tím nedělej starosti.“ Nedělala jsem si je, protože řekl, že to vyřídí. „Děkuju ti. Zítra tam budu muset zajít. Chci zjistit, jestli bych někde nechytila Treye, Caryho přítele. Třeba by se tu mohl zastavit, až budu v práci.“

„Dej mi vědět, kdybys s tím potřebovala pomoct.“ Gideon nervózně pohlédl na hodinky. „Budeš tu chtít zase zůstat přes noc?“

„Ano, jestli je to možné. Dokud se Cary nevrátí domů.“ Uchopil mou tvář do dlaní a přitiskl rty na mé. „Tak dobře. Musím dohnat spoustu práce. Nabij si mobil, abych se ti dovolal.“

Uslyšela jsem slabé zabzučení. Gideon couvl, sáhl do vnitřní kapsy saka a vytáhl telefon. Podíval se na displej, pak řekl: „Tohle musím vzít. Promluvíme si později.“

A byl pryč, odcházel chodbou stejně rychle, jako prve přišel.

„Vezme si tě,“ přistoupila ke mně matka. „To přece víš, Evo, ne?“

Nevěděla jsem to, ne. Pořád ještě jsem pociťovala záblesk vděčnosti každé ráno, kdy jsem se probudila a uvědomila si, že jsme pořád spolu. „Co tě k tomu vede?“

Matka na mě hleděla dětsky modrýma očima. Byla to jedna z mála fyzických vlastností, které máme společné. „Úplně si tě přivlastnil a převzal nad vším kontrolu.“

„To má prostě v povaze.“

„To mají v povaze všichni mocní muži,“ řekla, zvedla ruku a pohrávala si s mým praktickým ohonem. „A bude tě hýčkat, protože do tebe investuje. Jsi pro něj přínos. Jsi krásná, dobře vychovaná, máš dobré styky a vlastní jmění. Taky ho miluješ a on z tebe nedokáže spustit oči. Vsadím se, že ani ruce.“

„Máti, prosím.“ Vůbec jsem neměla náladu na její přednášky o jemných finesách toho, jak ulovit bohatého muže a provdat se za něj.

„Evo Lauren,“ kárala mě, obrácená přímo ke mně. „Je mi jedno, jestli mě posloucháš,protože jsem tvá matka a ty musíš, nebo protože ho miluješ a nechceš ho ztratit, ale budeš mě poslouchat.“

„Jako bych měla na vybranou.“ zamumlala jsem.

„Ted jsi přínos,“ opakovala. „Snaž se, aby z tebe tvá životní rozhodnutí neudělala přítěž.“

„Mluvíš o Carym?“ Hlas mi nabrousil hněv.

„Mluvím o té modřině na Gideonově bradě! Řekni mi, že to s tebou nemá nic společného.“

Zarděla jsem se.

Sykla. „Já to věděla. „Ano, je to tvůj milenec a vidíš ho z té intimní stránky, kterou zná jen málokdo, ale nikdy nezapomínej,že je to taky Gideon Cross. Máš všechno, co potřebuješ, abys byla ideální manželkou pro muže v jeho postavení, ale stejně jsi nahraditelná, Evo. To, co vybudoval, se nahradit nedá. Ohrozíš jeho impérium, a opustí tě.“

Ztuhla mi čelist. „Skončila jsi?“

Přejela mi prsty po čele, její pohled byl chytrý a všímavý. Věděla jsem, že mě v duchu podrobuje miniaturní předělávce, vymýšlí, jak ještě zlepšit to, co mi nadělila příroda. „Myslíš si, že jsem chladnokrevná zlatokopka, ale mé starosti jsou mateřské, věř si tomu nebo ne. Velice si přeju, abys byla s mužem, který má peníze a možnosti střežit tě vším, co má, abych věděla, že jsi v bezpečí. A chci, abys byla s mužem, kterého miluješ .“

„Našla jsem ho.“

„A neumíš si představit, jak jsem nadšená. Jsem nadšená, že je mladý a ještě ochotný riskovat, takže je tolerantnější a chápavější vůči tvým, zvláštnostem. A ví“ zašeptala, pohled jí zněžněl a zvlhl, „jen bud opatrná. To je všechno, co se li pokouším říct. Nedej mu důvod, aby se od tebe odvrátil.”

„Kdyby to udělal, nebyla by to láska.”

Rty se jí sarkasticky zvlnily, vtiskla mi na čelo polibek. „Ale jdi. Jsi má dcera. Nemůžeš být přece tak naivní.”

„Evo!”

Otočila jsem se po zvuku svého jména a pocítila nával úlevy, když jsem uviděla, jak ke mně spěchá Trey. Byl středně vysoký a pěkně svalnatý, s neposlušnými plavými vlasy, oříškovýma očima a mírně hrbolatým nosem, který mi sděloval, že byl kdysi zlomený. Na sobě měl vybledlé, otřepané džíny a tričko, a mě napadlo, že vůbec nepatří k těm okázalým typům, které Caryho obvykle přitahují. Tentokrát, zdálo se, byla přitažlivost kdesi hlouběji pod kůží.

„Zrovna jsem se to dozvěděl,” řekl, když se ocitl u mě. „Detektivové za mnou přišli dneska ráno do práce a vyslýchali mě. Nemůžu uvěřit, že se to stalo v pátek večer a já se o tom dozvídám teprve teď.”

Nemohla jsem mu zazlívat mírně vyčítavý tón. „Já sama jsem se to dozvěděla až dneska po půlnoci. Byla jsem mimo město.”

Po krátkém představování se matka omluvila, šla si sednout ke Carymu a nechala mě, abych rozvedla do větší šíře informace, které Trey vymámil z detektivů.

Trey si prohrábl rukama vlasy, takže byly ještě rozcuchanější. „Tohle by se nestalo, kdybych ho vzal s sebou, když jsem odjížděl.”

„Nemůžeš si to klást za vinu.”

„Komu jinému mám klást za vinu, že píchá cizí holku?” Chytil se za zátylek. „Já jsem ten, co mu nestačí. Má pudy jako hormonální puberťák a já pořád pracuju nebo jsem ve škole, sakra.”

Fuj. Totální přemíra informací. Dalo mi práci neucuk—

nout. Ale chápala jsem, že Trey nejspíš nemá nikoho jiného, s kým by bez obav debatoval o Carym.

„On je bisexuální, Treyi,“ řekla jsem tiše, vztáhla ruku a položila mu ji konejšivě na biceps. „To neznamená, že ti něco chybí.“

„Nevím, jak s tím žít.“

„Uvažoval bys o poradně? Pro vás oba, chci říct.“

Hleděl na mě dlouhou chvíli omámenýma očima, pak mu poklesla ramena. „Nevím. Asi se budu muset rozhodnout, jestli dokážu žít s tím, že mě podvádí. Ty bys to dovedla, Evo? Mohla bys sedět doma a čekat na svého chlapa a vědět, že si užívá někde jinde?“

„Ne.“ Už jen při těch slovech mnou projel ledový třas. „Ne, to bych nemohla.“

„A to ani nevím, jestli by Cary s poradnou souhlasil. Pořád mě odstrkuje. Chce mě, a pak zas nechce. Bere to vážně, a pak zas ne. Chci k němu, Evo, tak jako k sobě pustil tebe, ale on se přede mnou pořád uzavírá.“

„Trvalo mi dlouho, než jsem k němu pronikla. Snažil se mě odstrkovat sexem, pořád po mně vyjížděl, dráždil mě. Podle mě ses rozhodl správně, když jsi to v pátek udržel na platonické rovině. Cary si cení svého sex appealu a toho, jak vypadá. Musíš mu dát najevo, že nechceš jen jeho tělo.“ Trey vzdychl a založil si paže. „Takhle jste se vy dva sblížili? Protože jsi s ním nespala?“

„Částečně. Hlavně proto, že mi hrabe. Ted to není tak zřejmé jako tenkrát, když jsme se poznali, ale on ví, že nejsem dokonalá. “

„Já taky nejsem dokonalý! A kdo je?“

„On věří, že jsi lepší než on, že si zasloužíš něco lepšího, než ti může dát sám.“ Usmála jsem se. „Já, no, vsadím se, že si tak napůl myslí, že si ho zasloužím. Že si zasloužíme jeden druhého. “

„Blbec bláznivá,“ zamumlal Trey.

„To on je,“ souhlasila jsem. „Proto ho milujeme, ne? Nechceš za ním zajít dovnitř? Nebo chceš jít domů a přemýšlet o tom?“

„Ne, chci ho vidět.“ Trey napřímil ramena a zvedl bradu. „Je mi jedno, proč se sem dostal. Chci být u něj, dokud se z toho nedostane .“

„To ráda slyším .“ Zavěsila jsem se do něj a zavedla ho do Caryho pokoje.

Vstoupili jsme za zvuků matčina zurčivého,holčičího smíchu. Seděla na okraji postele a Cary se na ni obdivné usmíval. Byla mu matkou stejně jako mně a on ji za to moc miloval. Vlastní matka ho nenáviděla, týrala a dovolila i jiným, aby ho zneužívali.

Ohlédl se, uviděl nás a při pohledu na emoce,které v tom okamžiku zaplavily jeho tvář, se mi sevřela hrud. Slyšela jsem, jak se Treyovi zadrhl dech, když poprvé uviděl, v jakém je Cary stavu. V duchu jsem se nakopla, že jsem mu předem neřekla, aby neudělal tu chybu a nezačal brečet jako prve já.

Trey si odkašlal. „Královna dramatu ,“ řekl s nabručenou láskyplností. „Jestli jsi chtěl kytky, stačilo si o ně říct. Tohle je přehnané .“

„A zjevně neúčinné .“ opáčil Cary chraptivě a zjevně se snažil vzpamatovat. „Žádné kytky nevidím

.“

.“Treyův pohled krátce přejel po místnosti,

„Já jich vidím tunu

pak se vrátil ke Carymu. „Jen jsem se chtěl podívat, proti čemu stojím, abych mohl porazit konkurenci .“

Nebylo možné přeslechnout dvojí smysl tohoto prohlášení.

Máma vstala z postele. Sklonila se a políbila Caryhona tvář. „Vezmu Evu někam na snídani. Uvidíme se tak za hodinu, ano ?“

„Moment,“ rychle jsem prošla kolem postele, „hned mě budete mít z krku, kluci.“

Vytáhla jsem z kabelky telefon a nabíječku a zapojila ji do zásuvky u okna.

Jen co displej ožil, poslala jsem rychlou společnou textovku Shawně a tátovi. Stálo tam jen: Zavolám později. Pak jsem se ujistila, že je telefon nastavený na tichý režim, a nechala jsem ho na okenním parapetu.

„Hotovo?“ zeptala se máma.

„Úplně. “

Kapitola třináctá

ÚTERÝ RÁNO jsem musela vstávat před rozedněním.

Nechala jsem Carymu napsaný vzkaz tak, aby ho uviděl, hned jak se probudí, a pak jsem vyšla ven a vzala si taxík k našemu bytu. Osprchovala jsem se, oblékla, uvařila kávu a snažila se rozmluvit si pocit, že něco není, jak má být. Byla jsem vystresovaná a nevyspalá, což u mě vždycky vede k drobným záchvatům deprese.

Říkala jsem si, že to nemá nic společného s Gideonem, ale sevřený žaludek tvrdil něco jiného.

Pohled na hodiny mi sdělil, že je něco po osmé. Musím brzy odejít, protože Gideon nevolal ani neposlal textovku, že by mě svezl. Už skoro čtyřiadvacet hodin jsem se s ním neviděla, ba ani s ním nemluvila. Když jsem mu včera v devět večer zavolala, byl hovor víc než stručný. Právě se něčím zabýval a sotva že mě pozdravil a rozloučil se.

Věděla jsem, že má spoustu práce. Věděla jsem, že by mi

nemělo vadit, když musí vynahradit čas, strávený se mnou mimo město, prací přesčas, aby všechno dohonil. Hodně mi pomohl zvládnout situaci s Carym, víc, než by kdo mohl očekávat. Bylo na mně, abych se vypořádala s tím, jaké z toho mám pocity.

Dopila jsem kávu, vypláchla hrnek a cestou ven sebrala kabelku a tašku. Naše ulice, lemovaná stromy, byla tichá, ale zbytek New Yorku už byl vzhůru a v pohybu, jeho neutuchající energie bzučela takřka hmatatelnou silou. Zeny v elegantním oblečení do kanceláře a muži v oblecích se snažili zastavit taxíky, které proudily kolem, a pak se spokojili napěchovanými autobusy nebo podzemkou. Květinářské Stánky explodovaly zářivými barvami, pohled na ně mě vždycky ráno dokáže rozveselit, stejně jako výloha a vůně sousedního pekařství, kde v tuto hodinu panuje čilý ruch.

Byla jsem jen kousek od Broadwaye, když mi zazvonil telefon.

Drobné vzrušení, které mnou projelo při spatření Gideonova čísla, mi zrychlilo krok.

„Ahoj, cizinče.“

„Kde sakra jsi?“ vyštěkl.

Závan nejistoty ztlumil mé nadšení. „Jsem na cestě do práce. “

„Proč?“ Mluvil s někým na druhém konci, pak: „Jsi v taxíku?“

„Jdu pěšky. Ježíšmarjá. Vstal jsi špatnou nohou, nebo co?“

„Měla jsi počkat na auto.“

„Neozval ses mi a nechtěla jsem přijít pozdě, když už jsem včera nebyla v práci.“

„Mohla jsi mi zavolat, místo aby ses jen tak odporoučela.“ Hlas měl tlumený a pohněvaný.

Taky jsem se rozzlobila. „Když jsem ti volala naposled,

měl jsi tolik práce, žes mi nemohl dopřát víc než minutu času.“ „Musím ledacos obstarat, Evo. Nech mě vydechnout.“

„Jasná věc. Třeba hned?“ Zavěsila jsem a hodila telefon zpátky do kabelky. Okamžitě začal zvonit znovu a já ho ignorovala, krev se ve mně vařila. Když vedle mě několik minut nato zastavil bentley, šla jsem pořád dál. Následoval mě, okno vedle řidiče sjelo dolů. Agnus se k němu naklonil. „Slečno Tramellová, prosím.“

Zastavila jsem se, pohlédla na něj. „Jste sám?“

„Ano.“

S povzdechem jsem nastoupila do auta. Telefon mi pořád ještě bez ustání zvonil, sáhla jsem tedy do kabelky a vypnula zvonění. O blok dál jsem uslyšela z reproduktorů auta Gideonův hlas.

„Máte ji?“

„Ano, pane,“ odvětil Angus.

Spojení se přerušilo.

„Co ho sakra kouslo?“ zeptala jsem se, pohlížejíc na Anguse do zpětného zrcátka.

„Má spoustu starostí.“

Ať jsou jakékoli, mě se určitě netýkají. Nemohla jsem uvěřit, jaký je cvok. Včera večer byl do telefonu taky strohý, ale ne hrubý. Několik minut poté, co jsem dorazila do práce, přistoupil k mé kóji Mark. „Mrzí mě, co se stalo tvému spolubydlícímu,“ postavil mi na stůl šálek čerstvé kávy. „Uzdraví se?“

„Časem. Cary je tvrďák a dostane se z toho.“ Strčila jsem si věci do spodní zásuvky psacího stolu a s povděkem přijala hrnek, ze kterého stoupala pára. „Děkuju. A taky díky za včerejšek .“

Tmavé oči měl plné soucitu. „Překvapuje mě, že jsi tady dneska.“

„Musím pracovat.“ Zmohla jsem se na úsměv, i když jsem si uvnitř připadala celá pokroucená a rozbolavělá. V mém světě nebylo nic v pořádku, pokud to neklape mezi mnou a Gideonem. „Pověz mi, o co jsem přišla.“

Dopoledne plynulo rychle. Z předchozího týdne na mě čekal seznam doplňujících zpráv ke kontrole a Mark musel do půl dvanácté odpovědět na poptávku návrhu pro výrobce propagačních předmětů. Než jsme odeslali nabídku, už jsem zase jela ve svých kolejích a byla ochotná zapomenout na Gideonovu ranní náladu. V duchu jsem si říkala, že měl možná zase noční můru a nevyspal se. Rozhodla jsem se, že mu zavolám v polední pauze, jen pro každý případ.

A pak jsem si zkontrolovala došlou poštu.

Cekalo na mě upozornění Googlu, které jsem si nastavila na Gideonovo jméno. Otevřela jsem e-mail v naději, že získám představu, na čem asi pracuje. Vyskočila na mě slova bývalá snoubenka z několika titulků. Útroby se mi znovu stáhly, víc než prve.

Klikla jsem na první link a ocitla se na bulvárním blogu, kde byly fotografie Gideona a Corinne, jak spolu večeří v Tableau One. Seděli těsně vedle sebe u průčelního okna, její ruka mu důvěrně spočívala na předloktí. Měl na sobě oblek, ve kterém byl včera v nemocnici, ale stejně jsem si zkontrolovala datum v zoufalé naději, že fotky jsou staré. Nebyly.

Začaly se mi potit dlaně. Trýznila jsem se klikáním na všechny linky a prohlížením všech fotek, co jsem našla. Na několika se usmíval a vypadal pozoruhodně spokojeně na to, že jeho přítelkyně byla v nemocnici se svým napůl ubitým

nejlepším přítelem. Chtělo se mi zvracet. Nebo řvát. Nebo vtrhnout do Gideonovy kanceláře a zeptat se ho, co se sakra děje.

Když jsem mu včera večer volala, odbyl mě, aby šel na večeři s bývalkou.

Nadskočila jsem, protože mi zazvonil telefon na stole. Zvedla jsem sluchátko a zdřevěněle odrecitovala: „Kancelář Marka Garrityho, u telefonu Eva Tramellová.“

„Evo.“ Byla to Megumi z recepce a zněla stejně rozjařené jako obvykle. „Někdo se po tobě ptá na vrátnici, Brett Kline. “

Dlouhou chvíli jsem tam seděla a v horečnatém mozku to zpracovávala. Přeposlala jsem upozornění na výtah z článků na Gideonův e-mail, aby věděl, že vím. Pak jsem řekla: „Hned tam budu.“

Bretta jsem uviděla v hale, jen co jsem prošla bezpečnostními turnikety. Měl na sobě černé džíny a tričko s logem SixNinths. Oči mu zakrývaly sluneční brýle, ale ježaté vlasy s vybělenými konečky byly nápadné, stejně jako jeho tělo. Brett je vysoký a svalnatý, svalnatější než Gideon, který je silný, ale ne robustní.

Brett vyndal ruce z kapes, když mě uviděl přicházet, a napřímil se. „Ahoj. To koukám.“

Podívala jsem se po svých šatech s krátkými rukávky, lichotivě nabíranými, a došlo mi, že mě nikdy neviděl nastrojenou. „Překvapuje mě, že jsi ještě ve městě.“

Ještě víc mě překvapovalo, že mě vyhledal, ale to jsem neřekla. Byla jsem ráda, že to udělal, protože jsem o něj měla starost.

„Přes víkend jsme měli vyprodáno na Jones Beach, včera večer jsme hráli v Meadowlands. Ulil jsem se, protože jsem

tě chtěl vidět, než vyrazíme na jih. Hledal jsem tě na internetu, zjistil jsem si, kde děláš, a přišel sem.“

Starý dobrý Google, pomyslela jsem si nešťastně. „Mám radost, že ti teď všechno vychází. Máš čas na oběd?”

„Ano.“

Odpověděl rychle a vroucně, což mi zaznělo trochu varovně. Byla jsem naštvaná, nesmírně uražená a dychtila jsem pomstít se Gideonovi, ale nechtěla jsem vést Bretta k mylným domněnkám. Přesto jsem nemohla odolat, abych ho nevzala do restaurace, kde mě jednou vyfotografovali společně s Carym, doufala jsem, že nás zase přistihnou paparazzi. To by Gideonovi patřilo, aby viděl, jaké to je.

Cestou v taxíku se Brett vyptával na Caryho a nijak ho nepřekvapilo zjištění, že se můj nejlepší přítel odstěhoval se mnou na druhý konec země.

„Vy dva jste byli vždycky nerozluční.“ řekl. „Pokud zrovna s někým nespal. Pozdravuj ho ode mě.”

„Jasně.” Nezmínila jsem se, že je Cary v nemocnici, protože to byla příliš osobní informace, než abych se s ní svěřovala.

Teprve když jsme seděli v restauraci, sundal si Brett brýle, takže jsem poprvé spatřila monokl, který mu sahal od pravého obočí až k lícní kosti.

„Ježíšmarjá,“ vydechla jsem polekaně. „To mě mrzí.“

Pokrčil rameny. „Na jevišti to zakryje make-up. Už jsem vypadal podstatně hůř. Kromě toho jsem se taky párkrát pěkně trefil, ne?”

Vzpomněla jsem si na Gideonovu pohmožděnou čelist a záda a přikývla jsem. „Trefil.”

„Takže” Odmlčel se, protože k nám přistoupil číšník a postavil před nás dvě sklenky a vychlazenou láhev vody „Ty chodíš s Gideonem Crossem.”

V duchu jsem se ptala, proč tahle otázka jako by pokaždé

naskočila ve chvíli, kdy si nejsem jistá, jestli náš vztah vydrží příštích pět minut. „Vídáme se.“

„Je to vážné?”

„Někdy to tak vypadá,” řekla jsem upřímně. „A ty s někým chodíš?”

„Teď ne.”

Beze spěchu jsme si pročetli jídelní lístky a objednali.

V restauraci bylo rušno a hlučno, hudba v pozadí byla sotva slyšitelná přes šum hovoru a rachocení talířů z blízké kuchyně. Dívali jsme se na sebe přes stůl a hodnotili se navzájem pohledy. Cítila jsem, že mezi námi stále panuje přitažlivost. Když si navlhčil rty špičkou jazyka, pochopila jsem, že si je toho taky vědom.

„Proč jsi napsal Celou ze zlata?” zeptala jsem se náhle, protože jsem už ani chvilku nevydržela držet na uzdě svou zvědavost. Před Gideonem i Carym jsem se tvářila, jako by o nic velkého nešlo, ale štvalo mě to.

Brett se opřel dozadu. „Protože na tebe hodně myslím. Abych řekl pravdu, nemůžu tě pustit z hlavy.”

„Nechápu proč.”

„Trvalo to šest měsíců, Evo. Tak dlouho jsem nikdy s žádnou nebyl.”

„Ale my jsme nebyli spolu“ namítla jsem. Ztlumila jsem hlas. „Leda sexuálně.”

Sevřel rty. „Chápu, čím jsem pro tebe byl, ale to neznamená, že mě to nebolí.”

Dlouze jsem se na něj zadívala a srdce mi bušilo v hrudi vysokou rychlostí. „Připadám si jako bych zešílela nebo co. Já si to pamatuju tak, že jsme si to vždycky rozdali po koncertě a ty sis pak šel po svém. A kdybych nebyla po ruce, sáhl bys po nějaké jiné.”

Předklonil se. „Kecy. Snažil jsem se s tebou víc sblížit. Vždycky jsem tě žádal, abys zůstala.”

Párkrát jsem se rychle zhluboka nadechla, abych se uklidnila. Sotva jsem mohla uvěřit, že teď, s téměř čtyřletým zpožděním, na mě Brett Kline mluví tak, jak jsem si to kdysi přála. Byli jsme spolu na veřejnosti, jedli, bylo to skoro jako rande. Měla jsem z toho zmatek v myšlenkách, už tak dost zběsilých a roztříštěných kvůli Gideonovi.

„Byla jsem do tebe strašně poblázněná, Brette. Psala jsem si tvé jméno olemované srdíčky jako zamilovaná puberťačka. Zoufale jsem chtěla být tvá přítelkyně.“

„To si děláš legraci?” Natáhl se a chytil mě za ruku. „Tak co se teda kurva stalo?“

Podívala jsem se, jak nepřítomně otáčí prstenem, který mi dal Gideon. „Pamatuješ, jak jsme šli na ten kulečník?”

„Jo. Jak bych mohl zapomenout?” Kousl se do dolního rtu a očividně si vybavoval, jak jsem s ním nepříčetně souložila na zadním sedadle jeho auta, rozhodnutá být tou nejlepší milenkou, jakou kdy měl, aby se neobtěžoval s jinými holkami. „Myslel jsem, že se dostáváme k bodu, kdy se začneme scházet i jinde než v baru, ale ty ses na mě vykašlala, jen co jsme tam vstoupili.”

„Šla jsem na toaletu,” řekla jsem tiše a bolest i rozpaky se mi vybavovaly tak jasně, jako by k tomu právě došlo, „a když jsem vešla ven, stáli jste s Darrinem u toho automatu na rozměňování, abyste měli čtvrťáky, co se házejí do kulečníkových stolů. Byl jsi ke mně zády, takže jsi mě neviděl. Slyšela jsem, jak si povídáte, a smějete se.”

Zhluboka jsem se nadechla a odtáhla od něj ruku.

Budiž mu řečeno ke cti, že Brett s viditelnými rozpaky poposedl. „Nepamatuju si přesně, o čem byla řeč, ale, Do háje, Evo. Bylo mi jedenadvacet. Kapela zrovna začínala být populární. Všude byla samá holka.”

„Já vím,” opáčila jsem suše. „Byla jsem jedna z nich.”

„Předtím jsem se s tebou párkrát vyspal. Tím, že jsem tě

vzal na kulečník, jsem klukům dal najevo, že to mezi námi začíná nabírat obrátky.” Velice známým gestem si promnul čelo. „Neměl jsem koule na to, abych přiznal, co k tobě cítím. Dělal jsem, že jde jen o sex, ale nebyla to pravda.”

Zvedla jsem sklenku a napila se, abych přemohla knedlík v krku.

Ruka mu klesla na opěrku. „Takže jsem to podělal hloupýma kecama. Proto jsi tu noc odešla. Proto už jsi se mnou nikdy nikam nešla.”

„Byla jsem zoufalá, Brette,” připustila jsem, „ale nechtěla jsem to dát najevo.”

Číšník nám přinesl jídlo. V duchu jsem se ptala, proč jsem si vůbec objednávala, byla jsem tak rozhozená, že jsem nemohla jíst.

Brett začal krájet steak, poctivě na něj zaútočil. Náhle odložil příbor. „Tenkrát jsem to podělal, ale teď každý ví, co se mi tenkrát dělo v hlavě. Celá ze zlata je náš nejlepší single. Díky týhle písničce jsme dostali smlouvu s Vidalem.”

Představa té smlouvy mě přiměla k úsměvu. „Je to krásná píseň a tvůj hlas zní úžasně, když ji zpíváš. Jsem fakt ráda, že ses na mě ještě přišel podívat, než vyrazíš dál. Hodně to pro mě znamená, že jsme si to vyříkali.”

„Co kdybych nechtěl jen tak vyrazit o dům dál?” Zhluboka se nadechl a prudce vypustil vzduch. „Posledních pár let jsi moje múza, Evo. Díky tobě jsem napsal to nejlepší, co kdy kapela hrála.”

„To je moc lichotivé,” začala jsem.

„Jiskřilo to mezi námi. Pořád jiskří. Vím, že to taky cítíš. To, jak jsi mě tuhle políbila”

„To byla chyba.” Ruce se mi pod stolem zatínaly. Nezvládla bych další drama. Nezvládla bych další noc, jako byla ta páteční. „A musíš myslet na to, že Gideon má pod kontrolou vaši značku. Nemůžeš si dovolit žádné třenice.”

„Kašlu na to. Co chce dělat?“ Bubnoval prsty po stole. „Chci to s tebou znovu zkusit.”

Zavrtěla jsem hlavou a sáhla po kabelce. „To nejde. I kdybych neměla přítele, nejsem ta správná holka pro tvůj životní styl, Brette. Jsem moc náročná na údržbu.”

„To si pamatuju,” řekl drsně. „Bože, to si pamatuju.”

Zarděla jsem se. „Tak jsem to nemyslela.”

„A nechci jenom to. Můžu se ti věnovat. Podívej se na mě teď, kapela už je na cestě, ale ty a já jsme spolu. Dokážu si udělat čas. Chci to.”

„Není to tak snadné.” Vytáhla jsem z peněženky peníze a položila je na stůl. „Neznáš mě. Nemáš zdání, co by to znamenalo, mít se mnou vztah, jak moc práce a času by to stálo.”

„Zkus to se mnou,” vyzval mě.

„Jsem náročná a popínavá a šíleně žárlivá. Do týdne bych tě naštvala.”

„Vždycky jsi mě štvala. Mám to rád.” Úsměv ho opustil. „Přestaň utíkat, Evo. Dej mi šanci.”

Zadívala jsem se mu do očí a neuhnula. „Miluju Gideona Crosse.”

Zvedl obočí. I když byla jeho tvář potlučená, tajil se z ní dech. „Nevěřím ti.”

„Promiň. Musím už jít.” Vstala jsem a chtěla kolem něj projít.

Chytil mě za loket. „Evo”

„Prosím tě, nedělej scénu,” zašeptala jsem a zalitovala svého zbrklého rozhodnutí naobědvat se s ním v populárním podniku.

„Nic jsi nejedla.”

„Nemůžu. Chci odejít.”

„Fajn. Ale já to nevzdám.” Pustil mě. „Dělám chyby, ale učím se z nich.”

Sklonila jsem se a řekla pevně: „Neexistuje. Ani náhodou.” Brett zabodl vidličku do plátku bifteku. „Dokaž to.“

Bentley čekal u obrubníku, když jsem vykročila z restaurace. Angus vystoupil a otevřel mi zadní dveře.

„Jak jste věděl, kde budu?” zeptala jsem se, znepokojena jeho nenadálou přítomností.

Místo odpovědi se vlídně usmál a dotkl se štítku šoférské čepice.

„Tohle je ujeté, Angusi,” stěžovala jsem si při nastupování na zadní sedadlo.

„Nemohu nesouhlasit, slečno Tramellová. Já ale jen dělám svou práci.”

Cestou zpátky do Crossfiru jsem poslala Carymu textovku: Byla jsem na obědě s Brettem. Chce další šanci.

Cary odpověděl: Když se daří, tak se daří.

Celý den, obrovský průser, vyťukala jsem.

Zazvonil mi telefon. Byl to Cary.

„Holčičko,” ševelil. „Chci ti vyjádřit soucit, vážně chci, ale ten milostný trojúhelník je prostě moc velká lahoda. Ke všemu odhodlaná rocková hvězda a majetnický miliardář. Vrrr. “

„Ach, bože. Okamžitě zavěs.”

„Uvidíme se večer?”

„Ano. Prosím tě, nenuť mě litovat.” Zavěsila jsem a v uších mi zněl jeho smích, potají nadšená, že působí tak radostně. Treyova návštěva asi dokázala učiněné zázraky.

Angus mě vysadil u chodníku před Crossfirem a já spěchala z horka do chladné haly. Podařilo se mi chytit otevřený výtah těsně předtím, než se dveře zavřely. V kabině se mnou bylo půl tuctu dalších lidí, kteří tvořili dvě skupiny, klábosící mezi sebou. Stála jsem v předním rohu a snažila se pustit z hlavy svůj osobní život. V práci se jím zabývat nemůžu.

„Hele, minuli jsme naše patro,” řekla dívka vedle mě.

Pohlédla jsem na ručičku nade dveřmi.

Chlapík, co stál nejblíž od ovládacího panelu, opakovaně ťukal na všechna čísla, ale žádné z nich se nerozsvítilo, až na nejvyšší poschodí. „Tlačítka nefungují.”

Tep se mi zrychlil.

„Použij nouzový telefon,” řekla jedna z dívek.

Kabina se řítila nahoru a motýli v mém břiše se třepetali víc a víc s každým patrem, které jsme míjeli. Výtah konečně plynule zastavil nahoře a dveře se otevřely.

Na prahu stál Gideon, na tváři nádherně lhostejnou masku. Oči měl zářivě modré, a studené jako led. Při pohledu na něj se mi tajil dech.

Nikdo v kabině neřekl ani slovo. Nepohnula jsem se, modlila jsem se, aby si dveře pospíšily a zavřely se. Gideon sáhl dovnitř, popadl mě za loket a vytáhl ven. Bránila jsem se, rozzuřená tak, že jsem s ním nechtěla mít nic společného. Dveře se za mnou zavřely a on mě pustil.

„Tvoje dnešní chování je neslýchané,” zavrčel.

„Moje chování? A co tvoje?”

Přistoupila jsem k přivolávacím tlačítkům a stiskla knoflík dolů. Nezůstal rozsvícený.

„Mluvím s tebou, Evo.”

Pohlédla jsem na bezpečnostní dveře ke schodišti a ulevilo se mi při zjištění, že rudovlasá recepční není na svém stanovišti.

„Vážně?” Otočila jsem se k němu a zuřila, že mi pořád ještě může připadat tak neodolatelně přitažlivý, když se chová tak hnusně. „Zvláštní, že se přitom nic nedozvídám, jako třeba že sis včera večer vyšel s Corinne.”

„Neměla bys po mně slídit na internetu,” odsekl. „Naschvál se snažíš najít něco, nad čím by ses mohla rozčilovat.”

„Takže tvoje chování není problém?” vybuchla jsem a cítila vzadu v hrdle tlak slz. „Problém je jenom to, že jsem se

o něm dozvěděla?”

Založil si paže. „Musíš mi důvěřovat, Evo.”

„Znemožňuješ mi to! Proč jsi mi neřekl, že půjdeš s Corinne na večeři?”

„Protože jsem věděl, že by se ti to nezamlouvalo.”

„Ale stejně jsi to udělal.” A to bolí. Po tom všem, o čem jsme mluvili přes víkend, potom, co řekl, že chápe, jak se cítím

„A ty sis vyšla s Brettem Klinem, i když jsi věděla, že se to nebude líbit mně.”

„Co jsem ti říkala? Ty stanovíš precedenty pro to, jak já budu zacházet se svými bývalými.”

„Kus za kus? Pozoruhodná ukázka zralosti.”

Potácivě jsem od něj couvla. V muži proti mně nebylo nic z toho Gideona, kterého znám. Připadalo mi, jako by můj milovaný zmizel a muž, stojící přede mnou, byl totální cizinec v Gideonově těle.

„Budíš ve mně nenávist,” zašeptala jsem. „Nech toho.”

Gideonovou tváří nakrátko něco blesklo, ale zmizelo to dřív, než jsem to stihla identifikovat. Vnímala jsem místo toho řeč jeho těla. Stál daleko ode mě, ramena strnulá a čelist ztuhlou.

Srdce mi krvácelo a pohled klesl k zemi. „Momentálně s tebou nevydržím. Nech mě jít.”

Gideon přistoupil k druhé řadě výtahů a stiskl přivolávač. Zády ke mně, soustředěný na šipku indikátoru, řekl: „Angus tě bude každé ráno vyzvedávat. Cekej na něj. A bylo by mi milejší, kdybys jedla u svého stolu v práci. Bude dobře, když momentálně nebudeš nikde pobíhat.”

„Proč?“

„Mám teď na krku spoustu věcí“

„Jako třeba večeře s Corinne?”

„A nemůžu se bát ještě o tebe,” pokračoval a vůbec nebral na vědomí, že jsem ho přerušila. „Snad nežádám tak moc.”

Něco se stalo.

„Gideone, proč se mnou nechceš mluvit?” Vztáhla jsem ruku a dotkla se jeho ramene, ale on ucukl, jako bych ho popálila. To, jak odmítl můj dotek, mě hluboce zranilo, víc než všechno ostatní. „Pověz mi, co se děje. Pokud je nějaký problém”

„Problém je, že nevím, kde sakra polovinu času jsi!” odsekl a zamračeně se ke mně otočil, když se dveře výtahu otevřely. „Tvůj spolubydlící je v nemocnici. Tvůj táta přijede na návštěvu. Prostě, se na to zaměř.”

Vstoupila jsem do výtahu a pálily mě oči. Kromě toho, jak mě vytáhl z kabiny, když prve přijela, se mě Gideon ani nedotkl. Nesjel mi špičkami prstů po líci, ani se nepokusil mě políbit. A nezmínil se o tom, že by mě chtěl vidět později, přeskočil zbytek dne a sdělil mi jen, že Angus na mě bude ráno čekat.

Ještě nikdy jsem nebyla tak zmatená. Nedokázala jsem přijít na to, co se děje, proč je mezi námi najednou ta obrovská propast, proč je Gideon tak napjatý a rozzlobený, proč je mu zřejmě jedno, že jsem byla na obědě s Brettem.

Proč je mu zřejmě jedno úplně všechno.

Dveře se začaly zavírat. Důvěřuj mi, Evo.

Vydechl ta slova vteřinu předtím, než se dveře zavřely? Nebo jsem si to jen přála?

Ve chvíli, kdy jsem vstupovala do Caryho nemocničního pokoje, poznal, že melu z posledního. Měla jsem za sebou

tvrdou lekci krav magy s Parkerem, pak jsem se zastavila v bytě jen na tak dlouho, abych se osprchovala a snědla instantní jídlo bez chuti. Šok, který způsobily sůl a uhlohydráty v mém organismu po celém dni bez jídla, stačil víc než dost k tomu, aby mě nevratně vyčerpal.

„Vypadáš příšerně,” řekl a ztlumil televizi.

„Kdopak to říká?” odsekla jsem, příliš rozjitřená, než abych dokázala přijmout kritiku.

„Mě zmlátili baseballovou pálkou. Jakou výmluvu máš ty?”

Urovnala jsem si polštář a štípavou přikrývku na lehátku, pak jsem mu popsala svůj den od začátku až do konce.

„A Gideon se mi od té doby neozval,” uzavírala jsem unaveně. „Dokonce i Brett o sobě dal po obědě vědět. Nechal mi na recepci obálku se svým telefonním číslem.”

Přidal také peníze, které jsem nechala v restauraci.

„Zavoláš mu?” zeptal se Cary.

„Na Bretta nechci myslet!” Natáhla jsem se naznak na lehátko a hrábla si rukama do vlasů. „Chci vědět, co je s Gideonem. Posledních šestatřicet hodin se chová, jako by do jeho kůže transplantovali úplně jinou osobnost!”

„Možná je to tímhle.”

Zvedla jsem hlavu z polštáře a uviděla, že ukazuje na cosi na svém nočním stolku. Překulila jsem se na nohy a podívala se, místní periodikum pro gaye.

„Trey to dneska koupil,” řekl.

Caryho fotografie se skvěla na první stránce nad článkem, popisujícím jeho napadení, včetně spekulací o tom, že útok mohl být zločinem z nenávisti. Byla tu zmínka o tom, že bydlí se mnou a také o mém milostném vztahu s Gideonem Crossem, zdálo se, že jediným důvodem k tomu je šťavnatá pikanterie.

„Mají to taky na webových stránkách,” dodal tiše. „Nejspíš někdo z agentury nadělal drby a ty se rozšířily a někdo

si na tom přihřívá politickou polívčičku. Na mou duši, těžko si dovedu představit, že by Cross nekašlal“

„Na sexuální orientaci? Na tu kašle. On takový není.“ „Ale jeho lidi z PR to možná cítí jinak. Právě proto třeba chce, aby ses moc neukazovala. A jestli se bojí, aby po tobě někdo nešel kvůli mně, vysvětluje se tím, proč se tě snaží držet doma a nepouštět do ulic.“

„Proč by mi to neřekl?“ Odložila jsem noviny. „Proč je takový idiot? Všechno bylo báječné, dokud jsme byli mimo město. On byl báječný. Myslela jsem, že jsme někam pokročili. Pořád jsem si říkala, že se vůbec nepodobá tomu muži, kterého jsem původně poznala, a teď je ještě horší. Je to, já nevím. Je teď ode mě milion kilometrů daleko. Nechápu to.“

„Mě se neptej, Evo.“ Cary mě vzal za ruku a stiskl. „Odpovědi zná on.“

„Máš pravdu.“ Přistoupila jsem ke kabelce a vytáhla telefon. „Hned jsem zpátky.“

Vyšla jsem na malý uzavřený balkónek za čekárnou pro návštěvníky a zavolala Gideonovi. Telefon zvonil a zvonil, nakonec se ozvala hlasová schránka. Zkusila jsem místo toho zavolat mu domů. Po třetím zazvonění se Gideon ozval. „Cross,“ řekl stroze.

„Ahoj.“

Okamžik bylo ticho, pak: „Moment.“

Slyšela jsem otevírání dveří. Zvuk telefonu se změnil, odešel do jiné místnosti, než kde byl předtím.

„Je všechno v pořádku?“ zeptal se.

„Ne.“ Promnula jsem si unavené oči. „Chybíš mi.“

Vzdychl. „Teď, teď nemůžu mluvit, Evo.“

„Proč ne? Nechápu, proč se ke mně chováš tak chladně. Udělala jsem něco špatně?“ Uslyšela jsem mumlání a pochopila, že zakryl sluchátko a mluví s někým jiným. Hruď mi

sevřel strašlivý pocit zrady, až se mi těžko dýchalo. „Gideone. Kdo je tam s tebou?“

„Musím jít.“

„Řekni mi, kdo je tam s tebou!“

„Angus bude u nemocnice v sedm. Vyspi se trochu, anděli.“

Linka oněměla.

Spustila jsem ruku a zírala na telefon, jako by mi mohl nějak prozradit, co se tu kurva právě stalo.

Vrátila jsem se do Caryho pokoje, jako by na mně ležela nějaká tíže. Celá nešťastná jsem otevřela dveře.

Carymu stačil jediný pohled. Vzdychl: „Vypadáš, jako by ti zrovna umřelo štěňátko, holčičko.“

Hráze se protrhly. Rozvzlykala jsem se.

Kapitola čtrnáctá

NOCI JSEM SKORO NESPALA. Házela jsem sebou a pře—

vracela se, usínala a zase se probouzela. Taky mě budily časné návštěvy sestry, která chodila kontrolovat Caryho. Snímky mozku, které mu pořídili, i laboratorní zprávy vypadaly dobře a nebylo tu absolutně nic, co by budilo zřetelné obavy, ale nebyla jsem u něj, když ho zranili. Měla jsem pocit, že u něj musím být aspoň teď, abych mu to vynahradila, spánek nespánek.

Těsně před šestou jsem to vzdala a vstala z postele.

Vzala jsem tablet a bezdrátovou klávesnici a zamířila do bufetu na kávu. Přitáhla jsem si židli k jednomu stolku a chystala se napsat dopis Gideonovi. V těch krátkých chvílích, co se mi za poslední dva dny podařilo ho zastihnout, jsem mu nebyla schopna přetlumočit své myšlenky. Budu to muset zkusit písemně. Zachovat soustavnou, otevřenou komunikaci, to byla jediná možnost, jak přežít jako pár.

Upila jsem kávy a začala psát. Nejdřív jsem poděkovala za krásný víkend a vyjádřila, jak moc pro mě znamenal. Pověděla jsem mu, jak se domnívám, že při tom výletě udělal náš vztah obrovský skok kupředu, ale tím hůř se mi snáší re

!cidiva tohohle týdne“

„Evo. To je ale příjemné překvapení

Otočila jsem hlavu a zjistila, že za mnou stojí doktor Terrence Lucas a v ruce drží kelímek s kávou, podobný tomu, který jsem si sama nalila. Byl oblečený do práce, v kalhotách a košili s kravatou pod bílým laboratorním pláštěm. „Zdravím,“ uvítala jsem ho a doufala, že se mi daří zakrýt svou ostražitost.

„Mohu si přisednout?” obešel mě

.“

.

„Samozřejmě

Sledovala jsem, jak si sedá vedle mě, a osvěžila jsem si vzpomínku na jeho vzezření. Vlasy měl čistě bílé, beze stop šedi, ale jeho hezká tvář byla bez vrásek. Oči doktora Lucase měly nezvykle zelenou barvu a zářila z nich bystrá inteligence. Jeho úsměv byl uklidňující a šarmantní zároveň. Tušila jsem, že je oblíbený u svých pacientů, i jejich matek.

„To musí mít nějaký zvláštní důvod,“ začal, „že jste v ne

.“

mocnici dlouho před návštěvními hodinami

„Leží tady můj spolubydlící .“ Další informace jsem mu neposkytla, ale uhádl je.

„Takže Gideon Cross vysolil peníze a zařídil vám to.“ Potřásl hlavou a upil kávy. „A vy jste mu vděčná. Ale co vás to bude stát ?“

Odtáhla jsem se, uražená za Gideona, že se jeho velkorysos

?“

ti přikládají nízké pohnutky. „Proč se vy dva máte tak neradi

Z jeho očí se vytratila přívětivost. „Ublížil někomu, kdo je mi velice blízký .“

„Vaší ženě. Pověděl mi to .“ Poznala jsem, že ho to poleka

.“

lo. „Ale tím to nezačalo, viďte? To byl následek

„Víte, co udělal, a pořád jste s ním?“ Lucas se opřel lokty o stůl. „Totéž dělá vám. Vypadáte vyčerpaně a sklíčeně. To u něj patří ke hře, víte. On je expert na uctívání ženy tak, jako by ji potřeboval k dýchání. Pak se na ni zčistajasna nemůže ani podívat.“

Tohle konstatování bylo bolestně přesným popisem naší současné reality. Zrychlil se mi puls.

Sklouzl pohledem k mému hrdlu, pak zpátky k obličeji. Ústa se mu zvlnila posměšným, vědoucím úsměvem. „Už jste zažila to, o čem mluvím. Bude si s vámi dál zahrávat, dokud nezačnete přizpůsobovat své nálady těm jeho. Pak ho to znudí a odkopne vás.“

„K čemu mezi vámi došlo?“ opakovala jsem otázku, protože jsem věděla, že v tom se skrývá klíč k pochopení.

„Gideon Cross je narcistický sociopat,“ pokračoval, jako bych vůbec nepromluvila. „Mám za to, že je misogyn. Využívá svých peněz ke svádění žen, pak je nesnáší za to, že jsou tak povrchní a nechávají se přitahovat jeho bohatstvím. Používá sex k ovládnutí, a nikdy nevíte, v jaké náladě ho najdete. To je součást zábavy, když se pořád připravujete na nejhorší, zavalí vás úleva a nadšení, pokud ho natrefíte v dobré formě. “

„To, že mi nechcete vysvětlit jeho zášť vůči vám, mě vede k domněnce, že viníkem jste vy.“

„Neměla byste dělat ukvapené závěry. Jsou věci, které nesmím probírat. “

„To se hodí.“

Vzdychl. „Nejsem váš nepřítel, Evo, a Cross nepotřebuje, aby za něj někdo bojoval. Nemusíte mi věřit. Upřímně řečeno, jsem tak zatrpklý, že bych si ani sám nevěřil, kdybych byl na vašem místě. Vy jste ale krásná, chytrá slečna.“

Poslední dobou ne, ale bylo mojí povinností to napravit. Nebo odejít.

„Když se vrátíte o krok zpátky,“ pokračoval, „a podíváte se na to, co s vámi dělá, jaký máte ze sebe pocit od té doby, co jste s ním, a jestli vás váš vztah opravdu naplňuje, dospějete k vlastním závěrům.“

Něco zapípalo a doktor vytáhl z kapsy pláště smartphone. „A, můj nejnovější pacient právě přišel na svět.“

Vstal, shlédl na mě a položil mi ruku na rameno. „Vy se z toho dostanete. To jsem rád.“

Sledovala jsem, jak rázně odchází z bufetu, a sesunula jsem se do židle v okamžiku, kdy zmizel z dohledu, zplihla jsem vyčerpáním a zmatkem. Pohledem jsem zalétla k pohaslému displeji tabletu. Neměla jsem energii, abych dopis dokončila.

Sbalila jsem se a šla se připravovat na Angusův příjezd.

„Jdeš na čínu?“

Vzhlédla jsem od nákresů inzerátu na borůvkovou kávu, které jsem měla na stole, do přívětivých hnědých očí mého šéfa. Uvědomila jsem si, že je středa, den, kdy obvykle chodíme na jídlo se Stevenem.

Vteřinu jsem uvažovala, zda se nemám omluvit a najíst u svého stolu, protože jsem chtěla udělat radost Gideonovi. Ale stejně rychle jsem pochopila, že kdybych to udělala, budu mít na něj vztek. Pořád ještě se snažím vybudovat si v New Yorku nový život, k čemuž patří navazování nových přátelství a plánovat věci, existující mimo můj společný život s Gideonem.

„Na činu vždycky,“ řekla jsem. První jídlo, které jsem sdílela s Markem a Stevenem, byla Čína přes ulici, snědená tady v kanceláři jednou večer, kdy jsme pracovali dlouho po pracovní době a Steven se tu zastavil, aby nás nakrmil.

Mark a já jsme vyrazili v poledne a já se odmítala cítit

provinile kvůli něčemu, co mě tolik těšilo. Steven na nás čekal v restauraci, seděl u kulatého stolu s lakovaným otočným tácem uprostřed.

„Nazdárek.“ Uvítal mě mocným objetím, pak mi přidržel židli. Pozoroval mě, když jsme si sedali. „Vypadáš unaveně.“ Usoudila jsem, že asi vypadám opravdu příšerně, když mi to pořád všichni říkají. „Tohle je pro mě drsný týden.“ Přišla číšnice a Steven objednal výběr předkrmů dim sum a stejné pokrmy, o jaké jsme se dělili při tom prvním večerním jídle, kuře kung pao a hovězí s brokolicí. Když jsme zase osaměli, řekl Steven: „Nevěděl jsem, že tvůj spolubydlící je gay. Říkalas nám to?“

„On je vlastně bi.“ Uvědomila jsem si, že Steven nebo někdo z jeho známých určitě viděl ty noviny, co mi prve ukázal Cary. „Myslím, že na to nepřišla řeč.“

„jak mu je, jak se cítí?“ zeptal se Mark s upřímně ustaraným výrazem.

„Lip. Zítra ho možná pustí domů.“ Což mě tížilo celé dopoledne, protože Gideon ještě nevolal, aby mi s určitostí sdělil, jestli to bude tak, nebo onak.

„Dej nám vědět, kdybys potřebovala pomoc,“ řekl Steven a veškerá lehkovážnost ho opustila. „Jsme tu pro tebe.“ „Děkuju ti. Nebyl to zločin z nenávisti,“ vysvětlovala jsem. „Nevím, kde na to ten reportér přišel. Kdysi jsem si novinářů vážila. Teď se jen málokterý pořádně připravuje, a ještě míň jich umí psát objektivně.“

„Určitě je těžké žít ve světle reflektorů .“ Steven mi na stole stiskl ruku. Je veselý a hravý, ale pod tím zábavným zevnějškem se skrývá solidní chlap s laskavým srdcem. „Jenomže to musíš kapku očekávat, když laškuješ s rockovými hvězdami a miliardáři .“

„Stevene,“ pokáral ho Mark zamračeně.

„Br.“ Nakrčila jsem nos. „Shawna ti to pověděla.“

„Samozřejmě,“ opáčil Steven. „To je to nejmenší, co mohla udělat, když mě nepozvala na ten koncert. Ale neboj. Není to žádná drbna. Nikomu jinému to vykládat nebude.“ Kývla jsem, protože mi to nenahánělo strach. Shawna je dobrá kamarádka, ale stejně je mi trapné, že se můj šéf dozvěděl, jak jsem se líbala s jedním mužem a přitom chodím s jiným.

„Ne že by na tom bylo něco špatného, když Cross dostane ochutnat vlastní medicínu,“ dodal polohlasem Steven.

Zmateně jsem svraštila čelo. Pak jsem zachytila Markův soucitný pohled.

Uvědomila jsem si, že noviny pro gaye nebyly jediné zprávy, které viděli. Určitě viděli taky fotky Gideona s Corinne. Cítila jsem, jak rudnu ponížením.

„To tedy ochutná,“ zamumlala jsem. „I kdybych mu to musela nacpat do krku.“

Steven zvedl obočí, pak se rozesmál a poplácal mě po ruce. „Jen do něj, holka.“

Sotva jsem se vrátila ke svému stolu, zazvonil mi telefon.

„Kancelář Marka Garrityho, u telefonu..“

„Proč je pro tebe sakra tak těžké poslouchat rozkazy?“ zeptal se Gideon drsně.

Jen jsem tam seděla a zírala na koláž z fotografií, kterou mi dal, na obrázky, na kterých jsme vypadali propojeně a zamilovaně.

„Evo?“

„Co ode mě chceš, Gideone?“ zeptala jsem se tiše. Okamžik bylo ticho, pak vydechl. „Caryho přestěhují dnes odpoledne do vašeho bytu, pod dozorem jeho lékaře a soukromé ošetřovatelky. Měl by tam už být, až přijedeš domů.“

„Děkuju.“ Na lince znovu zavládlo ticho, ale on nezavěsil. Nakonec jsem se otázala: „Skončili jsme?“

Ta otázka měla dvojí význam. Byla bych ráda věděla, jestli to postřehl nebo jestli mu na tom vůbec záleží.

„Angus tě odveze domů.“

Sevřela jsem sluchátko pevněji. „Sbohem, Gideone.“

Zavěsila jsem a vrátila se k práci.

Hned jak jsem přišla domů, šla jsem zkontrolovat Caryho. Postel měl odsunutou a přistrčenou ke zdi, aby bylo místo pro nemocniční lůžko, které si mohl libovolně nastavovat. Když jsem vstoupila, spal. Ošetřovatelka seděla v nové lenošce a četla elektronickou knihu. Byla to ta samá sestra, kterou jsem viděla první noc v nemocnici, ta hezká a exotická, co nemohla spustit z Gideona oči.

V duchu jsem se ptala, kdy s ní mluvil, jestli to udělal osobně nebo tím pověřil někoho jiného, a zda souhlasila kvůli penězům nebo kvůli Gideonovi nebo kvůli obojímu.

Skutečnost, že jsem příliš unavená, než abych to nějak řešila, vypovídala hodně o mé vykolejenosti. Možná že existují lidé, jejichž láska dokáže přežít všechno, ale ta moje byla křehká. Musela se pěstovat, aby rostla a vzkvétala.

Dala jsem si dlouhou, horkou sprchu a pak zalezla do postele. Vzala jsem si na klín tablet a pokusila se pokračovat v dopise Gideonovi. Chtěla jsem vyjádřit své myšlenky a výhrady zrale a srozumitelně. Chtěla jsem mu pomoci pochopit mé reakce na některé věci, které udělal a řekl, aby mohl na věci nahlížet z mého stanoviska.

Nakonec jsem nenašla energii.

Dál to nerozvádím, napsala jsem místo toho, protože jestli budu pokračovat, začnu prosit. A jestli mě neznáš dost dob ře, abys pochopil, že mi ubližuješ, dopis náš problém nenapraví.

Zoufale po tobě toužím. Bez tebe jsem nešťastná. Myslím na víkend a na ty hodiny\ co jsme byli spolu, a nenapadá mě nic, co bych neudělala, abych tě zase měla takového. Místo toho trávíš čas s NÍ, zatímco já jsem už čtvrtou noc sama bez tebe.

I když vím, že jsi s ní, chce se mi lézt k tobě po kolenou a ža donit aspoň o pár drobečků. O dotek. O polibek. Jedno ně žné slovo. Takhle jsi mě oslabil.

Nenávidím se za to. Vadí mi, že tě tolik potřebuju. Vadí mi, že jsem tebou tak posedlá.

Vadí mi, že tě miluju.

Eva

Připojila jsem to jako přílohu k e-mailu s předmětem Mé myšlenky, necenzurované a odeslala.

„Neboj se. “

Ta dvě slova mě probudila do úplné temnoty. Matrace se prohnula, Gideon usedl vedle mě a naklonil se nade mě s pažemi opřenými podle mého těla. Mezi námi byly přikrývky, polštář a bariéra, které umožnily mému mozku procitat beze strachu. Líbezná a nezaměnitelná vůně jeho mýdla a šamponu se mísila s vůní jeho pleti a konejšila mě spolu s hlasem.

„Anděli. “ Zmocnil se mých úst, jeho rty se přitiskly k mým.

Dotkla jsem se prsty jeho hrudi a ucítila nahou kůži. Zasténal a vstal, skloněný nade mnou tak, aby jeho ústa zůstala spojená s mými, zatímco strhl a odhodil přikrývky.

Pak už byl na mně, jeho tělo nahé a horké na dotek. Horečnatá ústa se pohybovala po mém hrdle, ruce mi vyhrnovaly košilku, aby se dostal k ňadrům. Uchopil do rtů bradavku a sál, podpíral se jedním předloktím na matraci, druhá ruka mi vnikala mezi nohy.

Uchopil do dlaně mé pohlaví, špičkou prstu klouzal po saténové úžlabině uprostřed, jazykem kmital na mé bradavce, až ztvrdla a stáhla se, zuby se lehce zarývaly do napjaté kůže.

„Gideone!“ Po spáncích mi stékaly pramínky slz, ochranná otupělost, kterou jsem cítila prve, ze mě padala a nechávala mě obnaženou. Bez něj jsem chřadla, svět kolem mě ztrácel energii, tělo mě bolelo odloučením. Mít ho u sebe, cítit jeho doteky, to bylo jako déšť v období sucha. Moje duše se u něj rozvíjela, otevírala se dokořán a nasávala ho do sebe.

Oh, jak moc ho miluju!

Jeho vlasy mě šimraly na pokožce, když otevřenými ústy klouzal po žlábku mezi ňadry, hruď se mu vzdouvala, jak mě vdechoval, tiskl se k mé vůni a polykal ji. Prudce, zhluboka sál hrot mého druhého prsu. Projela mnou rozkoš, ozvěna té, která mi svírala pohlaví vstříc jeho dráždícímu prstu.

Sunul se po mém trupu dolů, lízal a lehce kousal, klestil si cestu přes mé břicho, šíří svých ramen mi roztáhl nohy, až se horkým dechem dotkl mé vlhké úžlabiny. Přitiskl nos k mokrému saténu, přejížděl po něm. Se zasténáním vdechl.

„Evo. Umírám hlady po tobě.“

Netrpělivými prsty mi Gideon odsunul v rozkroku kalhotky a už jsem na sobě cítila jeho ústa. Rozevíral mě palci, jeho jazyk bičoval můj pulzující klitoris. S výkřikem jsem se prohnula v zádech, všechny smysly bolestně probuzené,

i když jsem nic neviděla. Naklonil hlavu, vnikl do rozechvělého otvoru mého pohlaví, rytmicky vstupoval, dráždil mě mělkým pronikáním.

„Ach, bože!“ Svíjela jsem se rozkoší, lůno se mi svíralo a uvolňovalo s prvním šimráním orgasmu.

Vyvrcholila jsem prudkým návalem, pokožka se mi orosila potem, plíce mě pálily, jak jsem bojovala s dechem. Jeho

rty obstoupily můj chvějící se otvor, sály, jazyk se hroužil dovnitř. Pohlcoval mě s intenzitou, proti níž jsem byla bezmocná. Oblast mezi nohama jsem měla naběhlou a rozcitlivělou, úplně bezbrannou vůči jeho vlčímu hladu. Během několika minut jsem už zase vrcholila a přitom drásala nehty prostěradlo.

Oči jsem měla otevřené a oslepené tmou, když ze mě rval spodní prádlo a klesal na mě. Cítila jsem, jak široký žalud jeho údu vniká na okraj mé skulinky a pak vyrazil, vnikl do mě hluboko, se zvířecím zavrčením. Vykřikla jsem, jeho agresivita mě šokovala i vzrušovala.

Gideon se vzepjal, sedl si na paty, moje stehna rozložená na svých. Uchopil mě za boky, nadzvedl je, nakláněl mě do úhlu, jaký si přál. Zavlnil boky, pohyboval ve mně údem, přitahoval mě na něj, až jsem se zajíkla bolestí, jak hluboko se ocitl. Pysky mého pohlaví lnuly k úplnému úpatí jeho penisu, doširoka roztažené, aby obsáhly silný kořen. Měla jsem ho celého, do posledního centimetru, byla jsem naplněná k prasknutí a bylo to úžasné. Celé dny jsem byla prázdná, tak osamělá, až to bolelo.

Zasténal mé jméno a vyvrcholil, tryskal horce a hustě, smetanový žár se šířil podél jeho údu, protože ve mně už nebylo místo. Divoce se otřásal, pot z něj kapal na mou pokožku, zaplavoval mě. „Pro tebe, Evo,“ zajíkal se. „Do poslední kapky.“

Zčistajasna se vysunul, obrátil mě na břicho a škubnutím mi zvedl boky. Chytila jsem se čela postele, vlhkou tvář vtlačenou do polštáře. Cekala jsem, až do mě vnikne, a zachvěla jsem se, když jsem na hýždích ucítila jeho dech. Pak jsem sebou divoce škubla, když jsem ucítila jeho jazyk, přejíždějící podél úžlabí. Dráždil mě špičkou jazyka, stimuloval našpulený otvor mé zadnice.

Unikl mi přerývaný zvuk. Na anál nehraju, Evo.

Sevřený kroužek svalů se napjal, když jsem si vybavila jeho slova, bezmocně reagoval na jemné tetelení. V naší posteli nebylo nic než my. Nic se nás nemohlo dotknout, když jsme se dotýkali jeden druhého.

Gideon sevřel obě moje půlky rukama, zachytil mě v daném okamžiku. Byla jsem pro něj otevřená a rozevřená v každém ohledu, úplně odhalená jeho bujnému, temnému polibku.

„Ach!“ Celá jsem se napjala. Jeho jazyk byl ve mně, dorážel. Celé tělo se mi začalo chvět tím pocitem, který mi pronikal až do prstů u nohou, plíce se mi rozpínaly, jak se mě zmocňoval beze studu či zábran. „Ach, bože. “

Zvedla jsem se vstříc jeho ústům, oddávala jsem se mu. Spojení mezi námi bylo brutální a syrové, téměř k nesnesení. Spalovala mě jeho touha, pokožku jsem měla jako v horečce, hruď se mi otřásala vzlyky, které jsem nemohla potlačit.

Sáhl pode mě, přitiskl plochu prstů k mému rozdychtěnému klitorisu a třel, masíroval. Jeho jazyk mě přiváděl k nepříčetnosti. Orgasmus, který se hromadil v mém nitru, podněcovalo vědomí, že pro něj už v mém těle neexistují žádné hranice. Udělá všechno, po čem zatouží, zmocní se toho, využije to, potěší se z toho. Zabořila jsem tvář do polštáře a s výkřikem vyvrcholila a extáze to byla tak prudká, až mi nohy vypověděly službu a já splynula s matrací.

Gideon se sunul po mých zádech, kolenem mi roztahoval nohy, tělo kluzké potem se tisklo k mému. Obskočil mě, vsunul do mě svůj úd, propletl si se mnou prsty a přitiskl mi ruce k posteli. Byla jsem od něj zmáčená a on se na mně pohyboval, zasouval se a vysouval.

„Zoufale po tobě toužím,“ řekl chraplavě. „Bez tebe jsem nešťastný. “

Napjala jsem se. „Neposmívej se mi.“

¦

„Moc tě potřebuju.“ Přitulil se tváří k mým vlasům, pohyboval se ve mně zvolna a lehce. „Jsem úplně stejně posedlý. Proč mi nemůžeš věřit?”

Pevně jsem zavřela oči, ale i tak z nich unikaly horké slzy. „Nerozumím ti. Drásáš mě.“

Otočil hlavu a jeho zuby se mi zaryly do ramene. Z hrudi mu unikl bolestný sten a pak jsem cítila, jak vrcholí, jeho úd sebou škubal a plnil mě horkým spermatem.

Čelist se mu uvolnila, pustil mě. Prudce oddechoval, boky se mu dosud pohybovaly. „Tvůj dopis mě odrovnal.“

„Nechceš se mnou mluvit, nechceš poslouchat”

„Nemůžu.“ Zasténal, sevřel mě v objetí tak, že jsem mu byla úplně vydaná na milost a nemilost. „Já jen, Musí to být takhle.“

„Já takhle nemůžu žít, Gideone.“

„Mě to taky bolí, Evo. Taky mě to zabíjí. Copak to, sakra, nevidíš?”

„Ne.” Plakala jsem, polštář pod mou tváří už byl promočený.

„Tak přestaň přemýšlet a začni cítit! Cítit mě“

Noc uplynula rychlostí blesku. Trestala jsem ho chamtivýma rukama a zuby, nehty jsem drásala pokožku kluzkou potem i svaly pod ní, až syčel bolestí a rozkoší.

Jeho chtíč byl zběsilý a nenasytný, touha s nádechem zoufalství mě děsila, protože působila beznadějně. Bylo to jako loučení.

„Potřebuju tvou lásku,“ šeptal do mé pokožky. „Potřebuju tě.

Dotýkal se mě všude. Byl ustavičně ve mně, pohlavím nebo prsty nebo jazykem.

Bradavky mi žhnuly, rozjitřené jeho sáním. Pohlaví mi pulzovalo, celé pohmožděné jeho divokým, prudkým pronikáním. Pleť jsem měla poškrábanou strniskem vousů, kterému vyrašilo na bradě. Čelisti mě bolely, jak jsem sála jeho mohutný úd. Poslední, co jsem si zapamatovala, bylo, jak jsme leželi na boku a on se ke mně tiskl zezadu, paži ovinutou kolem mého pasu, a byl ve mně, oba jsme byli rozbolavělí a vyčerpaní a neschopní přestat.

„Nenechávej toho,“ zaprosila jsem poté, co jsem odpřisáhla, že já toho nenechám.

Když mě probudil budík, byl Gideon pryč.

Kapitola patnáctá

PŘED ODCHODEM DO PRAČE jsem se ve čtvrtek ráno zastavila v

Caryho pokoji. Pootevřela jsem dveře a nakoukla

dovnitř. Když jsem uviděla, že spí, začala jsem couvat.

„Ahoj,“ zamumlal a zamžikal na mě.

„Ahoj.“ Vstoupila jsem. „Jak je ti?“

„Jsem rád, že jsem doma.“ Mnul si koutky očí. „Všechno v pořádku?“

„Jo, jen jsem tě chtěla zkontrolovat, než vyrazím do práce. Kolem osmé budu doma. Vezmu cestou zpátky večeři, tak čekám kolem sedmé textovku, na co máš c h u ť . P ř e r ušilo mě vlastní zívnutí.

„Co bere Cross za vitamíny?“

„Cože?“

„Nikdy nejsem nenadržený, a stejně bych celou noc takovou jízdu nevydržel. Pořád jsem siříkal: ,Už musí být odrovnaný´ A on pak začal nanovo.“

Zarděla jsem se a přešlápla.

Zavyl smíchem. „Je tu tma, ale já vím, že se červenáš.”

„Měl sis nasadit sluchátka,” zamumlala jsem.

„Nestresuj se tím. Bylo příjemné zjistit, že mi nádobíčko ještě funguje. Naposled jsem si ho vyhonil před tím napadením.”

„Fuj, Ty jsi sprosťák, Cary.” Začala jsem couvat z místnosti. „Dneska v noci přijede táta. Technicky vzato zítra. Jeho letadlo přistane v pět.”

„Vyzvedneš ho?”

„Samozřejmě.”

Úsměv ho opustil. „Tímhle tempem se brzo zabiješ. Za celý týden ses nevyspala.”

„Já to doženu. Tak zatím.”

„Hej,” zavolal za mnou. „Znamenala ta poslední noc, že je to mezi tebou a Crossem zase v pořádku?”

S povzdechem jsem se opřela o rám dveří. „Něco se děje a on o tom se mnou nechce mluvit. Napsala jsem mu proto dopis, kde jsem bez zábran odhalila všechny své nejistoty a neurózy.”

„Nikdy nedávej takovéhle věci na papír, holčičko.”

„Jo, no, bylo to dobré akorát k tomu, že mě napůl ušoustal k smrti a přitom nemám o nic lepší představu, v čem je problém. Prý to takhle musí být. Ani nevím, co to znamená.”

Kývl.

„Tváříš se, jako bys to chápal,” řekla jsem.

„Sex myslím chápu.”

Zamrazilo mě. „Sex jako odreagování?”

„Je to možné,” souhlasil tiše.

Zavřela jsem oči a zamyslela se nad tím. Pak jsem se napřímila. „Musím běžet. Pak se uvidíme.”

Na nočních můrách je nejhorší to, že se na ně nemůžete připravit. Zaskočí vás, když jste nejzranitelnější, vnášejí zmatek a blázinec ve chvílích, kdy jste totálně bezbranní.

A nepřicházejí vždycky jen ve spánku.

Seděla jsem v utrápené závrati, když Mark a pan Waters procházeli detaily reklamní kampaně na vodku Kingsman, a bolestně si uvědomovala, že v čele stolu sedí Gideon v černém obleku s bílou košilí a kravatou.

Důrazně mě ignoroval už od chvíle, kdy jsem vstoupila do jednacího sálu Cross Industries, až na letmý stisk ruky, když nás pan Waters představoval. Ten krátký dotek jeho pokožky mě zasáhl jako elektrický výboj, mé tělo v něm okamžitě poznalo toho, kdo mu celou noc působil rozkoš. Gideon jako by ten dotek vůbec nezaznamenal, pohled měl upřený kamsi nad mou hlavu, když říkal: „Slečno Tramellová.“

Silně to kontrastovalo s naším posledním setkáním v téhle místnosti. Tehdy ode mě nedokázal odtrhnout oči. Upíral je na mě žhavě a neomaleně, a když jsme opouštěli místnost, řekl mi, že se chce se mnou vyspat a překoná všechno, co mu v tomhle směru stojí v cestě.

Tentokrát vstal hned, jak schůze skončila, potřásl si rukou s Markem a panem Watersem a vyšel ze dveří, přičemž po mně vrhl jen krátký, nevyzpytatelný pohled. Jeho dvě ředitelky pelášily za ním, a obě to byly přitažlivé brunety.

Mark po mně přes stůl vrhl tázavý pohled. Zavrtěla jsem hlavou.

Vrátila jsem se ke svému stolu. Po zbytek dne jsem pilně pracovala. V polední pauze jsem nikam nešla a vyhledávala si na internetu věci, které bych mohla podnikat s tátou. Vybrala jsem tři možnosti, Empire State Building, sochu Svobody a jednu hru na Broadwayi a výlet na Ellis Island jsem si nechávala v rezervě pro případ, že by tam opravdu toužil zajet. Jinak jsem usoudila, že můžeme přívoz vypustit a prohlédnout si sochu jenom ze břehu. Jeho čas, vyhrazený pro město, byl krátký a já ho nechtěla přetěžovat spoustou pobíhání.

Při poslední pauze toho dne jsem zavolala do Gideonovy kanceláře.

„Ahoj, Scotte,“ pozdravila jsem jeho tajemníka. „Mohla bych si fakt rychle promluvit s tvým šéfem?”

„Počkej moment, zjistím to.“

Napůl jsem očekávala, že můj hovor odmítne, ale za pár minut mě spojil.

„Ano, Evo?”

Okamžik jsem vychutnávala zvuk jeho hlasu. „Promiň, že tě obtěžuju. Patrně je to hloupá otázka, vzhledem k okolnostem, ale, přijdeš zítra na večeři s mým otcem?”

„Budu tam,” řekl nabručeně.

„Přivedeš Ireland?” Překvapilo mě, že se mi nechvěje hlas, vzhledem k tomu, jak nepřekonatelná úleva se mě zmocnila.

Nastala pauza. Pak: „Ano.”

„Fajn.”

„Později odpoledne mám ještě schůzi, takže se s tebou budu muset sejít až u doktora Petersena. Angus tě tam odveze. Já si vezmu taxi.”

„Tak dobrá.” Sesula jsem se na židli a pocítila jiskřičku naděje. Pokračování v terapii a setkání s tátou, to se dalo brát jedině jako pozitivní znamení. Gideon a já usilovně zápolíme. Ale ještě to nevzdal. „Pak se uvidíme.”

Angus mě vysadil u ordinace doktora Petersena ve tři čtvrtě na šest. Šla jsem dovnitř a doktor Petersen mi zamával skrz otevřené dveře. Vstal od psacího stolu, aby mi potřásl rukou.

„Jak se vede, Evo?”

„Už to bylo lepší.“

Přejel pohledem mou tvář. „Vypadáte unaveně.“

„To mi teď říkají všichni,” opáčila jsem suše.

Podíval se přes mé rameno. „Kde je Gideon?”

„Měl schůzi, tak přijde sám.”

„No dobrá.” Ukázal na pohovku. „Tohle je pěkná příležitost, abychom si promluvili o samotě. Chtěla byste probrat něco konkrétního, než dorazí?”

Uvelebila jsem sena pohovce a vylila mu srdce. Pověděla jsem doktoru Petersenovi o úžasném výletu na Outer Banks a o bizarním, nevysvětlitelném týdnu, který následoval. „Já to prostě nechápu. Mám pocit, jako by byl v nějakém maléru, ale vůbec ho nedokážu přimět, aby se mi otevřel. Emocionálně mě úplně odřízl. Upřímně řečeno, začíná mi to lézt na mozek. Taky mám starost, že ta změna chování je kvůli Corinne. Pokaždé, když někde narazíme, je to kvůli ní.”

Zadívala jsem se na svoje propletené prsty. Připomněly mi matčin zvyk žmoulat kapesníky. Násilím jsem se přiměla ruce uvolnit. „Skoro to vypadá, jako by ho měla nějak v hrsti a on se toho nedokázal zbavit, aťsi cítí vůči mně cokoliv.”

Doktor Petersen vzhlédl od klávesnice, zadíval se na mě. „Řekl vám, že v úterý nepřišel?”

„Ne.” Tahle zpráva mě prudce zasáhla. „Neříkal nic.”

„Mně to taky neřekl. Nepřipadá mi, že by takové chování pro něj bylo typické?”

Zavrtěla jsem hlavou.

Doktor Petersen zkřížil ruce na stole. „Někdy se vy nebo on vrátíte o kousek zpátky. To se dá čekat s ohledem na povahu vašeho vztahu, nepracujete jen na sobě jakožto páru, ale také na samostatných jedincích, abyste mohli tvořit pár.”

„Já to ale nezvládám.” Zhluboka jsem se nadechla. „Je to jako na houpačce, a já to nedokážu. Přivádí mě to k šílen— 262 * SYLVIA DAY

ství. Ten dopis, co jsem mu poslala, Byla to hrůza. Všechno to byla pravda, ale strašná. Zažili jsme spolu opravdu krásné chvíle. Říkal“

Musela jsem na okamžik přestat, a když jsem pokračovala, zněl můj hlas ochraptěle. „Říkal mi nádherné věci. Nechci, aby se mi ty vzpomínky ztratily v hromadě ošklivých. Pořád uvažuju, jestli toho nemám nechat, dokud jsem o krok napřed, ale zůstávám, protože jsem mu slíbila, a taky sobě, že už nebudu utíkat. Že se zapřu a budu bojovat.”

„Na tom pracujete?”

„Ano. Ano, pracuju. A není to snadné. Protože některé věci, co dělá, reaguju ale způsobem, kterému jsem se naučila vyhýbat. Kvůli vlastnímu duševnímu zdraví! V určitém bodě si musíte říct, že ač jste se snažili, nevyšloto. Je to tak?”

Doktor Petersen naklonil hlavu do strany. „A kdyby to nevyšlo, co nejhoršího by se mohlo stát?”

„To se ptáte mě?”

„Ano. Katastrofický scénář.”

„No” Roztáhla jsem prsty na stehnech. „Pořád se ode mě vzdaluje, což mě nutí držet se tím víc aztrácet všechnu sebeúctu. A skončíme tak, že on se vrátí do života, jaký zná, a já se vrátím na psychoterapii a budu se snažit znovu si to urovnat v hlavě.”

Nepřestával na mě hledět a cosi v jeho trpělivé pozornosti mě nutilo mluvit dál.

„Bojím se, že měnepustí, až přijde čas, a že nebudu mít rozum. Že zůstanu na lodi, která se potápí, a půjdu s ní ke dnu. Jen bych ráda uvěřila, že to dokáže ukončit, pokud na to dojde.”

„Myslíte, že se to musí stát?”

„Nevím. Možná.” Odtrhla jsem pohled od hodin na stě

ně. „Ale vzhledem k tomu, že je skoro sedm a on nás tu oba nechává čekat, zdá se to pravděpodobné.”

Připadalo mi šílené, že mě nepřekvapuje, když ve tři čtvrtě na pět ráno čekal před mým domem bentley. Řidič, který vystoupil, když jsem vyšla na chodník, mi nebyl povědomý. Byl mnohem mladší než Angus, podle mého odhadu málo přes třicet. Vypadal jako Latinoameričan, měl sytě karamelovou pleť a tmavé vlasy i oči.

„Díky,” řekla jsem mu, když obešel vůz zepředu, „ale já si vezmu taxík.”

Když to uslyšel, vyšel noční vrátný z domu na ulici, aby mi zastavil taxi.

„Pan Cross říkal, že vás mám odvézt na letiště La Guardia,” řekl řidič.

„Můžete vyřídit panu Crossovi, že nebudu vyžadovat jeho přepravní službu teď ani v budoucnu.” Zamířila jsem k taxíku, který mi vrátný přivolal, ale pak jsem se zastavila a otočila. „A taky mu řekněte, ať si trhne nohou.”

Vklouzla jsem do taxíku a když odrazil od chodníku, uvelebila se v něm.

Připouštím určitou podjatost, když říkám, že můj otec vyniká v davu, ale to neznamená, že to není pravda.

Když vycházel ze zabezpečeného prostoru, budil Victor Reyes pozornost. Měří metr osmdesát, je pružný a dobře stavěný a čiší z něj sebejistota muže, který nosí policejní odznak. Pohledem přejížděl bezprostřední okolí, vždycky policajt, i když není ve službě. Přes rameno nesl sportovní tašku a na sobě měl modré džíny a černou košili. Vlasy má tmavé a vlnité, oči tmavě šedé jako já. Je vážně sexy, zádumčivé, nebezpečně sexy jako záporný hrdina, a já se snažila představit si ho po boku matčiny křehké, namyšlené krásy. Nikdy jsem je neviděla spolu, ani na fotografiích, a opravdu jsem si to přála. Třeba jen jednou.

„Tati!” zakřičela jsem a mávala přitom.

Tvář se mu rozzářila, když mě uviděl, a ústa mu zvlnil široký úsměv.

„Tady je moje holčička.” Zvedl mě v objetí, až se mi nohy houpaly nad zemí. „Šíleně se mi po tobě stýská.”

Rozplakala jsem se. Nemohla jsem si pomoct. Být zase s ním, to byla poslední emocionální kapka.

„Hele.” Houpal mě. „Co ty slzy?”

Ovinula jsem mu paže pevněji kolem krku, moc ráda, že jsme spolu, protože jsem věděla, že všechny ostatní nesnáze mého života splynou v pozadí, dokud je táta u mě.

„Mně se taky šíleně stýskalo,” popotahovala jsem.

Vzali jsme si taxík zpátky ke mně. Cestou mi táta kladl tytéž otázky stran přepadení Caryho, jaké kladli detektivové Carymu v nemocnici. Snažila jsem se ho rozptylovat touto diskusí, když jsme zastavovali před mým domem, ale nepomohlo to.

Tátův orlí zrak postřehl moderní skleněný přístřešek na cihlové fasádě nad vchodem do budovy. Zadíval se na vrátného Paula, který zasalutoval a otevřel nám dveře. Prohlédl si recepci a vrátného, a houpal se na patách, když jsme čekali na výtah.

Nic neříkal a zachoval kamennou tvář, ale já věděla, že přemýšlí o tom, kolik mě musí takové bydlení ve městě jako New York stát. Když jsem ho uvedla do svého bytu, letmým pohledem zaznamenal jeho rozměry. Z masivních oken je úchvatný výhled na město a naše televize s plochou obrazovkou, zavěšená na stěně, je jen jedním z mnoha špičkových elektronických přístrojů, co tu máme.

Věděl, že sama bych si takový byt nemohla dovolit. Taky věděl, že matčin manžel se o mě po materiální stránce stará tak, jak on by to nikdy nedokázal. A já se v duchu ptala, jestli myslí na matku a na to, že její potřeby byly také nad jeho možnosti.

„Ochranka je tu fakt přísná,“ vysvětlovala jsem. „Přes recepci se nedostane nikdo, kdo není na seznamu, pokud není nájemník na dosah, aby ho schválil.”

Táta prudce vydechl. „To je dobře.”

„Jo. Myslím, že máma by jinak nespala.”

To ho trochu zbavilo napětí.

„Pojď, ukážu ti tvůj pokoj.” Vedla jsem ho chodbou k apartmá pro hosty. Má vlastní koupelnu a minibar s ledničkou. Viděla jsem, jak to všechno zaznamenává, než si odložil tašku na širokou postel. „Nejsi unavený?”

Pohlédl na mě. „Poznám, že ty jsi. A dneska musíš do práce, viď? Co kdybychom si trošku zdřímli, než budeš muset vstávat?”

Potlačila jsem zívnutí a kývla, protože jsem věděla, že pár hodin spánku mi přijde vhod. „To zní dobře.”

„Probuď mě, až vstaneš,” zakroužil rameny. „Než se oblékneš, udělám kafe.”

„Skvělé.” Hlas mi zněl ochraptěle potlačovanými slzami. Gideon pro mě skoro vždycky míval připravenou kávu, když tu přenocoval, protože vstával dřív než já. Po tom našem malém rituálu se mi stýská.

Nějak se budu muset naučit žít bez něj.

Stoupla jsem si na špičky a políbila tátu na tvář. „Jsem moc ráda, že jsi tady, tati.”

Zavřela jsem oči a pevně se k němu přivinula, když mě objal.

Vyšla jsem z malé samoobsluhy s taškami potravin na večeři a zamračila se, když jsem zjistila, že u chodníku čeká Angus. Ráno jsem odmítla svezení a při odchodu z Crossfiru znovu, a on mě pořád následuje jako stín. Je to absurdní. Nemohla jsem se ubránit úvahám, zda mě už Gideon nechce za přítelkyni, ale jeho neurotická touha po mém těle znamená, že nechce, aby mě měl jiný, jmenovitě Brett.

Cestou domů jsem přemýšlela o tom, jestli nemám pozvat na večeři raději Bretta a představovala jsem si, jak by to Angus musel zatelefonovat Gideonovi, až Brett vkráčí do mého bytu. Byla to jen letmá mstivá fantazie, protože bych k tomu Bretta nenaváděla a on byl stejně na Floridě, ale pomohlo to. Hned jsem měla lehčí krok, a když jsem vstupovala do bytu, měla jsem po několika dnech poprvé opravdu dobrou náladu.

Odložila jsem všechno v kuchyni, pak jsem se vydala hledat tátu. Byl v Caryho pokoji a hráli spolu videohru. Cary pracoval jednoruč s bezdrátovým nunčakem, protože druhou ruku měl pořád v sádře.

„Hú!” vykřikl táta. „Dostal jsem tě.“

„Měl by ses stydět,” odsekl Cary, „zneužívat invalidu.”

„To si asi vypláču oči.”

Cary mě uviděl ve dveřích a mrkl. V tom okamžiku jsem ho tak milovala, že jsem se nemohla ubránit, abych k němu nepřistoupila a nevtiskla mu polibek na pohmožděné čelo.

„Děkuju ti,” zašeptala jsem.

„Poděkuj mi večeří. Umírám hlady.”

Napřímila jsem se. „Mám nakoupeno na enchiladas.”

Táta se na mě podíval a usmál se, protože věděl, že budu potřebovat jeho pomoc. „Jo?”

„Až budeš hotový,” řekla jsem. „Dojdu se osprchovat.”

Pětačtyřicet minut nato jsme s tátou v kuchyni balili sýr a kupované kuře z rotisserie, můj malý podvod, abych ušet řila čas, do bílých kukuřičných tortil, nasáklých sádlem.

V obývacím pokoji naskočilo v CD přehrávači s měničem další cédéčko a z prostorových reproduktorů zazněl Van Morrisonův oduševnělý hlas.

„No jo,” táta sáhl po mé ruce a odtáhl mě od linky. „Hum-durum, hum-du-rum, tančím,“ zpíval hlubokým barytonem a otáčel se se mnou.

Blaženě jsem se smála.

Přidržoval mě v kříži hřbetem ruky, aby se mě nedotýkal umaštěnými prsty, a roztáčel mě v tanci kolem kuchyňského ostrůvku. Oba jsme zpívali spolu s nahrávkou a smáli se. Při druhé otočce jsem si všimla, že u barového pultu stojí dva lidé.

Úsměv mě opustil, klopýtla jsem a táta mě musel chytit.

„Máš obě nohy levé?“ škádlil mě, oči měl jen pro mě.

„Eva je báječná tanečnice,” ozval se Gideon, na tváři tu nepohnutelnou masku, kterou jsem nesnášela.

Táta se otočil, úsměv z jeho tváře také zmizel.

Gideon obešel bar a vstoupil do kuchyně. Oblékl se pro tuto příležitost do džínů a trička s logem Yankees. Byla to přiměřeně ležérní volba a startér konverzace, protože táta byl zarputilý fanoušek Padres.

„Nevěděl jsem, že je taky tak dobrá zpěvačka. Gideon Cross,” představil se a podal tátovi ruku.

„Victor Reyes.” Táta zamával umaštěnými prsty „Jsem kapku upadaný.”

„To nevadí.”

Táta pokrčil rameny, uchopil jeho ruku, stiskl ji a změřil si ho pohledem.

Hodila jsem chlapům utěrku a zamířila k Ireland, která doslova zářila. Modré oči jí svítily, líce se rděly radostí.

„Jsem moc ráda, že jsi mohla přijít,” objala jsem ji opatrně. „Vypadáš nádherně!”

„Ty taky!“

To byla společenská lež, ale stejně jsem si jí považovala. Po sprchování jsem si neupravila obličej ani vlasy, protože jsem věděla, že tátovi to bude jedno a Gideona jsem nečekala. Koneckonců, naposled jsem s ním mluvila, když říkal, že se sejdeme v ordinaci doktora Petersena.

Podívala se na linku, kam jsem vysypala všechny nákupy. „Můžu ti pomoct?”

„Jasně. Jenom v duchu nepočítej kalorie, praskla by ti hlava.” Představila jsem ji tátovi, který k ní byl mnohem přívětivější než k Gideonovi, a pak jsem ji odvedla ke dřezu, kde se pustila do umývání nádobí.

Zakrátko jsem s ní zavinovala posledních pár enchiladas, zatímco táta dával do ledničky už vychlazené Dos Equis, které přinesl Gideon. Ani jsem se nenamáhala uvažovat, odkud Gideon ví, že budu k večeři podávat mexické jídlo. Jen jsem se v duchu ptala, proč investuje čas do zjišťování, když je zcela jasné, že má na práci jiné věci, třeba ulejvat se z domluvených schůzek.

Táta se šel do svého pokoje umýt. Gideon ke mně přistoupil zezadu, vzal mě kolem pasu a jeho rty mi přejely po spánku. „Evo.“

Napjala jsem se proti téměř neodolatelnému nutkání opřít se o něj. „Nech toho,” zašeptala jsem. „Radši nic nepředstírejme.”

Dech z něj vyšel tak prudce, až mi rozfoukal vlasy. Sevřel prsty na mých bocích, okamžik je hnětl. Pak jsem ucítila, jak mu vibruje telefon. Pustil mě, couvl a podíval se na displej.

„Omluv mě,” řekl mrzutě, vyšel z kuchyně a teprve pak hovor přijal.

Ireland se ke mně přitočila a zašeptala: „Děkuju ti. Vím, žes ho přiměla, aby mě sem vzal.”

Zmohla jsem se kvůli ní na úsměv. „Gideona nedokáže nikdo přimět k něčemu, co nechce.”

„Tys to dokázala.” Pohodila hlavou a přehodila si hladké, po pás dlouhé černé vlasy přes rameno. „Nevidělas ho, jak na tebe koukal, když jsi tančila se svým tátou. Oči se mu úplně leskly. Myslela jsem, že se rozpláče. A cestou sem nahoru, ve výtahu, se snažil dělat jakoby nic, ale jasně jsem poznala, že je nervózní.”

Zadívala jsem se na plechovku omáčky na enchiladas, kterou jsem držela v rukou, a cítila, jak mi ještě o trochu víc puká srdce.

„Jsi na něj naštvaná, vid?” zeptala se Ireland.

Odkašlala jsem si. „U některých lidí je lepší, když zůstanou jenom přáteli.”

„Ale říkala jsi, že ho miluješ.”

„To pokaždé nestačí.” Otočila jsem se, sáhla po otvírači konzerv a zjistila, že u druhého konce ostrůvku stojí Gideon a civí na mě. Ztuhla jsem.

Sval v čelisti mu zacukal, pak povolil. „Nedala by sis pivo?” zeptal se mrzutě.

Kývla jsem. Taky bych si dala panáka. Možná několik panáků.

„Chceš skleničku?”

„Ne.”

Pohlédl na Ireland. „Máš žízeň? Je tu limonáda, voda, mléko.”

„Co takhle pivo?” opáčila a vrhla na něj podmanivý úsměv.

„Až příště,” řekl sarkasticky.

Sledovala jsem Ireland, všímala si, jak jiskří, když se na ni Gideon zaměří. Nemohla jsem uvěřit, že Gideon nevidí, jak ho sestra miluje. Momentálně to možná vychází jen z povrchních záležitostí, ale je to tam a s trochou pomoci to poroste. Doufala jsem, že na tom Gideon zapracuje.

Když mi Gideon podal vychlazené pivo, dotkly se jeho prsty mých. Okamžik je tak podržel a hleděl mi do očí. Věděla jsem, že myslí na tu noc.

Ted mi to připadalo jako sen, jako by k jeho návštěvě vůbec nedošlo. Skoro jsem věřila, že jsem si to vymyslela v zoufalé iluzi, tak dychtivá po jeho dotecích a lásce, že jsem už nevydržela ani chvilku, abych neposkytla své mysli úlevu od šílenství touhy a stesku. Nebýt přetrvávající rozbolavělosti v mých útrobách, ani bych nevěděla, co bylo reálné a co byla všeho všudy jen falešná naděje.

Vyprostila jsem pivo z jeho sevření a odvrátila se. Nechtěla jsem říct, že jsme skončili a je po všem, ale už bylo jisté, že si od sebe potřebujeme odpočinout. Gideon musí přijít na to, co dělá, oč usiluje a jestli mám v jeho životě smysluplné místo. Protože tahle jízda na horské dráze, kterou teď prožíváme, mě nejspíš zničí, a to nemůžu dopustit. Nechci.

„Můžu s něčím pomoct?” zeptal se.

Odpověděla jsem, aniž jsem se na něj podívala, protože pohled by mě příliš bolel. „Můžeš se jít podívat, jestli sem nějak dostaneme Caryho? Má vozík.”

„Dobře.”

Vyšel z místnosti a já náhle zase mohla dýchat zhluboka.

Ireland přispěchala. „Co se stalo Carymu?”

„Povím ti to, až budeme prostírat stůl.”

Překvapilo mě, že jsem mohla jíst. Byla jsem příliš fascinovaná němým mocenským bojem mezi tátou a Gideonem, než abych si všímala, že si láduju jídlo do pusy. Na jednom konci stolu Cary okouzloval Ireland a její záchvaty smíchu mě pořád nutily k úsměvu. Na druhém konci seděl v čele táta, s Gideonem po levici a se mnou po pravici.

Povídali si. Hovor začal baseballem, jak jsem očekávala, pak přešli ke golfu. Na povrchu oba muži působili uvolněně, ale vzduch kolem nich byl nabit elektřinou. Všimla jsem si, že si Gideon nevzal svoje drahé hodinky. Pečlivě se připravoval, aby působil co „nejnormálněji”.

Jenže nic z toho, co Gideon dělá navenek, nemůže změnit to, kým je uvnitř. Nedá se zakrýt, co je zač, dominantní samec, kapitán průmyslu, privilegovaný muž. Má to v každém gestu, v každém slově, v každém pohledu.

A tak s tátou zápasili o to, kdo bude alfa, a já tušila, že ramena vah udržuji v rovnováze^. Jako by můj život ovládal každý kromě mě.

Přesto jsem chápala, že táta směl být mým otcem teprve poslední čtyři roky, a nebyl připraven se svého postavení vzdát. Gideon však zápasil o pozici, kterou už jsem mu nebyla ochotna poskytnout.

Jenže měl na ruce prsten, který jsem mu dala. Snažila jsem se nic z toho nedovozovat, ale chtěla jsem doufat. Chtěla jsem věřit.

Všichni jsme dojedli hlavní chod a já vstala, abych sklidila ze stolu a naservírovala dezert, když se ozval bzučák interkomu. Ohlásila jsem se.

„Eva? Jsou tady detektivové Gravesová a Michna z Newyorského policejního sboru,“ řekla dívka z recepce.

Pohlédla jsem na Caryho a napadlo mě, jestli už detektivové nezjistili, kdo ho napadl. Dala jsem svolení, aby je pustili nahoru, a spěchala jsem zpátky k jídelnímu stolu.

Cary se na mě díval zvědavě, se zdviženým obočím.

„To jsou detektivové,” vysvětlovala jsem. „Možná mají nějaké zprávy.”

Tátův výraz se okamžitě změnil. Zbystřil. „Pustím je dovnitř.”

Ireland mi pomohla sklidit ze stolu. Právě jsme skládaly

šálky do myčky, když se ozval zvonek u dveří. Otřela jsem si ruce do utěrky a vyšla do obývacího pokoje.

Dvojice detektivů, muž a žena, byla jiná, než jsem čekala, protože to nebyli ti, kteří v pondělí vyslýchali Caryho v nemocnici.

Z chodby vyšel Gideon, strkal telefon do kapsy.

V duchu jsem se ptala, kdo mu asi celý večer volá.

„Eva Tramellová,” řekla žena a vstoupila přes práh do bytu. Byla štíhlá, měla přísnou tvář a prudce inteligentní modré oči, které na ní byly nejhezčí. Vlasy měla hnědé a kučeravé, obličej nenalíčený. Na sobě měla plátěné kalhoty, tmavé balerínky, popelínovou košili a lehkou bundu, která nezakrývala odznak a pistoli, připnuté na opasku. „Jsem detektiv Shelley Gravesová z Newyorského policejního sboru. Tohle je můj partner, detektiv Richard Michna. Promiňte, že vás rušíme v pátek večer. “

Michna byl starší, vyšší a rozložitý. Vlasy měl na spáncích prošedivělé a na temeni mu ustupovaly z čela, ale měl výraznou tvář a tmavé oči, které přejížděly místnost, zatímco Gravesová se soustředila na mě.

„Dobrý večer,“ pozdravila jsem je.

Otec zavřel dveře a cosi na jeho pohybech nebo držení těla upoutalo Michnovu pozornost. „Vy jste kolega?”

„Z Kalifornie,” potvrdil táta. „Přijel jsem na návštěvu k Evě, mé dceři. O co jde?”

„Jen bychom vám rádi položili několik otázek, slečno Tramellová,” řekla Gravesová. Pohlédla na Gideona. „A vám také, pane Crossi.”

„Má to něco společného s útokem na Caryho?” zeptala jsem se.

Pohlédla na něj. „Co kdybychom si sedli.”

Všichni jsme se přesunuli do obývacího pokoje, ale sedly

jsme si nakonec jen já a Ireland. Všichni ostatní zůstali stát, táta strkal Caryho na vozíčku.

„Pěkné to tu máte,“ řekl Michna.

„Děkuju.“ Pohlédla jsem na Caryho a v duchu se ptala, co se to sakra děje.

„Jak dlouho jste ve městě?” zeptala se vyšetřovatelka táty.

„Jen na víkend.”

Gravesová se na mě usmála. „Jezdíte často do Kalifornie za tátou?”

„Přestěhovala jsem se odtamtud do New Yorku teprve před dvěma měsíci.”

„Jednou jsem byla jako malá holka v Disneylandu,” řekla. „To už je samozřejmě dávno. Od té doby se tam chci zase podívat.”

Svraštila jsem čelo, protože jsem nechápala, proč tu takhle klábosíme.

„Potřebujeme vám položit jen pár otázek,” Michna vytáhl z vnitřní kapsy saka zápisník. „Nechceme vás zdržovat déle, než musíme.”

Gravesová kývla, pořád ze mě nespouštěla oči. „Můžete nám říci, jestli znáte jistého muže jménem Nathan Barker, slečno Tramellová?”

Místnost se se mnou zatočila. Cary zaklel a nejistě vstal, udělal pár kroků a sedl si vedle mě. Chytil mě za ruku.

„Slečno Tramellová?” Gravesová si sedla na druhý konec rohové sedačky.

„Je to její nevlastní bratr,” odsekl Cary. „O co jde?”

„Kdy jste Barkera viděla naposled?” zeptal se Michna.

V soudní síni, Pokusila jsem se polknout, ale v ústech jsem měla sucho, jako by byla plná pilin. „Před osmi lety,” řekla jsem chraplavě.

„Věděla jste, že je tady v New Yorku?”

Ach, bože. Zuřivě jsem zavrtěla hlavou.

„Kam tím směřujete?” zeptal se táta.

Pohlédla jsem bezmocně na Caryho, pak na Gideona. Táta o Nathanovi nevěděl. Nechtěla jsem, aby se to někdy dozvěděl.

Cary mi stiskl ruku. Gideon se na mě ani nepodíval.

„Pane Crossi,” řekla Gravesová. „Co vy?“

„Co já?“

„Znáte Nathana Barkera?”

Očima jsem Gideona prosila, aby před tátou nic neříkal, ale on se na mě ani nepodíval.

„Tuhle otázku byste mi nekladla.“ odpověděl, „kdybyste už neznala odpověď.”

Žaludek mi poklesl. Projel mnou prudký třas. Přesto se na mě Gideon nepodíval. Můj mozek se snažilzpracovat to, co se tu odehrávalo, co to znamená, co se děje „Mají tyhle otázky nějaký smysl?“ zeptal se otec.

Krev mi duněla v uších. Srdce mi bušilo čímsi podobným děsu. Pouhá myšlenka na to, že je Nathan tak blízko, stačila, aby se mě zmocnila panika. Prudce jsem oddechovala. Místnost se mi vlnila před očima. Připadalo mi, že snad omdlím.

Gravesová mě pozorovala jako jestřáb. „Můžete nám povědět, kde jste byla včera, slečno Tramellová?”

„Kde jsem byla?” opakovala jsem. „Včera?”

„Neodpovídej,” nařídilmi táta. „Tenhle výslech nebude pokračovat, dokud se nedozvíme, o co jde.”

Michna kývl, jako by tohle přerušení očekával. „Nathana Barkera našli dnes ráno mrtvého.”

Kapitola šestnáctá

JAKMILE DETEKTIV MICHNA dokončil větu, táta výslech

uťal. „Tím jsme skončili,” řekl chmurně. „Jestli máte ješ-

tě nějaké otázky, můžete si mou dceru pozvat, aby přišla se svým právním zástupcem.”

„A co vy, pane Crossi?” Michnův pohled pomalu přejel ke Gideonovi. „Mohl byste nám povědět, kde jste byl

v

včera:

Gideon přešel ze svého místa za pohovkou. „Co kdybychom si promluvili, až vás budu vyprovázet?”

Zírala jsem na něj, ale on se na mě pořád ještě ani nepodíval.

Co ještě nechce, abych věděla? Jak moc toho přede mnou skrývá?

Ireland si propletla prsty s mými. Cary seděl vedle mě z jedné strany a Ireland z druhé, zatímco muž, kterého jsem milovala, stál několik kroků ode mě a nepodíval se na mě už

skoro půl hodiny. Bylo mi, jako by se mi v útrobách usadil ledový kámen.

Detektivové si zapsali moje telefonní čísla, pak odešli s Gideonem. Sledovala jsem, jak všichni tři odcházejí, a viděla jsem, jak táta pozoruje Gideona s tvrdým, zamyšleným výrazem.

„Možná ti kupoval zásnubní prsten,” šeptala Ireland. „A nechtěl pokazit překvapení.”

Stiskla jsem jí ruku za to, jak je hodná a jak dobře smýšlí o svém bratrovi. Doufala jsem, že ji nikdy nezklame ani nepřipraví o iluze. Tak jako jsem o iluze přišla já. Gideon a já nejsme nic, nemáme nic společného, pokud ke mně nedokáže být upřímný.

Proč mi neřekl o Nathanovi?

Pustila jsem Caryho a Ireland, vstala jsem a šla do kuchyně. Táta mě následoval.

„Nechceš mi vysvětlit, co se tu děje?” zeptal se.

„Nemám zdání. Je to pro mě všechno novinka.”

Opřel se kyčli o linku a zadíval se na mě. „Co se stalo mezi tebou a Nathanem Barkerem? Jak jsi uslyšela jeho jméno, vypadala jsi, jako že omdlíš.”

Začala jsem oplachovat nádobí a skládat je do myčky. „Byl to tyran, táto. Nic víc. Nezamlouvalo se mu, že se jeho táta znovu oženil, a zvlášť se mu nezamlouvalo, že jeho nová macecha už má dítě.”

„Proč by s ním měl mít Gideon něco společného?”

„To je opravdu dobrá otázka.” Sevřela jsem rukama okraj dřezu, sklonila hlavu a zavřela oči. Tohle vrazilo klín mezi mě a Gideona, Nathan. Věděla jsem to.

„Evo?” Tátovy ruce mi spočinuly na ramenou a hnětly ztuhlé, bolavé svaly. „Není ti nic?”

„Jsem unavená. Spatně jsem spala.” Vypnula jsem vodu a nechala zbytek nádobí tak, jak byl. Přistoupila jsem ke

skříňce, kde jsme měli vitamíny a volně prodejné léky, a vyndala tlumící prášky proti bolesti. Chtěla jsem spát hluboce a beze snů. Potřebovala jsem to, abych se mohla probudit ve stavu, kdy přijdu na to, co mám dělat.

Pohlédla jsem na tátu. „Můžeš se postarat o Ireland, než se vrátí Gideon?“

„Samozřejmě.” Políbil mě na čelo. „Promluvíme si ráno.”

Ireland mě našla dřív, než jsem stihla vyhledat já ji. „Není ti nic?” vstoupila do kuchyně.

„Půjdu si lehnout, jestli ti to nevadí. Vím, že je to nevychovanost.”

„Ne, to nic.”

„Vážně mě to mrzí.” Přitáhla jsem si ji k sobě a objala. „Zopakujeme si to. Třebaholčičí den? Lázně nebo nakupování?”

„Jasně. Zavoláš mi?”

„Zavolám.” Pustila jsem ji a prošla přes obývací pokoj do chodby.

Dveře bytu se otevřely a vstoupil Gideon. Naše pohledy se setkaly a neuhnuly. Z jeho očí se nedalo nic vyčíst. Odvrátila jsem pohled, odešla do svého pokoje a zamkla za sebou dveře.

Následujícího dne jsem se vzbudila v devět ráno, omámená a rozmrzelá, ale už ne nepřekonatelně unavená. Věděla jsem, že musím zavolat Stantonovi a mámě, ale nejdřív jsem potřebovala trochu kofeinu.

Umyla jsem si obličej, vyčistila zuby a odšourala se do obývacího pokoje. Už jsem byla skoro v kuchyni, odkud vycházela líbezná vůně kávy, když se ozval zvonek u dveří. Srdce mi zaškobrtalo. Nemohla jsem se ubránit instinktivní reakci, myšlenkám na Gideona, který byl

jedním ze tří lidí na seznamu v recepci, co směli vstoupit bez ohlášení.

Když jsem ale otevřela dveře, stála za nimi matka. Doufala jsem, že nevypadám příliš zklamaně, ale asi si toho stejně nevšimla. Přehnala se kolem mě v šatech zelenkavé barvy mořské pěny, které vypadaly, jako by je měla namalované na těle, a působily na ní tak, jak by to dokázalo jen velmi málo žen, úbor působil jaksi sexy a elegantně a přiměřeně zároveň. A, samozřejmě, vypadala dost mladě na to, aby mohla být mou sestrou.

Přejela pohledem mé pohodlné tepláky a košilku, než řekla: „Evo. Bože můj. Nemáš zdání“

„Nathan je mrtvý.“ Zavřela jsem dveře a nervózně nakoukla do chodby, k ložnici pro hosty a modlila jsem se, aby táta ještě pořád jel podle času na západním pobřeží a spal.

„Ach.“ Otočila se čelem ke mně a já ji poprvé pořádně uviděla. Ústa měla sevřená obavou, modré oči zamžené. „Už tu byla policie? Od nás zrovna odešli.”

„Byli tu včera večer.” Zamířila jsem do kuchyně, rovnou ke kávovaru.

„Proč jsi nám nezavolala? Měli jsme být u tebe. Mělas mít u sebe přinejmenším právníka

„Byla to fakt rychlá návštěva, mami. Dáš si?” Zvedla jsem konvičku s kávou.

„Ne, děkuju. Neměla bys toho tolik pít. Neprospívá ti to na žaludek ani na pleť.”

Vrátila jsem konvičku a otevřela lednici.

„Dobrý bože, Evo,” mudrovala matka a sledovala mě. „Uvědomuješ si, kolik kalorií je v plnotučném mléku?”

Postavila jsem před ni láhev vody a vrátila jsem se, abych si nalila mléko do kávy. „Byli tu asi půl hodiny a odešli. Nic se ode mě nedozvěděli, jenom že Nathan byl můj nevlastní bratr a že jsem ho osm let neviděla.”

„Díky Bohu, že jsi neřekla víc.“ Otevřela si vodu.

Chopila jsem se hrnku. „Přesuneme se do mého obýváku.”

„Cože? Proč? Nikdy tam nesedáváš.”

Měla pravdu, ale když ho použijeme, zabrání se tím nečekané srážce mých rodičů.

„Ale ty ho máš ráda,” namítla jsem. Prošly jsme mou ložnicí, zavřela jsem za námi dveře a vydechla úlevou.

„Líbí se mi,” řekla matka a rozhlédla se.

Samozřejmě, že se jí líbí, však ho také zařizovala. Mně se taky líbí, ale vlastně pro něj nemám pořádné využití. Uvažovala jsem o tom, že bych z něj udělala ložnici pro Gideona, ale teď se možná všechno změní. Odtahuje se ode mě, tají mi to, že znal Nathana a večeří s Corinne. Chtěla jsem vysvětlení a podle toho, jaké bude, se buď znovu rozhodneme pokračovat, nebo podnikneme bolestné kroky, abychom se od sebe odloučili.

Máma se elegantně uvelebila na pohovce a spočinula na mně pohledem. „S policií musíš jednat velice opatrně, Evo. Kdyby s tebou chtěli ještě mluvit, dej vědět Richardovi, aby li toho mohl být jeho právník.”

„Proč? Nechápu, proč bych se měla bát, co řeknu nebo neřeknu. Neudělala jsem nic špatného. Ani jsem nevěděla, že je Nathan ve městě.” Sledovala jsem, jak přede mnou uhýbá pohledem, a nasadila jsem ráznější tón. „Co se děje, mami?”

Napila se a teprve pak promluvila. „Nathan se minulý týden ukázal v Richardově kanceláři. Chtěl dva a pili milionu dolarů.”

Náhle mi začalo hučet v uších. „Cože?“

„Chtěl peníze,” řekla strnule. „Spoustu peněz.”

„Proč si sakra myslel, že nějaké dostane?”

„Má, měl, fotky, Evo.” Dolní ret se jí začal třást. „A video. S tebou.”

„Ach, můj bože.“ Odložila jsem roztřesenýma rukama kávu, předklonila se a spustila hlavu mezi kolena. „Ach, bože, já budu zvracet .“

A Gideon viděl Nathana, víceméně to přiznal, když odpovídal na otázky detektivů. Jestli viděl ty obrázky, byl jimi znechucen, vysvětlovalo by se tím, proč mě tak najednou odřízl. Proč byl tak utrápený, když přišel do mé postele. Sice po mně možná ještě touží, ale třeba není schopný žít s hlavou plnou těch obrázků.

Musí to takhle být,řekl.

Unikl mi děsivý zvuk. Vůbec jsem si nedokázala představit, co asi Nathan zachytil. Ani jsem nechtěla.

Není divu, že se na mě nemůže ani podívat. Když se Gideon se mnou naposled miloval, byla úplná tma, takže mě slyšel a cítil a hmatal, ale neviděl mě.

Kousla jsem se do předloktí, abych po

!“

tlačila výkřik bolesti.

„Maličká, ne Matka přede mnou klesla na kolena, něžně mě stáhla z křesla na podlahu, aby mě mohla houpat v náru

.“

čí. „Pst. Už je po všem. Je mrtvý

Stočila jsem se jí v klíně do klubíčka, vzlykala a uvědomovala si, že je doopravdy po všem, ztratila jsem Gideona. Bude se nenávidět za to, že se ode mě odvrátil, ale chápala jsem, proč se tomu asi nedovedl ubránit. Jestliže mu teď pohled na mě připomínal vlastní brutální minulost, jak by to mohl snášet? A co já?

Matčina ruka mě hla

,“

dila po vlasech. Cítila jsem, že taky pláče. „Psst konejšila mě a hlas se jí chvěl. „Psst, malá. Jsem u tebe. Nedám tě.“

Nakonec už mi nezbývaly žádné slzy. Byla jsem prázdná, ale s tou prázdnotou přišlo nové jasno. Nemohu změnit to, co se stalo, ale můžu udělat to, co je nezbytné, aby kvůli tomu netrpěl nikdo z mých milovaných.

Napřímila jsem se a otřela si oči.

„To bys neměla dělat,” kárala mě matka. „Když si budeš takhle mnout oči, nadělají se ti vrásky.”

Kdožvíproč mi přišla její obava o mé budoucí vrásky směšná. Snažila jsem se to zadržet, ale hysterický smích mě překonal.

„Evo Lauren!”

Její rozhořčení mi taky připadalo zábavné. Rozesmála jsem se nanovo, a jak jsem začala, nemohla jsem přestat. Smála jsem se, až mě ostře píchalo v boku a padala jsem na zem.

„Ale nech toho!“ Strčila mě do ramene. „To není legrace.”

Smála jsem se, až se mi podařilo vymáčknout několik dalších slz.

„Evo, vážně!” Ale už se začínala usmívat.

Smála jsem se, až můj hysterický smích přešel zase ve vzlyky, vzlykala jsem nasucho a mlčky. Slyšela jsem, jak se matka hihňá, a jaksi to dokonale splývalo s mou bolestí. Nedokážu si to vysvětlit, ale i když se cítím hrozně a beznadějně, matčina přítomnost, i se všemi jejími drobnými rozmary a připomínkami, které mě přivádí k nepříčetnosti, je přesně tím, co v takové chvíli potřebuju.

S rukama na břiše, do kterého už jsem dostávala křeče, jsem zhluboka nabrala očistný dech. „Zařídil to?” zeptala jsem se tiše.

Úsměv ji opustil. „Kdo? Richard? Zařídil co? Peníze? Ach, “

Cekala jsem.

„Ne!” protestovala. „To by v žádném případě neudělal. Takhle on neuvažuje.”

„Tak jo. Jen jsem to potřebovala vědět.” Taky jsem si neuměla představit, že by Stanton objednal nájemného vraha. Ale Gideon

Z jeho nočních můr vím, že touha po pomstě je u něj zabarvena násilím. A viděla jsem, jak se rval s Brettem. Tahle vzpomínka se mi vpálila do mysli. Gideon je toho schopen, a s jeho minulostí

Zhluboka jsem nabrala dech a pak ho vypustila. „Jak moc toho policie ví?“

„Všechno.“ Oči měla něžné a zvlhlé pocitem viny. „Nathanovy spisy se rozpečetily, když zemřel.“

„A jak zemřel?”

„To neřekli.“

„Nejspíš to není důležité. Máme motiv.“ Prohrábla jsem si rukou vlasy. „Patrně na tom nezáleží, že jsme neměli příležitost udělat to osobně. Máš přece alibi, ne? A Stanton?“

„Ano. A ty taky?“

„Ano.“ Ale nevěděla jsem, jak je na tom Gideon. Ne že by na tom záleželo. Nikdo by neočekával, že si muži jako Gideon a Stanton ušpiní ruce takovým odpadem, jako byl Nathan.

Měli jsme víc než jeden motiv, vydírání a pomstu za to, co mi udělal, a taky prostředky, a ty prostředky nám dávaly příležitost.

Znovu jsem si učesala vlasy a opláchla obličej vodou, přičemž jsem stále přemýšlela o tom, jak dostanu mámu nepozorovaně z bytu. Když jsem ji našla, jak se štrachá v šatníku v mé ložnici, jako vždy měla obavy o můj styl a zevnějšek, pochopila jsem, co dělat.

„Pamatuješ tu sukni, co jsem si vybrala v Macy’s?“ zeptala jsem se jí. „Tu zelenou?”

„No ano. Moc hezká.”

„Nemůžu ji nosit, protože nemám nic, co by se k ní hodilo. Můžeš mi pomoct něco najít?“

„Evo,“ řekla rozhořčeně. „Už dávno sis měla vybudovat osobní styl, a tím nemyslím tepláky!”

„Pomoz mi, mami. Hned jsem zpátky.” Vzala jsem s sebou hrnek s kávou, abych měla důvod, proč ji opustit. „Nikam nechoď.”

„Kam bych chodila?” odvětila. Její hlas zněl tlumeně, protože vstoupila hlouběji do šatny.

Rychle jsem překontrolovala obývací pokoj a kuchyni. Tátu nebylo nikde vidět a dveře do jeho ložnice byly zavřené, stejně jako ke Carymu. Spěchala jsem zpátky do svého pokoje.

„Co tohle?” zeptala se a zvedla hedvábnou blůzu v odstínu šampaňského. Kombinace to byla nádherná a noblesní.

„To je nádhera! Jsi skvělá! Ale určitě už musíš jít, viď? Nechci tě zdržovat.”

Máma se na mě zamračila. „Nikam nepospíchám.”

„A co Stanton? Určitě ho to pěkně tíží. A navíc je sobota, vždycky si pro tebe rezervuje víkendy. Potřebuje být s tebou.”

A Bože, cítila jsem se kvůli jeho stresu strašně. Stanton věnoval hodně času a peněz na problémy, týkající se mě a Nathana, za ty čtyři roky, co byli s matkou manželé. Bylo by toho moc na každého, ale on to kvůli nám absolvoval. Nadosmrti mu budu zavázaná za to, že matku tolik miluje.

„Tebe to taky tíží,” namítala. „Chci tu být pro tebe, Evo. Chci tě podpořit.”

Hrdlo se mi stáhlo, protože jsem pochopila, že se snaží vynahradit mi to, co mě potkalo a co si nebyla schopná odpustit. „To nic,” řekla jsem chraplavě. „Já budu v pořádku. A upřímně řečeno, připadám si strašně, že tě beru Stantonovi po tom všem, co pro nás udělal. Ty jsi jeho odměna, jeho kousíček nebe na konci nekonečného pracovního týdne.”

Rty se jí zvlnily okouzlujícím úsměvem. „To jsi řekla krásně.”

Ano, to jsem si taky říkala, když mi Gideon povídal podobné věci.

Zdálo se nemožné, že ještě před týdnem jsme byli v domě na pláži, šíleně zamilovaní, a podnikali v našem vztahu pevné, jisté kroky kupředu.

Jenže teď se ten vztah rozbil a já už věděla proč. Byla jsem rozhněvaná a uražená, že přede mnou Gideon tajil něco tak monumentálního, jako že je Nathan v New Yorku. Zuřila jsem, že se mnou nemluvil o tom, co si myslí a co cítí. Ale taky jsem to chápala. Léta a léta se vyhýbal hovoru o osobních věcech, a nebyli jsme spolu tak dlouho, aby se tenhle celoživotní návyk mohl změnit. Nemohla jsem mu vyčítat, že je, kým je, stejně jako jsem mu nemohla vyčítat, že se rozhodl, že nemůže žít s nikým, jako jsem já.

S povzdechem jsem přistoupila k mámě a objala ji. „Mít tě tady, to jsem potřebovala, mami. Plakat a smát se a jen tak s tebou sedět. Nic nemohlo být dokonalejší. Děkuju ti.“

„Vážně?” Pevně mě objala a připadala mi velice drobná a útlá, jak jsem ji držela v náručí, i když jsme stejně velké a ona je na podpatcích vyšší. „Myslela jsem, že šílíš.”

S úsměvem jsem se odtáhla. „Myslím, že jsem chviličku šílela, ale tys mě přivedla zpátky. A Stanton je hodný. Jsem vděčná za všechno, co pro nás udělal. Prosím, vyřiď mu to ode mě.”

Zavěsila jsem se do ní, sebrala z postele její kabelku a vedla ji ke dveřím bytu. Znovu mě objala, dlaněmi mi přejela po zádech nahoru a dolů. „Zavolej mi večer a zítra. Chci se ujistit, že jsi v pořádku.”

„Dobrá.”

Pozorovala mě. „A na příští týden si naplánujeme zkrášlovací den. Jestli doktor nepustí Caryho ven, objednáme si

procedury sem. Myslím, že nám všem momentálně přijde vhod trochu rozmazlování.”

„To je opravdu hezký způsob, jak říct, že vypadám příšerně.” Obě jsme byly rozjitřené, ačkoliv ona to skrývala mnohem lip než já. Nathan nad námi pořád ještě visel jako temný mrak, pořád schopný ničit životy a brát nám klid. Předstíraly jsme ale, že jsme na tom lip. Tak jsme to prostě dělaly vždycky. „Ale máš pravdu, nám to prospěje a Carymu to udělá o moc lip, i kdyby mu mohli udělat jen manikúru a pedikúru.”

„Zařídím to. Už se nemůžu dočkat!” Matka zazářila svým typickým megawattovým úsměvem

který zasáhl tátu, když jsem otevřela dveře do bytu. Stál na prahu, v ruce Caryho klíče, zastihly jsme ho právě v okamžiku, kdy se chystal vsunout jeden z nich do zámku. Měl na sobě běžecké šortky a sportovní boty, propocené tričko přehozené nedbale přes rameno. Ještě pořád měl trochu zrychlený dech a opálená pleť i výrazné svaly se mu leskly potem. Victor Reyes je parádní kus chlapa.

A zíral na mámu absolutně neslušně.

Přejela jsem pohledem od těžce rozparáděného otce k přenádherné matce a vyděsilo mě zjištění, že hledí na otce stejným způsobem jako on na ni.

Zrovna teď musím pochopit, že se moji rodiče milují. No, tušila jsem, že máma zlomila tátovi srdce, ale myslela jsem, že je jí z něj trapně, jako by byl velký omyl a chyba v úsudku, pohřbená v její minulosti.

„Moniko.” Tátův hlas zněl tak tlumeně a hluboce, jak jsem ho ještě nikdy neslyšela, a jižanský přízvuk v něm byl mnohem zřetelnější.

„Victore.” Máma byla celá zadýchaná. „Co tady děláš?”

Zvedl jedno obočí. „Jsem na návštěvě u naší dcery.”

„Ale máma už musí jít,” pobízela jsem ji a zmítala se mezi

zajímavou novinkou, jíž byl pohled na mé rodiče pospolu, a loajalitou vůči Stantonovi, který je přesně tím, co matka potřebuje. „Zavolám ti později, marni.”

Táta se okamžik ani nepohnul, pohledem sjížděl po mámě od hlavy až k patě a pak zase zpátky. Potom se zhluboka nadechl a ustoupil stranou.

Máma vyšla na chodbu, zahnula k výtahu a pak se v poslední chvíli otočila. Položila tátovi dlaň na srdce, stoupla si na špičky a políbila ho nejdřív na jednu a poté na druhou tvář.

„Sbohem,” vydechla.

Sledovala jsem, jak nejistě odchází k výtahům a tiskne tlačítko, zády k nám. Táta odvrátil pohled, teprve když se za ní zavřely dveře kabiny.

Prudce vydechl a vstoupil do mého bytu.

Zavřela jsem dveře. „Jak to, že jsem nevěděla, že vy dva jste do sebe šíleně zamilovaní?”

Při pohledu do jeho očí mě zabolelo u srdce. Syrová bolest v nich zela jako otevřená rána. „Protože to nic neznamená.”

„Tomu nevěřím. Láska znamená všechno.”

„Nepřenáší hory, jak se říká.” Ušklíbl se. „Umíš si představit svou matku jako policajtskou manželku?”

Lekla jsem se.

„Přesně,” řekl suše a osušil si čelo tričkem. „Někdy láska nestačí. A když nestačí, k čemu je dobrá?”

Trpkost, kterou jsem slyšela z jeho slov, jsem sama velmi dobře znala. Prošla jsem kolem něj do kuchyně.

Táta mě následoval. „Miluješ Gideona Grosse?”

„Není to zřejmé?”

„Miluje on tebe?”

Protože jsem prostě neměla energii, odložila jsem hrnek do dřezu a vytáhla pro sebe a tátu nové. „Nevím. Vím, že mě chce a někdy i potřebuje. Myslím, že by pro mě udělal

SPOUTANÁ • 287

všechno, co je v jeho silách, kdybych ho o to požádala, protože jsem se mu trošičku dostala pod kůži.”

Ale nedokáže mi říct, že mě miluje. Nechce se mnou mluvit o své minulosti. A očividně nedokáže žít s důkazem mé minulosti.

„Máš hlavu na pravém místě.“

Vyndala jsem z mrazáku zrnkovou kávu, abych připravila čerstvou dávku. „To je vážně diskutabilní, tati.“

„Jsi k sobě upřímná. To je dobrá vlastnost.“ Slabě se na mě usmál, když jsem se na něj ohlédla. „Prve jsem si půjčil tvůj tablet, abych si zkontroloval e-maily. Byl na konferenčním stolku. Doufám, že to nevadí.“

Zavrtěla jsem hlavou. „Jen si posluž.”

„Surfoval jsem na internetu, když už jsem se připojil. Chtěl jsem se podívat, co je nového o Crossovi.“

Srdce mi trochu pokleslo. „Ty ho nemáš rád.”

„Nespěchám s úsudkem.” Tátův hlas odezněl do ztracena, jak se přesunul do obývacího pokoje, a pak znovu zesílil, když se vracel s mým tabletem v ruce.

Zatímco jsem mlela kávu, otevřel ochranné pouzdro tabletu a začal ťukat na obrazovku.

„Včera mi dalo hodně práce udělat si o něm obrázek. Prostě jsem potřeboval o trochu víc informací. Našel jsem pár obrázků, na kterých jste spolu, a vypadaly slibně.” Upíral pohled na obrazovku. „Pak jsem našel ještě něco.”

Obrátil tablet ke mně. „Můžeš mi vysvětlit tohle? To je jeho další sestra?”

Nechala jsem umletou kávu stát, přistoupila blíž a upřela oči na článek, který táta našel na Page Six. Na snímku byli Gideon a Corinne na jakémsi koktejlovém večírku. Objímal ji kolem pasu, řeč jejich těla působila známě a důvěrně. Byl velmi blízko od ní, rty se téměř dotýkal jejího spánku. Corinne měla v ruce sklenku s pitím a smála se.

Zvedla jsem tablet a přečetla si titulek: Gideon Cross, generální ředitel Cross Industries a Corinne Girouxová na reklamní akci vodky Kingsman.

Prsty se mi třásly, když jsem přerolovala na vrcholek stránky a přečetla si krátký článek, hledala jsem další informace. Úplně jsem ztuhla, když jsem zjistila, že ta akce byla ve čtvrtek od šesti do devíti, v jedné z Gideonových nemovitostí, v té, kterou jsem znala až příliš dobře. Souložil tam se mnou, stejně jako tam souložil s desítkami jiných žen.

Gideon mě nechal jít samotnou k doktoru Petersenovi, jen aby mohl vzít Corinne do hotelu, kde měl své milostné doupě.

Tohle tedy chtěl říct detektivům a nechtěl, abych to slyšela: jeho alibi byl večer, možná celá noc, strávený s jinou ženou.

Odložila jsem tablet pečlivěji, než bylo nutné, a vypustila jsem dech, který jsem zadržovala. „To není jeho sestra.”

„Taky jsem si říkal.”

Pohlédla jsem na něj. „Mohl bysmi prokázat službu a dodělat kafe? Musím si zavolat.”

„Jasně. Pak se půjdu osprchovat.” Natáhl ruku a položil ji na mou. „Někam si vyjdeme a celé tohle ráno vymažeme. Zní to dobře?”

„Zní to dokonale.”

Vyndala jsem telefon z nabíječky a vrátila se do své ložnice. Stiskla jsem rychlovolbu na Gideonův mobil a čekala, až to vezme. Vzal to po třetím zazvonění.

„Cross,” řekl, ačkoliv mu displej musel sdělit, že jsem to já. „Teď vážně nemůžu mluvit.”

„Tak jen poslouchej. Změřím si čas. Jedna minuta. Jedna zatracená minuta tvého času. Můžeš mi ji poskytnout?”

„Já opravdu.

„Přišel za tebou Nathan s mými fotkami?”

„Tohle není.

„Přišel?” vyštěkla jsem.

„Ano,” ucedil.

„Podíval ses na ně?”

Nastala dlouhá pauza, pak: „Ano.”

Vydechla jsem. „Tak jo. Myslím, že jsi totální hajzl, když jsi mě nechal jít k doktoru Petersenovi samotnou, třebaže jsi věděl, že nepřijdeš, protože si místo toho vyrazíš s jinou ženskou. To je prostě hrozná sviňárna, Gideone. A co hůř, byla to navíc akce Kingsmanu, což by pro tebe mělo mít aspoň trochu sentimentální hodnotu, vzhledem k tomu, že právě tak.

Ozvalo se prudké zarachocení odstrčené židle. Spěchala jsem, zoufale jsem chtěla říci, co bylo třeba, než zavěsí.

„Myslím, že jsi zbabělec, když jsi rovnou nepřišel a neřekl, že je mezi námi konec, zvlášť předtím, než jsi začal šukat s jinou.”

„Evo. Krucinál.”

„Ale chci, abys věděl, že i když jsi to pojal kurva špatně a zlomil jsi mi srdce na milion maličkatých kousíčků a já jsem k tobě ztratila veškerou úctu, nezazlívám ti to, jak ses cítil, když jsi uviděl ty moje fotky. Chápu to.”

„Dost.” Jeho hlas byl jen o málo víc než šepot, až mě to nutilo k úvahám, jestli s ním není Corinne i teď.

„Nechci, aby sis něco vyčítal, jo? Po tom, čím jsme ty a já prošli, ne že bych věděla, čím jsi prošel ty, protože jsi mi to nikdy neřekl, ale stejně” Vzdychla jsem a lekla se, jak chvějivě to vyznělo. Co hůř, když jsem znovu otevřela ústa, byla má slova prodchnutá slzami. „Nevyčítej si to. Já ti to nevyčítám. Jen chci, abys to věděl.”

„Kristepane,” vydechl. „Prosím tě, nech toho, Evo.”

„Skončila jsem. Doufám, že najdeš” Ruka se mi sevřela v klíně. „To je jedno. Sbohem.”

Zavěsila jsem a odhodila telefon na postel. Cestou do sprchy jsem se svlékla a odložila prsten, který mi dal Gideon, na pult v koupelně. Pustila jsem vodu tak horkou, jak jen jsem snesla, a otupěle klesla na podlahu sprchového koutu.

Už mi nezbylo vůbec nic.

Kapitola sedmnáctá

PO ZBYTEK SOBOTY A NEDĚLE jsme s tátou rejdili po městě. Dbala

jsem na to, aby pořádně jedl, vzala jsem ho

do Juniors na cheesecake, do Grays Papaya na hotdogy a do Johns na pizzu, kterou jsme si odnesli zpátky do bytu,

abychom se o ni podělili s Carym. Vyjeli jsme na vrchol Empire State Building, čímž se uspokojila i touha po soše Svobody, aspoň pokud šlo o tátu. Pobavilo nás dopolední představení na Broadwayi. Prošli jsme se po Times Square, kde

bylo horko a plno lidí a strašně to tam páchlo, ale vystupovalo tam několik zajímavých, a pár polonahých, pouličních umělců. Fotila jsem mobilem a posílala snímky Carymu pro zasmání.

Na tátu udělala dojem existence pohotovostních oddílů a záchranářů ve městě, a jízdní policisté se mu líbili stejně jako mně. Projeli jsme se kolem Central Parku v kočáře taženém koňmi a odvážně spolu zdolali podzem—

ku. Vzala jsem ho k Rockefellerovu centru a také k Macys a ke Crossfiru, kde uznal, že je to působivá budova, víc než schopná obstát v porovnání s jinými podobnými budovami. Ale při tom všem jsme se jen tak v pohodě potloukali. Hlavně jsme se procházeli a povídali si a prostě byli spolu.

Konečně jsem se dozvěděla, jak se seznámil s mámou. Jejímu svižnému sporťáčku praskla pneumatika a skončila v autoservisu, kde pracoval. Jejich příběh mi připomněl starý hit Billyho Joela Uptown Girl, a řekla jsem mu to. Táta se smíchem řekl, že to byla jedna z jeho nejmilejších písní. Prý ji ještě vidí, jak vyplouvá zpoza volantu svého drahého autíčka a obrací jeho svět vzhůru nohama. Byla tím nejkrásnějším, co kdy viděl, předtím i potom, dokud jsem nepřišla na svět já.

„Nenávidíš ji, tati?”

„Kdysi ano.“ Objal mě kolem ramen. „Nikdy jí neodpustím, že ti nedala mé příjmení, když ses narodila. Ale její vztah k penězům už mě neštve. Dlouhodobě bych jí nikdy nedokázal vyhovět, a ona se znala dost dobře na to, aby to pochopila.”

Kývla jsem a bylo mi líto nás všech.

„A doopravdy”, vzdychl a na okamžik se opřel tváří o moje temeno, „i když lituju, že jsem ti nemohl dát všechny ty věci, co její manželé, jsem prostě rád, že jsi je měla. Nejsem moc hrdý na to, že máš kvůli jejím partnerům lepší život. A můj úděl mě nerozčiluje. Mám dobrý život, co mi vyhovuje, a dceru, na kterou jsem zatraceně hrdý. Považuju se za boháče, protože na tomhle světě nechci nic, co bych už neměl.”

Zastavila jsem se v chůzi a objala ho. „Miluju tě, tati. Jsem moc ráda, že jsi tady.”

Objal mě a já si říkala, že možná nakonec budu v po-

řádku. Máma i táta žijí naplněné životy i bez toho, koho milují.

Já to taky dokážu.

Po tátově odjezdu jsem upadla do deprese. Každý den jsem si namlouvala, že žádný kontakt z Gideonovy strany nečekám, ale když jsem večer vlezla do postele, plakala jsem, dokud jsem neusnula, protože uplynul další den, kdy se mi neozval ani slovem.

Lidi kolem mě si dělali starosti. Steven a Mark byli u středečního oběda přehnaně snaživí. Šli jsme do mexické restaurace, kde pracovala Shawna, a všichni tři se usilovně snažili, abych se smála a bavila. To se opravdu podařilo, protože jsem se všemi třemi byla velice ráda a vadila mi starost v jejich očích, ale pořád jsem měla v sobě prázdnotu, kterou nic nedokázalo vyplnit a vtíravou obavu z vyšetřování Nathanovy smrti.

Máma mi volala každý den, vyptávala se, jestli mě znovu kontaktovala policie, nekontaktovala, a předávala mi čerstvé informace, pokud toho dne policie oslovila ji nebo Stantona.

Dělalo mi starosti, že krouží kolem Stantona, ale musela jsem věřit, že jelikož je otčím zjevně nevinný, nemohou na něj nic najít. Ale přesto, v duchu jsem se ptala, jestli nakonec vůbec něco zjistí. Očividně šlo o vraždu, jinak by to nevyšetřovali. Nathan byl ve městě nový, a koho tedy znal, kdo by ho chtěl zabít?

V koutku duše jsem se nedokázala ubránit myšlence, že to zařídil Gideon. Tím těžší pro mě bylo pustit ho z hlavy, protože jedna část mé bytosti, holčička, jíž jsem kdysi byla, toužila po Nathanově smrti už dlouho. Chtěla jsem mu ublížit tak, jako on léta ubližoval mně. Přišla jsem s ním

o nevinnost a také o panenství. Ztratila jsem sebevědomí a sebeúctu. A nakonec jsem přišla o dítě při trýznivém potratu, když jsem sama byla ještě dítětem.

Prožívala jsem každý den z minuty na minutu. Donutila jsem se chodit k Parkerovi na krav magu, sledovat televizi, usmívat se a smát, když se to patřilo, obzvlášť ve společnosti Caryho, a každé ráno vstát a čelit novému dni. Snažila jsem se nevnímat, jak mrtvá si připadám uvnitř. Nic pro mě nebylo živé, jen bolest, jež ve mně pulzovala jako ustavičný tupý tlak. Hubla jsem a hodně spala, aniž jsem se cítila odpočatá.

Ve čtvrtek, Den 6. po Gideonovi, druhé kolo jsem nechala doktoru Petersenovi vzkaz u recepční, že Gideon a já už nebudeme na sezení chodit. Toho večera jsem požádala Clancyho, aby zastavil cestou u domu, kde má Gideon byt, a nechala jsem prsten, který mi dal, spolu s klíčem od jeho bytu v zapečetěné obálce na recepci. Dopis jsem nepřiložila, protože už jsem všechno, co jsem měla na srdci, řekla.

V pátek dostal další z vedoucích pracovníků asistenta a Mark se mě zeptal, jestli bych mu nepomohla s jeho zapracováním. Jmenoval se Will a hned se mi zalíbil. Měl tmavé vlasy, kudrnaté, ale krátké. Měl dlouhé kotlety a nosil brýle s hranatými obroučkami, které mu velice slušely. Místo kávy pil limonádu a pořád ještě chodil se svou láskou ze střední školy.

Značnou část dopoledne jsem ho prováděla po kancelářích a vysvětlovala, jak to chodí ve firmě.

„Tobě se tu líbí,“ řekl.

„Já to tady miluju,“ usmála jsem se.

Will úsměv opětoval. „To jsem rád. Nejdřív jsem si nebyl jistý. Vůbec jsi nepůsobila nadšeně, i když jsi to tu jen chválila.”

„Moje chyba. Procházím těžkým rozchodem.” Pokusila jsem se nad tím mávnout rukou. „Momentálně je pro mě těžké nadchnout se pro cokoliv, i pro věci, do kterých jsem úplný blázen. Tahle práce k nim patří.”

„Ten rozchod mě mrzí,” řekl a tmavé oči vyzařovaly účast.

„Jo. Mě taky.”

Cary už v sobotu vypadal a cítil se lip. Žebra měl pořád ještě zabandážovaná a paži bude mít ještě nějakou dobu v sádře, ale už sám chodil a nepotřeboval nadále ošetřovatelku.

Máma objednala do našeho bytu krášlicí tým, šest žen v bílých laboratorních pláštích, které se zmocnily mého obývacího pokoje. Cary byl v sedmém nebi. Vůbec se nerozpakoval užít si „lázeňský den”. Máma vypadala unaveně, což se jí vůbec nepodobalo. Věděla jsem, že má starost o Stantona. A možná taky dost přemýšlela o tátovi. Připadalo mi nemožné, že by to tak nebylo poté, co ho viděla znovu po téměř pětadvaceti letech. Tátův stesk po mámě mi připadal žhavý a živý, ale neuměla jsem si ani představit, jaké to asi je pro mámu.

Pokud šlo o mě, bylo prostě skvělé být ve společnosti dvou lidí, kteří mě milují a znají mě dost dobře, aby se nezmiňovali o Gideonovi nebo mě peskovali, že mrzoutím. Máma mi přinesla krabici mých oblíbených čokoládových lanýžů Knipschildt, které jsem si pomalu vychutnávala. Byl to jediný rozmar, kvůli kterému mě nikdy nekárala. Dokonce i ona souhlasila s tím, že žena má právo na čokoládu.

„Co si necháš udělat?” zeptal se mě Cary, pohlížeje na mě s pořádnou vrstvou černého bahna, rozmazanou po celém obličeji. Nechával si ostříhat vlasy do svého obvyklého sexy plandavého účesu a nehty na nohou mu právě stříhali a pilovali do dokonale upravených čtverečků.

Olízla jsem si z prstů čokoládu a uvažovala o odpovědi. Když jsme si naposled užívali krášlicích procedur, právě jsem souhlasila s tím, že budu mít poměr s Gideonem. Šli jsme spolu na první schůzku a já věděla, že dojde na sex. Vybrala jsem si balíček procedur určených ke svádění, nechala jsem si zjemnit a navonět pokožku vůněmi, které údajně mají mít afrodiziakální vlastnosti.

Ted bylo všechno jinak. Svým způsobem jsem měla druhou možnost všechno změnit. Vyšetřování Nathanovy smrti nám všem působilo obavy, ale skutečnost, že odešel z mého života navždy, mě osvobodila způsobem, o němž jsem si dřív ani neuvědomovala, že ho potřebuji. Kdesi v koutku duše asi číhal strach. Vždycky existovala možnost, že ho zase uvidím, dokud byl naživu. Teď jsem svobodná.

Také jsem měla novou příležitost pojmout svůj život v New Yorku tak, jak to dříve nešlo. Nikomu jsem se nezodpovídala. Mohla jsem chodit kamkoli a s kýmkoli. Já jsem mohla být kýmkoli. Kdo je Eva Tramellová, bytem na Manhattanu, s vysněnou prací v reklamní agentuře? Ještě jsem to nevěděla. Až do nynějška jsem byla náplava ze San Diega, která se ocitla na oběžné dráze záhadného a neuvěřitelně mocného muže. Tahle Eva prožívala Den 8. po Gideono

vi, druhé kolo, stočená v koutě do klubíčka a lízala si rány, a ještě dlouho bude. Možná navěky, protože jsem si neuměla představit, že bych se ještě někdy do někoho zamilovala tak jako do Gideona. Málo platné, byl pro mě spřízněná duše. Druhá polovina mé bytosti. V mnoha směrech byl mým zrcadlem.

„Evo?“ naléhal Cary a pozoroval mě.

„Chci udělat všechno,” řekla jsem rozhodně. „Chci nový sestřih. Něco krátkého a koketního a šik. Chci nalakovat nehty červeně, aby byly jako hasičská stříkačka, na rukou

i na nohou. Chci být Nová Eva.“

Cary zvedl obočí. „Nehty, ano. Vlasy, možná. Neměla bys dělat ukvapená rozhodnutí, když s tebou vyjebe kluk. Mohla bys toho pěkně litovat.”

Zvedla jsem bradu. „Udělám to, Cary Taylore. Můžeš mi buď pomoct, nebo držet pusu a dívat se.“

„Evo!” Matka doslova vykvikla. „Budeš vypadat úžasně! Přesně vím, co s tvými vlasy. Budeš nadšená!”

Carymu zacukaly rty. „Tak pohodička, holčičko. Ať vidíme, jak vypadá Nová Eva.”

Z Nové Evy se vyklubala moderní, mírně nervní sexbomba. Kdysi dlouhé, rovné blond vlasy mi teď sahaly po ramena a byly sestříhané do hustých vrstev, s platinovými pramínky rozhozenými tu a tam, které mi rámovaly obličej. Nechala jsem se taky nalíčit, abych viděla, jaký look bych měla přidat k novému účesu, a poučila jsem se, že cestou k úspěchu jsou kouřově šedé oční stíny spolu s jemně růžovým leskem na rty.

Nakonec jsem upustila od rudých nehtů a zvolila místo nich čokoládový lak. Opravdu se mi líbil. Aspoň prozatím. Byla jsem ochotná připustit, že možná procházím jen určitou životní fází.

„Tak jo, beru všechno zpátky,” hvízdl obdivné Cary. „Očividně ti rozchody svědčí.”

„Vidíš?” vrkala matka se širokým úsměvem. „Já ti to říkala! Teď vypadáš jako úspěšná intelektuálka.”

„Tak se tomu říká?” Pozorovala jsem svůj odraz v zrcadle a žasla nad tou přeměnou. Vypadala jsem o trošičku starší. Rozhodně vybroušenější. Určitě víc sexy. Zvedlo mi náladu zjištění, že na mě ze zrcadla hledí někdo jiný než ta mladá žena s prázdnýma očima, kterou jsem tam vídala už skoro dva týdny. Moje hubenější tvář a smutné oči se jaksi ke smělejšímu stylu lip hodily.

Máma trvala na tom, abychom si vyšli někam na večeři, když nám to všem tak sluší. Zavolala Stantona a řekla mu, aby se připravil na výlet a podle toho, jak mluvila, jsem poznala, že mu svým holčičím nadšením dělá radost. Nechala ho vybrat podnik a všechno zařídit, a pak pokračovala s výměnou mého image tím, že mi ze skříně vybrala malé černé. Když jsem si je navlékala, zvedla s tázavým pohledem jedny z mých slonovinových koktejlových šatů.

„Jdi do toho,“ vyzvala jsem ji, protože mi připadalo zábavné a opravdu ohromující, že matka může nosit šaty někoho, kdo je skoro o dvacet let mladší než ona.

Když jsme byly připravené, šla do Caryho pokoje a pomohla mu s přípravami.

Sledovala jsem od dveří, jak ho matka obskakuje a celou dobu mluví svým typickým způsobem, který nevyžadoval odpovědi. Cary tam stál s milým úsměvem na tváři a očima ji sledoval po pokoji s výrazem ne nepodobým radosti.

Rukama mu přejížděla široká ramena, uhlazovala nažehlené plátno košile a pak mu zručně uvázala uzel na kravatě a poodstoupila, aby své dílo zhodnotila. Rukáv na paži v sádře měl rozepnutý a vyhrnutý, tvář mu pořád ještě hyzdily žluté a fialové modřiny, ale nic nedokázalo pokazit celkový efekt z Caryho Taylora, nastrojeného s ledabylou elegancí do společnosti.

Matčin úsměv rozzářil celou místnost. „Úžasné, Cary. Jednoduše úžasné.“

„ Děkuj u.“

Přikročila k němu a políbila ho na obě tváře. „Skoro stejná krása zvenčí jako zevnitř.“

Sledovala jsem, jak zamžikal a pohlédl na mě, zelené oči plné zmatku. Opřela jsem se o veřeje a řekla: „Někteří z nás tě dovedou prokouknout, Cary Taylore. Tenhle nádherný vnějšek nás neoblafne. Víme, že máš v sobě velké, krásné srdce.“

„Pojďte!” řekla máma, popadla nás oba za ruce a táhla z místnosti.

Když jsme se ocitli ve vestibulu, našli jsme venku čekající Stantonovu limuzínu. Otčím vylezl ze zadních dveří, objal mámu a vtiskl jí něžný polibek na tvář, protože věděl, že by si nechtěla rozmazat rtěnku. Stanton je pohledný muž se sněhobílými vlasy a džínově modrýma očima. Jeho tvář nese určité stopy věku, ale pořád je velice přitažlivý, zachovává si tělesnou svěžest a činorodost.

„Evo!” Také mě objal a políbil na tvář. „Vypadáš k nakousnutí.”

Usmála jsem se, i když jsem si nebyla úplně jistá, jestli tím „k nakousnutí” myslí, že vypadám, jako bych se chystala někoho pozřít, nebo být pozřena.

Stanton potřásl Carymu rukou a lehce ho plácl po rameni. „Rád vidím, že zase stojíš na nohou, mladíku. Všechny jsi nás vyděsil.”

„Děkuju vám. Za všechno.”

„Díků netřeba,” mávl rukou Stanton. „Vůbec.”

Máma se zhluboka nadechla a pak vydechla. Při pohledu na Stantona jí zářily oči. Přistihla mě, jak se na ni dívám, usmála se a byl to mírumilovný úsměv.

Skončili jsme v soukromém klubu s big bandem a dvěma výtečnými zpěváky, jedním mužem a jednou ženou. Během večera se často střídali a byl to ideální doprovod k jídlu, servírovanému při svíčkách v sametovém boxu s vysokými opěradly, jako vystřiženém z klasického snímku z manhattanské společnosti. Nemohla jsem si pomoct, okouzlovalo mě to.

Mezi večeří a dezertem mě Cary vyzval k tanci. Na matčino naléhání jsme spolu chodili do klasických tanečních hodin, ale s ohledem na Caryho zranění jsme museli být opatrní. V podstatě jsme se jen kolébali na místě a užívali

si spokojenosti, jaká přichází s ukončením příjemného dne a dobrým jídlem ve společnosti milovaných osob.

„Podívej na ně,“ řekl Cary a sledoval, jak Stanton obratně vede mámu po tanečním parketu. „Je do ní blázen.“

„Ano. A ona se k němu hodí. Dávají si navzájem, co potřebují. “

Mrknul na mě. „Myslíš na tátu?“

„Trochu.“ Zvedla jsem ruku, hrábla mu prsty do vlasů a myslela přitom na delší a tmavší pramínky, které byly na dotek jako silné hedvábí. „Vlastně jsem se nikdy nepovažovala za romantičku. Chci říct, mám ráda romantiku a velká gesta a ten opojný pocit, co máš, když se do někoho strašně poblázníš. Ale celá ta fantazie, že přijde krásný princ a že se provdáš za svou životní lásku, to není nic pro mě.“

„Ty a já, holčičko, jsme na romantiku moc opotřebovaní minulostí. Potřebujeme jen šílený sex s někým, kdo ví, že nám hrabe, a akceptuje to.“

Ústa se mi sarkasticky zkřivila. „Kdesi kdysi jsem podléhala iluzi, že Gideon a já bychom to všechno mohli mít. Že stačí, když jsme zamilovaní. Nejspíš proto, že jsem si nikdy vážně nepředstavovala, že bych se někdy takhle zamilovala, a je tu takový ten mýtus, že když se zamiluješ, máš žít šťastně až do smrti.“

Cary mi přitiskl rty k čelu. „Promiň, Evo. Vím, že tě to bolí. Škoda, že to nemůžu napravit.“

„Nevím, proč mě nikdy nenapadlo prostě si najít někoho, s kým můžu být šťastná.“

„Škoda, že spolu nechceme spát. Hodili bychom se k sobě dokonale.“

Zasmála jsem se a položila si tvář na jeho srdce.

Když skladba skončila, odtáhli jsme se od sebe a zamířili ke stolu. Ucítila jsem, jak mě čísi prsty berou za zápěstí, a otočila jsem hlavu

Hleděla jsem do očí Christophera Vídala ml., Gideonova nevlastního bratra.

„Rád bych tě požádal o příští tanec,“ řekl, ústa zvlněná chlapeckým úsměvem. Nikde ani stopy po tom zlém muži, kterého jsem viděla na tajné videonahrávce, kde ho Cary zachytil během zahradní slavnosti ve Vidalově rezidenci.

Cary přistoupil a pohledem mě žádal o nápovědu.

První popud mi velel Christophera odmítnout, a pak jsem se rozhlédla. „Jsi tady sám?”

„Záleží na tom?” Přitáhl si mě do náručí. „Chci tančit s tebou. Už ji mám,” řekl Carymu a odplul se mnou.

Přesně takhle jsme se setkali poprvé, i tenkrát mě vyzval k tanci. Byla jsem na první schůzce s Gideonem a věci se už tenkrát začínaly hatit.

„Vypadáš fantasticky, Evo. Líbí se mi tvoje vlasy.“

Zmohla jsem se na chabý úsměv. „Děkuju.“

„Uvolni se,“ řekl. „Jsi celá ztuhlá. Já nekoušu.”

„Promiň. Jen chci mít jistotu, že neurážím tu, se kterou jsi sem přišel.”

„Jsem tu jen s rodiči a manažerem jednoho zpěváka, který by rád podepsal smlouvu s Vidal Records.”

„Aha.” Usmála jsem se víc a upřímněji. Přesně to jsem chtěla slyšet.

Při tanci jsem pořád pátrala pohledem po místnosti. Připadalo mi jako znamení, když píseň skončila, že Elizabeth Vidalová vstala a zahlédla mě. Omluvila se od stolu a já se omluvila Christopherovi, který protestoval.

„Musím se upravit,” prohlásila jsem.

„No dobrá. Ale trvám na tom, že tě pozvu na sklenku, až se vrátíš.”

Vydala jsem se za jeho matkou a uvažovala, zda bych neměla prostě jít s pravdou ven a Christopherovi říct, že podle mého je hajzl mamutích rozměrů. Nevěděla jsem, jestli mu

Magdalene pověděla o videonahrávce, a pokud ne, usoudila jsem, že k tomu patrně existuje dobrý důvod.

Počkala jsem na Elizabeth hned před toaletou. Když se odtud vynořila, zahlédla mě otálet na chodbě a usmála se. Gideonova matka je krásná žena s dlouhými rovnými černými vlasy a stejně úchvatně modrýma očima, jaké mají její syn a Ireland. Už jen při pohledu na ni mě zabolelo srdce. Moc se mi stýskalo po Gideonovi. Každou hodinu jsem sváděla bitvu sama se sebou, abych ho nekontaktovala a nepřijala aspoň to, co mohu mít.

„Evo.“ Pozdravila mě vzdušným polibkem na obě líce. „Christopher říkal, že jste to vy. V první chvíli jsem vás nepoznala. Vypadáte s těmi vlasy úplně jinak. Podle mě je to rozkošné.”

„Díky. Musím s vámi mluvit. Mezi čtyřma očima.“

„Ale?“ zamračila se. „Děje se něco? Jde o Gideona?“

„Pojďte.“ Ukázala jsem dál do chodby, směrem k nouzovému východu.

„O co jde?“

Jakmile jsme se vzdálily od toalet, pověděla jsem jí to. „Pamatujete, když byl Gideon dítě a řekl vám, že byl zneužitý nebo znásilněný?”

Zbledla ve tváři. „On vám o tom vyprávěl?“

„Ne. Ale zažila jsem jeho noční můry. Jeho děsné, hnusné, násilné noční můry, kde prosí o milost.“ Můj hlas byl tlumený, ale pulzoval v něm hněv. Měla jsem co dělat, abych udržela ruce u těla, jak tam stála a vypadala rozpačitě a bojovně zároveň. „Vaší povinností bylo chránit ho a pomáhat mu!“

Zvedla bradu. „Vy nevíte“

„Nemůžete za to, co se stalo, než jste se to dozvěděla,“ vmetla jsem jí do tváře a pocítila uspokojení, když o krok couvla. „Ale všechno, co se stalo potom, když vám to pověděl, je jednoznačně vaše vina.“

„Jděte do háje,“ vyprskla na mě. „Nemáte zdání, o čem mluvíte. Jak se opovažujete takhle za mnou přijít a říkat mi ty věci, když vůbec nevíte, o co jde?”

„Jo, opovažuju se. Váš syn je těžce narušený tím, co ho potkalo, a to, že jste mu odmítla uvěřit, to všechno miliónkrát zhoršilo.”

„Myslíte, že bych trpěla zneužívání vlastního dítěte?” Tvář měla zardělou hněvem a oči se jí přespříliš leskly. „Nechala jsem Gideona prohlédnout dvěma různými pediatry, kteří hledali, trauma. Udělala jsem všechno, co se ode mě dalo očekávat.”

„Až na to, že jste mu nevěřila. Což jste ale jako matka rozhodně měla.”

„Jsem taky Christopherova matka, a ten byl u toho. Přísahá, že k ničemu nedošlo. Komu jsem měla věřit, když neexistoval důkaz? Nikdo nedokázal najít nic, co by podpořilo Gideonova

tvrzení.”

„Nepotřeboval nic dokazovat. Byl dítě!” Vibroval ve mně hněv. Pěsti jsem zatínala, abych překonala nutkání udeřit ji. Nejen kvůli tomu, co Gideon ztratil, ale taky za to, co jsme ztratili spolu. „Měla jste stát na jeho straně, děj se co děj.”

„Gideon byl problematický chlapec, po otcově smrti chodil na terapii a zoufale toužil upoutat pozornost. Nevíte, jaký tehdy byl.”

„Vím, jaký je teď. Je zlomený a rozbolavělý a myslí si, že si nezaslouží lásku. A vy jste tomu napomohla.”

„Jděte do horoucích pekel.” Rychle odkráčela.

„Už tam jsem,” křikla jsem za ní. „A váš syn taky.”

Celou neděli jsem byla Stará Eva.

Trey měl volný den a odvedl Caryho na časný oběd a do kina. Potěšilo mě, že je vidím spolu a byla jsem nádšená, že se oba snaží. Cary nepozval nikoho z lidí, kterým říkal „moje buňka“, a já se v duchu ptala, jestli snad nepřehodnocuje svá přátelství. Tušila jsem, že mnohá z nich patří do kategorie „pro pěkné počasí“, ohromná zábava, ale žádná podstata.

Když jsem měla celý byt pro sebe, hodně jsem spala, jedla nezdravé jídlo a vůbec jsem se neobtěžovala převléct z pyžama. Plakala jsem nad Gideonem v soukromí svého pokoje a civěla přitom na koláž z fotografií, která bývala na mém psacím stole v práci. Chyběla mi tíha jeho prstenu na prstě a zvuk jeho hlasu. Chyběl mi dotek jeho rukou a rtů a to, jak něžně majetnicky o mě pečoval.

Přišlo pondělí a já opouštěla byt v podobě Nové Evy. S kouřovýma očima, růžovými rty a novým vrstveným sestřihem jsem měla pocit, že přes den dokážu předstírat, že jsem někdo jiný. Někdo, kdo není zklamaný a ztracený a rozhněvaný.

Před domem jsem uviděla bentley, ale Angus se nenamáhal vystoupit z auta, protože věděl, že se nenechám svézt. Nechápala jsem, proč ho Gideon nutí marnit čas jen pro případ, že bych se od něj třeba nechala někam odvézt. Nedávalo to vůbec smysl, ledaže se Gideon cítí provinile. Nenávidím pocit viny, vadí mi, že pronásleduje tolik lidí v mém životě. Přála jsem si, aby toho prostě nechali a žili dál. Jak se o to pokouším i já.

Dopoledne ve firmě Waters Field & Leaman uběhlo rychle, protože jsem kromě své běžné práce musela pomáhat i novému asistentu Willovi. Byla jsem ráda, že se nebojí klást spoustu otázek, protože mě zaměstnával, a tak jsem nemohla odpočítávat vteřiny, minuty a hodiny od chvíle, kdy jsem naposled spatřila Gideona.

„Sluší ti to, Evo,“ řekl Mark, když jsem se s ním poprvé setkala v jeho kanceláři. „Daří se ti?“

„Ani ne. Ale půjde to.”

Naklonil se dopředu, opřel si lokty o desku stolu. „Steven a já jsme se jednou rozešli, asi po půldruhém roce vztahu. Prožili jsme pár drsných týdnů a usoudili, že bude snazší toho nechat. Byla to kurva hrůza,“ řekl vehementně. „Nenáviděl jsem každou minutu. Ranní vstávání bylo každý den monumentální dřina a on byl na tom stejně. Takže každopádně, kdybys něco potřebovala”

„Děkuju. Nejlepší, co pro mě momentálně můžeš udělat, je, když mě budeš zaměstnávat. Prostě nechci mít čas myslet na něco jiného než na práci.”

„To dokážu.”

V polední pauze jsme Will a já sebrali Megumi a vydali se do nedaleké pizzerie. Megumi mě informovala, jak se rozvíjí její vztah s chlapíkem, s nímž měla svého času rande naslepo, a Will nám vyprávěl o dobrodružstvích v obchodním domě Ikea, když si s přítelkyní plnili loft vlastnoručně smontovaným nábytkem. Byla jsem ráda, že mohu vyprávět o svém krášlicím dni.

„Tenhle víkend máme namířeno do Hamptons,” řekla Megumi, když jsme se vraceli ke Crossíiru. „Prarodiče toho mého tam mají dům. Je to tam hezké?”

„Velice.” Prošla jsem turniketem vedle ní. „Závidím ti, že se dostaneš z toho horka.”

„To přece vím, ne?”

„Lepší než montovat nábytek,” mumlal Will a následoval nás a skupinku dalších lidí do jednoho z výtahů. „Nemůžu se dočkat, až to bude hotovo.”

Dveře se začaly zavírat a pak se znovu otevřely. Gideon nastoupil do kabiny za námi. Známá, hmatatelná energie, která mezi námi vždycky proudila, mě prudce zasáhla. Projela mi po páteři a rozlila se do celého těla, až mi naskočila husí kůže. Vlasy v týle se mi zježily.

Megumi na mě pohlédla a já zavrtěla hlavou. Věděla, že se nesmím dívat přímo na něj. Nebyla jsem si jistá, jestli bych neudělala něco ukvapeného nebo zoufalého. Velice jsem po něm toužila, a už to bylo tuze dlouho, co mě naposled objal. Mívala jsem právo dotýkat se ho, brát ho za ruku, opírat se o něj, probírat se mu prsty ve vlasech. Hrozně mě bolelo, že už to všechno dělat nesmím. Musela jsem se kousnout do rtu, abych potlačila sten bolesti, že jsem zase tak blízko u něj.

Klopila jsem hlavu, ale cítila jsem na sobě Gideonův pohled. Dál jsem mluvila se svými spolupracovníky, nutila se soustředit na debatu o nábytku a kompromisech nezbytných k soužití s příslušníkem opačného pohlaví.

Kabina stoupala, často zastavovala a lidí v ní ubývalo. Ostře jsem vnímala, kde je Gideon, věděla jsem, že nikdy nenastupuje do takhle přeplněných výtahů, tušila jsem a doufala a modlila se, aby mě jen chtěl vidět, být se mnou, i když takhle strašlivě neosobním způsobem.

Přijeli jsme do dvacátého patra, já se zhluboka nadechla a připravovala se vystoupit a vadilo mi nevyhnutelné odloučení od toho jediného člověka na světě, který ve mně budil pocit, že jsem doopravdy naživu.

Dveře se otevřely.

„Počkej.“

Oči se mi samy zavřely. Zastavil mě tichý, chraptivý povel. Věděla jsem, že bych měla jít dál, jako bych ho neslyšela. Věděla jsem, že to bude jen bolet ještě o moc víc, jestli mu ze sebe dám něco dalšího, i kdyby jen minutu svého života. Ale jak jsem mohla odolat? Toho jsem nebyla, pokud šlo o Gideona, schopná nikdy.

Ustoupila jsem stranou, aby moji spolupracovníci mohli vystoupit. Will svraštil nechápavě čelo, když jsem je nenásledovala, ale Megumi ho vytáhla ven. Dveře se zavřely.

Přesunula jsem se do kouta, srdce mi bušilo. Gideon čekal na protější straně, čišelo z něj vyčkávání a žádostivost. Jak jsme stoupali do nejvyššího patra, reagovalo mé tělo na jeho takřka hmatatelnou touhu. Ňadra mi naběhla a ztěžkla, pohlaví zvlhlo a napuchlo. Dychtila jsem po něm. Toužila. Dech se mi zrychlil.

Ani se mě nedotkl, a už jsem skoro funěla touhou.

Výtah plynule zastavil. Gideon vytáhl z kapsy speciální klíč, zastrčil ho do panelu a zastavil kabinu. Pak ke mně přistoupil.

Dělilo nás jen několik centimetrů. Klopila jsem hlavu a zírala na jeho lesklé polobotky. Slyšela jsem jeho dech, hluboký a zrychlený jako můj. Vdechovala jsem jemně mužnou vůni jeho pokožky a puls mi uháněl jako zběsilý.

„Otoč se, Evo.“

Projelo mnou zachvění nad známým a milovaným autoritativním tónem. Zavřela jsem oči, otočila se a pak se zajíkla, jak se mi okamžitě přitiskl k zádům a přitlačil mě ke stěně kabiny. Propletl si se mnou prsty, držel mi ruce ve výši ramen.

„Jsi tak krásná,” vydechl do mých vlasů. „Bolí mě dívat se na tebe.”

„Gideone. Co to děláš?”

Cítila jsem, jak z něj prýští hlad, který mě celou zahaluje. Jeho mohutná postava byla pevná a horká, a vibrovala napětím. Byl vzrušený, to jsem poznala podle tlaku jeho ztuhlého údu, o který jsem se proti své vůli musela třít. Chtěla jsem ho. Chtěla jsem ho mít v sobě. Aby mě naplnil. Abych byla celá. Bez něj jsem velice prázdná.

Zhluboka, chvějivě se nadechl. Jeho prsty se mezi mými neklidně napínaly, jako by se mě chtěl všude dotýkat, ale zdržoval se.

Ucítila jsem, jak se mi do masa zarývá prsten, který jsem

mu dala. Otočila jsem hlavu, podívala se na něj a napjala se, když jsem ho uviděla, zmatená a utrápená.

„Proč?“ zašeptala jsem. „Co ode mě chceš? Orgasmus? Chceš mě píchat, Gideone? O to ti jde? Vystříkat se do mě?“ Syčivě vypustil dech, když jsem mu do tváře vmetla ta hrubá slova. „Nech toho.“

„Nemám nazývat věci pravými jmény?” Zavřela jsem oči. „Fajn. Jen do toho. Ale nenos ten prsten a nechovej se, jako by šlo o něco jiného, než o co ti doopravdy jde.“

„Nikdy ho nesundám. Nechci. Nikdy.“ Jeho pravá ruka pustila mou a sáhl do kapsy. Sledovala jsem, jak mi navléká zpátky na prst prsten, který mi dal, a pak zvedl mou ruku k ústům. Políbil ji, pak mi přitiskl rty, rychle, tvrdě, hněvivě, ke spánku.

„Cekej,“ ucedil.

Pak zmizel. Kabina začala klesat. Má pravá ruka se sevřela v pěst, couvala jsem od stěny a těžce dýchala.

Cekej. Na co?

Kapitola osmnáctá

KDYŽ JSEM VE DVACÁTÉM PATŘE vystupovala z výtahu,

měla jsem suché oči a hlavu plnou odhodlání. Megumi mě bzučákem pustila skrz bezpečnostní dveře a vstala. „Je všechno v pořádku?”

Zastavila jsem se u jejího stolu. „Nemám sakra zdání. Ten chlap má v hlavě totální maglajs.”

Zvedla obočí. „Průběžně mě informuj, abych věděla, co s tebou je,” požádala mě starostlivě.

„Měla bych napsat knihu,” mudrovala jsem a zamířila zpět ke své kóji. V duchu jsem se přitom ptala, proč jsou sakra všichni tak zvědaví na můj milostný život.

U stolu jsem odložila kabelku do zásuvky, sedla si a zavolala Carymu.

„Nazdar,” řekla jsem, když to vzal. „Kdyby ses nudil”

„Kdyby?” zafuněl.

„Pamatuješ na ten soubor informací, co jsi nasbíral

na Gideona? Můžeš mi udělat stejný na doktora Terrence Lucase?“

„Fajn. Znám ho?“

„Ne. Je to pediatr.”

Nastala pauza, pak: „Jsi těhotná?“

„Ne! Ježíšmarjá. A kdybych byla, potřebovala bych gynekologa. “

„Fíha. No dobrá. Jak se to píše?“

Poskytla jsem Carymu všechny potřebné informace, pak jsem si vyhledala ordinaci doktora Lucase a objednala se k němu. „Nebude třeba vyplňovat novou kartu,“ řekla jsem recepční. „Potřebuju jen krátkou konzultaci.”

Potom jsem zavolala do Vidal Records a nechala Christopherovi vzkaz, aby se mi ozval.

Když se Mark vrátil z oběda, šla jsem k němu a zaklepala na otevřené dveře. „Hele, potřebuju ráno přijít o hodinu později, jdu k doktorovi. Nevadí, kdybych přišla v deset a zůstala do šesti?“

„Stačí od deseti do pěti, Evo.“ Bedlivě se na mě zadíval. „Všechno v pořádku?”

„Každým dnem se to lepší.“

„To je dobře.“ Usmál se. „To vážně rád slyším.“

Vrhli jsme se zpátky do práce, ale myšlenky na Gideona mě tížily na mysli. Pořád jsem zírala na svůj prsten a vzpomínala, co řekl, když mi ho dával poprvé: Ty ležaté křížky jsem já, jak se tě držím.

Cekej. Na něj? Až se ke mně vrátí? Proč? Nemohla jsem pochopit, proč mě takhle odřízl a pak čeká, že ho vezmu zpátky. Zvlášť když je ve hře Corinne.

Zbytek odpoledne jsem si v duchu probírala posledních několik týdnů, vybavovala si rozhovory, které jsem vedla s Gideonem, co řekl nebo udělal, a hledala jsem řešení. Když jsem po pracovní době odcházela z Crossfíru, uvidě-

la jsem venku čekat bentley a zamávala Angusovi, který mi odpověděl úsměvem. S jeho šéfem mám problémy, ale Angus za ně nemůže.

Venku bylo horko a dusno. Usouzené jsem si zašla za roh do Duane Reade pro láhev studené vody k pití na cestu domů a sáček miniaturních čokoládiček, na kterých si pochutnám hned, jak mi skončí lekce krav magy. Když jsem vycházela z obchodu, čekal už Angus u obrubníku hned za dveřmi, sledoval mě jako stín. Jakmile jsem zahnula zpátky za roh směrem k Crossfiru, abych se vydala na cestu domů, uviděla jsem Gideona, jak vychází s Corinne na ulici. Jeho dlaň jí spočívala v kříži, vedl ji ke štíhlému černému sedanu mercedes, v němž jsem poznávala jedno z jeho aut. Usmívala se. Jeho výraz byl nevyzpytatelný.

Zděšením jsem se nedokázala pohnout ani odvrátit pohled. Stála jsem uprostřed tlačenice na chodníku a žaludek se mi svíral žalem a hněvem a strašným, příšerným pocitem zrady.

Vzhlédl, uviděl mě a zkameněl stejně jako já. Latinoamerický řidič, s kterým jsem se setkala toho dne, kdy přiletěl můj otec, otevřel zadní dveře a Corinne zmizela v autě. Gideon zůstal, kde byl, a upřeně mi hleděl do očí.

Nemohl přehlédnout, jak jsem zvedla ruku a ukázala mu vztyčený prostředníček.

Zčistajasna mě něco napadlo.

Obrátila jsem se zády k Gideonovi a odstoupila stranou. Lovila jsem z kabelky telefon. Když jsem ho našla, zavolala jsem zrychlenou volbou mámu, a jakmile to vzala, řekla jsem: „Ten den, co jsme šly na oběd s Megumi, jsi cestou zpátky ke Crossfiru zpanikařila. Tys ho viděla, vid? Nathana. Viděla jsi Nathana v Crossfiru.”

„Ano,“ přiznala. „Právě proto Richard usoudil, že bude nejlepší prostě mu zaplatit, kolik chce. Nathan řekl, že se

k tobě nebude přibližovat, pokud bude mít peníze, aby opustil zemi. Proč se ptáš?“

„Teprve teď mě napadlo, že Nathan byl ten důvod, proč jsi reagovala tak, jak jsi reagovala .“ Znovu jsem se otočila a rychle vykročila směrem k domovu. Mercedes zmizel, ale můj vztek se stupňoval. „Musím už jít, mami. Zavolám ti později.“

„Je všechno v pořádku?” zeptala se úzkostlivě.

„Ještě ne, ale pracuju na tom .“.“ „Jsem tu pro tebe, kdybys mě

potřebovala

ráda .“

Vzdychla jsem. „Já vím. Nic mi není. Mám tě

Doma jsem našla Caryho, sedícího na gauči s laptopem

na stehnech a bosýma nohama na konferenčním stolku. „Ahoj,“

uvítal mě, pohled pořád upřený na obrazovku. Odhodila jsem

věci a odkopla střevíce. „Víš ty co?“ Vzhlédl ke mně zpod

pramene vlasů, který mu spadl do očí. „Copak ?“

„Myslela jsem, že Gideon vzal do zaječích kvůli Nathanovi. Všechno bylo skvělé a pak najednou nebylo, a krátce potom nám policie přišla říct o Nathanovi. Usoudila jsem, že ty dvě věci spolu souvisí .“

„To dává smysl.“ Svraštilčelo. „Řekl bych.“

„Jenže Nathan byl v Crossfiru pondělí předtím, než tě přepadli. Vím, že tam byl za Gideonem. Já to vím. Za mnou by tam Nathan nešel. Ne do takové budovy, kde je ochranka a všude kolem lidi, které znám.“

Napřímil se. „Fajn. Tak co to tedy znamená?“

„To znamená, že Gideon byl v pořádku i po Nathanovi.“ Rozpřáhla jsem ruce. „Celý ten týden byl v pořádku. O víkendu, když jsme spolu odjeli, byl víc než v pořádku. Byl v pořádku v pondělí ráno, po návratu. Potom, bac, přišel sakra o rozum a v pondělí večer zešílel .“ „Poslouchám.“

„Tak co se stalo v pondělí?”

Cary zvedl obočí. „To se ptáš mě?”

„Chrrrrrrr.” Vjela jsem si rukama do vlasů. „Ptám se sakra vesmíru. Boha. Kohokoli. Co se sakra stalo s mým přítelem?”

„Měl jsem dojem, že jsme se shodli, že se na to musíš zeptat jeho.”

„Od něj jsem dostala dvě odpovědi: Důvěřuj mi a cekej. Dneska mi vrátil prsten.” Ukázala jsem mu ruku. „A pořád nosí ten, co dostal ode mě. Máš vůbec představu, jak je to matoucí? Nejsou to jen prsteny, jsou to sliby. Jsou to symboly vlastnictví a závazku. Proč by ho pořád nosil? Proč je pro něj tak důležité, abych já nosila svůj? Vážně čeká, že budu čekat, až ho přestane bavit píchat s Corinne?”

„Ty myslíš, že dělá? Vážně?”

Zavřela jsem oči a nechala hlavu klesnout dozadu. „Ne. A nemůžu se rozhodnout, jestli jsem tím pádem naivní nebo naschvál podléhám bludům.”

„Má s tím něco společného tenhle doktor Lucas?”

„Ne.” Napřímila jsem se a přisedla k němu na gauč. „Našel jsi něco?”

„Jde to ztuha, holčičko, když nevím, co hledám.”

„Je to jen takové tušení.” Podívala jsem se na obrazovku. „Co je tohle?”

„Přepis interview s Brettem, který vysílala včera jedna rozhlasová stanice na Floridě.”

„Ale? Proč to čteš?”

„Poslouchal jsem Celou ze zlata a napadlo mě zapátrat po ní, a vylezlo na mě tohle.”

Pokusila jsem se číst, ale měla jsem špatný úhel. „Co tam stoji:

„Ptali se ho, jestli skutečně existuje nějaká Eva, a on řekl,

„Vidělas mě, viď? Z haly jsi měla přímý výhled na ulici a vidělas mě přicházet. Gideon ti při večeři ve Waldorfu řekl, že jsem žárlivá. Měla jsi rychlovku s někým z jiné kanceláře? Nebo ses pocuchala předtím, než jsi vyšla na chodník?“ Četla jsem odpověď v její tváři. Byla bleskurychlá, okamžitě zmizela, ale já ji viděla.

„Oba ty nápady jsou absurdní,“ řekla.

Kývla jsem a vychutnávala si chvilku obrovské úlevy a zadostiučinění. „Poslouchej. Nikdy ho nebudeš mít tak, jak chceš. A já vím, že to bolí. Žiju v tom už dva týdny. Je mi tě líto, vážně.“

„Jdi se bodnout se svou lítostí,“ odsekla. „Setři si ji pro sebe. Já jsem ta, co s ní tráví čas.“

„A v tom je tvoje spása, Corinne. Jestli jsi všímavá, víš, že momentálně trpí. Buď jeho kamarádka.“ Zamířila jsem zpátky k výtahům a zavolala přes rameno: „Hezký den!“ Práskla za mnou dveřmi.

Vrátila jsem se k bentleyi a řekla Angusovi, aby mě odvezl do ordinace doktora Terrence Lucase. Zarazil se při zavírání dveří a zadíval se na mě. „Gideon se bude velice zlobit, Evo.“

Kývla jsem, porozuměla jsem varování. „Až na to dojde, poradím si s tím.“

Budova, kde sídlí soukromá praxe doktora Lucase, je nenápadná, ale ordinace přívětivá a útulná. Čekárnu má obloženou tmavým dřevem a stěny pokryté směsicí obrázků nemluvňat a dětí. Časopisy pro rodiče leží na stolech a úhledně se vrší ve stojanech, zatímco prostor vyhrazený dětskému koutku je plný hraček a pod dozorem.

Ohlásila jsem se a usedla, ale sotva jsem si sedla, už mě sestra volala zpátky. Zavedla mě do pracovny doktora Lucase, ne do ordinace, a když jsem vstoupila, vstal ze svého křesla a rychle obešel psací stůl.

„Evo.“ Podal mi ruku a já jí potřásla. „Nemusela jste se objednávat.”

Zmohla jsem se na úsměv. „Nevěděla jsem, jak jinak se k vám dostat.“

„Posaďte se.“

Usedla jsem, ale on zůstal stát. Opřel se zády o psací stůl a oběma rukama uchopil okraj desky. Byla to mocenská pozice a já uvažovala, proč má pocit, že ji vůči mně potřebuje použít.

„Co si přejete?“ zeptal se. Měl klidné, sebejisté vystupování a široký, otevřený úsměv. Dovednostem a slušnosti muže s tak pěkným zevnějškem a příjemnými způsoby by určitě důvěřovala každá matka.

„Gideon Cross byl váš pacient, viďte?“

Tvář se mu okamžitě uzavřela, napřímil se. „Nesmím diskutovat o svých pacientech.“

„Když jste mi předhodil tohle ,nediskutování o pacientech‘ v nemocnici, neposkládala jsem si to dohromady, ale měla jsem.“ Prsty mi bubnovaly o područku. „Lhal jste jeho matce. Proč?“

Vrátil se za psací stůl, takže jsme byli odděleni nábytkem. „To vám řekl on?“

„Ne, přicházím na to za pochodu. Hypoteticky řečeno, proč byste lhal o výsledcích vyšetření?“

„Nelhal bych. Musíte odejít.“

„Ale jděte.“ Opřela jsem se dozadu a zkřížila nohy. „Cekám od vás něco víc. Kam se poděla tvrzení, že Gideon je bezduchá nestvůra, která chce zkazit všechny ženy světa.”

„Splnil jsem svou povinnost a varoval vás.“ Pohled měl tvrdý, rty se mu zkřivily úšklebkem. Už nebyl tak hezký, „jestli chcete nadále marnit svůj život, nemůžu proti tomu nic udělat.“

„Já na to přijdu. Jen jsem potřebovala vidět váš obličej. Musela jsem zjistit, jestli mám pravdu.“

„Nemáte. Cross nikdy nebyl mým pacientem.“ „Sémantika, jeho matka se s vámi radila. A i když pěníte vzteky nad skutečností, že se do něj vaše manželka zamilovala, uvažujte o tom, co jste udělal malému dítěti, které potřebovalo pomoc.“ Můj hlas zněl ostřeji, jak se ve mně zvedal hněv. Nedokázala jsem myslet na to, co Gideona potkalo, aniž jsem chtěla těžce ublížit každému, kdo k jeho bolesti přispěl.

Narovnala jsem nohy a vstala. „Co se stalo mezi ním a vaší manželkou, to se stalo mezi dvěma dospělými po vzájemném souhlasu. To, co ho potkalo jako dítě, byl zločin, a váš podíl na tom, to je fraška.“

„Vypadněte. “

„S radostí.“ Prudce jsem otevřela dveře a málem se srazila s Gideonem, který se opíral o stěnu hned před ordinací. Popadl mě za paži, ale pohled upíral na doktora Lucase, pohled plný ledového vzteku a nenávisti.

„Nepřibližuj se k ní,“ řekl drsně.

Lucasův úsměv byl plný zlomyslnosti. „Ona přišla za mnou.“ Gideon úsměv opětoval tak, až jsem se zachvěla. „Jak ji uvidíš přicházet, doporučuju ti, abys utíkal opačným směrem.“ „Zvláštní. Tu samou radu jsem jí dal ohledně tebe.“ Ukázala jsem panu doktorovi vztyčený prostředníček. Gideon se ušklíbl, chytil mě za ruku a táhl mě zpátky chodbou. „Co to máš pořád s tím prostředníčkem?“

„Co by? Je to klasika.“

„Nemůžete se tady jen tak prohánět!“ vyštěkla recepční, když jsme míjeli její pult.

Pohlédl na ni. „Tu ochranku můžete odvolat, už odcházíme. “

Vyšli jsme na schodiště. „Angus to vykecal?” mumlala jsem a snažila se vyprostit paži.

„Ne. Přestaň se kroutit. Všechna auta mají GPS sledování.”

„Jsi cvok. Víš to?“

Stiskl tlačítko výtahu a zamračil se na mě. „Já? A co ty? Jsi všude. Moje matka. Corinne. Ten zatracený Lucas. Co to kurva děláš, Evo?”

„Do toho ti nic není.” Zvedla jsem bradu. „Rozešli jsme se, vzpomínáš?”

Zaťal zuby. Stál tam v obleku, vypadal uhlazeně a civilizovaně a přitom vyzařoval divokou, horečnatou energii. Kontrast mezi tím, co vidím a co cítím, ve mně rozněcoval touhu. Líbilo se mi, že chci mít toho muže, skrytého pod oblekem. Do posledního líbezného, nezkrotného centimetru.

Kabina přijela a my nastoupili. Kypělo ve mně vzrušení. Přišel za mnou. To mě náramně rozpalovalo. Strčil klíč od výtahu do kontrolního panelu a já zasténala.

„Je v New Yorku něco, co ti nepatří?”

V okamžiku byl u mě, jednu ruku ve vlasech a druhou na zadku, ústa na mých v divokém polibku. Nemarnil čas, jeho jazyk mi vrazil mezi rty, hroužil se hluboko a prudce.

Zasténala jsem, sevřela ho kolem pasu a stoupla si na špičky, abych dotek prohloubila.

Zaťal mi zuby do dolního rtu takovou silou, až to zabolelo. „Myslíš, že stačí říct pár slov a ukončíš to? Žádný konec nebude, Evo.”

Přitiskl mě ke stěně kabiny. Věznilo mě sto pětaosmdesát centimetrů divoce vzrušeného chlapa.

„Stýská se mi,” šeptala jsem. Sevřela jsem rukama jeho zadek a přitiskla ho silněji k sobě.

Gideon zasténal. „Anděli.”

Líbal mě: hluboké, nestoudně zoufalé polibky, které jsem cítila až v prstech u nohou.

„Co to děláš?“ vydechl. „Chodíš po světě a všechno rozviřuješ.“

„Mám plno času,“ odsekla jsem, stejně zadýchaná jako on, „od té doby, co jsem dala kopačky tomu hajzlíkovi, co jsem s ním chodila.“

Zavrčel, zběsile rozvášněný, tahal mě za vlasy, až to bolelo. „Nemůžeš to napravit polibkem nebo milováním, Gideone. Tentokrát ne.“ Bylo moc těžké nechat ho jít, skoro nemožné po těch týdnech, co mi bylo odpíráno právo i příležitost dotýkat se ho. Potřebuju ho.

Přitiskl čelo k mému. „Musíš mi důvěřovat.“

Položila jsem mu dlaně na hruď a odstrčila ho. Pustil mě, pohledem pátral v mé tváři.

„Ne, když se mnou nemluvíš.“ Vztáhla jsem ruku, vytáhla klíč z kontrolního panelu a podala mu ho. Kabina začala klesat. „Kvůli tobě procházím peklem. Udělals to naschvál. Kvůli tobě trpím. A konec není na dohled. Nevím, co to sakra děláš, frajere, ale tohle blbnutí s doktorem Jekyllem a panem Hydem na mě nezabírá.“

Ruka mu vjela do kapsy, jeho pohyby byly ležérní a zvládnuté, v takových chvílích býval nejnebezpečnější. „Jsi naprosto nezvladatelná. “

„Když jsem oblečená. Na to si zvykni.“ Dveře kabiny se otevřely a já vystoupila. Dotkl se rukou mých beder a mnou projelo zachvění. Ten nevinný dotek přes vrstvy látky ve mně rozněcoval chtíč od první chvíle. „Jestli ještě jednou takhle položíš ruku na záda Corinne, zpřelámu ti prsty.“

„Víš, že žádnou jinou nechci,“ šeptal. „Nemůžu. Chci jenom tebe.“

Bentley i mercedes čekaly u chodníku. Obloha potemněla, zatímco jsem byla uvnitř, jako by se chmuřila spolu s mu-

žem po mém boku. Ve vzduchu viselo těžké očekávání, první známka blížící se letní bouře.

Zastavila jsem se pod přístřeškem u vchodu a pohlédla na Gideona.„Ať jedou spolu. Ty a já si musíme okamžitě promluvit.”

„To jsem měl v plánu.“

Angus zasalutoval a vklouzl za volant. Druhý řidič přistoupil ke Gideonovi a předal mu klíče.

„Slečno Tramellová,“ řekl místo pozdravu.

„Evo, tohle je Raúl.“

„Už jsme se viděli,“ řekla jsem. „Předal jste posledně můj vzkaz?“

Gideonovy prsty na zádech se mi napjaly. „Předal.“

Zazářila jsem. „Děkuju vám, Raůle.“

Raúl obešel bentley k místu spolujezdce, zatímco Gideon mě doprovodil k mercedesu a otevřel mi dveře. Pocítila jsem trochu vzrušení, když si sedal za volant a posouval sedadlo, aby se mu tam vešly dlouhé nohy. Nastartoval a zařadil se do provozu, zručně a sebejistě manévroval silný vůz šílenstvím ulic města New Yorku.

„Když tě vidím řídit, chci tě,“ řekla jsem mu a všimla si, jak pevněji sevřel volant, který dosud držel jen lehce. „Kristepane.“ Pohlédl na mě. „Ty máš dopravní fetiš.“ „Mám za fetiš Gideona.“ Ztlumila jsem hlas. „Už je to několik týdnů.“

„A já z nich nenávidím každičkou vteřinu. Jsou to pro mě muka, Evo. Nemůžu se soustředit. Nemůžu spát. Ztrácím nervy při sebemenším podráždění. Bez tebe jsem v háji.“ Nikdy jsem nechtěla, aby trpěl, ale lhala bych, kdybych tvrdila, že se moje zoufalství nezmenšilo vědomím, že mu chybím stejně, jako on chybí mně.

Otočila jsem se na sedadle čelem k němu. „Proč nám to děláš?“

„Měl jsem příležitost a využil jsem ji.“ Čelist mu ztuhla. „Tohle odloučení je cena. Nepotrvá to věčně. Potřebuju, abys byla trpělivá.“

Zavrtěla jsem hlavou. „Ne, Gideone. To nemůžu. Už ne.“

„Neopustíš mě. Nedovolím ti to.“

„Už jsem tě opustila. Copak to nevidíš? Žiju si svůj život a ty v něm nejsi.“

„Jsem v něm na všechny způsoby, jak to je momentálně možné.“

„Tím, že mě necháváš všude sledovat Angusem? Ale jdi. To není vztah.“ Opřela jsem se tváří o sedadlo. „Každopádně ne takový, o jaký stojím.”

„Evo.“ Chraplavě vydechl. „Moje mlčení je menší ze dvou zel. Mám pocit, že ať vysvětluju nebo ne, stejně tě odháním, ale vysvětlování představuje nejvyšší riziko. Myslíš si, že chceš všechno vědět, ale kdybych ti to řekl, litovala bys. Věř mi, když říkám, že některé stránky mé povahy bys neměla znát.“

„Musíš mi dát něco, s čím můžu pracovat, abych ti mohla uvěřit.“ Položila jsem mu ruku na stehno a ucítila napjaté svaly, pak cuknutí, jak zareagovaly na můj dotek. „Momentálně nemám nic. Jsem prázdná.“

Položil ruku na moji. „Věř mi. Přese všechno viditelné, co tomu odporuje, jsi uvěřila tomu, co víš. To je obrovská věc, Evo. Pro nás oba. Pro nás, tečka.“

„Není žádné ,my‘.“

„Přestaň to říkat.“

„Chtěl jsi mou slepou důvěru a máš ji, ale nic víc ti dát nemůžu. Bylo toho hodně málo, o co ses se mnou podělil, a já s tím žila, protože jsem měla tebe. A teď nemám“ „Máš mě,“ protestoval.

„Ne tak, jak tě potřebuju.“ Rozpačitě jsem pokrčila jedním ramenem. „Dal jsi mi své tělo a já ho hltám, protože je

to jediný způsob, jak se mi opravdu otevřeš. A teď nemám ani to, a když se podívám na to, co mám, tak jsou to jenom sliby. To mi nestačí. V tvé nepřítomnosti mám jen hromadu věcí, které mi nechceš říct.“

Zíral přímo před sebe, profil měl strnulý. Vytáhla jsem ruku zpod jeho dlaně a otočila se na opačnou stranu, zády k němu a zadívala jsem se z okna na město, hemžící se životem.

„Kdybych tě ztratil, Evo,“ řekl chraptivě, „nemám nic. Všechno, co jsem udělal, bylo jen proto, abych tě neztratil.“ „Potřebuju víc.“ Opřela jsem se čelem o sklo. „Jestli tě nemůžu mít navenek, potřebuju tě mít zevnitř, ale tys mě dovnitř nikdy nepustil .“

Jeli jsme mlčky, plazili jsme se dopoledním provozem. Na přední sklo dopadla velká kapka deště, za ní další.

„Po tátově smrti,“ řekl tiše, „jsem se těžko smiřoval se změnami. Pamatuju si, že ho lidi měli rádi, rádi byli v jeho společnosti. Díky němu všichnizbohatli, ne? A pak se zčistajasna svět otočil vzhůru nohama a každý ho nenáviděl. Matka, která byla pořád šťastná, najednou nepřetržitě plakala. A s tátou se každý den hádali. To si pamatuju nejvíc, ten ustavičný křik a řev.“

Podívala jsem se na něj, pozorovala jeho kamenný profil, ale nic jsem neříkala, protože jsem se bála, abych tu chvíli nenarušila.

„Hned se vdala znovu. Odstěhovali jsme se z města. Otěhotněla. Nikdy jsem nevěděl, kdy narazím na někoho, s kým táta vyjebal, a hodně jsem kvůli tomu od ostatních dětí zkusil. Od jejich rodičů. Od učitelů. Byla to náramná událost. Lidi mluví o tátovi dodnes, a taky o tom, co udělal. Byl jsem hrozně naštvaný. Na všechny. Pořád jsem měl záchvaty vzteku. Rozbíjel jsem věci.“

Zastavil na světlech, ztěžka dýchal. „Když se narodil

Christopher, bylo to se mnou ještě horší, a když mu bylo pět, začal mě napodobovat, dostal u večeře hysterák a hodil talíř přes stůl na podlahu. Máma tenkrát čekala Ireland a s Vidalem rozhodli, že je nejvyšší čas začít mě posílat na terapii. “

Po tváři mi kanuly slzy nad představou dítěte, jímž kdysi byl, vyděšeného a rozbolavělého dítěte, které si připadá v mámině novém životě jako vetřelec.

„Docházeli k nám, cvokařka a její asistent. Začalo to dobře. Oba byli milí, trpěliví, hezcí. Jenže brzy začala cvokařka trávit většinu času s matkou, která měla těžké těhotenství a navrch k tomu dva malé, nezvladatelné kluky. Nechávali mě s tím cvokařčiným asistentem čím dál častěji o samotě. “

Gideon zpomalil a zaparkoval. Rukama svíral volant takovou silou, až mu zbělely klouby, hrdlo se mu svíralo. Vytrvalé bubnování deště se ztišilo, ponechalo nás o samotě s našimi bolestnými pravdami.

„Víc mi říkat nemusíš,” zašeptala jsem, rozepnula si bezpečnostní pás a natáhla se k němu. Dotkla jsem se jeho tváře prsty, vlhkými od mých slz.

Chřípí se mu rozšířilo prudce vtaženým dechem. „Udělal mě. Pokaždé, krucinál, toho nenechal, dokud jsem se neudělal, aby mohl říkat, že se mi to líbilo.“

Odkopla jsem střevíce a odtáhla jeho ruku od volantu, abych si mu mohla sednout obkročmo na klín a obejmout ho. Svíral mě trýznivě pevně, ale já si nestěžovala. Byli jsme na šíleně rušné ulici, kde kolem nás po jedné straně lomozil nekonečný proud aut a z druhé strany dav chodců, ale oběma nám to bylo jedno. Divoce se třásl, jako by nezvladatelně vzlykal, ale nevydal ani hlásku a neuronil jedinou slzu.

Obloha plakala za něj, lilo prudce a hněvivě, ze země stoupala pára.

S jeho hlavou v dlaních jsem přitiskla svou mokrou tvář na jeho. „Pst, zlato. Chápu to. Vím, jaké to je, jak si v tom potom libují. A ten stud a zmatek a pocit viny, cos v sobě měl. Není to tvoje vina. Nechtěl jsi to. Nelíbilo se ti to.“ „Nejdřív jsem ho nechal, aby se mě dotýkal,“ šeptal. „Říkal, že je to věkem, hormony, že potřebuju masturbovat a budu klidnější. Ne už tak pořád naštvaný. Dotýkal se mě, říkal, že mi ukáže, jak se to má správně dělat. Že to dělám špatně“

„Gideone, ne,“ odtáhla jsem se, pohlédla na něj a v duchu jsem si představovala, jak se to od té chvíle vyvíjelo, co všechno bylo řečeno, aby to vypadalo, jako že byl Gideon iniciátorem vlastního znásilnění. „Byl jsi dítě v rukou dospělého, který dobře věděl, jak na to. Chtějí to shodit na nás, aby nenesli na svém zločinu žádnou vinu, ale není to pravda. “

Oči měl v bledé tváři obrovské a tmavé. Něžně jsem přitiskla rty na jeho, ucítila chuť svých slz. „Miluju tě. A věřím ti. A nic z toho nebyla tvá vina.“

Gideonovy ruce mi vjely do vlasů, přidržoval mě a plenil má ústa zoufalými polibky. „Neopouštěj mě.“

„Opustit tě? Já se za tebe provdám.“

Prudce se nadechl. Pak si mě přitáhl blíž, jeho ruce po mně klouzaly bezohledně a drsně.

Když se ozvalo nedůtklivé zabubnování na okno, překvapeně jsem sebou škubla. Policistka v plášti do deště a bezpečnostní vestě na nás hleděla skrz netónované přední sklo a mračila se na nás zpod střechy kloboučku. „Máte třicet vteřin na to, abyste jeli dál, jinak vás oba předvolám pro nemravné chování na veřejnosti.“

V rozpacích, s planoucím obličejem jsem přelézala zpátky na své sedadlo, nepůvabně roztažená. Gideon počkal, až si zapnu bezpečnostní pás, a pak rozjel vůz, náznakem zasalutování pozdravil policistku a zařadil se zpátky do dopravního provozu.

Sáhl po mé ruce, zvedl si ji ke rtům a políbil na špičky prstů. „Miluju tě.“

Ztuhla jsem, srdce mi bušilo.

Propletl si se mnou prsty a položil si je na stehno. Stěrače klouzaly ze strany na stranu, jejich rytmické tempo napodobovalo můj uhánějící puls.

Těžce jsem polkla a zašeptala: „Řekni to ještě jednou.“ Zpomalil na světlech. Otočil hlavu a podíval se na mě. Vypadal unaveně, jako by se veškerá jeho obvyklá pulzující energie vyčerpala a on mlel z posledního. Ale oči měl přívětivé a jasné, křivka jeho úst byla plná lásky a naděje. „Miluju tě. Stejně to není to pravé slovo, ale vím, že to chceš slyšet. “

„Potřebuju to slyšet,“ souhlasila jsem tiše.

„Pokud chápeš ten rozdíl.“ Naskočila zelená a Gideon jel dál. „Lásku lidi překonají. Mohou žít bez ní, mohou jít dál. Láska se dá ztratit a znovu najít. Ale mně se to nestane. Já tě nepřežiju, Evo.“

Dech se mi zadrhl při pohledu na jeho tvář, když se ke mně letmo otočil.

„Jsem tebou posedlý, anděli. Jsem na tobě závislý. Jsi všechno, co jsem kdy chtěl a potřeboval, všechno, o čem jsem snil. Jsi všechno. Tebou žiju a dýchám. Pro tebe.“

Položila jsem druhou dlaň na naše spojené ruce. „Je tu toho pro tebe hodně. Jenom to ještě nevíš.“

„Nic jiného nepotřebuju. Každé ráno vstávám z postele a čelím světu, protože jsi v něm ty.“ Zahnul za roh a zastavil před Crossfirem za bentleyem. Vypnul motor, uvolnil si bezpečnostní pás a zhluboka se nadechl. „Díky tobě mi svět dává smysl, jaký dřív neměl. Teď mám své místo, u tebe.“

Náhle jsem pochopila, proč se tak dřel, proč byl tak šíleně úspěšný už v mladém věku. Hnala ho touha najít své místo ve světě, být víc než vetřelec.

Prsty mi přejel po tváři. Tolik se mi po tom doteku stýskalo, že mi při něm znovu začalo krvácet srdce.

„Kdy se ke mně vrátíš?“ zeptala jsem se tiše.

„Co nejdřív. “ Naklonil se a přitiskl rty na má ústa. „Cekej. “

Kapitola devatenáctá

PO NÁVRATU K PSACÍMU STOLU na mě cekala hlasová zpráva od

Christophera. Okamžik jsem uvažovala, zda

mám dál pátrat po pravdě. Christopher není muž, kterého

bych chtěla zvát hlouběji do svého života.

Ale strašil mě výraz, který měl Gideon ve tváři, když mi vyprávěl o své minulosti, a zvuk jeho hlasu, tak zdrsnělého vzpomínkou na hanbu a utrpení.

Cítila jsem jeho bolest jako svou vlastní.

Nakonec nebyla jiná možnost. Zavolala jsem Christopherovi a pozvala ho na oběd.

„Oběd s krásnou ženskou?” V hlase mu zněl úsměv. „Samozřejmě. “

„Kdykoli máš tenhle týden volno, bylo by to skvělé.“

„Co takhle dneska?” navrhl. „Občas zatoužím po tom lahůdkářství, kam jsi mě vzala.“

„Beze všeho. V poledne?”

Domluvili jsme si čas a já zavěsila, právě když se u mé kóje zastavil Will. Vrhl na mě pohled smutného štěňátka a řekl: „Pomoc.“

Zmohla jsem se na úsměv. „Jasně.“

Dvě hodiny utekly jako voda. Když udeřilo poledne, sešla jsem dolů a našla ve vestibulu čekajícího Christophera. Jeho kaštanové vlasy tvořily divokou změť krátkých, volných vln a v šedozelených očích mu jiskřilo. Měl na sobě černé kalhoty a bílou košili s vyhrnutými rukávy a působil sebejistě a přitažlivě. Uvítal mě svým chlapeckým úsměvem a v té chvíli mi to došlo, nemohu se ho ptát na to, co kdysi dávno řekl matce. Sám byl dítě, žijící v dysfunkční rodině.

„Jsem rád, žes mi zavolala,” řekl. „Ale musím přiznat, že jsem zvědavý, proč. Zajímalo by mě, jestli to má něco společného s tím, že se Gideon vrací ke Corinne.”

To bolelo. Strašně. Musela jsem zhluboka nasát vzduch a pak jím uvolnit napětí. Věděla jsem, jak to je. Neměla jsem o tom pochybnosti. Ale byla jsem dost upřímná, abych přiznala, že chci Gideona vlastnit. Chci ho mít, chci, aby mi patřil, aby každý věděl, že je můj.

„Proč ho tolik nenávidíš?” zeptala jsem se, když jsem před ním procházela otáčivými dveřmi. V dálce rachotila bouře, ale horký, prudký déšť už přestal, zbyly po něm jen ulice zaplavené špinavou vodou.

Připojil se na chodníku ke mně a položil mi ruku na kříž. Zachvěla jsem se odporem. „Proč? Chceš si vyměňovat zkušenosti?”

„Jasně. Proč ne?”

Než bylo po obědě, získala jsem docela dobrou představu o tom, co živí Christopherovu nenávist. Záleží mu jen na muži, kterého vidí v zrcadle. Gideon je hezčí, bohatší, mocnější, sebevědomější, je prostě víc. A Christopher se

očividně užírá žárlivostí. Jeho vzpomínky na Gideona jsou zabarvené přesvědčením, že v dětství se pozornost všech upírala jen na Gideona. Což může být pravda, s ohledem na to, jaké má problémy. A co hůř, sourozenecká rivalita se přelila i do jejich profesního života, když Cross Industries získaly většinové podíly ve Vidal Records. V duchu jsem si poznamenala, že se musím Gideona zeptat, proč to udělal.

Zastavili jsme se před Crossfirem, abychom se rozloučili. Taxík, uhánějící přes obrovskou kaluž, na mě chrstl spršku zpěněné vody. Polohlasem jsem zaklela, uhnula před ní a málem zakopla o Christophera.

„Rád bych si s tebou někdy někam vyšel, Evo. Třeba na večeři?”

„Ozvu se,“ vyhnula jsem se přímé odpovědi. „Můj spolubydlící je momentálně fakt nemocný a musím být co nejvíc u něj.“

„Moje číslo máš.” Usmál se a políbil mi hřbet ruky, kteréžto gesto určitě považoval za okouzlující. „A budu na příjmu.”

Vydala jsem se skrz otáčivé dveře Crossfiru směrem k turniketům.

Jeden z příslušníků ochranky v černých oblecích, kteří postávali u pultu, mě zastavil. „Slečno Tramellová.” Usmál se. „Mohla byste jít se mnou, prosím?”

Zvědavě jsem ho následovala do kanceláře ochranky, kde jsem obdržela zaměstnaneckou průkazku, když jsem nastupovala do práce. Otevřel mi dveře, a uvnitř čekal Gideon.

Opíral se zády o psací stůl s pažemi zkříženými, vypadal krásně a lákavě a pobaveně, i když trochu sarkasticky. Dveře se za mnou zavřely, Gideon vzdychl a neústupně zavrtěl hlavou.

„Jsou v mém životě ještě další osoby, které hodláš kvůli mně obtěžovat?” zeptal se.

„Už mě zase špehuješ?”

„Ochranitelsky na tebe dohlížím.”

Zvedla jsem jedno obočí. „A jak víš, jestli jsem Chrise obtěžovala nebo ne?”

Jeho úsměv se rozšířil. „Protože tě znám.”

„No, neobtěžovala jsem ho. Vážně. Neobtěžovala,” hádala jsem se, když po mně střelil nevěřícným pohledem. „Chtěla jsem, ale pak jsem to neudělala. A proč jsme v téhle místnosti?”

„Vyrazila jsi na křížovou výpravu, anděli?”

Mluvili jsme jeden přes druhého, a já nevěděla proč. A bylo mi to jedno, protože mi náhle přišlo významnější něco jiného.

„Uvědomuješ si, že na můj oběd s Christopherem reaguješ velice klidně? A stejně tak já na to, že trávíš čas s Corinne? Oba reagujeme úplně jinak, než jak by to bylo před měsícem.”

On je jiný. Usmál se a na přívětivém zvlnění jeho rtů bylo cosi jedinečného. „Důvěřujeme si navzájem, Evo. Je to příjemné, ne?”

„Že ti důvěřuju, to neznamená, že jsem míň zmatená tím, co se mezi námi děje. Proč se schováváme v téhle kanceláři?”

„Důvodná pochybnost.” Gideon se napřímil a přistoupil ke mně. Uchopil mou tvář do dlaní, zaklonil mi hlavu a sladce mě políbil. „Miluju tě.”

„Začíná ti to jít.”

Prohrábl prsty mou novou ofinu. „Pamatuješ na tu noc, kdy jsi měla zlý sen a já byl dlouho venku? Byla jsizvědavá, kde jsem.”

„To jsem pořád.”

„Byl jsem v hotelu a vyklízel ten pokoj. Moje doupě, jak jsi to nazvala. Nepřipadalo mi vhodné ti to vysvětlovat, když ti bylo tak zle, div že ses neobrátila naruby.“

Dech mi prudce unikl z plic. Byla to úleva, vědět, kde byl. Ještě větší úleva, že doupě už neexistuje.

Upřel na mě něžný pohled. „Úplně jsem na to zapomněl, dokud na to nepřišla řeč u doktora Petersena. Oba víme, že už ho nikdy nepoužiju. Moje dívka dává před postelí přednost dopravním prostředkům.”

Usmál se a vyšel ven. Dívala jsem se za ním.

V otevřených dveřích se objevil příslušník ochranky a já odsunula své vířící myšlenky stranou, abych se jimi zabývala později, až budu mít čas opravdu pochopit, kam mě vedou.

Domů jsem šla pěšky a koupila jsem si láhev perlivé jablečné šťávy místo šampaňského. Tu a tam jsem zahlédla bentleye, který mě sledoval, vždy připraven zastavit a naložit mě. Kdysi mě to dráždilo, protože přetrvávající spojení, které to představovalo, jen prohlubovalo mé zmatky kolem rozchodu s Gideonem. Teď ve mně ta podívaná budila úsměv.

Doktor Petersen měl pravdu. Abstinence a trochu prostoru mi vyčistily hlavu. Odstup mezi mnou a Gideonem nás jaksi posílil, díky němu jsme si víc vážili jeden druhého a nebrali tolik věcí jako samozřejmost. Milovala jsem ho teď víc než kdy dříve a cítila jsem to tak, i když jsem si plánovala prolenošený večer se svým spolubydlícím, aniž jsem měla představu, kde nebo s kým Gideon je. Bylo to jedno. Věděla jsem, že v myšlenkách a v srdci je u mě.

Zazvonil mi telefon a já ho vytáhla z kabelky. Na dis

pleji jsem uviděla matčino jméno a tak jsem se ohlásila: „Ahoj, mami.”

„Nechápu, co hledají!” stěžovala si hněvivě a plačtivě. „Nechtějí dát Richardovi pokoj. Dneska přišli za ním do kanceláře a vzali si všechny nahrávky z bezpečnostních kamer.”

„Detektivové?”

„Ano. Jsou neúnavní. Co chtějí?”

Zahnula jsem za roh do své ulice. „Chytit vraha. Patrně jen chtějí zjistit, kdy Nathan přišel a odešel. Zkontrolovat časy nebo tak.”

„To je směšné!”

„Jo, taky jenom hádám. Neboj se. Není co najít, protože Stanton je nevinný Všechno dobře dopadne.”

„Nese to moc dobře, Evo,” řekla tiše. „Je ke mně moc hodný.”

Vzdychla jsem, protože jsem z jejího hlasu zaslechla prosebný tón. „Já vím, mami. Chápu to. Táta to chápe. Jsi tam, kam patříš. Nikdo tě neodsuzuje. Všichni jsme spokojení.”

Uklidňovala jsem ji celou dobu, než jsem dorazila ke dveřím bytu a mezitím jsem uvažovala, co by detektivové uviděli, kdyby vytáhli také nahrávky z bezpečnostních kamer Crossfiru. Historie mého vztahu s Gideonem by se dala zaznamenat podle časů, kdy jsem s ním byla ve vestibulu Cross Industries. Nejdřív mě tam oslovil a neomaleně vyjádřil své tužby. Přitiskl mě tam ke zdi hned poté, co jsem souhlasila, že budu chodit výlučně s ním. A odmítl můj dotek toho strašného dne, kdy se ode mě poprvé začal odtahovat. Detektivové by to všechno uviděli, kdyby hledali zpětně dost daleko, ty osobní a soukromé útržky času.

„Zavolej, kdybys mě potřebovala,” řekla jsem, když

jsem odkládala u barového pultu kabelku a tašku. „Budu celý večer doma.“

Zavěsily jsme a já si všimla, že přes jednu barovou stoličku visí neznámý trenčkot. Křikla jsem na Caryho: „Zlato, jsem doma!“

Postavila jsem láhev jablečné šťávy do ledničky a zamířila chodbou ke své ložnici, abych se osprchovala. Stála jsem na prahu pokoje, když se Caryho dveře otevřely a vyšla z nich Tatiana. Vyvalila jsem oči při pohledu na její kostým nemravné ošetřovatelky, včetně viditelných podvazků a síťových punčoch.

„Ahoj, zlato,“ řekla a zatvářila se spokojeně. Na vysokých podpatcích byla úžasně vysoká, tyčila se nade mnou. Úspěšná modelka Tatiana Cherlinová měla tvář a postavu, které by dokázaly zastavit provoz na ulici. „Starej se mi o něj.“

Zamžikala jsem a sledovala, jak nohatá blondýna mizí v obývacím pokoji. Krátce nato jsem uslyšela zavírání dveří bytu.

Cary se objevil ve dveřích, pocuchaný a zardělý, oblečený jen v boxerkách. Opíral se o dveře s lenivým, spokojeným úsměvem. „Ahoj.“

„Ahoj. Vypadá to, žes měl pěkný den.“

„To sakra jo.“

Musela jsem se usmát. „Nechci nikoho soudit, ale předpokládala jsem, že jste s Tatianou skončili.”

„My jsme nikdy ani nezačali.” Hrábl si do vlasů, pocuchal je. „Pak se dneska ukázala, samá starost a omluva. Byla delší dobu v Praze a doslechla se o mně až dneska ráno. Hnala se sem takhle oblečená, jako by mi četla ty úchylné myšlenky.”

Taky jsem se opřela o dveře svého pokoje. „Nejspíš tě dobře zná.“

„Nejspíš ano.“ Pokrčil rameny. „Uvidíme, jak to půjde. Ví, že v mém životě figuruje Trey, a že bych si ho tam rád udržel. Ale Trey, vím, že se mu to nebude líbit.“

Soucítila jsem s oběma muži. Hodlala jsem přistoupit na spoustu kompromisů, aby jejich vztah fungoval. „Co takhle kdybychom na jeden večer zapomněli na své drahé polovičky a uspořádali filmový maratón? Přinesla jsem trochu nealkoholického šampaňského.”

Zvedl obočí. „Co je na tom zábavného?”

„Nemůžeš míchat léky s chlastem, však víš,” opáčila jsem suše.

„Dneska večer nemáš krav magu?”

„Vynahradím si to zítra. Mám náladu lenošit s tebou. Chci se natáhnout na gauč a jíst pizzu hůlkami a činu rukama.”

„Ty jsi ale rebelka, holčičko.” Zazubil se. „Ale přemluvilas mě.”

Parker se zasténáním dopadl na žíněnku a já vykřikla, nadšena vlastním úspěchem.

„Jo,” zapumpovala jsem pěstí. Naučit se praštit o zem s chlapem tak těžkým, jako je Parker, je nemalý úspěch. Najít správnou rovnováhu, abych dosáhla potřebné síly, mi trvalo déle, než patrně mělo, protože jsem se poslední dva týdny nedokázala soustředit.

V mém životě žádná rovnováha nebyla, když se můj vztah s Gideonem zhatil.

Parker se smíchem natáhl ruku, abych mu pomohla vstát. Chytla jsem ho za předloktí a vytáhla na nohy.

„Dobré. Moc dobré,” chválil mě. „Dneska jedeš na všechny válce.”

„Díky. Chceš to zkusit znovu?”

„Dej si desetiminutovou pauzu a napij se,“ řekl. „Musím si promluvit s Jeremym, než odejde.“

Jeremy byl jedním z Parkerových kolegů instruktorů, obr, se kterým měli žáci co dělat. Momentálně jsem si neuměla představit, že bych někdy dokázala odrazit útočníka jeho rozměrů, ale viděla jsem už, že několik opravdu drobounkých žen z kursu to dokázalo.

Popadla jsem ručník a vodu a zamířila k aluminiové tribuně u zdi. Zarazila jsem se, když jsem uviděla policistku, která už jednou přišla za mnou do bytu. Detektiv Shelley Gravesová však nebyla oblečená do práce. Měla na sobě sportovní tílko a tepláky, sportovní boty a tmavé, kučeravé vlasy stažené vzadu do ohonu.

Protože právě vstupovala do budovy a dveře byly náhodou vedle tribuny, kráčela jsem vlastně směrem k ní. Přinutila jsem se tvářit nonšalantně, i když jsem se na to vůbec necítila.

„Slečno Tramellová,” pozdravila mě. „To je senzace, že jsem tady na vás natrefila. Trénujete u Parkera už hodně dlouho?”

„Asi měsíc. Ráda vás vidím, detektive.”

„Ne, nevidíte.” Sarkasticky zkřivila ústa. „Přinejmenším si namlouváte, že k tomu máte důvod. A přece. Možná vás to přejde, až si promluvíme.”

Zamračila jsem se, zmatená tím propletencem slov. Přesto však byla jedna věc jasná. „Nemůžu s vámi mluvit bez svého advokáta.”

Rozpřáhla paže. „Nejsem ve službě. Ale každopádně nemusíte nic říkat. Mluvit budu jen já.”

Gravesová ukázala k tribuně a já se neochotně posadila. Měla jsem zatraceně dobrý důvod k ostražitosti.

„Co kdybychom se přestěhovaly o trochu výš?” Vyšplhala až nahoru a já vstala a následovala ji.

Jakmile jsme se uvelebily, opřela si předloktí o kolena a zadívala se dolů na studenty. „Večer je to tady jiné. Obyčejně stíhám lekce přes den. Říkala jsem si, že jednou bych na vás mohla narazit, až budu mimo službu, a promluvila bych si s vámi. Připadalo mi, že šance je nulová. A vida, vy jste tady. To musí být znamení .“

Na tohle vysvětlení jsem jí neskočila. „Nepřipadáte mi jako ten typ, co věří na znamení.”

„Dostala jste mě, ale v tomhle případě udělám výjimku.” Na okamžik sevřela rty, jako by o něčem usilovně přemýšlela. Pak se na mě podívala. „Myslím, že Nathana Barkera zabil váš přítel.”

Ztuhla jsem, dech se mi slyšitelně zadrhl.

„Nikdy to nedokážu,” řekla zasmušile. „Je moc chytrý Příliš důkladný. Celé to bylo přesně promyšlené. V tu chvíli, kdy Gideon Cross dospěl k rozhodnutí zabít Nathana Barkera, měl všechpět pohromadě.”

Nemohla jsem se rozhodnout, zda mám zůstat nebo odejít, jaké důsledky by mělo které z obou rozhodnutí. A v tom okamžiku nerozhodnosti ona pokračovala.

„Mám za to, že to začalo v pondělí potom, co byl váš spolubydlící napaden. Když jsme prohledávali hotelový pokoj, kde se našlo Barkerovo tělo, našli jsme fotografie. Spoustu vašich fotek, ale na těch, o kterých mluvím, byl váš spolubydlící.”

„Cary?”

„Kdybych to měla prezentovat státnímu zástupci se žádostí o zatykač, řekla bych, že NathanBarker napadl Caryho Taylora, aby zastrašil Gideona Crosse a vyhrožoval mu. Hádám, že Cross nevyhověl Barkerovým vyděračským požadavkům.”

Moje ruce samovolně ždímaly ručník. Nemohla jsem snést představu, že Cary trpěl kvůli mně.

Gravesová na mě hleděla bystrýma a bezvýraznýma očima. Očima policajta. Táta je měl taky. „V té chvíli asi Cross postřehl, že vám hrozí smrtelné nebezpečí. A víte co? Měl pravdu. Viděla jsem důkazy, které jsme shromáždili v Barkerově pokoji, fotografie, podrobné záznamy vašeho denního programu, novinové výstřižky, dokonce i něco z vašich odpadků. Když najdeme takové věci, bývá obvykle už pozdě.”

„Nathan mě sledoval?” Už jen při tom pomyšlení jsem se prudce otřásla.

„Stopoval vás. Vyděračské požadavky, které vznesl vůči vašemu nevlastnímu otci a Crossovi, byly už jen vyvrcholením. Myslím, že Cross se s vámi příliš sbližoval a Barker se cítil vaším vztahem ohrožen. Asi doufal, že Cross vycouvá, když se dozví o vaší minulosti.”

Přidržela jsem si ručník u úst, protože se mi dělalo špatně a slabo.

„Takže podle mého to proběhlo takhle.” Gravesová o sebe ťukala špičkami prstů, pozornost zdánlivě upřenou na namáhavé cvičení dole. „Cross vás odřízl, začal se stýkat se starou láskou. To posloužilo dvěma účelům, Barker se uklidnil a smazal se tím Crossův motiv. Proč by zabíjel člověka kvůli ženě, se kterou se rozešel? Nalíčil to moc dobře, neřekl vám to. Vy jste tu lež posílila svými upřímnými reakcemi.”

Kromě prstů začala poklepávat i špičkou nohy, ze štíhlého těla jí vyzařovala neklidná energie. „Cross si na tu práci nikoho nenajme. To by bylo hloupé. Nepotřebuje stopu peněz nebo zabijáka, který by ho mohl prásknout. Kromě toho je to pro něj osobní. Vy jste osobní. Chce, aby hrozba zmizela mimo veškerou pochybnost. Uspořádá na poslední chvíli v jednom ze svých podniků večírek pro nějakou svoji firmu, co vyrábí vodku. Teď má skálo

pevné alibi. Je tam dokonce i tisk, fotografuje se. A on přesně ví, kde jste, a že i vaše alibi je tím pádem neprůstřelné.”

Prsty se mi zaťaly do ručníku. Bože můj

Zvuky těl dopadajících na žíněnku, šum vydávaných pokynů a vítězoslavné výkřiky studentů, to vše přehlušilo vytrvalé hučení v mých uších. Přímo přede mnou panoval čilý ruch a můj mozek ho nedokázal zpracovat. Měla jsem pocit, že couvám nekonečným tunelem a moje realita se scvrkávala na maličký černý bod.

Gravesová otevřela svou láhev s vodou, zhluboka se napila a pak si otřela ústa hřbetem ruky. „Připouštím, že ten večírek mě trochu zmátl. Jak se dá rozbít takovéhle alibi? Musela jsem se třikrát vrátit do hotelu, než jsem zjistila, že tu noc v kuchyni hořelo. Nic velkého, ale celý hotel se skoro na hodinu evakuoval. Všichni hosté se hemžili na chodníku. Cross chodil do hotelu a z hotelu, dělal to, co majitel za takových okolností dělá. Mluvila jsem s půltuctem zaměstnanců, kteří ho zhruba v té době viděli nebo s ním mluvili, ale žádný z nich nedokázal uvést přesný čas. Všichni se shodli, že tam panoval chaos. Kdo by dokázal v takovém binci sledovat jednoho chlapa?”

Cítila jsem, jak vrtím hlavou, jako by tu otázku určila mně.

Zakroužila rameny. „Změřila jsem, jak dlouho trvá cesta od služebního vchodu, kde byl Cross viděn, jak mluví s hasičem, do Barkerova hotelu, vzdáleného odtud dva bloky. Patnáct minut jedna cesta. Barker zemřel na jedinou bodnou ránu do hrudi. Přímo do srdce. Nezabralo by to víc než minutu. Žádná obranná zranění, a našli ho hned u dveří. Můj odhad? Otevřel Crossovi dveře a bylo po všem, než byste řekla švec. A ještě tohle, Tamten hotel

patří dceřiné společnosti firmy Cross Industries. A bezpečnostní kamery v budově byly čirou náhodou vypnuté, protože tam probíhá několikaměsíční modernizace.”

„Náhoda,” řekla jsem chraptivě. Srdce mi bušilo. Ve vzdálené části mozku jsem zaznamenala, že jen pár metrů od nás je desítka lidí, kteří si žijí svůj život a nemají zdání, že jiný člověk v místnosti má co dělat s katastrofální událostí.

„Jasně. Proč ne?” Gravesová pokrčila rameny, ale oči ji prozradily. Věděla. Nemohla to dokázat, ale věděla. „Takže jde o tohle: mohla bych pořád vrtat a věnovat tomuhle případu čas, i když mám na stole jiné. Ale k čemu to? Cross není nebezpečný veřejnosti. Můj parťák by vám řekl, že nikdy není správné brát zákon do svých rukou. A já s ním většinou souhlasím. Jenže Nathan Barker vás chtěl zabít. Možná ne příští týden. Možná ne příští rok. Ale jednou ano.”

Vstala, oprášila si kalhoty, zvedla vodu a ručník a ignorovala to, že nezvladatelně vzlykám.

Gideon, Tiskla jsem ručník k obličeji, bylo toho na mě opravdu moc.

„Spálila jsem své poznámky,” pokračovala. „Můj parťák souhlasí s tím, že jsme se ocitli ve slepé uličce. Všichni kašlou na to, že Nathan Barker už nedýchá náš vzduch. Dokonce i jeho vlastní otec mi řekl, že pro něj je syn mrtvý už léta.”

Vzhlédla jsem k ní a zamžikala, abych se zbavila oparu slz v očích. „Nevím, co říct.”

„Rozešla jste se s ním v sobotu potom, co jsme vás vyrušili od večeře, ne?” Kývla jsem a ona také. „Pak byl na stanici, podepsal výpověď. Vyšel z místnosti, ale já ho viděla okénkem ve dveřích. Takovou bolest ve tváři vídám jen tehdy, když sděluji nejbližším příbuzným, že někdo zemřel

násilnou smrtí. Abych byla upřímná, právě proto vám to teď povídám, abyste se k němu mohla vrátit.”

„Děkuju.“ Nikdy jsem do toho slova nevložila tolik citu jako tenkrát.

Potřásla hlavou a vykročila po schodech dolů, pak se zastavila, otočila a vzhlédla ke mně. „Mně neděkujte.”

Nějak jsem skončila v Gideonově bytě.

Nepamatuju si, jak jsem opustila Parkerovo studio, ani jak jsem říkala Clancymu, kam mě má odvézt. Nevzpomínám si, že bych se hlásila u recepce nebo jela výtahem nahoru. Když jsem se ocitla v soukromé hale před Gideonovými dveřmi, musela jsem se na chvilku zastavit, protože jsem nevěděla, jak jsem se dostala z tribuny až sem.

Zazvonila jsem a čekala. Když nikdo neotevíral, klesla jsem na podlahu a opřela je zády o dveře.

Tam mě našel Gideon. Dveře výtahu se otevřely a on z nich vystoupil, prudce se zarazil, když mě uviděl. Měl na sobě sportovní oblečení a vlasy dosud vlhké potem. Nikdy nevypadal nádherněji.

Nehybně na mě zíral, a tak jsem mu vysvětlila: „Už nemám klíč.”

Nevstala jsem, protože jsem nevěděla, jestli mě nohy unesou.

Dřepl si. „Evo? Co se děje?”

„Dnes večer jsem narazila na detektiva Gravesovou.” Polkla jsem staženým hrdlem. „Odkládají případ.”

Hruď se mu rozšířila hlubokým nadechnutím.

Tehdy jsem pochopila.

Gideonovy krásné oči zastínila temná bezútěšnost. Věděl, že já vím. Pravda těžce visela ve vzduchu mezi námi, takřka hmatatelná.

Zabíjel bych pro tebe, vzdal bych se kvůli tobě všeho, co mám, ale nevzdám se tebe.

Gideon padl na kolena na studený, tvrdý mramor. Sklonil hlavu. Cekal.

Přesunula jsem se, zrcadlově napodobila jeho pozici vkleče. Zvedla jsem mu bradu. Dotkla se jeho tváře rukama a rty. Můj vděk za jeho dar mu ševelil po pokožce: Děkuj n, děkuju, děkuju.

Přitiskl mě k sobě, pevně mě objal pažemi. Přitiskl tvář k mému hrdlu. „Co s námi teď bude?”

Opětovala jsem jeho objetí. „Uvidíme. Budeme spolu.”