Sylvia Day

Crossfire 03. Nezkrotná

1. kapitola

Newyorští taxikáři jsou jedinečné plemeno. Nebojácně se řítí a kličkují přeplněnými ulicemi, přičemž působí až nepřirozeně klidně. Abych si zachovala duševní zdraví, naučila jsem se soustředit na displej svého smartphonu místo na auta, která jsme míjeli ve vzdálenosti několika centimetrů. Kdykoli jsem udělala tu chybu a dávala pozor, přistihla jsem se, jak prudce tlačím pravou nohou do podlahy a celým tělem se instinktivně snažím brzdit.

Tentokrát jsem však žádné rozptylování nepotřebuju. Jsem lepkavá potem po intenzivní lekci Krav Magy a v hlavě mi víří myšlenky na to, co udělal muž, kterého miluju.

Gideon Cross. Už jen vzpomínka na jeho jméno mi rozpaluje celé tělo touhou. Od chvíle, kdy jsem ho poprvé uviděla - kdy jsem skrz úchvatný a nepředstavitelně krásný zevnějšek spatřila temného a nebezpečného muže uvnitř - , pocítila jsem přitažlivost vycházející z druhé poloviny mé osobnosti. Potřebuju ho tak, jako potřebuju, aby tlouklo mé srdce, a on se vystavil ohromnému riziku a dal v sázku všechno - kvůli mně.

Řev klaksonu mě probral zpátky do současnosti.

Skrz přední sklo na mě z billboardu na boku autobusu zazářil milionový úsměv mého spolubydlícího. Rty Caryho Taylora se vlnily ve svůdné křivce a jeho dlouhá štíhlá postava blokovala křižovatku. Taxikář opakovaně tiskl houkačku, jako by to mohlo uvolnit cestu.

Ani náhodou. Cary se ani nehnul a já taky ne. Spočíval na boku, bos a do půl těla nahý, rozepnuté džíny předváděly okraj spodků a plavné linie vypracovaných břišních svalů. Tmavě hnědé vlasy měl sexy rozcuchané a smaragdové oči mu uličnicky svítily.

Zčistajasna mě napadlo, že budu muset před svým nejlepším přítelem zachovat jedno strašné tajemství.

Cary byl můj prubířský kámen, můj hlas rozumu, rameno, o které jsem se nejraději opírala - a můj bratr ve všech důležitých ohledech. Vadilo mi pomyšlení, že si budu muset nechat pro sebe to, co pro mě Gideon udělal.

Zoufale jsem toužila promluvit si o tom s někým, kdo by mi pomohl udělat si v hlavě pořádek, ale nikdy to nebudu moci nikomu vyprávět. Dokonce i náš psychoterapeut by byl možná eticky i právně vzato povinen porušit naši důvěru.

Objevil se ramenatý dopravní policajt v reflexní vestě a autoritativní rukou v bílé rukavici zároveň s věcným hulákáním vykazoval autobus do jeho jízdního pruhu. Nás poslal mávnutím přes křižovatku těsně předtím, než naskočila červená. Seděla jsem s pažemi ovinutými kolem vlastního těla a kývala jsem se dopředu dozadu.

Cesta z Gideonovy střešní nástavby na Fifth Avenue do mého bytu na Upper West Side byla krátká, ale mně to připadalo jako věčnost. Informace, které mi před pouhými několika hodinami sdělila vyšetřovatelka Newyorského policejního sboru Shelley Gravesová, mi změnily život.

Také mě donutily opustit jediného člověka, kterého jsem potřebovala.

Odešla jsem od Gideona, protože jsem nemohla důvěřovat motivům Gravesové. Nemohla jsem riskovat možnost, že mi sdělila svá podezření, jen aby zjistila, jestli za ním poběžím a potvrdím tak, že jeho rozchod se mnou byl jen promyšlená lež.

Panebože. Návalem emocí se mi rozbušilo srdce jako zběsilé. Gideon mě teď potřeboval - stejně, ne-li víc, než jsem já potřebovala jeho - a já přesto odešla.

Zoufalství, které měl v očích, když se za mnou zavíraly dveře jeho soukromého výtahu, mě vnitřně drásalo.

Gideon.

Taxík zahnul za roh a zastavil před mým činžákem. Noční vrátný otevřel dveře auta dřív, než jsem stihla říct řidiči, aby otočil a odvezl mě zpátky, a dusný srpnový vzduch vrazil dovnitř a přemohl klimatizaci.

„Dobrý večer, slečno Tramellová.“ Vrátný doprovodil pozdrav ťuknutím prstů o štítek čepice a trpělivě čekal, než jsem zaplatila debetní kartou. Po zaplacení jsem přijala jeho pomoc při vystupování ze zadního sedadla taxíku a cítila jsem, jak diskrétně přejel pohledem po mé uslzené tváři.

S úsměvem, jako by v mém světě bylo všechno v nejlepším pořádku, jsem vběhla do haly a zamířila rovnou k výtahu, přičemž jsem jen krátce mávla obsluze v recepci.

„Evo!“

Otočila jsem hlavu a zpozorovala vnadnou brunetu v elegantním kompletu, tvořeném sukní a blůzou, jak vstává ze sedacího koutu v hale. Tmavé vlasy jí splývaly v hustých vlnách k ramenům a leskle růžové, plné rty zdobil úsměv. Zamračila jsem se, protože jsem ji nepoznávala.

„Ano?“ opáčila jsem s náhlou obezřetností. V tmavých očích měla dychtivý lesk, který mi narovnal hřbet. Přestože jsem se cítila a patrně i vypadala úplně ubitě, napřímila jsem ramena a pohlédla na ni zpříma.

„Deanna Johnsonová,“ podala mi pěstěnou ruku. „Novinářka na volné noze.“

Vyklenula jsem jedno obočí. „Zdravím.“

Zasmála se. „Nemusíte být tak podezíravá. Jen bych si s vámi chtěla pár minut popovídat. Pracuju na jednom článku a hodila by se mi vaše pomoc.“

„Bez urážky, ale nenapadá mě nic, o čem bych si chtěla povídat s novináři.“

„Ani Gideon Cross?“

Chloupky v týle se mi zježily „Ten obzvlášť ne.“

Gideon jakožto jeden z pětadvaceti nejbohatších mužů světa, s portfoliem newyorských nemovitostí tak rozsáhlým, až mi z toho jde hlava kolem, je ve zprávách každou chvíli. Jenže teď to jsou zprávy o tom, že se na mě vykašlal a dal se znovu dohromady s bývalou snoubenkou.

Deanna si založila paže, kterýmžto pohybem zvýraznila žlábek mezi ňadry - všimla jsem si toho jen proto, že jsem si ji znovu a pečlivěji prohlížela.

„Ale jděte,“ přemlouvala mě. „Můžu z toho vynechat vaše jméno, Evo. Nepoužiju nic, podle čeho byste se dala identifikovat. Tady se vám nabízí příležitost přijít si trochu na své.“

V žaludku se mi usadil kámen. Byla přesně Gideonův typ - vysoká, štíhlá, tmavovlasá, se zlatavou pletí. Úplně jiná než já.

„Víte jistě, že se chcete vydat touhle cestou?“ zeptala jsem se tiše, s intuitivní jistotou, že někdy v minulosti se s mým chlapem vyspala. „Zrovna jeho bych nerada naštvala.“

„Bojíte se ho?“ odsekla. „Já ne. Jeho peníze mu nedávají právo dělat si, co chce.“

Pomalu, zhluboka jsem se nadechla a vzpomněla jsem si, jak mi něco podobného říkal doktor Terrence Lucas - další člověk, který byl s Gideonem na kordy. Když jsem teď věděla, čeho je Gideon schopen, jak daleko zajde, aby mě ochránil, přesto jsem dokázala odpovědět upřímně a bez výhrad. „Ne, nebojím se. Ale naučila jsem se bojovat. Žít dál, to je nejlepší pomsta.“

Zvedla bradu. „Na každou z nás nečeká v zákulisí rocková hvězda.“

„Jak myslíte.“ V duchu jsem vzdychla při zmínce o mém bejvalém, Brettu Klineovi, který byl frontmanem kapely na vzestupu a jedním z nejpřitažlivějších mužů, co jsem kdy poznala. Stejně jako Gideon vyzařoval sex appeal jako žár z pece. Na rozdíl od Gideona však nebyl mou životní láskou. Do téhle řeky už nikdy nevstoupím.

„Poslyšte“ - Deanna vytáhla z kapsy sukně pracovní vizitku - „hodně brzy přijdete na to, že Gideon Cross vás jen využíval, aby Corinne Girouxová začala žárlit a vrátila se k němu. Až vám to dojde, zavolejte mi. Budu čekat.“

Přijala jsem navštívenku. „Proč si myslíte, že vím něco, co stojí za řeč?“

Sevřela plné rty, až se ztenčily. „Protože ať už měl Cross jakoukoli motivaci k tomu, aby vás sbalil, dostala jste se mu pod kůži. Ledovec kvůli vám kapánek roztál.“

„Možná ano, ale to už skončilo.“

„To neznamená, že nic nevíte, Evo. Můžu vám pomoct určit, co stojí za pozornost.“

„V jakém směru?“ Ať mě vezme čert, jestli budu jen tak sedět a koukat, jak si někdo bere Gideona na mušku. Jestli se rozhodla ho ohrožovat, pak já se rozhodla nasměrovat ji jinam.

„Ten člověk má nějakou odvrácenou stranu.“

„To snad máme všichni?“ Co o Gideonovi ví? Co jí prozradil v průběhu jejich… známosti? Pokud nějaká existovala.

Nevěděla jsem, jestli někdy dospěju k tomu, že představa Gideonova intimního vztahu s jinou ženou ve mně nenastartuje zběsilou žárlivost.

„Co kdybychom si šly někam popovídat?“ přemlouvala mě.

Střelila jsem pohledem po recepčním za pultem, který zdařile předstíral, že nás zdvořile ignoruje. Byla jsem příliš citově rozjitřená, než abych se s Deannou bavila, a ještě pořád jsem byla rozrušená rozhovorem s detektivem Gravesovou.

„Snad někdy jindy,“ nechala jsem to otevřené, protože jsem měla v úmyslu udržet si o ní přehled.

Jako by vycítil mou nejistotu, přistoupil k nám Chad, jeden z nočních recepčních.

„Slečna Johnsonová právě odchází,“ sdělila jsem mu naschvál uvolněně. Jestli nedokázala Gideonovi nic přišít detektiv Gravesová, pak si novinářka na volné noze nepovede o nic líp.

Škoda, že jsem věděla, jaké informace mohou uniknout od policie a jak snadno a často se to stává. Můj otec Victor Reyes je policajt a slýchala jsem na tohle téma spoustu věcí.

Otočila jsem se k výtahům. „Dobrou noc, Deanno.“

„Já se ozvu,“ zavolala za mnou.

Vstoupila jsem do výtahu a stiskla tlačítko svého podlaží. Posuvné dveře se zavřely a já se opřela o zábradlí kolem stěny. Potřebovala jsem varovat Gideona, ale neexistovala možnost, jak ho kontaktovat, aby se to nedalo vystopovat.

Bolest v mé hrudi zesílila. Náš vztah je v háji. Nemůžeme si spolu ani promluvit.

Vystoupila jsem z výtahu a odemkla si dveře svého bytu, přešla jsem prostorný obývací pokoj a odložila kabelku na jednu z barových stoliček v kuchyni. Ani pohled na Manhattan, rozkládající se jako ve výkladní skříni za prosklenou stěnou obývacího pokoje, mě neprohřál. Byla jsem příliš rozčilená, než abych se starala o to, kde jsem. Důležité bylo jen to, že nejsem s Gideonem.

Zamířila jsem chodbou ke své ložnici a zaslechla od Caryho zvuk tlumené hudby. Má společnost? Pokud ano, koho? Můj nejlepší přítel se rozhodl, že se pokusí udržovat dva vztahy - jeden se ženou, která ho přijímala takového, jaký je, a jeden s mužem, kterému vadilo, že je Cary zapletený s někým dalším.

Cestou do sprchy jsem shazovala oblečení na podlahu koupelny. Mydlila jsem se a nedokázala nevzpomínat na chvíle, kdy jsem se sprchovala s Gideonem, na situace, kdy naše vzájemná touha poháněla výrazně erotická střetnutí. Moc mi chyběl. Potřebovala jsem jeho dotek, jeho touhu, jeho lásku. Moje touha po tom všem byla jako mučivý hlad, budila ve mně neklid a nervozitu. Neměla jsem představu, jak mám usnout, když nevím, kdy budu mít zase příležitost s Gideonem promluvit. Hodně toho musí být řečeno.

Zabalila jsem se do osušky, vyšla z koupelny…

Gideon stál hned za zavřenými dveřmi ložnice. Při pohledu na něj jsem zareagovala tak prudce, jako bych dostala fyzický úder. Dech se mi zadrhl a srdce poskočilo ve vzrušeném rytmu, celá má bytost zareagovala na jeho spatření silným přívalem touhy. Připadalo mi, jako by od chvíle, kdy jsem ho viděla naposled, uplynula léta a ne pouhá hodina.

Dala jsem mu klíč, ale Gideon je vlastníkem této budovy. Dostat se ke mně, aniž po sobě zanechá stopu, jež by se dala sledovat, je s touhle výhodou docela dobře možné… stejně jako se mohl dostat k Nathanovi.

„Tady je to pro tebe nebezpečné,“ pronesla jsem: To mi nezabránilo v nadšení z jeho přítomnosti. Vpíjela jsem se do něj pohledem dychtivě přejíždějícím jeho štíhlou, ramenatou postavu.

Měl na sobě černé tepláky a milovanou mikinu Columbijské univerzity, kombinaci, v níž vypadá jako obyčejný osmadvacetiletý muž, a ne jako miliardářský magnát, jehož zná celý svět. Baseballovou čepici s logem Yankees měl staženou nízko do čela, ale stín jejího štítku nijak nepotlačoval úchvatnou modř jeho očí. Hleděly na mě divoce, smyslné rty chmurně sevřené. „Nemohl jsem nepřijít.“

Gideon Cross je nepředstavitelně nádherný, tak krásný, až se lidé zastavují a civí když jde kolem. Kdysi jsem mu v duchu říkala „bůh sexu,“ a jeho časté - a nadšené - projevy výkonnosti mě v tom ustavičně utvrzovaly, ale také jsem poznala, že je až příliš lidský. Stejně jako já je zlomený.

Všechny okolnosti jsou proti nám.

Hruď se mi rozšířila hlubokým nádechem, moje tělo reagovalo na jeho blízkost. I když stál několik kroků ode mě, cítila jsem opojnou přitažlivost, magnetickou přitažlivost druhé poloviny mé duše. Takhle to s námi je od prvního setkání, oba nás to k sobě neodvratně táhne. Pletli jsme si své zuřivé oboustranné uchvácení s tělesnou touhou, dokud jsme nepochopili, že jeden bez druhého nemůžeme dýchat.

Bojovala jsem s nutkáním rozběhnout se mu do náruče, tam, kde jsem zoufale toužila být. Byl však příliš nehybný, příliš napjatý. Čekala jsem s rozechvělou nedočkavostí na jeho narážku.

Bože, jak moc ho miluju!

Zaťal ruce v pěsti podél boků. „Potřebuju tě.“

Lůno se mi sevřelo reakcí na jeho drsný hlas, jehož chraptivost byla hřejivá a nekonečně svůdná.

„Nemusíš to říkat tak radostně,“ škádlila jsem ho zadýchaně a snažila se mu zlepšit náladu, než se ocitnu pod ním.

Milovala jsem ho divoce a milovala jsem ho i něžně. Brala jsem si ho, jak se dalo, ale už to bylo tak dlouho… Pokožka mě už brněla a nedočkavě se napínala, dychtila po chtivé úctě jeho doteku. Bála jsem se, co by se stalo, kdyby se na mě vrhl plnou silou, když jsem tak hladověla po jeho těle. Mohli bychom se navzájem roztrhat.

„Zabíjí mě to,“ řekl mrzutě. „Být bez tebe. Postrádat tě. Je mi, jako by na tobě záviselo moje duševní zdraví, Evo, krucinál, a ty chceš, abych z toho měl radost?“

Jazykem jsem si přejela suché rty a on zavrčel, až mnou projelo zachvění. „No… já z toho radost mám.“

Napětí jeho těla viditelně povolilo. Asi mu dělalo velké starosti, jak zareaguji na to, co pro mě udělal. Abych byla upřímná, jsem si starosti dělala. Znamená můj vděk, že jsem pokřivenější, než jsem si uvědomovala?

Pak jsem se rozpomněla na ruce nevlastního bratra, jak po mně šátrají… všude… jeho váha mě tiskne do matrace… drásavá bolest mezi nohama, jak do mě vráží znova a znova…

Roztřásla jsem se novou zuřivostí. Jestli jsem ujetá, protože jsem ráda, že je ten hajzl mrtvý, tak budiž.

Gideon se zhluboka nadechl. Zvedl ruce k hrudi a třel si místo nad srdcem, jako by ho bolelo.

„Miluju tě,“ řekla jsem mu a oči mě pálily čerstvými slzami. „Moc tě miluju.“

,Anděli.“ Rychlými kroky byl u mě, upustil klíče na podlahu a zajel mi oběma rukama do vlhkých vlasů. Chvěl se a já plakala, překonána vědomím, jak moc mě potřebuje.

Naklonil mi hlavu do úhlu, jaký si přál, a žhavě, majetnicky se zmocnil mých úst, ochutnával mě pomalými, hlubokými doteky jazyka. Jeho vášeň a hlad explodovaly do mých smyslů, zakňučela jsem a zaklesla ruce do jeho mikiny. Sten, kterým mi odpověděl, ve mně vibroval, vztyčil mi bradavky a naskočila mi husí kůže.

Přivinula jsem se k němu, rukama jsem mu shodila z hlavy čepici, abych mohla pohroužit prsty do hedvábné černé hřívy jeho vlasů. Podlehla jsem polibku, unesena jeho bujnou chlípností. Unikl mi vzlyk.

„Ne,“ vydechl, odtáhl se a vzal mě za bradu. Zadíval se mi do očí. „Rve mě to na kusy, když pláčeš.“

„Je toho na mě moc.“ Třásla jsem se.

Jeho krásné oči hleděly stejně unaveně jako moje. Zasmušile kývl. „Co jsem…“

„Ne, tohle ne. To, co k tobě cítím.“

Otřel si špičku nosu o mou, rukama se zbožnou úctou klouzal po mých nahých pažích - rukama, na nichž ulpěla ona příslovečná krev, kvůli níž jsem milovala jeho doteky ještě víc.

„Děkuju ti,“ zašeptala jsem.

Zavřel oči. „Bože, když jsi dnes večer odešla… nevěděl jsem, jestli se vrátíš… kdybych tě ztratil.“

„Taky tě potřebuju, Gideone.“

„Nebudu se omlouvat. Udělal bych to zase.“ Jeho stisk zesílil. „Možnosti byly zákaz přibližování, zvýšená bezpečnost, bdělost… až do tvé smrti. Neexistovala záruka, že ti nic nehrozí, dokud nebyl Nathan mrtev.“

„Odřízl jsi mě. Vynechals mě. Ty a já…“

„Navěky.“ Přitiskl špičky prstů na mé pootevřené rty. „Je po všem, Evo. Nediskutuj o něčem, co už je pozdě změnit.“

Odstrčila jsem jeho ruku. „Je po všem? Můžeme teď být spolu, nebo pořád skrýváme náš vztah před policií? Máme vůbec ještě nějaký vztah?“

Gideon opětoval můj upřený pohled, nic neskrýval, ukazoval mi svou bolest a strach. „Na to jsem se tě právě přišel zeptat.“

„Jestli je to na mně, nikdy tě nenechám odejít,“ řekla jsem vehementně. „Nikdy.“

Gideonovy ruce mi sklouzly po hrdle k ramenům, vypalovaly mi do kůže žhavou stopu. „Potřebuju, aby to byla pravda,“ řekl jemně. „Bál jsem se, že utečeš… že se budeš bát. Mě.“

„Gideone, ne…“

„Nikdy bych ti neublížil.“

Zachytila jsem pásek jeho tepláků a zatáhla, i když jsem s ním nepohnula. „To já vím.“

A fyzicky, o tom jsem neměla pochyb, bude vůči mně vždycky opatrný, vždycky obezřetný. Emocionálně se však moje láska obracela s puntičkářskou precizností proti mně samotné. Pracně jsem se snažila spojit absolutní důvěru, kterou jsem měla v Gideona a jeho touhu uspokojit mé potřeby, s ostražitostí, vycházející z rozdrceného srdce, jež se dosud hojilo.

„Víš?“ Pátral v mé tváři, jako vždy vyladěný na to, co nebylo řečeno. „Kdybys odešla, zabilo by mě to, ale neublížil bych ti, abych si tě udržel.“

„Nechci nikam odejít.“

Slyšitelně vydechl. „Moji právníci budou zítra mluvit s policií, aby získali představu, jak se věci mají.“

Zaklonila jsem hlavu a něžně přitiskla své rty na jeho. Spikli jsme se, abychom utajili zločin, a lhala bych, kdybych tvrdila, že mi to nevadilo - byla jsem koneckonců dcera policisty — ale ta, druhá možnost byla tak strašná, že se o ní nedalo ani uvažovat.

„Musím vědět, že dokážeš žít s tím, co jsem udělal,“ řekl tiše a ovíjel si mé vlasy kolem prstu.

„Asi ano. A ty?“

Jeho ústa opět našla moje. „Já přežiju všechno, když mám tebe.“

Sáhla jsem mu pod mikinu, hledala a našla jeho teplou, zlatou kůži. Svaly měl pod mými dlaněmi pevné a hrbolaté, jeho tělo bylo svůdné a mužné umělecké dílo. Olízla jsem mu rty, zuby zachytila plnou křivku dolního rtu a jemně kousla. Gideon zasténal. Zvuk jeho rozkoše po mně přejel jako pohlazení.

„Dotýkej se mě.“ Ta slova byla rozkaz, ale tón zněl prosebně.

„Dotýkám.“

Sáhl za sebe, chytil mě za zápěstí a přitáhl mou ruku dopředu. Nestydatě mi strčil do dlaně svůj úd, stiskl. Objala jsem jej prsty, tep se mi zrychlil zjištěním, že Gideon je pod tepláky naostro.

„Bože,“ vydechla jsem. „Strašně mě rozpaluješ.“

Modré oči upíral divoce na mou tvář, tváře se mu rděly a jemně tesané rty se pootevřely. Nikdy se nepokoušel zastírat, jak na něj působím, nikdy nepředstíral, že ovládá své reakce na mě víc než já na něj. Jeho dominance v ložnici byla tím vzrušivější, protože jsem věděla, že je vůči naší vzájemné přitažlivosti stejně bezmocný jako já.

Hruď se mi sevřela. Stále jsem nemohla uvěřit, že je můj, že ho vidím takhle, tak otevřeného a dychtivého a pekelně sexy.

Gideon zatáhl za mou osušku a rozhalil ji. Ostře se nadechl, když dopadla na podlahu a já před ním stála úplně nahá. „Ach, Evo.“

V hlase mu pulzovaly emoce, až mě pálily oči. Trhnutím si stáhl mikinu přes hlavu, odhodil ji stranou. Pak po mně sáhl, opatrně ke mně přistoupil, prodlužoval okamžik, než se naše nahá kůže dotkla.

Popadl mě za boky, neklidně napínal prsty, dýchal rychle a chraplavě. Nejprve se ho dotkly hroty mých ňader, tělem mi projel náhlý příval pocitů. Zajíkla jsem se. Přitiskl mě k sobě, zamručel, zvedl mě z podlahy a nesl pozadu k posteli.

2. kapitola

Moje stehna narazila na matraci a přistála jsem na zadku, přepadla dozadu a Gideon se nade mnou sklonil. Posunul mě nahoru paží ovinutou kolem zad, uložil mě doprostřed lůžka a pak na mě dolehl. Než jsem se nadála, měla jsem jeho ústa na prsu, rty měkké a teplé, sání rychlé a chamtivé. Potěžkával tu tíhu v dlani, majetnicky hnětl.

„Kristepane, tys mi chyběla,“ zasténal. Jeho pokožka byla na mém chladném těle horká, tíha tak vítaná po dlouhých nocích bez něj.

Zahákla jsem mu nohy kolem lýtek a vsunula ruce pod tepláky, abych jimi sevřela jeho pevný, tuhý zadek. Táhla jsem ho do sebe, zvedala boky, abych cítila jeho úd. Chtěla jsem ho mít v sobě, abych věděla s jistotou, že je zase můj.

„Řekni to,“ přemlouvala jsem ho - potřebovala jsem slova, o nichž tvrdil, že nejsou dostatečná.

Posunul se nahoru a shlédl na mě, něžně mi shrnul vlasy z čela. Těžce polkl.

Vzepjala jsem se a zachytila jeho krásně řezaná ústa polibkem. „Já to řeknu první: miluju tě.“

Zavřel oči a zachvěl se. Gideon mě objal pažemi a stiskl tak pevně, až jsem skoro nemohla dýchat.

„Miluju tě,“ zašeptal. „Až moc.“

Jeho vroucí vyznání mě rozvibrovalo. Zabořila jsem tvář do jeho ramene a rozplakala se.

„Anděli.“ Gideonova pěst se mi zaťala ve vlasech.

Zvedla jsem hlavu a zmocnila se jeho úst, náš polibek chutnal solí z mých slz. Zoufale jsem pohybovala rty, jako by mohl každou vteřinou zmizet a já neměla čas se ho nabažit.

„Evo. Dovol.. Uchopil mou tvář do dlaně, hluboko mi vnikl jazykem do úst. „Dovol, abych se s tebou miloval.“

„Prosím,“ zašeptala jsem a spojila prsty v jeho týle, abych ho uvěznila. Jeho erekce ležela horká a těžká na ústí mého pohlaví, vyvíjela ideální tlak na můj pulzující klitoris. „Nepřestávej.“

„Nikdy. Nemůžu.“

Uchopil do dlaně mou hýždi, nadzvedl mě vstříc obratnému zavlnění svých boků. Zajíkla jsem se, jak mnou projela rozkoš, bradavky se mi tiskly tvrdé a napjaté na jeho hruď. Lehký poprašek kučeravých chloupků byl stimulací k nesnesení. Lůno mě až bolelo, jak žadonilo po rázném výpadu jeho údu.

Přejela jsem mu nehty po zádech od ramen až k bokům. Prohnul se vstříc tomu drsnému laskání s tlumeným zamručením, hlavu zakloněnou v rozkošnické erotické nespoutanosti.

„Ještě,“ nařídil bručivě, tvář zardělou a rty pootevřené.

Vyrazila jsem kupředu a zaryla mu zuby do prsního svalu, těsně nad srdcem. Gideon zasyčel, zachvěl se a podvolil.

Nedokázala jsem zadržet dravou vlnu emocí, která potřebovala ventil - lásku a touhu, hněv a strach. A bolest. Bože, bolest. Ještě pořád jsem ji jasně cítila. Chtěla jsem se do něj prodrat. Trest a rozkoš. Aby zažil aspoň v malé míře to, co potkalo mě, když mě odstrčil.

Jazykem jsem přejížděla mírnou prohlubeň, kterou zanechaly moje zuby, a jeho boky se mi zhouply vstříc, úd proklouzl mezi pootevřené plátky mého pohlaví.

„Teď já,“ zašeptal temně. Opřený o jednu paži, biceps silný a krásně vyrýsovaný, stiskl v druhé ruce můj prs. Sklonil hlavu a do rtů uchopil napjatý hrot mé bradavky. Ústa měl palčivě horká, jazyk jako drsný samet na mé jemné pokožce. Když do ní zaryl zuby, vykřikla jsem a škubla celým tělem, jak mi do lůna vystřelil ostrý šíp touhy.

Tahala jsem ho za vlasy, příliš rozvášněná, než abych byla jemná. Ovinula jsem kolem něj nohy, svírala, toužila jsem se ho zmocnit. Vlastnit ho. Aby byl zase můj.

„Gideone,“ sténala jsem. Spánky jsem měla mokré stopami slz, hrdlo sevřené a rozbolavělé.

„Jsem tady, anděli,“ vydechl a lehkými doteky zubů, rtů a jazyka postupoval k druhému ňadru. Jeho ďábelské prsty tahaly za mokrou bradavku, kterou opustil, něžně štípaly, až jsem se mu vtlačila do dlaně. „Neper se se mnou. Nech se ode mě milovat.“

Uvědomila jsem si, že ho tahám za vlasy a snažím se ho odtáhnout, i když jsem současně bojovala o sblížení. Gideon mě držel v šachu, sváděl mě svou úchvatnou mužnou dokonalostí a intimní znalostí mého těla. A já se vzdávala. Ňadra jsem měla těžká, pohlaví mokré a naběhlé. Rukama jsem neklidně šátrala a nohama ho věznila.

Přesto se ode mě odsunul ještě dál, jeho ústa mi na břiše pokušitelsky šeptala. Tolik jsi mi chyběla… potřebuju tě… musím tě mít… Cítila jsem, jak mi mokrá horkost klouže po pokožce a při pohledu dolů jsem viděla, že také pláče, že jeho překrásná tvář je zpustošená stejným přívalem emocí, jaký zaplavoval mě.

Třesoucími se prsty jsem se dotkla jeho líce, snažila jsem se setřít vlhkost, která se objevovala znovu, jen co jsem ji odstranila. Tulil se k mému doteku s něžným, žalostným sténáním, a já to nemohla poslouchat. Jeho bolest se mi snášela hůř než vlastní.

„Miluju tě,“ řekla jsem mu.

„Evo.“ Svezl se na kolena a vztyčil se, stehna roztažená mezi mými, úd silný a tvrdý a nadskakující vlastní tíhou.

Všechno se ve mně sevřelo vlčí dychtivostí. Jeho mohutné tělo bylo vytesané ze skálopevných sloupů pevně vyrýsované svaloviny, opálená pleť se matně leskla potem. Byl neuvěřitelně elegantní, až na penis, který měl směle primitivní, protkaný silnými žilami a u kořene široký. Také šourek měl velký a těžký, visutý. Byla by z něj socha stejně krásná jako Michelangelův David, ale s křiklavě erotickým ostřím.

Upřímně, Gideon Cross je stvořen k tomu, aby ušoustal ženskou k nepříčetnosti.

„Můj,“ řekla jsem drsně, nadzvedla jsem se a nahnula nepůvabně k nému, pevně jsem se k němu tiskla trupem. „Jsi můj.“

„Anděli.“ Zmocnil se mých rtů drsným polibkem, poháněným chtíčem. Zvedl mě, posunul se, obrátil nás tak, aby byl zády opřený o čelo postele a já byla roztažená na něm. Naše těla po sobě sjížděla, kluzká potem.

Ruce měl všude, jeho svalnaté tělo se vzpínalo vzhůru jako prve moje. Uchopila jsem jeho tvář do dlaní, rychle mu vjela jazykem do úst a snažila se uspokojit svou žízeň po něm.

Sáhl mi mezi nohy, prsty se zbožně, s úctou pohroužily do mé štěrbinky. Zdrsnělá bříška mi přejížděla klitoris a dotýkala se rozechvělého otvoru mého pohlaví. Se rty přitisknutými k jeho ústům jsem sténala a kroužila boky. Lenivě se mě dotýkal, stupňoval mou touhu, jeho polibek zněžněl, jako by zvolna, hluboce souložil s mými ústy.

Nemohla jsem rozkoší dýchat, celé tělo se mi chvělo, když mě uchopil do dlaně a líně do mě vsunul svůj dlouhý prostředníček. Dlaní mi třel klitoris, špičkou prstu přejížděl jemné tkáně. Druhou rukou mi svíral bok, držel mě na místě, znehybňoval mě.

Gideonova nadvláda jako by byla absolutní, jeho svádění hříšně pečlivé, ale třásl se víc než já a hruď se mu zvedala ještě důrazněji. Zvuky, které z něj vycházely, byly prodchnuty lítostí a naléhavou žádostivostí.

Odtáhla jsem se, sáhla oběma rukama po jeho údu a pevně ho popadla. Také jsem dobře znala jeho tělo, věděla jsem, co potřebuje a po čem touží. Pumpovala jsem jím od kořene až po špičku, až jsem na široký hřeben vylákala hustou krůpěj preejakulátu. Se zasténáním se posunul po čelu postele výš, jeho prst se ve mně ohnul. Uchváceně jsem sledovala, jak se ta hustá kapka koulí po straně žaludu a pak klouže dál, až se hromadí na mé pěsti.

„Ne,“ oddechoval. „Moc blízko.“

Znovu jsem ho pohladila, v ústech se mi sbíhaly sliny, když z něj vytryskla další dávka preejakulační tekutiny. Jeho rozkoš mě divoce vzrušovala spolu s vědomím, že dokážu tak silně působit na takové neskrývaně sexuální stvoření.

Zaklel a jeho prsty mě opustily. Popadl mě za boky, vyprostil se z mého sevření. Škubnul mnou dopředu, pak dolů, jeho boky vyrazily vzhůru, běsnící úd do mě zajel.

Vykřikla jsem a chytila ho za ramena, pohlaví se mi zaťalo vstříc tomu silnému průniku.

„Evo. “ Čelisti a šíje se mu napínaly námahou, začal vrcholit, tryskal do mě horce a prudce.

Ten příval vláhy mě rozevřel, klouzala jsem pohlavím po jeho pulzující erekci, až mě přeplnil. Zarývala jsem nehty do jeho nepoddajných svalů, otevírala ústa, abych lapala po doušcích vzduchu.

„Vezmi si mě,“ ucedil a nasměroval mě tak, aby získal přístup i k té poslední nepatrné části mého lůna, která mu dovolila pohroužit se až ke kořeni. „Vezmi si mě.“

Sténala jsem a vítala známou rozbolavělost z toho, jak hluboko pronikl. Orgasmus mě zaskočil, prohnula jsem se v zádech, jak mě drásala žhavá rozkoš.

Převládly pudy, moje boky se pohybovaly samovolně, stehna se mi svírala a uvolňovala a já se soustředila jen na daný okamžik, na to, abych znovu získala svého muže. Své srdce.

Gideon mým požadavkům podlehl.

„To je ono, anděli,“ povzbuzoval mě chraplavě, erekci stále tak tvrdou, jako by právě neprožil divoké vyvrcholení.

Paže mu klesly k bokům. Pěsti se zatínaly do přikrývky. Bicepsy se mu napínaly. Břišní svaly se mu stáhly pokaždé, když jsem ho pojala až po jílec, tvrdá spleť svalů se leskla potem. Jeho tělo bylo jako pěkně naolejovaný stroj a já ho hnala na maximum.

Nechal mě. Dával se mi.

Vlnila jsem boky, brala si svou rozkoš, sténala jeho jméno. Lůno se mi rytmicky zatínalo, další orgasmus se přihnal příliš rychle. Zakolísala jsem, smysly nebyly schopné všechno pojmout.

„Prosím,“ zajíkla jsem se. „Gideone, prosím.“

Chytil mě za zátylek a v pase a sunul dolů, až jsme leželi. Pevně mě přidržel, takže jsem se nemohla hýbat, vyrážel vzhůru… zas a znova… vnikal do mého pohlaví rychlými, mocnými výpady. Tření jeho silného penisu se nedalo vydržet. S divokým škubnutím jsem znovu vyvrcholila, prsty zaťaté do jeho boků.

Gideon se otřásl a následoval mě, svíral náruč, až jsem sotva dýchala. Jeho drsné výdechy připomínaly vzduch, který mi plnil žhnoucí plíce. Byla jsem zcela jeho majetkem, úplně bezbranná.

„Bože, Evo.“ Zabořil tvář do mého hrdla. „Potřebuju tě. Moc tě potřebuju.“

„Děťátko.“ Přitiskla jsem ho k sobě. Pořád jsem se ještě bála se ho pustit.

Zamžikala jsem do stropu a uvědomila si, že jsem usnula. Pak udeřila panika, hrozná nevyhnutelnost procitnutí z blaženého snu do reality noční můry. Vymrštila jsem se a lokala vzduch do hrudi příliš sevřené.

Gideon.

Málem jsem zavzlykala, když jsem ho našla nataženého vedle mě, rty nepatrně pootevřené hlubokým, rovnoměrným dýcháním. Milenec, pro kterého mi pukalo srdce, se ke mně vrátil.

Bože…

Klesla jsem zády k čelu postele a přiměla se uvolnit, vychutnávat tu vzácnou rozkoš, že ho mohu pozorovat ve spánku. Tvář se mu proměnila, když se nehlídal, a připomínala mi, jak je vlastně mladý. Na to se dalo snadno zapomenout, když byl vzhůru a vyzařoval mocnou sílu vůle, jež mě při našem prvním setkání doslova posadila na zadek.

Se zbožnou úctou jsem mu prsty shrnula inkoustové pramínky vlasů z tváře a přitom jsem si všimla nových vrásek kolem očí a úst. Také jsem zaznamenala, že zhubnul. Naše odloučení si na něm vybralo svou daň, ale tuze dobře to skrýval. Nebo jsem ho jako dokonalého a bezchybného možná viděla jen já.

Já jsem vůbec nebyla schopna skrývat svou zničenost. Uvěřila jsem, že je po všem, a viděl to každý, kdo se na mě podíval, s čímž Gideon od počátku počítal. Věrohodné popření, tak tomu říkal. Já tomu říkala peklo, a dokud nebudeme moci přestat předstírat, že jsme se rozešli, budu je prožívat stále.

Opatrně jsem se posunula, podepřela si hlavu dlaní a pozorovala dekadentního muže, který poctil svou přítomností mou postel. Pažemi objímal polštář, takže bylo vidět zřetelně tesané bicepsy a svalnatá záda, ozdobená škrábanci a půlměsícovitými stopami mých nehtů. Taky jsem ho v noci držela za zadek, šíleně vzrušená jsem ho svírala a pouštěla, když mě neúnavně miloval a vjížděl do mě svým dlouhým, silným údem.

Pořád a pořád…

Neklidně jsem pohnula nohama, moje tělo procitalo novou dychtivostí. Přes všechnu svou civilizovanou uhlazenost byl Gideon za zavřenými dveřmi jako nezkrocené zvíře, milenec, který mě obnažil až na dřeň pokaždé, když se se mnou miloval. Neměla jsem proti němu obranu, jakmile se mě začal dotýkat, nebylo v mé moci odolat opojné rozkoši, jakmile jsem roztáhla stehna tak energickému, vášnivému muži…

Otevřel oči, omráčil mě jasně modrými duhovkami. Přejel mě lenivě svůdným pohledem, až mi srdce poskočilo. „Hmm… Máš takový ten šoustačí pohled,“ protáhl.

„A to bude tím, že jsi tak zatraceně sexy,“ vrátila jsem mu kompliment. „Probouzet se s tebou, to je… jako dárky na Boží hod ráno.“

Zvlnil rty. ,Abys to měla snazší, už jsem rozbalený. Baterie netřeba.“

Hruď se mi sevřela strašlivou touhou. Moc jsem ho milovala. Ustavičně jsem se bála, že si ho nedokážu udržet. Byl jako blesk zavřený v lahvi, sen, který jsem se pokoušela udržet rukama.

Chvějivě jsem vydechla. „Jsi pro ženskou nádherná extravagance, víš. Až se sbíhají sliny.

„Kušuj.“ Převalil se a přitáhl si mě pod sebe ještě dřív, než jsem pochopila jeho úmysl. „Jsem hnusně bohatý, ale ty mě chceš jen kvůli tělu.“

Vzhlížela jsem k němu a obdivovala, jak mu tmavé vlasy rámují nádhernou tvář. „Chci to srdce, co máš v těle.“

„Máš je.“ Přitiskl mi paže k bokům a nohy si propletl s mýma, drsné chloupky na jeho lýtkách dráždily mou přecitlivělou pokožku.

Byla jsem spoutaná. Majetek. Dotek jeho teplého, pevného těla byl náramně příjemný. Vzdychla jsem a cítila, jak mě bojácné zdráhání částečně opouští.

„Neměl jsem usnout,“ řekl tiše.

Hladila jsem ho po vlasech a věděla, že má pravdu, že jeho noční můry a atypická sexuální parasomnie činí spánek s ním nebezpečným. Někdy kolem sebe ve spaní tloukl, a pokud jsem byla moc blízko, odnesla jsem kypící zuřivost v jeho nitru já. „Ale jsem ráda, že se to stalo.“

Chytil mě za zápěstí a přitáhl si mé prsty k ústům, k polibku. „Potřebujeme být spolu, když se zrovna nemusíme ohlížet přes rameno.“

„Ach, Bože. Skoro jsem zapomněla. Večer tu byla Deanna Johnsonová.“ Jen co jsem ta slova vypustila z úst, už jsem litovala, protože mezi nás naráz postavila hradbu.

Gideon zamžikal a ve zlomku vteřiny něha z jeho očí naráz zmizela. „Drž se od ní co nejdál. Je to novinářka.“

Ovinula jsem ho pažemi. „Jde po krvi.“

„To si musí stoupnout do fronty.“

„Proč se o tebe tak zajímá? Je novinářka na volné noze, témata si vybírá sama.“

„Nech toho, Evo.“

To, jak mě odbýval, mě naštvalo. „Vím, že jsi s ní píchal.“

„Ne, nevíš. A měla by ses soustředit na to, že teď píchám tebe.“

Vnitru se mi usadila jistota. Pustila jsem ho, odtáhla se. „Lhal jsi mi.“

Vzepjal se, jako bych mu dala políček. „Nikdy jsem ti nelhal.“

„Řekl jsi mi, žes měl od seznámení se mnou víc sexu než za poslední dva roky dohromady, ale doktoru Petersenovi jsi tvrdil, že to děláš dvakrát týdně. Tak co je pravda?“

Převalil se na záda a zamračil se do stropu. „Musíme se tím zabývat teď? Dneska v noci?“

Řeč jeho těla byla tak upjatá a defenzivní, až mě podrážděnost z jeho vyhýbavosti naráz opustila. Nechtěla jsem se s ním hádat, obzvlášť ne kvůli minulosti. Záleželo na tom, co je teď, a na budoucnosti. Musela jsem věřit, že bude věrný.

„Ne, nemusíme,“ řekla jsem tiše, obrátila se na bok, natáhla ruku a položila ji na jeho hruď. Jakmile vyjde slunce, budeme zase předstírat, že nejsme spolu. Neměla jsem zdání, jak dlouho budeme muset hrát tuhle frašku, ani kdy s ním zase budu. „Jen jsem tě chtěla upozornit, že se v tom šťourá. Dávej si na ni pozor.“

„Doktor Petersen se ptal na sexuální život, Evo,“ řekl bezvýrazně, „což nemusí být nutně píchání, pokud jde o mě. Nenapadlo mě, že tenhle rozdíl se bude v odpovědi na tu otázku hodnotit. Tak aby bylo jasno: bral jsem si ženské do hotelu, ale pokaždé jsem s nimi nešukal. To jen výjimečně.“

Vzpomněla jsem si na jeho zapadák, apartmá zásobené sexuálními pomůckami, rezervované v jednom z jeho mnoha hotelů. Nechal toho, díky Bohu, ale já na to nikdy nezapomenu. „Možná bude lepší, když už se víc nedozvím.“

„Tyhle dveře jsi otevřela ty,“ odsekl. „Projdeme jimi.“

Vzdychla jsem. „Máš pravdu.“

„Někdy jsem nevydržel být sám, ale nechtěl jsem s nikým mluvit. Nechtěl jsem ani myslet, natožpak něco cítit. Potřeboval jsem se rozptýlit, zaměřit na někoho jiného, a kdybych používal pinďoura, moc bych se angažoval. Chápeš to?“

Bohužel jsem to chápala, vybavovala jsem si chvíle, kdy jsem si klekala před nějakým chlapem, jen abych na chvíli vyřadila mozek. Takové styky nikdy neměly nic společného s předehrou ani sexem.

„Tak patří k těm holkám, které jsi šoustal, nebo ne?“ Strašně nerada jsem tu otázku kladla, ale museli jsme ji absolvovat.

Otočil hlavu a podíval se na mě. „Jednou.“

„To musela být paráda, když je z toho tak rozhozená.“

„Nemůžu říct,“ zamumlal. „Nepamatuju si to.“

„Byl jsi opilý?”

„Ne. Ježíšmarjá.“ Promnul si obličej. „Co ti sakra vykládala?“

„Nic osobního. Zmínila se, že máš svou ,odvrácenou stranu.’ Předpokládám, že šlo o sex, ale na detaily jsem se jí neptala. Hrála na to, že máme něco společného, protože jsi nás obě odkopl. ,Sesterstvo Gideonových bejvalek’.“

Pohlédl na mě chladnýma očima. „Nebuď uštěpačná. To ti nesluší.“

„Hele,“ zamračila jsem se. „Promiň. Nechtěla jsem být úplná mrcha. Jen trošku. Myslím, že mám na to právo, když se to vezme kolem a kolem.”

„Co jsem měl sakra dělat, Evo? Nevěděl jsem, že existuješ.” Gideonův hlas se prohloubil, zhrubl. „Kdybych věděl, že chodíš po světě, byl bych tě ulovil. Nečekal bych ani vteřinu a našel bych si tě. Jenže já to nevěděl a spokojil se málem. Ty taky. Oba jsme se zahazovali s nesprávnými lidmi.“

„Jo, zahazovali. Blbečci.“

Nastala pauza. „Jsi naštvaná?“

„Ne, to je dobrý.“

Zíral na mě.

Rozesmála jsem se. „Připravoval ses k boji, vid? Můžeme se hádat, jestli chceš. Osobně jsem ale doufala, že mi to zase uděláš.“

Gideon se přisunul nade mě. Výraz v jeho tváři, směs úlevy a vděčnosti, mi způsobil ostrou bolest v hrudi. Připomněl mi, jak je pro něj oboustranná důvěra důležitá.

„Jsi jiná,“ dotkl se mé líce.

Ovšemže jsem byla jiná. Muž, kterého jsem milovala, kvůli mně zabíjel. Po takové oběti spousta věcí ztratí význam.

3. kapitola

„Anděli.“

Kávu jsem ucítila ještě dřív, než jsem otevřela oči. „Gideone?“

„Hmm?“

„Jestli není nejmíň sedm hodin, nakopu ti zadek.“

Jeho tichý smích mnou pronikal až do morku kostí. „Ještě je brzy, ale musíme si promluvit.“

„Jo?“ Otevřela jsem jedno oko, pak druhé, abych mohla plně obdivovat jeho oblek s vestou. Vypadal k nakousnutí.

Uvelebil se na okraji postele, byl vtělené pokušení. „Chci se ujistit, že jsme v pohodě, než odejdu.“

Posadila jsem se, opřela o čelo postele a nijak jsem se nesnažila zakrýt si ňadra, protože řeč směřovala k jeho bývalé snoubence. Když bylo třeba, dokázala jsem hrát proti pravidlům. „Na tenhle rozhovor budu potřebovat to kafe.“

Gideon mi podal hrnek, pak mi přejel bříškem palce přes bradavku. „Taková krása,“ zašeptal. „Každý centimetr tebe.“

„Pokoušíš se mě rozptylovat?“

„Ty rozptyluješ mě. Velice zdařile.“

Je možné, že by byl mým zevnějškem a mým tělem tak uhranutý, jako já jím? Taková myšlenka mě přiměla k úsměvu.

„Stýskalo se mi po tvém úsměvu, anděli.“

„Znám ten pocit.“ Každé setkání s ním, kdy mi nedaroval úsměv, pro mě byla další rána do srdce, až jsem nonstop krvácela. Ani jsem na ty situace nemohla pomyslet, aniž jsem pocítila ozvěny bolesti. „Kdes měl schovaný ten oblek, frajere? Vím, že v kapse jsi ho neměl.“

Se změnou oděvu se proměnil v mocného, úspěšného podnikatele. Oblek byl šitý na míru, košile s kravatou dokonale ladily. Dokonce i manžetové knoflíčky se leskly nenápadnou elegancí. Přesto však vodopád tmavých vlasů, sahající až k límci, upozorňoval okolí, že muž v tom obleku zdaleka není krotký.

„To je jedna z věcí, o kterých si musíme popovídat.“ Napřímil se, ale vroucnost v jeho pohledu setrvala. „Najal jsem si vedlejší byt. Budeme se muset navenek smiřovat postupně, takže budu většinou předstírat, že bydlím ve střešní nástavbě, ale co nejvíc času budu trávit jako tvůj nový soused.“

„Je to bezpečné?“

„Nejsem podezřelý, Evo. Nejsem ani vyšetřovaný Mám vzduchotěsné alibi a podle veřejně dostupných informací nemám žádný motiv. Jenom prokazujeme detektivům trochu úcty tím, že neurážíme jejich inteligenci. Usnadňujeme jim zdůvodnění závěru, že jsou ve slepé uličce.“

Napila jsem se kávy a získala tak čas k úvahám o tom, co řekl. Nebezpečí nemusí být bezprostřední, ale spočívá v jeho vině. Cítila jsem z toho tlak, ať si se sebevíc snažil mě uklidňovat.

Mířili jsme však zpátky k sobě a já vnímala jeho potřebu ujištění, že se z napětí a odloučení posledních několika týdnů určitě vzpamatujeme.

Naschvál jsem nasadila lehkovážný tón: „Takže můj bývalý přítel bude bydlet na Fifth Avenue, ale dostanu fešného nového souseda na hraní? To by mohlo být zajímavé.“

Zvedl jedno obočí. „Chceš hrát podle scénáře, anděli?“

„Chci, abys byl spokojený,“ připustila jsem s brutální upřímností. „Chci být všechno, cos kdy našel u těch ostatních ženských, se kterými jsi byl.“ Se ženskými, které si bral do svého zapadáku s hračkami.

Jeho duhovky byly jako ledově modrý oheň, ale hlas zněl uhlazeně a klidně. „Nemůžu se od tebe odtrhnout. To by ti mělo stačit, abys pochopila, že víc nepotřebuju.“

Sledovala jsem, jak vstává. Vzal ode mě hrnek, postavil ho na noční stolek, pak chytil okraj prostěradla, obratně je odhodil a úplně mě tak odhalil.

„Posuň se dolů,“ rozkázal. „Roztáhni nohy.“

Tep se mi zrychlil a poslechla jsem, sklouzla na záda a odtáhla stehna od sebe. Bylo tu instinktivní nutkání zakrýt se - pocit bezbrannosti pod jeho pronikavým pohledem byl velice silný - ale ubránila jsem se mu. Lhala bych, kdybych nepřiznala, že bylo zběsile vzrušující být úplně nahá, zatímco on byl neodolatelně oděný do jednoho z těch svých pekelně sexy obleků. Představovalo to pro něj okamžitou mocenskou výhodu, která mě těžce vzrušovala.

Přejel prstem po mém pohlaví, škádlivě se dotkl klitorisu. „Tahle krásná kundička je moje.“

Břicho se mi díky jeho chraplavému hlasu rozechvělo.

Uchopil mě za boky a zadíval se mi do očí. „Jsem hodně majetnický člověk, Evo, jak už sis určitě všimla.“

Chvěla jsem se, zatímco špičkou prstu kroužil kolem otvoru, který se svíral. „Ano.“

„Scénáře, pouta, dopravní prostředky a různá místa… těším se, až to s tebou všechno prozkoumám.“ S lesklýma očima do mě pomaloučku zasouval prst. Vydal tlumený zvuk, jako by předl, a zachytil svůj spodní ret mezi zuby - čistě erotický výraz, který mi sděloval, že ve mně nahmatal své semeno.

Z toho proniknutí a něžné rozkoše, kterou mi způsoboval, jsem chvilku nebyla schopna slova.

„Tobě se to líbí,“ řekl tiše.

„Hmm.“

Jeho prst pronikl hlouběji. „Ať mě vezme čert, jestli ti to ještě někdy udělá něco z plastu, skla, kovu nebo kůže. Robertek a jeho kamarádi si budou muset najít jinou zábavu.“

Žár mi zachvátil pokožku jako horečka. Pochopil.

Gideon se nade mnou shýbl, opřel se jednou rukou o matraci a sklonil ústa k mým. Palcem mi tiskl klitoris a zručně třel, masíroval mě uvnitř i zvenčí. Rozkoš z jeho doteku se šířila, svírala mi břicho a napínala bradavky. Uchopila jsem do dlaní svá obnažená ňadra a stiskla je, cítila jsem, jak mi nabíhají. Gideonův dotek a jeho touha byly zázračné. Jak jsem mohla bez něj žít?

„Chci tě,“ řekl chraptivě. „Ustavičně po tobě toužím. Luskneš prsty, a už mi stojí.“ Jazykem přejížděl po mém dolním rtu, nasával můj zajíkavý, zrychlený dech. „Když se udělám, je to kvůli tobě. Kvůli tobě a tvým ústům, rukám a nenasytné kundičce. A s tebou to bude taky tak. Můj jazyk, prsty, pták. Jen ty a já, Evo. Intimně a syrově.“

Neměla jsem pochyb, že jsem ohniskem jeho světa, když se mě dotýká - že jsem to jediné, co vidí nebo nač myslí. Jenže tohle fyzické spojení jsme nemohli mít nepřetržitě. Nějak jsem se musela naučit věřit i tomu, co jsem mezi námi neviděla.

Tělo se mi nestoudně svíjelo pod jeho pronikajícím prstem. Přidal další a já zaryla paty do matrace a prohnula se vstříc jeho pohybům. „Prosím.“

„Když se začneš dívat něžně a zasněně, způsobím to já, ne nějaká hračka.“ Lehce mě kousl do brady, pak pokračoval k hrudi, rty odstrkoval mé ruce. Něžným kousnutím se zmocnil bradavky, ústy obklíčil citlivý vrcholek a jemně sál. Touha, kterou probudil, byla ostrá jako jehla, mou dychtivost poháněl pocit, že mezi námi zůstává propast, něco, co dosud nebylo rozpoznáno a vyřešeno.

„Ještě,“ zajíkla jsem se, protože po jeho rozkoši jsem toužila stejně jako po vlastní.

„S radostí,“ zamumlal a jeho rty se mi na pokožce zvlnily hříšným úsměvem.

Zoufale jsem zasténala. „Chci tě mít v sobě.“

„To je správné.“ Jeho jazyk mi kroužil kolem druhé bradavky, škádlivě se jí dotýkal, až bolela touhou po sání. „Měla bys toužit po mně, anděli, ne po orgasmu. Po mém těle, po mých rukou. Nakonec už se nedokážeš udělat, když se má kůže nebude dotýkat tvé.“

Zběsile jsem kývala, v ústech tak vyschlo, že jsem nemohla promluvit. Touha se mi napínala v lůně jako svinutá pružina, utahovaná každým zakroužením Gideonova palce na mém klitorisu a každým vniknutím jeho prstů. Myslela jsem na robertka, mého důvěryhodného přítele na baterie, a věděla jsem, že kdyby se mě teď Gideon přestal dotýkat, nic by mě nezachránilo. Moje vášeň se skutečně vztahovala k němu, mou touhu rozpalovala jeho touha po mně.

Stehna se mi chvěla. „Už budu.“

Přitiskl ústa na mé rty, byla krásná, měkká a lákavá. Právě láska v jeho polibku rozhodla. Vykřikla jsem a roztřásla se rychlým, prudkým orgasmem. Sténala jsem dlouze a přerývaně, tělo se mi divoce zachvívalo. Strčila jsem mu ruce pod sako a svírala jeho záda, tiskla ho k sobě, má ústa se zmocnila jeho úst, dokud ta drásavá rozkoš nepolevila.

Olízl si prsty, které chutnaly po mně, a zaševelil: „Pověz mi, na co myslíš.“

Vědomě jsem se snažila zpomalit svůj tep. „Nemyslím. Jen se na tebe chci dívat.“

„Pořád ne. Někdy zavíráš oči.“

„To proto, že jsi v posteli povídálek a máš náramně sexy hlas.“ Těžce jsem polkla při vzpomínce na touhu. „Hrozně ráda tě poslouchám, Gideone. Potřebuju vědět, že je ti se mnou stejně dobře jako mně.“

„Teď mě vysaj,“ zašeptal. „Ať se ti udělám.“

Sklouzla jsem z postele se zadýchaným chvatem, ruce jsem horlivě natahovala k jeho poklopci. Byl pevný a zbytnělý, napínala ho erekce. Zvedla jsem mu podolek košile a shrnula boxerky, osvobodila jsem ho. Božsky mi padl do dlaní, silný a dlouhý, špička už se leskla. Olízla jsem důkaz jeho vzrušení, nadšena jeho sebeovládáním, tím, jak držel na uzdě vlastní dychtivost, aby uspokojil mnou.

Oči jsem upírala na něj, ale otevřenými ústy jsem sklouzla po sametové hlavici. Sledovala jsem, jak pootevřel rty prudkým nadechnutím a oči mu ztěžkly, jako by rozkoš byla opojná.

„Evo.“ Jeho zastřený pohled mě pálil ve tváři. „A… Ano. Takhle. Kristepane, miluju tvoje ústa.“

Jeho chvála mě podněcovala. Brala jsem ho do sebe co nejhloub. Hrozně ráda jsem mu to dělala, milovala jsem jeho jedinečnou mužskou chuť a vůni. Sjela jsem rty po jeho délce, něžně sála. Zbožně. A nepřipadalo mi nic špatného na tom, že zbožňuju jeho mužnost - zasloužila jsem si ji.

„Tobě se to líbí,“ zabručel, zabořil mi prsty do vlasů a hlavu uchopil do dlaní. „Stejně jako mně.“

„Víc. Chci to dělat celé hodiny. Aby ses udělal zas a znova a ještě.“

V hrudi mu vrčivě zarachotilo. „Klidně. Nemůžu se tě nabažit.“

Špičkou jazyka jsem sledovala pulzující žílu až k hlavici a pak jsem ho zase vzala do úst, krk se mi prohnul dozadu, spustila jsem se na paty, ruce na kolenou, nabízela jsem se mu.

Gideon shlédl dolů očima, v nichž se třpytila vášeň a něha.

„Nepřestávej.“ Víc se rozkročil. Vsunul mi úd až do hrdla, pak zase vytáhl, pokryl mi jazyk pěšinkou smetanového preejakulátu. Polkla jsem, vychutnávala jeho sytou příchuť.

Zasténal, uchopil mou bradu do dlaní. „Nepřestávej, anděli. Vysaj mě do sucha.“

Vtahovala jsem tváře a nalézali jsme rytmus, náš rytmus, soulad srdcí a dechu a touhy po rozkoši. Klidně jsme se dokázali dostat do maléru přehnaným šťouráním v našem vztahu, ale naše těla se nikdy nemýlila. Když jsme se jeden druhého dotýkali, věděli jsme oba, že jsme na jediném místě, kde potřebujeme být, s jediným člověkem, po kterém doopravdy toužíme.

„To je krása.“ Slyšitelně zaskřípal zuby. „Ach, Bože, už budu.“

Jeho úd mi nabíhal v ústech. Sevřel mé vlasy v pěstích, tahal mě za ně, tělo se mu otřásalo prudkým vyvrcholením.

Gideon zaklel a já polykala. Vyprázdnil se hustými, horkými poryvy, zaplavoval mi ústa, jako by celou noc nevyvrcholil. Než skončil, už jsem se zajíkala a chvěla. Zvedl mě a doklopýtal k posteli, ztěžka dopadl a tiskl si mě přitom k sobě. Plíce mu usilovně pracovaly, drsnýma rukama si mě přitáhl blíž.

„Takhle jsem si to nepředstavoval, když jsem ti přinesl kafe.“ Vtiskl mi letmý, drsný polibek na čelo. „Ne že bych si stěžoval.“

Stočila jsem se k němu do klubíčka, nesmírně ráda, že ho mám zase v náručí. „Musíme si vynahradit ztracený čas.“

Jeho smích zněl po orgasmu chraplavě. Chvíli mě objímal, prsty se mi probíral ve vlasech a něžně klouzal po paži.

„Drásalo mě to,“ řekl tiše. „Když jsem viděl, jak trpíš a jak se zlobíš. Když jsem věděl, že ti způsobuju bolest a že se ode mě odtahuješ… Bylo to peklo pro nás oba, ale nemohl jsem riskovat, že by ses stala podezřelou.“

Ztuhla jsem. Tahle možnost mě nenapadla. Dalo by se argumentovat tím, že jsem byla Gideonovým motivem k vraždě. A dalo by se předpokládat, že jsem o zločinu také věděla. Má naprostá a úplná nevědomost nebyla mou jedinou ochranou, postaral se také, abych měla alibi. Pořád mě ochraňoval - za každou cenu.

Odtáhl se. „Dal jsem ti do kabelky nouzový telefon. Je na něm předprogramované číslo, na kterém se ti ozve Angus. Kdybys mě kvůli něčemu potřebovala, můžeš mě takhle kontaktovat.“

Ruce se mi zaťaly v pěsti - musím kontaktovat svého přítele přes jeho šoféra. „Tohle nesnáším.“

„Já taky. Proklestit si k tobě cestu zpátky, to je moje priorita číslo jedna.“

„Není nebezpečné, aby Angus dělal prostředníka?“

„Býval u MI6. Utajené telefonáty jsou pro něj hračka.“ Odmlčel se, pak dodal: „S pravdou ven, Evo, prostřednictvím toho telefonu tě můžu stopovat, a taky budu.“

„Cože?“ Sklouzla jsem z postele a vstala. Myšlenky mi přeskakovaly sem a tam mezi MI6 - britská tajná služba! - a sledováním pomocí mobilu - nevěděla jsem, čím se zabývat dřív. „Ani náhodou.“

Také vstal. „Jestli s tebou nemůžu být ani mluvit, potřebuju aspoň vědět, kde jsi.“

„Nebuď takový, Gideone.“

Tvářil se klidně. „Nemusel jsem ti to říkat.“

„Vážně?“ Odkráčela jsem k šatníku a vzala si župan. „Sám jsi říkal, že když někoho upozorníš na svoje praštěné chování, není to omluva.“

„Stanovme si nějaká pravidla.“

Zamračila jsem se na něj, vsunula ruce do rukávů červeného hedvábného županu a škubnutím zavázala pásek na uzel. „Ne.“ Myslím, že jsi magor, který potřebuje všechno ovládat a líbí se mu nechat mě sledovat.“

Založil si paže. „Líbí se mi, když zůstaneš naživu.“

Ztuhla jsem. Po chvilce mi mozek přehrál události posledních několika týdnů - a do obrazu přidal Nathana. Zčistajasna všechno dávalo smysl - jak Gideon vyváděl, když jsem se jednou ráno pokusila jít do práce pěšky, proč mě Angus denně sledoval po městě jako stín, Gideonova zuřivost, s níž obsadil výtah, ve kterém jsem jela…

Pokaždé jsem ho skoro nenáviděla a on přitom myslel jen na to, aby mě uchoval v bezpečí před Nathanem.

Kolena mi zeslábla, neelegantně jsem žuchla na podlahu.

„Evo.“

„Moment.“ Hodně z toho už jsem uhádla během té doby, co jsme spolu nebyli. Uvědomila jsem si, že by Gideon nikdy nedopustil, aby Nathan jen tak přikráčel do jeho kanceláře s fotkami, na kterých jsem zneužívaná a znásilněná, a pak zase jen tak odešel. Brett Kline mě jenom políbil a Gideon ho zbil. Nathan mě opakovaně znásilňoval celá léta a dokládal to fotografiemi a video nahrávkami. Gideonova reakce na první setkání s Nathanem musela být násilnická.

Nathan asi navštívil budovu Crossfiru toho dne, kdy jsem našla Gideona čerstvě osprchovaného s karmínovou skvrnou na manžetě košile. To, co jsem původně považovala za rtěnku, byla Nathanova krev. Pohovka a polštáře v Gideonově kanceláři byly rozházené po rvačce, ne po polední rychlovce s Corinnou.

Divoce se zamračil a dřepl si přede mě. „Krucinál. Myslíš, že tě chci dálkově řídit? Jsou tu polehčující okolnosti. Uznej, že se snažím vyvážit tvou nezávislost s tím, aby se ti nic nestalo.“

Páni. Zpětně vzato nebylo všechno jen křišťálově jasné - zpětný pohled mi dal malý pohlavek, abych přišla trochu k rozumu. „Chápu to.“

„Myslím, že ne. Tohle“ - netrpělivě na sebe ukázal - „je jen skořápka, sakra. Poháníš mě ty, Evo. Chápeš to? Ty jsi mé srdce a duše. Kdyby se ti něco stalo, zabilo by mě to taky. Když tě chci uchovat v bezpečí, je to pud sebezáchovy, krucinál! Toleruj to kvůli mně, když už ne kvůli sobě.“

Vrhla jsem se na něj, vyvedla ho z rovnováhy a srazila naznak. Prudce jsem ho líbala, srdce mi bušilo a krev duněla v uších.

„Strašně nerada tě děsím,“ mumlala jsem mezi zoufalými polibky, „ale fakt sis to špatně vyložil.“

Zasténal a pevně mě stiskl. „Takže dobrý?“

Nakrčila jsem nos. „Ten telefon asi ne. Šmírování mobilu je cvokařina. Vážně. Vůbec to není v pohodě.“

„Je to dočasné.“

„Já vím, ale…“

Položil mi dlaň na ústa. „Dal jsem ti do kabelky pokyny, jak můžeš vysledovat můj telefon.“

Tahle zpráva mi vzala řeč.

Gideon se ušklíbl. „Když se to tak vezme, není to špatný nápad.“

„Kušuj.“ Sklouzla jsem z něj a plácla ho do ramene. „Jsme úplně mimo.“

„Klidně říkej,roztomile úchylní“. Ale to si necháme pro sebe.“

Příjemné teplo, které jsem prve cítila, vyprchalo a vystřídal je plamen paniky, probuzené připomínkou, že svůj vztah tajíme. Jak dlouho potrvá, než ho zase uvidím? Několik dní? Nechtěla bych si zopakovat těch pár posledních týdnů svého života. Už jen při pomyšlení na to, že se bez něj budu muset nějaký čas obejít, se mi dělalo špatně.

Musela jsem polknout, abych se zbavila bolestivého knedlíku v krku a mohla se zeptat: „Kdy zase můžeme být spolu?“

„Dnes večer. Evo.“ Krásné oči měl jako uhranuté. „Nesnesu to, jak se tváříš.“

„Jenom buď se mnou,“ šeptala jsem a oči už mě zase pálily. „Potřebuju tě.“

Gideonovy prsty mi něžně sjely po líci. „Byla jsi se mnou. Celou dobu. Neuplynula ani vteřina, abych na tebe nemyslel. Patřím ti, Evo. Bez ohledu na to, kde jsem a co dělám, jsem tvůj.

Naklonila jsem se vstříc jeho doteku, nechala se jím vtahovat a zaháněla jím chlad. „Už žádná Corinne. To nevydržím.“

„Už ne,“ souhlasil, až mě to překvapilo. „Už jsem jí to řekl. Doufal jsem, že můžeme být přátelé, ale ona chce to, co mezi námi bývalo, a já chci tebe.“

„Tu noc, co Nathan zemřel… poskytla ti alibi.“ Víc jsem nedokázala říct. Bolelo mě pomyšlení, jak asi vyplnil hodiny času, které s ní strávil.

„Ne, moje alibi byl požár v kuchyni. Skoro celou noc jsem jednal s hasiči, s pojišťovnou a činil nouzová opatření pro dodávku potravin. Corinne u toho nějakou chvíli byla, a když odešla, měl jsem po ruce spoustu zaměstnanců, kteří dosvědčili, kde jsem byl.“

Příval úlevy, kterou jsem pocítila, na mně asi byl vidět, protože Gideonův pohled zněžněl a naplnila ho lítost, jakou jsem pozorovala už mnohokrát.

Vstal a podal mi ruku, aby mi pomohl vstát. „Tvůj nový soused by tě rád pozval na pozdní večeři. Řekněme v osm hodin. Klíč - a klíč od střešní nástavby - najdeš u svého svazku.“

Přijala jsem jeho pomoc, vstala a pokusila se odlehčit náladu škádlivou odpovědí. „Ten je tedy vážně parádní. Jestlipak spí s holkou už na prvním rande?“

Úsměv, jímž mi odpověděl, byl tak hříšný, až mě znovu rozparádil. „Myslím, že máš celkem dobrou šanci.“

Dramaticky jsem vzdychla. „Jak romantické!“

„Já ti dám romantiku.“ Gideon mě přitáhl k sobě a s úchvatnou lehkostí mě zaklonil jako ve starém filmu.

Přitisknuta k němu od boku až po kotník a vláčně zakloněná jsem ucítila, jak se mi rozhrnul župan a odhalil ňadro. Zaklonil mě ještě víc, až se moje rozcitlivělé pohlaví přitisklo k jeho pevnému stehnu a já nemohla nevnímat všemi smysly sílu jeho těla, jímž mě podpíral.

Takhle rychle mě svedl. Navzdory hodinám rozkoší a nedávnému orgasmu jsem na něj v tom okamžiku byla připravená, vzrušená jeho dovedností a sílou a sebejistotou, tím, jak ovládal sebe i mě.

Zvolna jsem se sunula po jeho noze a olizovala si rty. Zavrčel a obkroužil mou bradavku mokrým žárem svých úst, jazykem dráždil ztuhlý hrot. Bez námahy mě držel, vzrušoval, vlastnil.

Zavřela jsem oči a zasténala na znamení, že se vzdávám.

Kvůli vedru a vzdušné vlhkosti jsem si vybrala lehké lněné pouzdrové šaty a stáhla blond vlasy dozadu do ohonu. Doplnila jsem to párem malých zlatých kruhových náušnic a jen lehce se nalíčila.

Všechno se změnilo. Gideon a já jsme zase spolu. Žiju teď ve světě bez Nathana Barkera. Už nikdy se s ním nesrazím nikde na rohu. Nikdy se zčistajasna neobjeví u mých dveří. Už se nemusím bát, že se Gideon dozví z mé minulosti věci, které by mezi nás vrazily klín. Ví všechno a stejně mě chce.

Jenže rašící klid a mír, který k téhle nové realitě patřil, doprovázely obavy o Gideona - potřebovala jsem vědět, že mu nehrozí obžaloba. Jak by mohl být zbaven podezření ze zločinu, který ve skutečnosti spáchal? Budeme muset žít v ustavičném strachu, že nás budou pronásledovat jeho činy? A jak to změní nás? Protože nepřipadá v úvahu, že bychom mohli být stejní jako jsme byli dřív. Ne, po tak závažném činu to nejde.

Vyšla jsem ze svého pokoje a zamířila do práce - těšila jsem se na hodiny rozptýlení, které mě čekají v zaměstnání u firmy Waters Field & Leaman, jedné z největších reklamních agentur v zemi. Když jsem si šla ke kuchyňskému baru pro kabelku, našla jsem v kuchyni Caryho. Očividně si v noci užíval stejně jako já.

Opíral se o linku, dlaněmi svíral její okraj a jeho přítel Trey držel jeho tvář v dlaních a vášnivě ho líbal. Trey byl oblečený do džínů a trička, kdežto Cary měl na sobě jen šedé tepláky, zavěšené nízko a sexy na štíhlých bocích. Oba měli zavřené oči a byli tak pohroužení do sebe navzájem, že ani nepostřehli, že už nejsou sami.

Bylo nevychované se na ně dívat, ale nemohla jsem si pomoct. Především mě vždycky fascinovalo dívat se, jak si to rozdávají dva krásní chlapi. A za druhé mi Caryho póza připadala velice výmluvná. I když jeho hezká tvář byla znatelně zranitelná, skutečnost, že se drží linky namísto muže, kterého miluje, prozrazovala přetrvávající odstup.

Sebrala jsem kabelku, co nejtišeji vycouvala z kuchyně a po špičkách se vyplížila z bytu.

Protože jsem nechtěla být úplně splavená, než dojdu do práce, mávla jsem si na taxík, místo abych šla pěšky. Ze zadního sedadla jsem sledovala, jak se přede mnou vynořuje Gideonova budova Crossfire. Lesklá a zřetelně safírová věž byla domovem firem Cross Industries i Waters Field & Leaman.

Moje práce asistentky zástupce ekonomického ředitele Marka Garrityho byla uskutečněný sen. I když leckdo - jmenovitě můj otčím, megafinančník Richard Stanton - nedokázal pochopit, proč jsem vzala absolventské místo (s ohledem na mé styky a vzdělání), byla jsem opravdu hrdá, že se mi práce daří. Mark byl skvělý šéf, uměl pomoci, ale zároveň mě nechával pracovat co nejvíc samostatně, takže jsem se opravdu hodně naučila.

Taxík zahnul za roh a zastavil za černým SUV Bentley, které jsem moc dobře znala. Srdce mi při pohledu na něj poskočilo, protože jsem věděla, že Gideon nemůže být daleko.

Zaplatila jsem taxikáři a vystoupila z chladného vnitřku auta do ranního parna. Nespouštěla jsem oči z bentleye v naději, že třeba zahlédnu Gideona. Bylo to šílené, jak mě ta představa vzrušovala - zvlášť poté, co jsem s ním strávila celou noc v celé jeho nahé nádheře.

Se sarkastickým úsměvem jsem prošla otáčivými dveřmi v mosazném rámu a vstoupila do obrovské haly. Kdyby se člověk mohl vtělit do budovy, pak Crossfire byl ztělesněním Gideona. Mramorové podlahy a stěny vyzařovaly auru moci a bohatství, zatímco kobaltově modrý skleněný vnější plášť byl stejně úchvatný jako Gideonovy obleky. Celkově vzato byl Crossfire štíhlý a sexy, Hříšný ďábel - přesně jako muž, který ho vytvořil. Hrozně ráda jsem tam pracovala.

Prošla jsem bezpečnostním turniketem a vyjela výtahem do dvacátého patra. Když jsem vystupovala z kabiny, zahlédla jsem Megumi - recepční - u jejího stolu. Bzučákem mě pustila skrz skleněné bezpečnostní dveře a vstala, když jsem se přiblížila.

„Ahoj,“ pozdravila mě a v černých kalhotách a zlaté hedvábné blůzce vypadala sexy. Tmavé šikmé oči jí jiskřily vzrušením a pěkná ústa měla namalovaná směle karmínovou rtěnkou. „Chtěla jsem se tě zeptat, co děláš v sobotu večer.“

„No…“ Chtěla jsem být s Gideonem, ale neexistovala záruka, že k tomu dojde. „Nevím. Ještě nemám žádné plány. Proč?“

„Jeden Michaelův kamarád se žení a v sobotu pořádají rozlučku. Jestli zůstanu doma, tak se zblázním.“

„Michael je ten, co jsi s ním měla rande naslepo?“ zeptala jsem se, protože jsem věděla, že chodí s chlapíkem, kterého jí dohodila její spolubydlící.

„Jo.“ Megumi se na vteřinu rozzářila, pak povadla. „Vážně se mi líbí a myslím, že já jemu taky, ale… “

„Pokračuj,“ pobídla jsem ji.

Zvedla jedno rameno, rozpačitě jím pokrčila a uhnula pohledem. „Má fóbii ze závazků. Vím, že po mně jede, ale pořád říká, že to není nic vážného a že se jen tak bavíme. Ale jsme hodně spolu,“ uvažovala. „Rozhodně si uspořádal život tak, aby byl se mnou častěji. A nejen fyzicky.“

Lítostivě jsem zkřivila ústa, protože tenhle typ jsem znala. Z takových vztahů se těžko odchází. Smíšené signály udržují vysokou hladinu dramatu i adrenalinu, a není snadné opustit možnost úžasného vztahu, jen kdyby se dotyčný smířil s rizikem. Co by dívka neudělala, aby dosáhla nedosažitelného?

„Tu sobotu beru,“ řekla jsem, protože jsem jí chtěla pomoci. „Co sis představovala?“

„Pít, tančit, řádit.“ Megumi se už zase usmívala. „Třeba ti najdeme nějakého náhradního chlapa.“

„Hm…“ Jejda. Trapas. „Já to zvládám docela dobře, abych řekla pravdu.“

Zvedla obočí. „Vypadáš unaveně.“

Celou noc jsem řádila v posteli s Gideonem Crossem… „Včera jsem měla těžkou hodinu Krav Magy.“

„Cože? To je jedno. Každopádně neuškodí prozkoumat terén, ne:

Posunula jsem si na rameni ucha kabelky. „Žádní náhradní chlapi,“ trvala jsem na svém.

„Hele.“ Opřela si ruce o útlé boky. „Jen ti doporučuju, abys byla otevřená možnosti, že se s někým seznámíš. Vím, že je těžké nahradit Gideona Crosse, ale věř mi, žít dál - to je nejlepší pomsta.“

To mě přimělo k úsměvu. „Budu mít otevřenou mysl,“ přistoupila jsem na kompromis.

Telefon na psacím stole jí zazvonil, zamávala jsem jí tedy na rozloučenou a zamířila chodbou ke své kóji. Potřebovala jsem trochu času na promyšlení logistiky, spojené s rolí nezadané ženy, když jsem byla ve skutečnosti velice zadaná. Jestliže jsem Gideona vlastnila, pak jsem zároveň byla i jeho majetkem. Neuměla jsem si představit, že bych patřila někomu jinému.

Právě jsem začínala uvažovat, jak přednesu ten sobotní večer Gideonovi, když na mě zavolala Megumi. Otočila jsem se.

„Mám tu pro tebe hovor, chceš to spojit?“ zeptala se. „A doufám, že je to osobní, protože do horoucích pekel - má přímo ďábelský hlas. Mluví jako SEX obalený v čokoládě a navrch se šlehačkou.“

Nervózní vzrušení mi zježilo chloupky v týle. „Řekl nějaké jméno?“

„Jo. Brett Kline.“

4. kapitola

Došla jsem ke stolu a padla na židli. Dlaně mi zvlhly už jen při pomyšlení na rozhovor s Brettem a připravovala jsem se na malý elektrický náboj, který mnou projede, až uslyším jeho hlas - a na pocit viny, který pak bude následovat. Ne že bych ho chtěla zpátky nebo že bych chtěla být s ním. Prostě jsme měli společnou minulost a sexuální přitažlivost mezi námi bývala čistě hormonální. Nemohla jsem na to zapomenout, ale absolutně jsem netoužila si to zopakovat.

Odložila jsem kabelku a tašku se sportovními botami do zásuvky psacího stolu, přitom jsem očima laskala zarámovanou koláž fotek, na kterých jsme byli spolu s Gideonem. Dal mi ji, abych na něj pořád myslela - jako bych mohla někdy přestat. Dokonce se mi o něm i zdálo.

Zazvonil mi telefon. Přesměrovaný hovor z recepce. Brett to nevzdal. Vzala jsem to, rozhodnutá věcně mu připomenout, že jsem v práci a nemůžu vést nepatřičné osobní rozhovory. „Kancelář Marka Garrityho, u telefonu Eva Tramellová.“

„Evo, jsem rád, že jsem tě zastihl. Tady Brett.“

Oči se mi samy zavřely, jak jsem vstřebávala ten hlas - SEX v čokoládě. Zněl ještě dekadentně sexuálněji, než když zpíval, což pomohlo vynést jeho kapelu Six-Ninths až ke hvězdným výškám. Teď měl podepsanou smlouvu s Vidal Records, hudební společností, kterou řídí Gideonův otčím Christopher Vidal - firmou, v níž měl Gideon z nevysvětlitelných důvodů většinový podíl.

Svět je malý.

„Ahoj,“ pozdravila jsem ho. „Jak to jde na turné?“

„Je to neskutečné. Ještě pořád mi to všechno nějak nedošlo.“

„Chtěl jsi to už dávno a zasloužíš si to. Užívej si.“

„Díky.“ Na chviličku umlkl a po tu dobu jsem si ho v duchu představovala. Vypadal úžasně, když jsem ho viděla naposled - vlasy natužené do bodlin s platinovými konečky, smaragdové oči potemnělé a horké touhou po mně. Byl vysoký a svalnatý, ale ne příliš rozložitý, tělo měl vyrýsované ustavičnou činností a náročným životem rockové hvězdy. Zlatavou pleť mu zdobilo tetování a v bradavkách, které jsem se naučila kdysi, když jsem v sobě chtěla cítit jeho ztuhlý úd, dráždit, měl piercingy …

Ale Gideonovi nesahal ani po kotníky. Bretta jsem mohla obdivovat jako každá jiná normální ženská, ale Gideon byl kategorie sama pro sebe.

„Poslouchej,“ řekl Brett, „vím, že jsi v práci, tak tě nechci zdržovat. Vracím se do New Yorku a rád bych tě viděl.“

Zkřížila jsem pod stolem kotníky. „Myslím, že to není dobrý nápad.“

„Budeme mít premiéru videoklipu Ze zlata na Times Square,“ pokračoval. „Chci tě tam mít s sebou.“

„Mít mě s… Páni.“ Masírovala jsem si čelo. Na okamžik mě jeho požadavek zarazil, ale raději jsem uvažovala o tom, jak by mě máma zpucovala, že si třu obličej, neboť byla přesvědčená, že to způsobuje vrásky. „Vážně mi lichotí, že mě zveš, ale musím vědět - nevadí ti, že budeme jen kamarádi?“

„Sakra, ne.“ Zasmál se. „Jsi nezadaná, holka zlatá. „Crossova ztráta je můj zisk.“

Ale do háje. Už to byly skoro tři týdny od prvních fotografií předstíraného shledání Gideona a Corinny na bulvárních webových stránkách. Zřejmě všichni usoudili, že je nejvyšší čas, abych si našla jiného chlapa. „Není to tak jednoduché. Nejsem připravená na další vztah, Brette.“

„Pozval jsem tě na rande, nežádám tě o doživotní závazek.“

„Brette, vážně…“

„Musíš tam být, Evo.“ Hlas mu klesl do svůdného tónu, při kterém ze mě vždycky padaly kalhotky. „Je to tvoje píseň. Odmítnutí neberu.“

„Musíš.“

„Krutě mi ublížíš, jestli nepřijdeš,“ řekl tiše. „A to nekecám. Půjdeme jako kamarádi, jestli to tak musí být, ale potřebuju tě tam.“

Těžce jsem vzdychla, hlava mi klesla nad stůl. „Nechci tě vodit za nos.“ Ani naštvat Gideona…

„Slibuju, že to budu považovat za přátelskou službu.“

Zlaté oči. Neodpověděla jsem.

Nevzdal to. Asi to nikdy nevzdá. „Tak jo?“ naléhal.

U ruky se mi objevil kelímek s kávou, a když jsem vzhlédla, uviděla jsem, že za mnou stojí Mark. „Tak jo,“ souhlasila jsem hlavně proto, abych se mohla dát do práce.

„Aaaano.“ V jeho hlase zněl vítězoslavný tón a uměla jsem si představit, jak to doprovodil zapumpováním pěstí. „Může to být buď ve čtvrtek, nebo v pátek večer, ještě nevím. Dej mi číslo na mobil, abych ti mohl poslat textovku, až to budu vědět jistě.“

Kvapně jsem odříkala číslo. „Máš to? Musím běžet.“

„Přeju ti skvělý pracovní den,“ řekl a mě zamrzelo, že jsem byla tak uchvátaná a nepříjemná. Vždycky to byl milý kluk a mohl být i skvělý přítel, ale tuhle možnost jsem zvorala, když jsem ho políbila.

„Díky. Brette… Mám z tebe fakt radost. Čau.“ Vrátila jsem telefon do stojánku a usmála se na Marka. „Dobré ráno.“

„Všechno v pořádku?“ zeptal se, hnědé oči trochu zakaboněné. Měl na sobě tmavomodrý oblek s tmavě fialovou kravatou, která ohromně slušela jeho tmavé pleti.

„Ano. Děkuju za kafe.“

„Rádo se stalo. Připravená pustit se do práce?“

Zasmála jsem se. „Jako vždycky.“

Netrvalo dlouho, než jsem si uvědomila, že s Markem něco není v pořádku. Byl roztěkaný a náladový, což se mu vůbec nepodobalo. Pracovali jsme na kampani softwaru pro výuku cizích jazyků, ale vůbec se na to nesoustředil. Navrhla jsem, abychom si trochu popovídali o kampani farmářských trhů s biopotravinami, ale ani to nepomohlo.

„Děje se něco?“ zeptala jsem se nakonec - nebylo mi příjemné v kanceláři zasahovat do soukromého teritoria, kam jsme se oba snažili během práce nezabíhat.

Každý druhý týden jsme nechali práci stranou a on mě pozval na oběd se svým partnerem Stevenem, ale dávali jsme si pozor, abychom si uchovali role šéfa a podřízené. Toho jsem si velice cenila, když se vzalo v úvahu, že Mark věděl, jak je můj otčím bohatý. Nechtěla jsem, aby mi lidé projevovali ohledy, které jsem si nevysloužila sama.

„Co?“ Vzhlédl ke mně, pak si přejel dlaní kratičce ostříhané vlasy. „Pardon.“

Položila jsem si tablet do klína. „Vypadá to, že tě něco tíží na mysli.“

Pokrčil rameny, otáčel se v kancelářském křesle sem a tam. „V neděli máme se Stevenem sedmé výročí.“

„To je úžasné,“ usmála jsem se. Ze všech párů, které jsem za život potkala, byli Mark a Steven nejstálejší a nej zamilovanější. „Gratuluju.“

„Díky.“ Zmohl se na slabý úsměv.

„Jdete někam? Máte rezervaci, nebo chceš, abych to zařídila?“

Zavrtěl hlavou. „Ještě jsme se nerozhodli. Nevím, co by bylo nejlepší.“

„Zapřemýšlíme. Sama jsem moc výročí nezažila, bohužel, ale máma je na to úžasná. Pár věcí jsem od ní pochytila.“

Poté, co dělala paní domu třem bohatým manželům, mohla být Monica Tramell Barker Mitchell Stantonová klidně profesionální organizátorkou společenských akcí, kdyby si snad někdy musela sama vydělávat na živobytí.

„Chcete něco soukromého,“ navrhovala jsem, „kde budete jen vy dva? Nebo večírek s kamarády a rodinou? Vyměníte si dárky?“

„Chci se oženit!“ odsekl.

„Aha. Tak jo.“ Poposedla jsem na židli. „Pokud jde o romantiku, tohle nedokážu trumfnout.“

Mark vyštěkl neveselým smíchem a potom se na mě nešťastně zadíval. „Mělo by to být romantické. Bůh ví, že když mě Steven před pár lety požádal o ruku, bylo to samé srdíčko a kytičky. Znáš ho, jak si potrpí na drama. Div se nepřetrhl.“

Polekaně jsem zamžikala. „Tys řekl ne?“

„Řekl jsem zatím ne. Zrovna jsem se tady v agentuře začínal stavět na vlastní nohy, on začínal dostávat fakt lukrativní zakázky a oba jsme se vzpamatovávali po bolestném rozchodu. Připadalo mi, že není vhodná doba, a nebyl jsem si jistý, jestli se Steven chce ženit z těch správných důvodů.“

„To nikdy nikdo neví najisto,“ řekla jsem tiše, sobě stejně jako jemu.

„Ale nechtěl jsem, aby si myslel, že mám o nás pochybnosti,“ pokračoval Mark, jako bych nic neřekla, „tak jsem to postavil tak, jako že odmítám instituci manželství. No, jako úplný blb.“

Potlačila jsem úsměv. „Ty nejsi blb.“

„Za posledních pár let se mockrát zmínil o tom, jak jsem udělal dobře, když jsem řekl ne.“

„Ale ty jsi neřekl ne. Ty jsi řekl zatím ne, je to tak?“

„Já nevím. Ježíšmarjá, já nevím, co jsem řekl.“ Předklonil se, opřel si lokty o desku stolu a tvář do dlaní. Jeho hlas zněl tlumeně a sklesle. „Zpanikařil jsem. Bylo mi čtyřiadvacet. Někteří lidi jsou možná v tom věku na takový závazek zralí, ale já…já nebyl.“

„A ted je ti osmadvacet a jsi zralý?“ Byl stejně starý jako Gideon. A já se při té myšlence zachvěla - zčásti i proto, že jsem byla ve stejném véku jako Mark, když tehdy řekl „zatím ne,“ a dokázala jsem se do něj vžít.

„Ano.“ Mark zvedl hlavu a zadíval se mi do očí. „Jsem víc než zralý. Jako by nějaký budík odpočítával minuty a já jsem hodinu od hodiny netrpělivější. Ale bojím se, že tentokrát řekne ne Steven. Možná byl pro něj ten správný čas před čtyřmi lety a ted už je to možná pryč.“

„Nechci působit banálně, ale to se nedozvíš, dokud se nezeptáš.“ Konejšivě jsem se na něj usmála. „Miluje tě. Hodně. Myslím, že máš safraportsky hodně velkou šanci uslyšet ano.“

Usmál se, odhalil roztomile křivé zuby. „Děkuju.“

„Dej mi vědět, jak s tou rezervací.“

„Jsi hodná.“ Jeho výraz zvážněl. „Promiň, že s tím za tebou chodím, zrovna když máš na krku těžký rozchod.“

„O mě si nedělej starosti. Mně je fajn.“

Mark mě chviličku pozoroval, pak přikývl.

„Půjdeš dneska na oběd?“

Vzhlédla jsem do vážné tváře Willa Grangera. Will byl nejnovější asistent ve firmě Waters Field & Leaman a já mu pomáhala se zapracováním. Nosil kotlety a brýle v hranatých černých obroučkách, takže vypadal mírně retro beatnicky, což mu sedělo. Byl superneformální a já ho měla ráda. „Jasně. Na co máš chuť?“

„Těstoviny a chleba. A dort. Možná pečenou bramboru.“

Zvedla jsem obočí. „Tak dobrá. Ale jestli nakonec omdlím a poslintám si psací stůl v hyperglykemickém kómatu, měl bys to za mě vyřešit s Markem.“

„Ty jsi světice, Evo. Natalie drží nějakou bezuhlohydrátovou dietu a já už nevydržím ani den bez škrobu a cukru. Chřadnu. Podívej se na mě.“

Will a jeho láska ze střední školy Natalie se zřejmě velice milovali, podle historek, které vyprávěl. Nikdy jsem nepochybovala, že by kvůli ní třeba i chodil po žhavém uhlí, a ona k němu zřejmě vzhlížela podobně, ačkoliv dobromyslně brblal o tom, jak ho pořád obskakuje.

„Svatá pravda,“ řekla jsem a náhle pocítila stesk. Odloučení od Gideona pro mě byla muka. Zvlášť když jsem byla obklopena přáteli, angažovanými ve vlastních vztazích.

Dopoledne uplynulo, a zatímco jsem čekala na Willa, poslala jsem v rychlosti textovku Shawně - Markově skorošvagrové - s dotazem, zda by si v sobotu nevyrazila na dámskou jízdu. Právě jsem zprávu odeslala, když mi zazvonil telefon na stole.

Rázně jsem se ohlásila: „Kancelář Marka Garrityho…“

„Evo. “

Projel mnou elektrický výboj, když jsem uslyšela Gideonův tlumený, chraplavý hlas. „Ahoj, frajere.“

„Řekni mi, že je to mezi námi dobré.“

Kousla jsem se do rtu, srdce se mí svíjelo v hrudi. Určitě mezi námi cítil stejně znepokojivou trhlinu, jaká trápila mě. „Je. Ty si to nemyslíš? Děje se něco?“

„Ne.“ odmlčel se. „Jen jsem to musel znovu slyšet.“

„Neřekla jsem ti to v noci dost jasně?“ Když jsem se ti sápala po zádech… „Nebo dneska ráno?“ Kdyžjsem před tebou klečela…

„Potřeboval jsem to od tebe slyšet, když se na mě nedíváš.“ Gideonův hlas mi laskal smysly. Hořela jsem rozpaky.

„Promiň,“ zašeptala jsem rozpačitě. „Vím, že tě štve, když v tobě ženské vidí jen sexy tělo. Neměla bych to dělat taky.“

„Nikdy bych si nestěžoval, že jsem tím, co chceš, Evo. Kristepane.“ Jeho hlas zněl náhle mrzutě. „Jsem sakra rád, že se ti líbím, protože Bůh ví, že já se na tebe dívám strašně rád.“

Zavřela jsem oči před přívalem stesku. Když jsem to teď věděla - jak jsem pro něj důležitá - bylo daleko těžší nepřibližovat se k němu. „Moc se mi po tobě stýská. A je to divné, protože všichni si myslí, že jsme se rozešli a já musím žít dál.

„Ne!“ Jediné slovo explodovalo na telefonní lince mezi námi, tak ostré, až jsem nadskočila. „Krucinál. Čekej na mě, Evo. Já na tebe čekal celý život.“

Těžce jsem polkla a otevřela oči právě včas, abych viděla, jak se ke mně blíží Will. Ztlumila jsem hlas. „Budu na tebe čekat věčně, pokud jsi můj.“

„Věčnost to nebude. Dělám, co můžu. Věř mi.“

„Věřím.“

Vpozadí zapípal další telefon. „Uvidíme se přesně v osm,“ řekl Gideon rázně.

„Ano.“

Ve sluchátku cvaklo a já se okamžitě cítila osamělá.

„Jdeme se najíst?“ zeptal se Will a nedočkavě si zamnul ruce. Megumi šla na oběd se svým závazkofobem, takže se ulila. U stolu budeme jen Will, já a všechny těstoviny, které stihne za hodinu sníst.

Pomyslela jsem si, že otupělost způsobená uhlohydráty je možná přesně to, co potřebuju. Vstala jsem a řekla: „Sakra, jo.“

Cestou z oběda jsem si v drogérii Duane Reade koupila bezuhlohydrátový energetický nápoj. Než udeřila pátá, už mi bylo jasné, že po práci jdu do fitcentra.

Měla jsem členství v Equinoxu, ale ve skutečnosti jsem chtěla zajít do posilovny CrossTrainer. Intenzivně jsem cítila propast mezi sebou a Gideonem. Pobyt na místě, na které máme dobré vzpomínky, ji pomůže zmenšit. Navíc jsem měla smysl pro loajalitu. Gideon je můj muž. Udělám všechno, co můžu, abych s ním strávila zbytek života. Pro mě to znamenalo podporovat ho ve všem, co dělá.

Domů jsem šla pěšky, už mi bylo jedno, jestli se zpotím, protože v posilovně stejně vezme můj zevnějšek za své. Když jsem vystoupila z výtahu ve svém patře, přistihla jsem se, že můj pohled přitahují dveře sousedního bytu. Pohrávala jsem si s klíčem, který mi Gideon dal. Představa, že bych si odemkla a zkontrolovala mu byt, byla zajímavá. Bude stejný jako jeho obydlí na Fifth Avenue? Nebo úplně jiný?

Gideonova střešní nástavba je úchvatná, s předválečnou architekturou a starosvětským kouzlem. Je to prostor, z nějž čiší majetek, ale přesto si uchoval přívětivost a útulnost. Dovedla jsem si tam stejně dobře představit děti jako zahraniční hodnostáře.

Jak bude vypadat jeho dočasné doupě? Málo nábytku, žádná výtvarná díla a holá kuchyně? Jak moc se zabydlel?

Zastavila jsem se u svého bytu, zadívala se na jeho dveře a uvažovala. Nakonec jsem odolala pokušení. Chtěla jsem, aby mě uvedl dovnitř on sám.

V obývacím pokoji mě uvítal ženský smích. Nepřekvapilo mě, když jsem na svém bílém gauči našla vedle Caryho do klubíčka stočenou dlouhonohou blondýnu. Ruku měla v jeho klíně a hladila ho přes tepláky. Pořád byl do pasu nahý, paži přehozenou přes ramena Tatiany Cherlinové, prsty jí lenivě přejížděl po bicepsu.

„Ahoj, holčičko,“ uvítal mě širokým úsměvem. „Jak bylo v práci?“

„Jako vždycky. Ahoj, Tatiano.“

Odpověděla mi trhnutím brady. Byla úchvatná, což se dalo očekávat, protože je modelka. Vzhled stranou - při našich prvních několika setkáních se mi vůbec nezamlouvala, a na tom se nic nezměnilo. Ale při pohledu na Caryho jsem musela uznat, že teď se k němu asi hodí.

Modřiny už neměl, ale ještě se zotavoval z brutálního útoku, když ho Nathan nechal zbít - a tím se odstartovaly události, které mě ted odloučily od Gideona.

„Převléknu se a půjdu do posilovny,“ zamířila jsem do chodby.

Slyšela jsem, jak za mnou Cary říká Tatianě: „Počkej moment, musím si s tou mojí holkou promluvit.“

Vstoupila jsem do svého pokoje a hodila kabelku na postel. Hrabala jsem se v prádelníku, když se Cary zastavil ve dveřích a opřel o veřeje. „Jak je ti?“ zeptala jsem se ho.

„Líp.“ Zelené oči se mu uličnicky zatřpytily. „A tobě?“

„Líp.“

Založil si paže na nahé hrudi. „Je to díky tomu, s kým jsi v noci řádila?“

Zavřela jsem zásuvku bokem a odsekla: „Vážně? Já tě z tvého pokoje neslyším. Jak to, že ty mě ano?“

Zaťukal si na spánek. „Sexuální radar. Já ho mám.“

„Co to znamená? Že já sexuální radar nemám?“

„Spíš že ti Cross při tom svém sexuálním maratónu vypálil pojistky. Pořád se nemůžu vzpamatovat z toho, jakou má výdrž. Škoda, že se nepřehoupne mým směrem a nevyčerpá mě.“

Hodila jsem po něm sportovní podprsenkou.

Obratně ji chytil a zasmál se. „Tak? Kdo to byl?“

Kousla jsem se do rtu - nechtěla jsem lhát jedinému člověku, který byl ke mně vždycky upřímný, i když to bolelo. Ale musela jsem. „Jeden kluk, co pracuje v Crossfiru.“

Úsměv ho opustil. Cary vstoupil do pokoje a zavřel za sebou dveře. ,A ty se jen tak rozhodneš a přivedeš ho domů a šoustáš s ním celou noc? Já myslel, žes byla na lekci Krav Magy.“

„To jo, ale on bydlí tady blízko a potkala jsem se s ním náhodou po hodině. Slovo dalo slovo…“

„Mám si dělat starosti?“ zeptal se tiše, pozoroval mou tvář a podával mi zpátky sportovní podprsenku. „Už dlouho jsi neměla náhodný sex.“

„Tak to není.“ Přinutila jsem se opětovat Caryho upřený pohled, protože jsem věděla, že jinak by mi nikdy neuvěřil. „Já… se s ním scházím. Dneska jdeme na večeři.“

„Poznám ho?“

„Jasně. Ale dneska ne. Půjdu k němu.“

Sevřel rty. „Něco si necháváš pro sebe. Ven s tím.“

Uhnula jsem před otázkou. „Viděla jsem tě dneska ráno v kuchyni, jak se líbáš s Treyem.“

„No jo.“

„Klape vám to?“

„Nemůžu si stěžovat.“

Jauvajs. Když si Cary vezme něco do hlavy, jen tak toho nenechá. Zase jsem uhnula.

„Dneska jsem mluvila s Brettem,“ řekla jsem co možná ledabyle ve snaze nedělat z toho velkou záležitost. „Volal mi do práce. A ne, včera v noci to nebyl on.“

Zvedl obočí. „Copak chtěl?“

Odkopla jsem střevíce a zamířila do koupelny, smýt zbytky make-upu. „Vrací se do New Yorku na premiéru videoklipu ke Zlaté. Pozval mě, abych šla s ním.“

„Evo…“ začal tím tlumeným, varovným tónem, který si rodiče vyhrazují pro nezdárné spratky.

„Chci, abys šel taky.“

To ho trochu zarazilo. „Jako gardedáma? Nevěříš si?“

Pohlédla jsem na jeho odraz v zrcadle. „Nevracím se k němu, Cary. Ne že bychom vůbec někdy byli doopravdy spolu, tak si s tím přestaň dělat starosti. Chci tě tam, protože si myslím, že se pobavíš a nechci vodit Bretta za nos. Souhlasil, že tam půjdeme jako kamarádi, ale myslím, že mu to pro jistotu musím natlouct do hlavy. Aby to bylo fér.“

„Mělas říct ne.“

„Snažila jsem se.“

„Ne je ne, holčičko. To není tak těžké.“

„Kušuj!“ Drhla jsem si jedno oko odličovacím ubrouskem. „Už to je dost zlé, že jsem se dala přemluvit a teď se cítím provinile! Jeden by řekl, že to bude zábava, jít na koncert a nevědět, koho tam uvidím. Nepotřebuju ještě ty tvoje kecy.“

Protože těch si určitě poslechnu dost od Gideona…

Cary se zamračil. „Proč by ses sakra měla cítit provinile?“

„Brett dostal kvůli mně přes hubu!“

„Neee, dostal přes hubu, protože políbil krásnou holku a nemyslel na následky. Mohl tušit, že jsi zadaná. A co tě vůbec kouslo?“

„Nepotřebuju přednášku o Brettovi, jasný?“ Potřebovala jsem se svěřit Carymu se svým vztahem k Gideonovi a s mými obavami, ale nemohla jsem to svému nejlepšímu příteli povědět. Tím pádem mě všechno, co se v mém životě pokazilo, znepokojovalo ještě víc. Cítila jsem se strašlivě osamělá a usmýkaná. „Už jsem ti říkala, že do toho znova nejdu.“

„To rád slyším.“

Pověděla jsem mu pravdu, pokud to bylo možné, protože jsem věděla, že mě nebude odsuzovat. „Pořád ještě miluju Gideona.“

„Samozřejmě,“ souhlasil prostě. „Jestli tě to potěší, jeho váš rozchod taky určitě žere.“

Objala jsem ho. „Děkuju ti.“

„Za co?“

„Že jsi to ty.“

Zafuněl. „Neříkám, že bys na něj měla čekat. Je mi jedno, co Crosse čeká - jeho chyba, sám si škodí. Ale myslím, že ještě nejsi připravená skočit do postele nějakému jinému volovi. Nemůžeš mít náhodný sex, Evo. Pro tebe to přece něco znamená, proto jsi tak v háji, když jenom tak ulítneš.“

„Nikdy to nefunguje,“ souhlasila jsem a odstoupila, abych dokončila odličování. „Půjdeš se mnou na tu videopremiéru?“

„Jo, půjdu.“

„Chceš vzít Treye nebo Tatianu?“

Zavrtěl hlavou, otočil se k zrcadlu a upravil si vlasy nacvičenými pohyby ruky. „Pak by to bylo jako dvojité rande. Lepší, když budu za křena. Bude to mít větší dopad.“

Sledovala jsem jeho odraz a ústa se mi zvlnila něžným úsměvem. „Miluju tě.“

Poslal mi polibek. „Tak na sebe dávej pozor, holčičko. To mi stačí.“

Jako dárek při křtu nového bytu jsem nejraději dávala waterfordské sklenice na martini. Pro mě v tom byla přesně ta pravá směs luxusu, zábavy a užitečnosti. Jednu sadu jsem dala kamarádce z vysoké, která neměla zdání, co je to waterfordský křišťál, ale milovala koktejly, a jednu soupravu ode mě dostala matka, která nepila martini, ale milovala Waterford. Byl to dárek, který bych klidně dala dokonce i Gideonu Crossovi, muži, který měl víc peněz, než si člověk dokáže představit.

Jenže když jsem klepala na jeho dveře, netřímala jsem v rukou skleničky.

Nervózně jsem přešlápla a sjela si rukou podél boku, abych si uhladila šaty. Po návratu z tělocvičny jsem se vyparádila, beze spěchu si upravila účes „nová Eva“ a kouřové oční stíny. Bledě růžová rtěnka byla neslíbatelná a na sebe jsem si vzala malé černé s hlubokým splývavým výstřihem a ještě hlubším výstřihem vzadu.

Krátké šaty ukazovaly hodně nohy, které ještě zdůraznily střevíčky od Jimmyho Choo s volnou špičkou. V uších jsem měla diamantové visací náušnice, jež jsem si vybrala už na naši první schůzku, a prsten, který mi dal on - nádherný kus z propletených zlatých šňůrek, spojených diamantovými X - ty ležaté křížky představovaly moje spojení s Gideonem.

Dveře se otevřely a mně se trochu podlomila kolena, jak mě omráčil ten nádherný, hříšně sexy muž, který mě uvítal. Gideon byl asi taky sentimentální. Měl na sobě tentýž černý svetr, který si vzal do nočního klubu tenkrát, když jsme spolu byli poprvé doopravdy. Vypadal na něm úžasně - ideální směs ležérní a sexy elegance. Spolu s grafitově šedými kalhotami a bosýma nohama ve mně probudil čirou, do běla rozžhavenou touhu.

„Kristepane,“ zavrčel. „Vypadáš úžasně. Příště mě varuj, než otevřu dveře.“

Usmála jsem se. „Ahoj, ty Hříšný ďáble.“

5. kapitola

Gideonova ústa se zvlnila zkázonosným úsměvem a vztáhl ke mně ruku. Když jsem se prsty dotkla jeho dlaně, chytil mě a vtáhl dovnitř, přivinul mě těsně k sobě a jeho rty se něžně dotkly mých. Dveře se za mnou zavřely a on se přese mě natáhl, aby je zamkl a oddělil nás tak od světa.

Sevřela jsem v rukou jeho svetr. „Máš můj nejmilejší svetr.“

„Já vím.“ Zčistajasna klesl do elegantního dřepu, uchopil mou ruku, kterou držel, a položil si ji na rameno. „Udělej si pohodlí, anděli. Tyhle podpatky nebudeš potřebovat, dokud nebudeš připravená, abych tě opíchal.“

Sevřela mě nedočkavost. „Co jestli jsem připravená už teď?“

„Nejsi. Poznáš, až to přijde.“

Gideon mi zouval střevíce a já přenášela váhu z jedné nohy na druhou. „Poznám? Jak?“

Vzhlédl ke mně těma pronikavě modrýma očima. Téměř klečel, sundával mi střevíce, a přesto nepopiratelně ovládal sebe i mě. „Že do tebe budu strkat ptáka.“

Přešlápla jsem z jiného důvodu. Ano, prosím …

Vstal a znovu se nade mnou tyčil. Špičkami prstů mi přejel po líci. „Co máš v té tašce?“

„Aha.“ V duchu jsem setřásla sexuální kouzlo, kterým mě uhranul. „Dárek do nového bytu.“

Rozhlédla jsem se. Zdejší prostor byl zrcadlovým odrazem mého. Byt byl půvabný a pohodlně útulný. Z části jsem očekávala napůl obývané místnosti, převážně holé, jen s nejnutnějším zařízením. Místo toho jsem měla kolem sebe domov. Domov osvětlený jen svíčkami, vrhajícími teplou zlatou záři na nábytek, který jsem poznávala, protože byl Gideonův a můj.

Jako omráčená jsem si sotva všimla, když mi vzal z rukou dárkovou tašku a kabelku. Bosa jsem prošla kolem něj a uviděla kolem pohovky a křesel rozmístěné svoje konferenční a odkládací stolky, svoje doplňky s jeho tretkami a zarámovanými fotografiemi, na nichž jsme vyobrazeni my dva spolu a moje závěsy s jeho nerozsvícenými stojacími a stolními lampami.

Na stěně, kde by měla viset moje televize s plochou obrazovkou, jsem ale viděla velikou fotku, na níž mu posílám polibek - hodně zvětšená verze snímku, který jsem mu dala, aby si ho postavil na svůj psací stůl v kanceláři Crossfiru.

Zvolna jsem se otáčela a snažila se všechno pochopit. Takhle mě už jednou šokoval, když ve své střešní nástavbě znovu vytvořil mou ložnici, aby mi poskytl známé místo, kam jsem mohla utéct, když bylo všechno příliš intenzivní.

„Kdy ses sem nastěhoval?“ Byla jsem nadšená. Směs mé moderní výstřednosti s jeho starosvětskou elegancí byla kupodivu dokonalá. Smísil přesně ty pravé kusy, aby vytvořil prostor, který byl… náš.

„Ten týden, co byl Cary v nemocnici.“

Pohlédla jsem na něj. „To myslíš vážně?“

Tehdy se ode mě Gideon začal odtahovat, odřezávat mě. Začal se znovu stýkat s Corinnou a byl těžko dosažitelný.

Zařizování tohohle bytu ho taky muselo dost zaměstnávat.

„Potřeboval jsem být blízko tebe,“ nepřítomně nahlížel do tašky. „Musel jsem mít jistotu, že se k tobě můžu rychle dostat. Dřív než Nathan.“

Projel mnou šok. V době, kdy jsem měla pocit, že se mi Gideon víc a víc vzdaluje, byl fyzicky blízko. Hlídal mě. „Když jsem ti volala z nemocnice“ - polkla jsem, abych se zbavila knedlíku ve vyschlém hrdle - „někoho jsi u sebe měl.

„Raúla. Organizoval stěhování. Musel jsem to mít hotové, než se ty a Cary vrátíte domů.“ Vzhlédl ke mně. „Ručníky, anděli?“ zeptal se nemálo pobaveně.

Vytáhl z tašky bílé ručníky s vyšitým nápisem CROSSTRAINER. Přinesla jsem je z posilovny. Tenkrát jsem si představovala, že bude mít holé mládenecké doupě. Teď působily absurdně.

„Promiň,“ řekla jsem, stále ještě omráčená tím, co jsem se od něj o bytě dozvěděla. „Měla jsem jinou představu, jak to tady bude vypadat.“

Odtáhl ode mě ručníky, když jsem po nich sáhla. „Tvoje dárky jsou vždycky promyšlené. Pověz mi, co sis myslela, když jsi je kupovala.“

„Myslela jsem na to, jak tě přimět, abys na mě myslel.“

„Myslím na tebe každou minutu každého dne,“ zašeptal.

„Dovol, abych to objasnila: Já - celá rozpálená a zpocená a roztoužená po tobě.“

„Hmm… tuhle fantazii si dopřávám často.“

Zčistajasna mi bleskla hlavou vzpomínka na Gideona, který sám sobě působí rozkoš u mě ve sprše. Skutečně se nedalo vyjádřit slovy, jak sakra úžasná to byla podívaná. „Myslíš na mě, když si to děláš?“

„Nemasturbuju.“

„Cože? Ale jdi. Každý chlap masturbuje.“

Gideon mě chytil za ruku, propletl si se mnou prsty, pak mě táhl ke kuchyni, odkud se nesla nebeská vůně. „Popovídáme si u vína.“

„Chceš do mě nalít alkohol, abych byla povolnější?“

„Ne.“ Pustil mě a postavil tašku s ručníky na linku. „Vím, že cesta k srdci vede žaludkem.“

Vklouzla jsem na barovou stoličku, přesně stejnou jako jsou ty v mém bytě, dojata tím, jak jedinečně způsobil, že se tu cítím jako doma. „Cesta k mému srdci? Nebo do kalhotek?“

Usmál se a nalil sklenku červeného vína z láhve, kterou měl už předtím otevřenou, aby se vydýchalo. „Co bys řekla?“

„Nemám kalhotky.“

„Opatrně, Evo.“ Gideon po mně vrhl přísný pohled. „Nebo mě odradíš od pořádného svádění, než tě ojedu na všech místech tohohle bytu.“

V ústech mi vyschlo. Z výrazu jeho očí, když mi přinášel sklenku, jsem se zarděla a zatočila se mi hlava.

„Než jsem tě našel,“ zaševelil se rty u okraje své sklenice, „tak jsem si ho vyhonil při každém sprchování. Patřilo to k mé hygieně jako mytí vlasů.“

Tomu jsem věřila. Gideon je velice sexuálně založený. Když jsme spolu, pícháme před spaním, hned ráno a někdy stihne ještě rychlovku během dne.

„Potom už jen jednou,“ pokračoval. „Bylas tam se mnou.“

Zarazila jsem se, sklenku v polovině cesty k ústům. „Vážně?“

„Vážně.“

Napila jsem se a rovnala si v hlavě myšlenky. „Proč jsi přestal? Těch posledních pár týdnů… Byli jsme dlouho bez sebe.“

Rty mu zvlnil přízrak úsměvu. „Nemám ani kapku nazmar, jestli mám s tebou udržet krok.“

Postavila jsem sklenku s vínem a strčila ho do ramene. „Vždycky to podáváš tak, jako bych byla nějaká nymfomanka!“

„Máš ráda sex, anděli,“ zapředl. „Na tom není nic špatného. Jsi chamtivá a nenasytná, a to miluju. Miluju vědomí, že jakmile jsem v tobě, vysaješ mě do sucha. A pak budeš chtít znovu.“

Cítila jsem, jak mi horkost stoupá do tváře. „Pro tvou informaci, já jsem si to neudělala ani jednou od té doby, co jsme…nebyli spolu. Ani se mi nechtělo, protože jsi mi chyběl.“

Opřel se o pult, jeden loket na chladné černé žule. „Hmm.“

„Ráda se s tebou miluju, protože ty jsi ty, ne proto, že jsem nadržená. Jestli se ti to nelíbí, seber kuráž a podívej se pravdě do tváře nebo se přestaň sprchovat.“ Sklouzla jsem ze stoličky. „Nebo prostě řekni ne, Gideone.“

Odkráčela jsem do obývacího pokoje a snažila jsem se zbavit znepokojivého pocitu, který mě pronásledoval celý den.

Gideon mě objal zezadu a zastavil mě tak uprostřed kroku. „Dost,“ řekl s tou známou autoritativní úsečností, která mě pokaždé vzrušila.

Pokusila jsem se mu vykroutit.

„Tak Evo.“

Vzdala jsem to, ruce mi klesly podél boků a chytly se šatů.

„Vysvětli mi, co se kurva stalo,“ řekl klidně.

Sklonila jsem hlavu a neříkala nic, protože jsem nevěděla, co říct. Po chvilce mlčení se pohnul, zvedl mě do náručí a odnesl k pohovce. Usedl a urovnal si mě na klíně. Přitulila jsem se k němu.

Jeho brada mi spočinula na temeni hlavy. „Chceš se hádat, anděli?“

„Ne,“ zamumlala jsem.

„To je dobře. Já taky ne.“ Přejížděl mi rukama nahoru a dolů po zádech. „Tak si místo toho popovídáme.“

Přitiskla jsem se nosem k jeho hrdlu. „Miluju tě.“

„Já vím.“ Zaklonil hlavu, poskytl mi prostor, abych se zahnízdila.

„Nejsem závislá na sexu.“

„Nechápu, proč by to měl být problém, i kdybys byla. Bůh ví, že milování s tebou je moje nejmilejší činnost. Abych řekl pravdu, kdybys chtěla, abych se ti věnoval častěji, dokonce bych si klidně sex s tebou zařadil do denního rozvrhu.“

„Ach můj Bože!“ Lehce jsem ho kousla a on se tiše zasmál.

Gideon si ovinul mé vlasy kolem pěsti a stáhl mi hlavu dozadu. Pohled, který upíral do mé tváře, byl něžný a vážný. „Nejsi rozčilená z našeho neuvěřitelného sexuálního života. Jde o něco jiného.“

Vzdychla jsem a přiznala: „Nevím, co to je. Jsem prostě… rozhozená.“

Gideon si mě posunul na klíně, přitiskl mě k sobě těsněji, vtahoval mě do svého tepla. Zapadali jsme do sebe dokonale, mé křivky přiléhaly k jeho pevně tesaným obrysům. „Líbí se ti ten byt?“

„Nádherný.“

„To je dobře.“ Hlas měl prodchnutý uspokojením. „Očividně je to ukázka - dovedená do extrému.“

Tep mi trochu poskočil. „Ukázka toho, jak by vypadal náš společný byt?“

„Začneme samozřejmě od nuly. Všechno bude nové.“

Jeho prohlášení mě dojalo. Přesto jsem musela říct: „Tohle bylo moc riskantní. Nastěhovat se sem, chodit do budovy a z budovy. Znervózňuje mě už jen to pomyšlení.“

„Na papíře tu bydlí někdo jiný. Takže si sem samozřejmě nastěhoval nábytek, přichází a odchází. Vstupuje přes garáž, stejně jako všichni ostatní nájemníci s auty. Když jsem on, oblékám se trochu jinak, chodím po schodech a kontroluju bezpečnostní záznamy, abych věděl, jestli na někoho nenarazím.“

Objem plánování, které to vyžadovalo, mě úplně ohromil, jenomže on už měl natrénováno, jak se dostat k Nathanovi, aniž zanechal stopu. „Tolik námahy a výdajů. Kvůli mně. Nemůžu…Nevím, co říct.“

„Řekni, že máš v plánu nastěhovat se ke mně.“

Vychutnávala jsem příval radosti, kterým mě jeho slova zaplavila. „Máš nějakou představu o časovém rámci pro tenhle nový začátek?“

„Hned jak to půjde.“ Jemně mi rukou stiskl stehno.

Položila jsem svou dlaň na jeho. Našemu společnému životu toho stálo v cestě hodně - přetrvávající trauma z naší minulosti, můj táta, který nemá rád bohaté chlapy a domnívá se, že Gideon je podvodník, a já, protože se mi líbí můj byt a věřím, že nový začátek v novém městě znamená opravdu hodně, pokud ho zvládnu na vlastní pěst.

Nicméně jsem se vrhla na to, co pro mě znamená největší problém. „A co Cary?“

„U střešní nástavby je připojený byt pro hosty.“

Rychle jsem se odtáhla a upřela na něj oči. „To bys pro Caryho udělal?“

„Ne, to bych udělal pro tebe.“

„Gideone, já …“ Moje slova vyzněla do ztracena, protože slova nestačila. Užasla jsem. Něco se ve mně trochu posunulo.

„Takže nejsi rozčilená kvůli bytu,“ řekl. „Žere tě něco jiného.“

Rozhodla jsem se nechat si Bretta až nakonec. „V sobotu mám dámskou jízdu.“

Znehybněl. Někdo, kdo by ho neznal tak dobře jako já, by možná nepostřehl to nenápadné, prudké zbystření, ale já je pochytila. „Dámská jízda obnáší co přesně?“

„Tanec. Popíjení. Jako obvykle.“

„Je to lov na chlapy?“

„Ne.“ Olízla jsem si suché rty, zhypnotizovaná změnou, která v něm proběhla. Z intimní hravosti přepnul do intenzivního soustředění. „Všechny jsme zadané. Aspoň si to myslím. Nevím, jak Megumina spolubydlící, ale Megumi chlapa má a víš, že Shawna má svého šéfkuchaře.“

Najednou mluvil úplně věcně. „Všechno zařídím - auto, řidiče a ochranku. Jestli se budete držet okruhu mých klubů, ochranka zůstane v autě. Kdybyste chtěly jinam, půjde s vámi.“

Překvapeně jsem zamžikala. „Tak jo.“

Z kuchyně zapípal časovač u trouby.

Gideon vstal jediným elegantním pohybem, pořád mě držel v náručí. Otevřela jsem oči dokořán. Krev mi šuměla v žilách. Ovinula jsem mu paže kolem krku a nechala se od něj odnést do kuchyně. „Miluju to, jak jsi silný.“

„Na tebe je snadné udělat dojem.“ Posadil mě na barovou stoličku a vtiskl mi dlouhý polibek, než zamířil k troubě.

„Ty jsi vařil?“ Nevěděla jsem, proč mě to překvapilo, ale stalo se.

„Ne. Od Arnolda přivezli připravené lasagne a salát.“

„To zní úžasně.“ Už jsem jedla v restauraci slavného šéfkuchaře Arnolda Ricciho, a tak jsem věděla, že takové jídlo bude zabiják.

Popadla jsem skleničku a promrhala báječné víno, když jsem je do sebe naráz hodila na kuráž - říkala jsem si, že je nejvyšší čas povědět mu to, co nebude chtít slyšet. Vrhla jsem se do toho střemhlav. „Dneska mi volal do práce Brett.“

Minutu nebo dvě jsem měla pocit, že mě snad Gideon neslyšel. Navlékl si chňapku, otevřel troubu a vytáhl lasagne, aniž se na mě podíval. Teprve když postavil pekáč na sporák a podíval se na mě, pochopila jsem s jistotou, že mu neuniklo ani slovo.

Hodil chňapku na pult, popadl láhev s vínem a šel rovnou ke mně. Klidně uchopil mou sklenku a dolil mi, než promluvil. „Nejspíš se s tebou chce vidět, až bude příští týden v New Yorku.“

Musela jsem se nadechnout, než jsem zareagovala. „Tys věděl, že se vrací!“ vyčetla jsem mu.

„Samozřejmě, že jsem to věděl.“

Jestli to bylo proto, že Brettova kapela podepsala smlouvu s Vidal Records, nebo protože si o něm Gideon udržuje přehled, to jsem nevěděla. Oba důvody byly stejně věrohodné.

„Souhlasila jsi se schůzkou?“ Jeho hlas zněl uhlazeně a jemně. Nebezpečně.

Ignorovala jsem tetelení nervů v břiše a neuhnula pohledem. „Ano, na premiéru videoklipu Six-Ninths. Cary jde se mnou.“

Gideon kývl a ve mně zůstala úzkost a totální nevědomost stran jeho pocitů.

Sklouzla jsem ze stoličky a přistoupila k němu. Objal mě a položil si tvář na temeno mé hlavy.

„Zruším to,“ nabídla jsem rychle. „Vlastné se mi stejně nikam nechce.“

„To nic.“ Kolébal se ze strany na stranu, houpal mě a šeptal: „Zlomil jsem ti srdce.“

„Proto jsem mu to neslíbila!“

Zvedl ruce a zabořil je do mých vlasů, stáhl mi je z čela a podíval se na mě s něhou, která mi vehnala do očí slzy. „Nemůžeme na posledních pár týdnů jen tak zapomenout, Evo. Způsobil jsem ti hlubokou ránu, a ta pořád ještě krvácí.“

V té chvíli mi došlo, že nejsem připravená posbírat a slepit kousky našeho vztahu, jako by se nic nestalo. Napůl jsem v sobě pořád ještě chovala zášť a Gideon to postřehl.

Vymanila jsem se z jeho objetí. „Co to říkáš?“

„Že nemám právo tě opustit a ublížit ti - ať už je důvod jakýkoli - a pak čekat, že zapomeneš, jaké to bylo, a ze dne na den mi odpustíš.“

„Zabil jsi kvůli mně člověka!“

„Nic mi nedlužíš,“ odsekl. „Má láska k tobě není závazek.“

Pořád ještě mě drásalo každé jeho vyznání lásky, navzdory tomu, jak často je potvrzoval svými činy.

Tišším hlasem jsem řekla: „Nechci ti ubližovat, Gideone.“

„Tak neubližuj.“ Políbil mě se srdcervoucí něhou. „Najíme se, než nám to vychladne.“

Převlékla jsem se do trička s logem Cross Industries a Gideonových pyžamových kalhot, které jsem si dole ohrnula. Odnesli jsme si svíčky ke konferenčnímu stolku a jedli se zkříženýma nohama na podlaze. Gideon si nechal můj oblíbený svetr, ale kalhoty vyměnil za černé pyžamové.

Olízla jsem si ze rtu kapku rajské omáčky a vyprávěla mu, co jsem dělala po zbytek dne. „Mark sbírá kuráž, aby požádal svého partnera o ruku.“

„Jestli si správně pamatuju, už jsou spolu dlouho.“

„Od vysoké.“

Gideonova ústa se zvlnila. „Nejspíš je i tak těžké se na to zeptat, i když je odpověď jasná věc.“

Zadívala jsem se do talíře. „Byla Corinne nervózní, když tě žádala o ruku?“

„Evo.“ Počkal, až jsem po delším mlčení zvedla hlavu. „O tom nebudeme mluvit.“

„Proč ne?“

„Protože na tom nesejde.“

Pátrala jsem očima v jeho tváři. „Jak by ti bylo, kdybys věděl, že po světě běhá někdo, komu jsem řekla ano? Teoreticky.“

Střelil po mně podrážděným pohledem. „To by bylo jiné, protože ty bys neřekla ano, pokud by pro tebe ten chlap opravdu něco neznamenal. Já cítil… paniku. Toho pocitu jsem se nezbavil, dokud nezrušila zasnoubení.“

„Koupils jí prsten?“ Představa, jak kupuje prsten jiné ženě, mě bolela. Zadívala jsem se na svou ruku, na prsten, který koupil mně.

„Ne jako tenhle,“ řekl tiše.

Ruka se mi zaťala v pěst, střežila ho.

Gideon vztáhl pravici a položil ji na mou. „Koupil jsem Corinně prsten v prvním krámě, do kterého jsem vstoupil. Neměl jsem žádnou představu, tak jsem vybral podobný, jako měla její matka. Úplně jiná situace, nemyslíš?“

„Ano.“ Nenavrhla jsem sama prsten, který Gideon nosil, ale prohledala jsem šest obchodů, než jsem našla ten pravý. Byl z platiny posázené černými diamanty a připomínal mi mého milence svou chladnou mužnou elegancí a smělým, dominantním stylem.

„Promiň,“ ucouvla jsem. „Jsem blbá.“

Zvedl mou ruku ke rtům a políbil mi klouby prstů. „Já taky, občas.“

To mě rozesmálo. „Myslím, že Mark a Steven se k sobě ideálně hodí, ale Mark má svou teorii, že muži cítí nutkání k ženitbě a pak je to přejde, když se to dost rychle neuskuteční.“

„Řekl bych, že jde spíš o správného partnera než o správnou chvíli.“

„Držím jim palce, aby jim to vyšlo.“ Zvedla jsem sklenku s vínem. „Chceš koukat na televizi?“

Gideon se opřel zády o přední hranu pohovky. „Jen chci být s tebou, anděli. Je mi jedno, co děláme.“

Společně jsme sklidili nepořádek po večeři. Když jsem sahala pro opláchnutý talíř, který mi Gideon podával, abych ho dala do myčky, obelstil mě. Chytil mě místo toho za ruku a obratně odložil talíř na linku. Popadl mě kolem pasu a roztočil v tanci. Z obývacího pokoje jsem zaslechla tóny něčeho krásného, prodchnutého čistým, omamným ženským hlasem.

„Kdo to zpívá?“ zeptala jsem se, už zadýchaná od doteku Gideonova mocného těla, prohýbajícího se v těsné blízkosti mého. Touha, která mezi námi stále doutnala, najednou vzplála a naplnila mě energií a životem. Všechna nervová zakončení zbystřila, připravená na jeho dotek. Dychtivost se snoubila se žhavou nedočkavostí.

„Nemám zdání.“ Obeplul se mnou kolem pracovního ostrůvku do obývacího pokoje.

Vzdala jsem se jeho mistrovskému vedení, milovala jsem ten tanec se společnou vášní a žasla jsem nad jeho zřejmou radostí jen z toho, že je se mnou. Stejná radost bublala i ve mně, odlehčovala mi krok, až to bylo, jako bychom pluli. Když jsme se přiblížili ke zvukové soustavě, hlasitost hudby zesílila. Zaslechla jsem v textu slova Hříšný a ďábel a překvapením jsem klopýtla.

„Moc vína, anděli?“ škádlil mě Gideon, když mě k sobě přitáhl blíž.

Moje pozornost se však upírala na hudbu. Bolest zpěvačky. Trýznivý vztah, který přirovnávala k lásce k přízraku. Slova mi připomínala dny, kdy jsem věřila, že jsem Gideona ztratila navždy, a srdce mě zabolelo.

Vzhlédla jsem mu do tváře. Pozoroval mě temnýma, třpytivýma očima.

„Vypadalas tak šťastně, když jsi tančila s tátou,“ řekl a já pochopila, že si chce podobné vzpomínky uchovat i na nás.

„Jsem šťastná teď,“ ujistila jsem ho, i když mě oči pálily při pohledu na jeho stesk, touhu, kterou jsem důvěrné znala. Kdyby se duše mohly spojit s touhami, ty naše by byly nerozlučně propletené.

Položila jsem mu ruku na zátylek a přitáhla si jeho ústa dolů ke svým. Když se naše rty dotkly, vypadl z rytmu. Zastavil se a objal mě tak pevně, až se mi nohy zvedly z podlahy.

Na rozdíl od zklamané zpěvačky jsem nebyla zamilovaná do přízraku. Milovala jsem muže z masa a krve, muže, který dělal chyby, ale poučil se z nich, muže, který se ze všech sil snažil kvůli mně polepšit, muže, který chtěl, aby nám to klapalo stejně zoufale jako já.

„Nikdy nejsem šťastnější, než když jsem s tebou,“ prohlásila jsem.

„Ach, Evo.“

Vzal mi dech polibkem.

„Udělal to ten kluk,“ řekla jsem.

Špičky Gideonových prstů mi kreslily kroužky kolem pupíku. „To je ujeté.“

Byli jsme natažení podélně na pohovce a sledovali můj oblíbený policejní seriál. Tiskl se ke mně zezadu, bradu na mém rameni a nohy propletené s mýma.

„Tak to bývá,“ sdělila jsem mu. „Překvapivá pointa a tak dále.“

„Podle mě to udělala babička.“

„Ach můj Bože.“ Zaklonila jsem hlavu, abych na něj viděla. „A tohle ti ujeté nepřipadá?“

Zasmál se a vtiskl mi mlaskavou pusu na tvář. „Chceš se vsadit, kdo má pravdu?“

„Nehazarduju.“

„Ale jdi.“ Přitiskl mi dlaň na bříško a přidržel mě, sám se zvedl na lokti a hleděl na mě shora.

„Kdepak.“ Cítila jsem ho na křivce zadečku, pevného, těžkého. Neměl erekci, ale to mu nebránilo upozorňovat na sebe. Zvědavě jsem sáhla mezi nás a uchopila ho do dlaně.

Okamžitě se mu postavil. Jedno černé obočí se vyklenulo. „Překvapivý útok, anděli?“

Jemně jsem ho stiskla. „Už jsem nažhavená a zajímalo by mě, proč si na mě můj nový soused nedovoluje.“

„Třeba na tebe nechce moc tlačit, aby tě nezastrašil.“ Gideonovy oči se ve světle televizní obrazovky třpytily.

„Je to tak?“

Přitiskl se nosem k mému spánku. „Jestli má aspoň půlku mozku, nenechá tě odejít.”

Ach… „Asi budu muset udělat první krok já,“ zašeptala jsem a ovinula mu prsty kolem zápěstí. „Ale co když si bude myslet, že jsem moc povolná?“

„Bude mít plnou hlavu toho, jaké má sakra štěstí.“

„No, tak tedy…“ otočila jsem se čelem k němu. „Zdravíčko, sousede.“

Sledoval špičkou prstu obrys mého obočí. „Ahoj. Fakt se mi líbí, jak to tady vypadá.“

„Hostitel taky není špatný.“

„Jo? Spousta ručníků?“

Dloubla jsem ho do ramene. „Tak skočíme na to, nebo ne?“

„Skočíme?“ Hlava mu spadla dozadu a rozesmál se, jeho hruď vibrovala na mé. Byl to vášnivý zvuk pronikající celým tělem, vnímala jsem ho až v prstech u nohou. Gideon se směje hodně zřídka.

Vklouzla jsem mu rukama pod svetr a sunula dlaně po vlahé pokožce. Rty jsem mu přejížděla po bradě. „To má být ne?

„Anděli, skočím na tebe, kdykoli si řekneš.“

„Začni hned.“ Nabídla jsem mu své rty a on je přijal, něžně a neprodyšně spojil svá ústa s mými. Jazykem sledoval jejich okraj, pak vnikl dovnitř, lízal a škádlil.

Zabořila jsem se do jeho těla a zasténala, když se posunul tak, že ležel napůl na mně. Rukama jsem mu přejížděla po zádech nahoru a dolů, zvedla jsem nohu a zahákla mu ji za bok. Zuby jsem zachytila jeho dolní ret a přejížděla jeho křivku špičkou jazyka.

Zasténal tak eroticky, až jsem zvlhla.

Prohnula jsem se v zádech, když mi jeho ruka vklouzla pod okraj trička a zmocnila se obnaženého ňadra; převaloval mou bradavku mezi palcem a ukazováčkem.

„Jsi tak hebká,“ mumlal. Prolíbal se mi až ke spánku a pak zabořil tvář do mých vlasů. „Hrozně rád se tě dotýkám.“

„Jsi dokonalý.“ Zajela jsem mu pod pásek a sevřela nahé hýždě. Vůně a žár jeho pleti mě opájely, byla jsem opilá vášní a touhou. „Sen.“

„Ty jsi můj sen. Kristepane, ty jsi tak krásná.“ Jeho ústa zakryla má a já ho chytla za vlasy, tiskla jsem ho k sobě a ovíjela pažemi i nohama.

Můj svět se zúžil, byl v něm jen on. Jeho dotek. Zvuky, které vydával.

„Miluju to, jak moc mě chceš,“ řekl chraptivě. „Nedokázal bych v tom být sám.“

„Jsem s tebou, zlato,“ slibovala jsem, moje ústa se horečně pohybovala pod jeho. „Jsem moc s tebou.“

Gideon mě přidržel jednou rukou v týle a druhou kolem pasu. Uvelebil se na mně, přitiskl svou tvrdost k mojí měkkosti, svůj úd k mému pohlaví, a zakroužil boky. Zajíkla jsem se a zaryla nehty do jeho půlek, tvrdých jako kámen.

„Ano,“ zasténala jsem nestoudně. „To je příjemné.“

„Ještě příjemnější to bude, až budu v tobě,“ předl.

Kousla jsem ho do lalůčku. „Snažíš se mě přemluvit, abych to s tebou dotáhla až do konce?“

„Nemusíme nikam chodit, anděli.“ Něžně mi sál hrdlo, až se mi pohlaví dychtivě svíralo. „Můžu to udělat přímo tady. Slibuju, že ti to bude příjemné.“

„Já nevím. Změnila jsem se. Už nejsem taková.“

Jeho ruka mi stahovala kalhoty. Aby se neřeklo, zavrtěla jsem se a vydala tichý zvuk protestu. Pleť mě brněla všude, kde se mě dotkl, mé tělo procitalo tak, jak to požadoval.

„Pst.“ Přejel svými ústy po mých a zašeptal: „Jestli se ti to nebude líbit, až bude v tobě, slibuju, že ho vytáhnu.“

„Zabrala ta fráze někdy na některou?“

„Nekrmím tě žádnými frázemi. Každé slovo myslím vážně.“

Sevřela jsem ocelové křivky jeho zadku a vzepnula se mu vstříc, protože jsem sakra dobře věděla, že žádné fráze nepotřebuje. Stačilo mu jen kývnout prstem, aby se s ním vyspala každá, po které zatoužil.

Chválabohu touží jen po mně.

Kochala jsem se jeho hravostí a škádlila ho dál: „Vsadím se, že to říkáš všem holkám.“

„Jakým holkám?“

„Ledacos se o tobě povídá, však víš.“

„Ale můj prsten nosíš ty.“ Zvedl hlavu a špičkami prstů mi shrnul vlasy ze spánku. „První den mého života byl ten, kdy jsem potkal tebe.“

Ta slova mě zasáhla jako úder. Těžce jsem polkla a zašeptala: „Tak jo, vyhráls. Můžeš ho tam strčit.“

Úsměv zaplašil stíny z jeho tváře. „Bože, jsem do tebe blázen.“

Usmála jsem se také. „Já vím.“

6. kapitola

Probudila jsem se zalitá studeným potem, srdce mi divoce bušilo. Ležela jsem v posteli, ztěžka oddechovala a můj mozek se pracně prodíral z hlubin spánku.

„Slez ze mě!“

Gideon. Bože můj.

„Nesahej na mě, kurva!“

Odhodila jsem přikrývky, vylezla z postele a rozběhla se chodbou k jeho pokoji. V panice jsem hledala na stěně vypínač, udeřila do něj dlaní. Místností explodovalo světlo a odhalilo Gideona svíjejícího se na posteli, nohy zapletené do lůžkovin.

„Ne. Kristepane…“ Záda se mu prohnula nad postel, rukama svíral prostěradlo. „To bolí.“

„Gideone!“

Divoce sebou škubal. Řítila jsem se k lůžku, srdce se mi svíralo, když jsem ho viděla zrudlého a zalitého potem. Položila jsem mu dlaň na prsa.

„Nesahej na mě, kurva!“ zasyčel, popadl mě za zápěstí a stiskl tak silně, až jsem vykřikla bolestí. Oči měl otevřené, ale pohled rozostřený, stále vězel v pasti nočního děsu.

„Gideone!“ Pracně jsem se snažila vyprostit.

Vymrštil se, ztěžka oddechoval a pohled měl divoký. „Evo.“

Pustil mě, jako bych ho popálila, shrnul si vlhké vlasy z obličeje a vyskočil z postele. „Ježíšmarjá, Evo… ublížil jsem ti?“

Držela jsem si druhou rukou zápěstí a vrtěla hlavou.

„Chci to vidět,“ řekl chraplavě a sáhl po mně třesoucíma se rukama.

Spustila jsem paže a přistoupila k němu, objala ho co nejpevněji, tvář přitisknutou k jeho hrudi, kluzké potem.

„Anděli.“ Vinul se ke mně, třásl se. „Promiň.“

„Pst, zlato. To nic.“

„Obejmi mě,“ šeptal a sunul se se mnou k podlaze. „Nepouštěj.“

„Nikdy,“ slibovala jsem a dotýkala se rty jeho pokožky. „Nikdy.“

Napustila jsem lázeň a vlezla do trojúhelníkové rohové vany s ním. Seděla jsem za ním na nejvyšším schůdku, myla mu vlasy a přejížděla namydlenýma rukama po jeho hrudi a zádech, smývala jsem ledový pot nočního děsu. V horké vodě se přestal třást, ale nic tak prostého jako koupel nedokázalo odstranit temné zoufalství z jeho očí.

„Mluvil jsi někdy s někým o svých nočních můrách?“ zeptala jsem se a vymáčkla mu teplou vodu z houby na rameno.

Zavrtěl hlavou.

„Je nejvyšší čas,“ řekla jsem tiše. „A já jsem tvoje holka.“

Dlouho mu trvalo, než promluvil. „Evo, když máš noční můry… podobají se spíš tomu, co se opravdu stalo? Nebo si tvůj mozek skutečnost překroutí? Změní?“

„Většinou jsou to vzpomínky. Ze života. Ty tvoje ne?“

„Někdy. Někdy jsou jiné. Jen jako.“

Chviličku jsem to absorbovala a litovala, že nemám vzdělání a znalosti na to, abych mu byla opravdu k užitku. Místo toho jsem ho mohla jen milovat a naslouchat mu. Doufala jsem, že to stačí, protože jeho noční děsy mě drásaly stejně jako určitě jeho. „Jsou změněné k lepšímu? Nebo k horšímu?“

„Bráním se,“ řekl tiše.

„A on ti stejně ubližuje?“

„Ano, stejně vyhrává, ale aspoň ho co nejdéle zadržuju.“

Znovu jsem namočila houbu a vymačkávala na něj vodu a snažila jsem se zachovat konejšivý rytmus. „Neměl by ses odsuzovat. Byl jsi ještě dítě.“

„Ty taky.“

Oči se mi pevně zavřely vědomím, že Gideon viděl moje fotky a videonahrávky, které pořídil Nathan. „Nathan byl sadista. Bránit se fyzické bolesti je přirozené, tak jsem se bránila. To není statečnost.“

„Škoda, že mě to nebolelo víc,“ ucedil. „Vadí mi, že dokázal, aby se mi to líbilo.“

„Nelíbilo se ti to. Cítil jsi rozkoš, a to není totéž. Gideone, naše těla reagují na věci instinktivně, i když to vědomě nechceme.“ Objala jsem ho zezadu, opřela jsem si bradu o jeho temeno. „Byl to asistent tvého psychoterapeuta, někdo, komu jsi měl důvěřovat. Měl na to školy, aby ti nadělal binec v hlavě.“

„Ty to nechápeš.“

„Tak mi to vysvětli.“

„On… mě sváděl. A já se nechal. Nedokázal, abych to chtěl, ale postaral se, abych se nebránil.“

Pohnula jsem se a přitiskla mu tvář ke spánku. „Bojíš se, že jsi bisexuál? Pokud ano, tak mě to nerozhodí.“

„Ne.“ Otočil hlavu a přejel ústy po mých, ruce se mu zvedly z vody a propletl si prsty s mými. „Nikdy mě nepřitahovali muži. Ale to, že bys mě přijala, i kdybych byl… Momentálně tě miluju, až to bolí.“

„Zlato.“ Sladce jsem ho políbila, naše pootevřené rty na sobě dlouze ulpěly. „Jen chci, abys byl šťastný. Nejradši se mnou. A opravdu chci, aby sis přestal ubližovat kvůli tomu, co tě potkalo. Byl jsi znásilněný. Byl jsi oběť a teď jsi ten, kdo to přežil. To není žádná hanba.“

Otočil se a stáhl mě hlouběji do vody.

Uvelebila jsem se vedle něj, ruku na jeho stehně. „Můžeme si o něčem promluvit? O něčem týkajícím se sexu?“

„Pochopitelně.“

„Jednou jsi mi řekl, že neprovozuješ anální hrátky.“ Ucítila jsem, jak se napjal. „Ale ty jsi… my jsme.“

„Měl jsem v tobě prsty a jazyk,“ dokončil a zadíval se na mě. Zápasil se změnou tématu, jeho zdráhání vystřídala klidná autorita. „Líbilo se ti to.“

„A tobě?“ zeptala jsem se rychle, než ztratím kuráž.

Těžce vydechl, lícní kosti mu žhnuly od horké vody, tvář odhalenou, vlasy ulízané dozadu.

Po dlouhé chvíli už jsem se obávala, že mi neodpoví. „Ráda bych ti to poskytla, Gideone, jestli chceš.“

Zavřel oči. „Anděli.“

Sáhla jsem mu mezi nohy, uchopila do dlaně jeho těžký šourek. Prostředníček jsem natáhla pod něj, zlehka se dotkla našpuleného otvoru. Prudce sebou škubl, sevřel nohy, až voda vyšplouchla přes okraj vany. Jeho úd mi na předloktí ztvrdnul jako kámen.

Vyprostila jsem uvězněnou ruku a uchopila jeho erekci do pěsti, přejížděla jsem po ní, když zasténal, přitiskla jsem svá ústa na jeho. „Udělám pro tebe všechno. V posteli nejsou žádné hranice. Ani vzpomínky. Jen my. Ty a já. A láska. Moc tě miluju.“

Vrazil mi jazyk do úst, chtivý a mírně hněvivý výpad. Sevřel mě rukou v pase, druhá dlaň zakryla mou a naléhala, abych zesílila stisk.

Přes okraje vany šplíchaly jemné vlnky, když jsem pumpovala jeho erekcí. Zasténal, až se mi napjaly bradavky.

„Tvoje rozkoš patří mně“ šeptala jsem mu do úst. „Beru to, jestli mi ji nechceš dát.“

Zamručel, hlava mu klesla nazad. „Udělej mě.“

„Jak si přeješ,“ slíbila jsem.

„Vezmi si tu modrou kravatu. Tu, co ti jde k očím.“ Měla jsem ničím nerušený výhled do šatny, kde si Gideon vybíral oblek, v němž ukončí pracovní týden.

Ohlédl se po mně - seděla jsem na okraji postele v hlavní ložnici, v rukou šálek kávy. Ústa se mu zvlnila shovívavým úsměvem.

„Miluju tvoje oči,“ pokrčila jsem rameny jakoby nic. „Jsou nádherné.“

Sundal z věšáčku kravatu a vrátil se do ložnice s grafitově šedým oblekem přehozeným přes ruku. Na sobě měl jen černé boxerky, které mi umožňovaly radostně obdivovat jeho štíhlé šlachovité tělo a napjatou zlatavou pokožku.

„Je to záhada, jak často uvažujeme stejně,“ řekl. „Já si tenhle oblek vybral, protože mi barvou připomíná tvoje oči.“

Tomu jsem se musela usmát. Zahoupala jsem nohama, příliš naplněná láskou a štěstím, než abych vydržela nehybně sedět.

Gideon odložil oblečení na postel a přistoupil ke mně. Zaklonila jsem hlavu, abych na něj viděla, srdce mi bušilo silně a sebejistě.

Vzal do dlaní mou tvář, palci mi přejel obočí. „Taková krásná bouřková šeď. A jsou tak výrazné.“

„To je pro tebe naprosto nespravedlivá výhoda. Čteš ve mně jako v knize, kdežto ty máš tu nejlepší pokerovou tvář, co jsem kdy viděla.“

Shýbl se a políbil mě na čelo. „A přesto mi u tebe nikdy nic neprojde.“

„To říkáš ty.“ Sledovala jsem, jak se začíná oblékat. „Poslyš, chci, abys pro mě něco udělal.“

„Cokoli.“

„Kdybys potřeboval partnerku a nemohl vzít mě, vezmi s sebou Ireland.“

Zarazil se uprostřed zapínání košile. „Je jí sedmnáct, Evo.“

„No a? Tvoje sestra je krásná, noblesní mladá žena a zbožňuje tě. Budeš na ni hrdý.“

Vzdychl a chopil se kalhot. „Neumím si představit, že by nebyla otrávená na těch několika společenských akcích, kde by byla její účast na místě.“

„Říkal jsi, že se bude nudit i na večeři u mě, a mýlil ses.“

„Tam jsi byla ty,“ namítl a trhnutím si navlékl kalhoty. „Bavila se s tebou.“

Napila jsem se kávy. „Říkal jsi cokoli,“ připomněla jsem mu.

„Nemám problém jít někam bez partnerky, Evo. A už jsem ti říkal, že s Corinnou už se stýkat nebudu.“

Zadívala jsem se na něj přes okraj hrnku a neříkala nic.

Gideon si zastrčil podolek košile do kalhot s viditelným zoufalstvím. „Fajn.“

„Děkuju ti.“

„Nemusela by ses tak culit,“ zamumlal.

„Nemusela.“

Znehybněl, přimhouřenýma očima sjel po mém těle až tam, kde mi župan spadal z nahých nohou.

„O ničem neuvažuj, frajere. Dneska ráno už jsem měla.“

„Máš pas?“ zeptal se.

Svraštila jsem čelo. „Ano. Proč?“

Rázně kývl a sáhl po té kravatě, kterou jsem milovala. „Budeš ho potřebovat.“

Zašimralo mě vzrušení. „K čemu?“

„K cestování.“

„Jasně.“ Sklouzla jsem z postele na nohy. „K cestování kam?“

V očích měl uličnický lesk. Hbitě a zručně si vázal kravatu. „Někam.“

„Posíláš mě do neznámých krajů?“

„To bych moc rád,“ zamumlal. „Ty a já na opuštěném tropickém ostrově, kde bys byla ustavičně nahá, a já do tebe mohl každou chvíli zajet.“

Položila jsem si ruku na bok a střelila po něm pohledem. „Opálená a navíc s nohama do O. Sexy.“

Zasmál se a mně se prsty u nohou zaťaly do koberce.

„Chci se s tebou večer vidět,“ řekl, když si navlékal vestu.

„Jen ho do mě chceš zase strčit.“

„No, říkalas, abych nepřestával. Opakovaně.“

Zafuněla jsem, postavila kávu na noční stolek a shodila župan. Nahá jsem přešla místnost a vyhnula se mu, když po mně sáhl. Otevírala jsem zásuvku, abych si vybrala jednu z rozkošných soupraviček podprsenky s kalhotkam i od Carine Gilson, kterými mě zásobil, když ke mně přistoupil zezadu, vsunul paže pod mé a uchopil moje ňadra do obou dlaní.

„Můžu ti to připomenout,“ předl.

„Nemusíš náhodou do práce? Protože já ano.“

Gideon se mi přitiskl k zádům. „Pojď pracovat ke mně.“

„Abych ti vařila kafe a čekala, kdy mě opícháš?“

„Myslím to vážně.“

„Já taky.“ Otočila jsem se k němu čelem tak rychle, až jsem si shodila na zem kabelku. „Mám práci a moc se mi líbí. To přece víš.“

„A jsi v ní dobrá.“ Popadl mě za ramena. „Buď v ní dobrá pro mě.“

„To nemůžu, ze stejného důvodu, proč jsem nepřijala pomoc od otčíma. Chci se prosadit sama!“

„To já vím. Toho si na tobě vážím.“ Rukama mi laskal paže. „Taky jsem se prodral nahoru sám, jméno Cross mě jen táhlo dolů. Nikdy bych tě o to úsilí nepřipravil. Nedostala bys nic, co by sis nevysloužila.“

Potlačila jsem záchvěv soucitu, který jsem cítila s tím, jak Gideon trpěl kvůli svému otci - podvodníkovi, spolupachateli podvodu, jenž si raději sám vzal život, než aby čelil vězení. „Vážně si myslíš, že někdo uvěří, že mám tu práci z jiného důvodu, než že jsem ta holka, se kterou teď spíš?“

„Kušuj.“ Zatřásl mnou. „Jsi naštvaná a to je fajn, ale takhle o nás nemluv.“

Odstrčila jsem ho. „Všichni ostatní tak mluví.“

Zavrčel a pustil mě. „Zapsala ses do CrossTrainer, i když máš Equinox a Krav Magu. Vysvětli mi, proč.“

Otočila jsem se a navlékla si kalhotky, abych se nehádala s nahou zadnicí. „To je něco jiného.“

„Není.“

Znovu jsem se k němu obrátila a šlápla přitom na věci, které se mi vysypaly z kabelky, což mě naštvalo ještě víc. „Waters Field & Leaman nekonkuruje Cross Industries! Sám využíváš služby naší agentury.“

„Myslíš, že nikdy nebudeš pracovat na kampani některého mého konkurenta?“

Stál tam v rozepnuté vestě a dokonalé kravatě, takže se mi těžko pořádně přemýšlelo. Byl krásný a vášnivý a splňoval všechno, po čem jsem kdy toužila, takže jsem mu takřka nebyla schopná něco odepřít.

„O to nejde. Nebylo by to šťastné, Gideone,“ řekla jsem tiše a upřímně.

„Pojd sem.“ Rozpřáhl náruč a objal mě, když jsem k němu přistoupila. Mluvil se rty u mého spánku. „Jednoho krásného dne nebude ten ,Cross‘ v názvu Cross Industries znamenat jenom mě.“

Vzkypěl ve mně hněv a frustrace. „Mohli bychom o tom teď nemluvit?“

„Už jen jedna věc: Můžeš se přihlásit na nějaký post jako každý druhý, pokud to tak potřebuješ. Já se do toho nebudu plést. Jestli to místo dostaneš, budeš pracovat v jiném patře Crossfiru a stoupat po kariérním žebříčku úplně sama. Jestli postoupíš, nebude to záviset na mně.“

„Je to pro tebe důležité.“ Nebyla to otázka.

„Samozřejmě, že je. Dřeme na budování společné budoucnosti. Tohle je přirozený krok tím směrem.“

Neochotně jsem kývla. „Musím být nezávislá.“

Uchopil dlaní můj zátylek, přitiskl mě k sobě. „Nezapomínej, na čem záleží nejvíc. Jestli budeš dřít a projevíš schopnosti a nadání, budou lidé při posuzování vycházet právě z toho.“

„Musím se připravit do práce.“

Gideon zapátral v mé tváři, pak mě něžně políbil.

Pustil mě a já se shýbla pro kabelku. Pak jsem si všimla, že jsem šlápla na pudřenku s kompaktním pudrem a rozdrtila ji. Nebyla jsem z toho nijak zoufalá, protože cestou domů jsem se mohla klidně stavit v Sephoře pro jinou. Krev mi však ztuhla v žilách při pohledu na drátek trčící z prasklého plastu.

Gideon si dřepl, aby mi pomohl. Pohlédla jsem na něj. „Co to je?

Vzal ode mě pudřenku a odloupl další kousek pouzdra, aby odhalil mikročip s malou anténkou. „Asi štěnice. Nebo sledovací přístroj.“

Zadívala jsem se na něj s hrůzou. Rty se mi nehlasně pohnuly. Policie?

„Mám v bytě rušičky,“ odpověděl, čímž mě šokoval ještě víc. „A ne. Nepřipadá v úvahu, že by nějaký soudce schválil tvoje odposlouchávání. Není to čím zdůvodnit.“

„Ježíši.“ Dosedla jsem a udělalo se mi špatně.

„Dám to svým lidem, ať se na to podívají.“ Spustil se na kolena a shrnul mi vlasy z obličeje. „Nemohla to být tvoje matka?“

Bezmocně jsem na něj civěla.

„Evo…“

„Panebože, Gideone.“ Zadržela jsem ho zdviženou rukou a druhou popadla telefon. Vytočila jsem číslo Clancyho, otčímova osobního strážce, a jen co se ozval, zeptala jsem se: „Je ta štěnice v mé pudřence vaše?“

Následovala pauza, pak: „Vyhledávací zařízení, ne štěnice. Ano.“

„Do prčic, Clancy!“

„Je to moje práce.“

„Vaše práce mě nezajímá,“ odsekla jsem a v duchu si ho představila. Clancy byl svalovec. Špinavě plavé vlasy nosil ostříhané po vojensku na ježka a čišely z něj smrtelně nebezpečné vibrace. Ale já se ho nebála. „To jsou kecy a vy to víte.“

„Zajistit vaše bezpečí bylo důležitější než vaše výhrady, když se zase ukázal Nathan Barker. Byl mazaný, tak jsem musel pro jistotu sledovačkou pokrýt vás oba. V tu chvíli, kdy se potvrdila jeho smrt, jsem vypnul přijímač.“

Pevně jsem zavřela oči. „Tady nejde o tu zatracenou sledovačku! S tou nemám problém. Vadí mi ale to, že jsem o tom neměla ani ponětí. To mě štve a vy jste zatraceně dobře věděl, že mě to bude štvát. Připadám si jako znásilněná, Clancy.“

„To vám nezazlívám, ale paní Stantonová nechtěla, abyste si dělala starosti.“

„Jsem dospělá! Já se rozhoduju, jestli si budu dělat starosti nebo ne.“ Vrhla jsem při těch slovech pohled na Gideona, protože to, co jsem říkala, se jednoznačně vztahovalo i na něj.

Jeho zdvižené obočí mi sdělilo, že vzkaz pochopil.

„Už jsem zticha,“ opáčil Clancy nabručeně.

„Máte u mě dluh,“ prohlásila jsem a už jsem přesně věděla, jak si ho vyberu. „Velký.“

„Víte, kde mě najdete.“

Ukončila jsem hovor a pak poslala mámě textovku: Musíme si promluvit.

Ramena mi poklesla zklamáním a frustrací.

„Anděli.“

Vrhla jsem na Gideona pohled, který ho varoval, aby na mě netlačil. „Neopovažuj se vymýšlet omluvy — ani pro sebe, ani pro ni.“

Oči měl něžné a zastřené, ale čelist rezolutně zaťatou.

„Byl jsem u toho, když ses dozvěděla, že je Nathan v New Yorku. Viděl jsem, jak ses tvářila. Nikdo, kdo tě miluje, by se nezastavil před ničím, co je v jeho silách, aby tě před tím nezaštítil.“

A s tím bylo pro mě opravdu těžké se vypořádat, protože jsem nemohla popřít, jak jsem byla ráda, že jsem se o Nathanovi dozvěděla až po jeho smrti. Ale také jsem nechtěla být chráněná před špatnými věcmi. Patří k životu.

Sáhla jsem po jeho ruce a pevně ji sevřela. „Mám stejné pocity vůči tobě.“

„Já se o své démony postaral.“

„I o moje.“ Ale pořád ještě jsme spali odděleně. „Chci, aby ses vrátil k doktoru Petersenovi,“ řekla jsem tiše.

„Byl jsem tam v úterý.“

„Vážně?“ Nemohla jsem skrýt překvapení nad zjištěním, že dodržel pravidelný rozvrh.

„Jo, byl. Vynechal jsem jen jedno sezení.“

Když zabil Nathana…

Přejel mi palcem po hřbetu ruky. „Už jenom ty a já,“ řekl, jako by mi četl myšlenky.

Chtěla jsem tom u věřit.

Do práce jsem dorazila utahaná, což nebylo dobré znamení pro zbytek dne. Aspoň že byl pátek a přes víkend mohu lenošit, což bude patrně v neděli ráno nezbytné, pokud to v sobotu přeženu s pitím. Na dámské jízdě jsem nebyla už celé věky a cítila jsem potřebu dát si pár pořádných panáků.

V předchozích osmačtyřiceti hodinách jsem se dozvěděla, že můj přítel zabil muže, který mě znásilnil, jeden z mých bejvalých by mě rád přefiknul, jedna z bejválek mého přítele by ho ráda rozmázla v tisku a vlastní matka mě opatřila mikročipem jako nějakého zatraceného psa.

Vážně, kolik toho má holka vydržet?

„Připravená na zítřek?“ otázala se Megumi, když mě pustila bzučákem do skleněných dveří.

„Sakra, jo. Ráno mi volala moje kamarádka Shawna a jde s námi.“ Zmohla jsem se na upřímný úsměv. „Zařídila jsem nám odvoz do klubu limuzínou. Víš… jednou z těch, co tě vozí po všech možných VIP podnicích, ochranka v ceně.“

„Cože?“ Nedokázala skrýt své vzrušení, ale přesto se musela zeptat: „Kolik za to?“

„Nic. Je to laskavost od kamaráda.“

„Tomu tedy říkám laskavost.“ Její široký úsměv udělal radost i mně. „To bude paráda! Při obědě mi budeš muset povědět detaily.“

„Platí. Taky čekám, že z tebe vypadne něco o tom včerejším obědě.“

„Typické smíšené signály, víš?“ stěžovala si. „Jen tak se bavíme, ale u mě v práci se neukáže… Zatím tomu moc nerozumím.“

„Chlapi,“ zabručela jsem chápavě, i když jsem uznávala, že za toho mého jsem osudu vděčná.

Šla jsem ke svému stolu a začala se připravovat na pracovní den. Když jsem uviděla v zásuvce zarámované fotky, na kterých jsem byla s Gideonem, zasáhla mé touha oslovit ho. Deset minut poté jsem požádala Anguse, aby objednal do Gideonovy kanceláře zásilku deseti černých růží s lístečkem:

Očarovals mě.

Pořád na tebe myslím.

Mark vstoupil do mé kóje, právě když jsem zavírala okno vyhledavače. Jeden pohled do jeho tváře mi stačil, abych poznala, že je na tom dost bledě. „Kafe?“ zeptala jsem se.

Přikývl a já vstala. Zamířili jsme společně do odpočívárny.

„Včera u nás byla Shawna,“ začal. „Prý zítra večer někam vyrážíte.“

„Ano. Pořád ti to nevadí?“

„Co by mi mělo vadit?“

„Že se kamarádím s tvou švagrovou,“ naléhala jsem.

„No… jo. Jasně. Beze všeho.“ Neklidně si přejel dlaní krátké tmavé kučery. „Podle mě je to v pohodě.“

„Skvělé.“ Věděla jsem, že toho má na srdci víc, ale nechtěla jsem na něj tlačit. „Mohla by to být legrace. Těším se na to.“

„Ona taky.“ Sáhl po dvou kapslích kávy, zatímco já sundala z police šálky. „Taky se těší, až se Doug vrátí. A vysloví se.“

„Páni. To je tedy paráda! Dvě svatby v rodině během jednoho roku. Ledaže byste plánovali dlouhé zásnuby…?“

Podal první šálek kávy mně a já si šla do ledničky pro smetanu.

„To se nestane, Evo.“

Markův tón byl sklíčený, a když jsem se k němu otočila, měl sklopenou hlavu.

Poplácala jsem ho po rameni. „Navrhls mu to?“

„Ne. Nemá to smysl. Ptal se Shawny, jestli s Dougem hned plánují děti, protože ona ještě dodělává školu, a když řekla, že ne, pustil se do přednášky o tom, jak je manželství jen pro páry, co jsou připravené založit rodinu. Jinak je prý lepší se moc nevázat. Ty samé kecy, kterými jsem ho kdysi nakrmil já.“

Obešla jsem ho a nalila si do kávy smetanu. „Marku, Stevenovu odpověď nebudeš znát, dokud se ho nezeptáš.“

„Bojím se,“ připustil, zahleděný do páry stoupající z jeho hrnku. „Chci víc, než máme, ale nechci to pokazit. Jestli odpoví ne a bude si myslet, že chceme od vztahu každý něco jiného…“

„Zapřaháš povoz před koně, šéfe.“

„Co jestli to nevydržím, když řekne ne?“

Aha… to jsem dokázala pochopit. „Vydržíš nejistotu?“

Zavrtěl hlavou.

„Pak mu musíš říct všechno, co jsi pověděl mně,“ prohlásila jsem přísně.

Ústa mu zacukala. „Promiň, že to na tebe tak sypu. Ale vždycky mě umíš skvěle usměrnit.“

„Sám víš, co máš dělat. Jen potřebuješ nakopnout. Nakopnu tě kdykoli, stačí říct.“

Usmál se naplno. „Dneska radši nebudeme pracovat na kampani toho rozvodového advokáta.“

„Tak co ty aerolinky?“ navrhla jsem. „Mám pár nápadů.“

„Tak dobrá. Jdeme na to.“

Celé dopoledne jsme dřeli a naše pokroky mě nabíjely energií. Chtěla jsem Marka zaměstnat, aby si nedělal starosti. Práce pro mě byla všelék a jak se ukázalo, pro něj taky.

Právě jsme se sbalili k obědu a já se zastavila u psacího stolu, abych odložila tablet, když jsem uviděla na desce obálku interní pošty. Tep se mi zrychlil vzrušením a ruce se mi trochu třásly, když jsem rozvazovala tenký provázek a nechala z obálky vyklouznout kartičku se vzkazem.

Jsi zázrak.

Uskutečňuješ moje sny.

Přitiskla jsem kartičku k hrudi a litovala, že místo ní neobjímám pisatele. Uvažovala jsem o tom, zda bych neměla zasypat naši postel okvětními lístky růží, když mi na stole zazvonil telefon. Nijak mě nepřekvapilo, když se ze sluchátka ozval matčin zadýchaný, překotný hlas.

„Evo. Mluvila jsem s Clancym. Prosím tě, nerozčiluj se! Musíš pochopit…“

„Je mi to jasné.“ Otevřela jsem zásuvku a zastrčila Gideonův drahocenný vzkaz do kabelky. „Je to takhle: Už se nemůžeš vymlouvat na Nathana. Jestli máš v mých věcech nějaké další štěnice nebo přístroje na zjišťování polohy nebo tak něco, radši to hned sbal. Protože věř mi, jestli zjistím, že se ještě pořád něco děje, náš vztah to neodvolatelně poškodí.“

Vzdychla. „Nemůžeme si promluvit osobně, prosím? Beru Caryho na oběd a pak zůstanu u vás, dokud nepřijdeš domů.“

„Tak dobrá.“ Podrážděnost, která se ve mně začala ježit, se rozplynula stejně rychle, jako se dostavila. Byla jsem ráda, že matka zachází s Carym jako s bratrem, jímž mi opravdu je. Poskytuje mu mateřskou lásku, jakou nikdy nezažil. A oba jsou tak fascinovaní zevnějškem a módou, že se vždycky mají o čem bavit.

„Mám tě ráda, Evo. Ze všeho na světě nejvíc.“

Vzdychla jsem. „Já vím, mami. Taky tě mám ráda.“

Na druhé lince mi zablikalo volání z recepce, takže jsem se rozloučila a vzala další hovor.

„Hej.“ Hlas Megumi zněl hodně tlumeně. „Ta holka, co se tu už za tebou jednou stavovala, ta, co ji nechceš vidět, už je tu zas a ptá se po tobě.“

Svraštila jsem čelo, mému mozku vteřinu trvalo, než pochopil, o čem mluví. „Magdalene Perezová?“

„Jo. Ta. Co mám dělat?“

„Nic.“ Vstala jsem. Na rozdíl od poslední návštěvy Gideonovy přítelkyně-která-chtěla-být-něco-víc jsem tentokrát byla připravena vypořádat se s ní osobně. „Už jdu.“

„Můžu se koukat?“

„Ha! Za minutu bude po všem. Dlouho to nepotrvá, pak můžeme vypadnout na oběd.“

Marnivost mě přinutila nanést si trochu lesku na rty, než jsem si přehodila kabelku přes rameno a zamířila ven. Vzpomínka na Gideonův vzkaz mi vehnala do tváře úsměv, který Magdalenu uvítal, když jsem ji našla v přijímací místnosti. Vstala, když jsem se objevila, a vypadala tak úžasně, že jsem ji nemohla neobdivovat.

Když jsem se s ní setkala poprvé, měla tmavé vlasy dlouhé a hladké jako Corinne Girouxová. Teď je měla ostříhané do klasického mikáda, které zdůrazňovalo exotickou krásu jejího obličeje. Měla na sobě krémové kalhoty a černou blůzku bez rukávů, která měla na boku velkou mašli. Perly v uších a na hrdle doplňovaly elegantní celek.

„Magdalene.“ Ukázala jsem jí, aby se vrátila na své místo, a sama jsem usedla do křesla na protější straně malého konferenčního stolku. „Co tě sem přivádí?“

„Promiň, že tě takhle přepadám v práci, Evo, ale byla jsem navštívit Gideona a napadlo mě, že se zastavím i tady. Musím se tě na něco zeptat.“

„Ano?“ Položila jsem kabelku vedle sebe, zkřížila nohy a uhladila si vínovou sukni. Vadilo mi, že může neskrývaně trávit čas s mým přítelem, když já nemůžu. To se nedalo nijak obejít.

„Dneska se u mě v práci stavila jedna novinářka a kladla osobní otázky stran Gideona.“

Prsty se mi zaťaly do čalounění područky. „Deanna Johnsonová? Nemluvila jsi s ní, že ne?“

„Ovšemže ne.“ Magdalene se předklonila, opřela se lokty o kolena. Tmavé oči měla vážné. „Už prý mluvila s tebou.“

„Zkusila to.“

„Ona je ten typ,“ podotkla a upřeně mě pozorovala.

„Všimla jsem si,“ opáčila jsem.

„Ten typ, se kterým dlouho nevydrží.“ Plné rudé rty se lítostivě zkřivily. „Řekl Corinně, že je lepší, když zůstanou přáteli na dálku, než aby se stýkali. Ale tuším, že to už víš.“

Poté zprávě mnou projela vlnka radosti. „Jak bych to mohla vědět?“

„No, určitě máš své cestičky.“ Magdaleniny oči zajiskřily vědoucím pobavením.

Kupodivu jsem zjistila, že je mi s ní dobře. Možná proto, že působila tak spokojeně sama se sebou, což nebývalo, když se naše cesty křížily v minulosti. „Vypadá to, že si vedeš dobře.“

„Daří se mi. V mém životě byl někdo, koho jsem považovala za přítele, ale ve skutečnosti mě jen otravoval. Bez něj dokážu zase myslet.“ Napřímila se. „Zrovna jsem se začala s někým scházet.“

„To je dobře.“ V tomhle ohledu jsem jí přála jen to nejlepší. Gideonův bratr Christopher ji děsně využíval. Nevěděla, že to vím. „Doufám, že to funguje.“

„Já taky. Gage se od Gideona v mnoha směrech liší. Je to takový ten zádumčivý umělecký typ.“

„Hluboká duše.“

„Ano. Hodně hluboká, myslím. Doufám, že se to dozvím najisto.“ Vstala. „Každopádně tě nechci zdržovat. Ta novinářka mi dělala starosti a chtěla jsem ji s tebou probrat.“

Vstala jsem a opravila ji: „Dělalo ti starosti, abych se s tou novinářkou nebavila o Gideonovi.“

Nepopřela to. „Ahoj, Evo.“

„Ahoj.“ Dívala jsem se za ní, jak odchází skleněnými dveřmi.

„To nevypadalo nijak zle,“ přistoupila ke mně Megumi. „Žádné škrábaní ani prskání.“

„Uvidíme, jak dlouho to vydrží.“

„Jdeme na oběd?“

„Umírám hlady. Padáme.“

Když jsem vstoupila o pět a půl hodiny později do svého bytu, uvítali mě Cary, máma a oslnivě stříbrná večerní toaleta od Niny Ricci.

„Nejsou fantastické?“ rozplývala se matka, která sama vypadala fantasticky v přiléhavých šatech ve stylu padesátých let s krátkými přiléhavými rukávky a vzorem drobných třešniček. Plavé vlasy jí rámovaly krásnou tvář v hustých lesklých kučerách. To jsem musela uznat - jakékoli dobové oblečení na ní vypadalo luxusně.

Celý život jsem poslouchala, že jsem celá ona, ale měla jsem otcovy šedé oči místo jejích chrpově modrých a i své bujné křivky jsem podědila ze strany Reyesových. Měla jsem zadek, kterého mě nezbavilo žádné cvičení, a ňadra, která mi bránila nosit cokoli bez dostatečné opory. Pořád ještě mě ohromovalo, že je moje tělo pro Gideona tak neodolatelné, když ho předtím přitahovaly pouze vysoké štíhlé brunety.

Odložila jsem tašku a kabelku na barovou stoličku a zeptala se: „Copak se děje?“

„Charitativní akce pro azylové domy, od čtvrtka za týden.“

Pohledem jsem požádala Caryho o potvrzení, že mě bude doprovázet. Kývl, takže jsem mohla pokrčit rameny a říci: „Tak jo.“

Matka zářila, vypadala nádherně. Na mou počest podporovala dobročinné organizace zabývající se zneužívanými ženami a dětmi. Když šlo slavnostní dobročinné akce, vždycky kupovala lístky pro Caryho a pro mě.

„Víno?“ zeptal se Cary, který očividně postřehl mou neklidnou náladu.

Vrhla jsem na něj vděčný pohled. „Prosím.“

Zamířil do kuchyně a máma ke mně připlula v sexy lodičkách s červenou podrážkou a volnou patou. Objala mě. „Jaký jsi měla den?“

„Divný.“ Opětovala jsem její objetí. „Jsem ráda, že skončil.“

„Máš na tenhle víkend nějaké plány?“ Odtáhla se, pohledem obezřetně přejela mou tvář.

To mě vzpamatovalo. „Nějaké ano.“

„Cary říká, že se scházíš s někým novým. Kdo to je? Co dělá?“

„Mami.“ Šla jsem rovnou k věci. „Jsme v pohodě? Čistý stůl a tak dále? Nebo mi chceš ještě něco povědět?“

Začala se ošívat, málem lomila rukama. „Evo. Nedokážeš pochopit, jaké to je, dokud nebudeš mít vlastní děti. Je to hrůza. A vědět s jistotou, že jsou v ohrožení.

„Mami.“

„A pak jsou tu další nebezpečí, která plynou jen z toho, že jsi krásná ženská,“ sypala ze sebe. „Jsi ve styku s mocnými muži. To vždycky neznamená větší bezpečí.

„Kde jsou, mami?“

Zafuněla. „Nemusíš na mě mluvit tímhle tónem. Jen jsem se snažila.

„Asi bys měla odejít,“ přerušila jsem ji chladně a mráz, který se šířil v mém nitru, pronikal i do mého hlasu.

„Tvoje rolexky,“ odsekla a bylo to jako políček do obličeje.

Zapotácela jsem se o krok dozadu, pravou rukou jsem instinktivně zakryla hodinky na levém zápěstí, vzácný dárek k promoci od Stantona a mé matky. Měla jsem původně pošetile sentimentální představu, že je předám své dceři, pokud budu mít to štěstí a nějaká se mi narodí.

„To si děláš legraci?“ Zaťala jsem prsty do sponky a hodinky s tlumeným žuchnutím dopadly na koberec. Vůbec to nebyl dárek. Byly to okovy na mém zápěstí. „To už jsi vážně přehnala!“

Zarděla se. „Evo, reaguješ přehnaně. Není to …“

„Přehnaně? Ha! Můj Bože, tohle je k smíchu. Vážně.“ Namířila jsem jí do obličeje dva spojené prsty. „Mám takhle blízko k tomu, abych zavolala policii. A mám sto chutí tě zažalovat za narušení soukromí.“

„Jsem tvoje matka!“ Hlas jí odezněl do ztracena, ozval se v něm prosebný tón. „Je to má povinnost, starat se o tebe.“

„Je mi čtyřiadvacet a jsem dospělá,“ odvětila jsem chladně. „Podle zákona se o sebe můžu starat sama.“

„Evo Lauren…“

„Nech toho.“ Zvedla jsem ruce a pak je spustila. „Prostě toho nech. Teď odejdu, protože jsem tak naštvaná, že se na tebe nemůžu ani podívat. A nechci o tobě ani slyšet, ledaže by ses chtěla upřímně omluvit. Dokud neuznáš chybu, nemůžu věřit, že už to neuděláš.“

Šla jsem si do kuchyně pro kabelku, přitom jsem se pohledem střetla s Carym, právě když odtud vycházel se zpola naplněnými vinnými sklenkami na podnose. „Vrátím se později.“

„Takhle přece nemůžeš odejít!“ vykřikla matka, očividně na pokraji jednoho ze svých emocionálních záchvatů. Nemohla jsem s ní mluvit. V té chvíli ne.

„Dej si na mě pozor,“ zamumlala jsem polohlasem.

Moje zatracené rolexky. Už jen to pomyšlení pekelně bolelo, protože ten dárek pro mě tolik znamenal. Ale ted už neznamená vůbec nic.

„Nech ji jít, Moniko,“ řekl Cary tlumeným a chlácholivým hlasem. Uměl se vypořádat s hysterií líp než kdo jiný. Bylo to praštěné, hodit mu mámu na krk, ale musela jsem odejít. Kdybych šla do svého pokoje, jenom by plakala a prosila u mých dveří, dokud by se mi z toho neudělalo nanic. Vadilo mi vidět ji takhle, vadilo mi být příčinou, proč se cítí mizerně.

Vyšla jsem z bytu, přistoupila k sousedním Gideonovým dveřím a spěchala, abych byla uvnitř dřív, než mě překonají slzy nebo za mnou vyběhne matka. Jinak jsem neměla kam jít. Nemohla jsem vyjít na veřejnost otřesená a uplakaná. Matka nebyla jediná, kdo mě měl pod dozorem. Ještě připadala v úvahu policie, Deanna Johnsonová a možná i nějací paparazzi.

Došla jsem až k Gideonově pohovce, natáhla se do podušek a otevřela stavidlo slzám.

7. kapitola

„Anděli.“

Gideonův hlas a dotek jeho rukou mě probraly ze spánku. Zamumlala jsem něco na protest, když mě převalil na bok a pak už mi hřál záda žár jeho těla. Jedna jeho svalnatá paže se mi ovinula kolem pasu, přitiskla mě blíž.

Přitulená k němu, s tvrdým bicepsem jeho druhé paže pod tváří, jsem znovu upadla do bezvědomí.

Když jsem se znovu probudila, připadalo mi, že uplynulo několik dní. Ležela jsem dlouhé minuty na pohovce se zavřenýma očima, nasávala teplo Gideonova silného těla a vdechovala vzduch s jeho vůní. Po chvíli jsem usoudila, že delší spánek by mi jen ještě víc rozhodil vnímání času. Od té doby, co jsme se k sobě vrátili, jsme zažili spoustu ponocování a to si vybíralo svou daň.

„Ty jsi plakala,“ zašeptal a zabořil mi tvář do vlasů. „Pověz mi, co se stalo.“

Objala jsem ho, přitulila se k němu. Pověděla jsem mu o hodinkách. „Možná jsem reagovala přehnaně,“ končila jsem. „Byla jsem unavená, to jsem pak vždycky podrážděná. Ale panebože…pekelně to bolelo. Úplně to pokazilo dárek, který pro mě hodně znamenal, víš?“

„Dovedu si to představit.“ Jeho prsty mi něžně kroužily po břiše, laskaly mě skrz hedvábí košile. „Je mi to líto.“

Zadívala jsem se k oknům a všimla si, že už se setmělo. „Kolik je hodin?“

„Chvíli po osmé.“

„V kolik hodin jsi přišel?“

„V půl sedmé.“

Zavrtěla jsem se a otočila čelem k němu. „To je na tebe brzy.”

„Jak jsem věděl, že jsi tady, nemohl jsem to vydržet. Chtěl jsem být s tebou od té chvíle, co přinesli ty květiny.”

„Líbily se ti?”

Usmál se. „Musím říct, že číst tvá slova napsaná Angusovou rukou bylo… zajímavé.”

„Snažím se dodržovat bezpečnostní opatření.”

Políbil mě na špičku nosu. „A přitom mě pořád ještě rozmazluješ.”

„To chci. Chci tě zkazit pro všechny ostatní ženské.”

Bříškem palce mi přejel spodní ret. „To jsi udělala už v té chvíli, kdy jsem tě poprvé uviděl.”

„Mluvko.” Deprese mě opouštěla už jen tím, že jsem byla s Gideonem a věděla, že momentálně se zaměřuje výlučně na mě. „Zase se mi chceš dostat do kalhotek?”

„Nemáš kalhotky.”

„To znamená ne?”

„To znamená ano, chci se ti dostat pod sukni.” Oči mu potemněly, když jsem ho zuby štípla do palce. „A taky do té tvé horké, mokré, těsné kundičky. Chci to celý den. Chci to dennodenně. Chci to i ted, ale počkáme, až ti bude líp.”

„Mohl bys to spravit polibkem.”

„Polibkem kam přesně?“

„Všude. Kamkoli.“

Věděla jsem, že bych si klidně dokázala zvyknout mít ho takhle celého jen pro sebe. Věděla jsem, že to chci. A samozřejmě taky to, že je to nemožné.

Tisíce kousíčků jeho bytosti byly vázány k tisícům lidí a projektů a závazků. Jestli jsem se z matčiných několika manželství s úspěšnými podnikateli o něčem poučila, bylo to to, že manželky jsou často jen milenkami, které takřka vždy zaujímají až druhé místo, protože jejich manželé jsou ženatí také s prací. Existoval nějaký důvod, proč se muž stal kapitánem ve zvoleném oboru - dával tomu všechno. Žena v jeho životě dostala to, co zbylo.

Gideon mi zastrčil vlasy za ucho. „Chci tohle. Vracet se k tobě domů.“

Vždycky mě polekalo, když mi jakoby četl myšlenky. „Bylo by lepší, kdybys mě našel bosou v kuchyni?“

„Nebyl bych proti, ale nahá v posteli mi vyhovuje nejvíc.“

„Jsem slušná kuchařka, ale ty mě chceš jen kvůli mému tělu.“

Usmál se. „Je to moc příjemný obal pro všechno, po čem toužím.“

„Ukážu ti ho, jestli mi ho ukážeš ty.“

„S radostí.“ Špičkami prstů mi něžně sjel po líci. „Ale nejdřív se chci ujistit, že jsi po té situaci s matkou ve správném rozpoložení.“

„Dostanu se z toho.“

„Evo.“ Jeho tón mě varoval, že se nedá odbýt.

Vzdychla jsem. „Odpustím jí, jako vždycky. Vlastně nemám na vybranou, protože ji mám ráda a vím, že to myslí dobře, i když je těžce pomýlená. Ale to s těmi hodinkami…“

„Pokračuj.“

Třela jsem si bolavou hruď. „Něco to v našem vztahu rozbilo. A i když život půjde dál, pořád tu bude prasklina tam, kde dřív neexistovala. To bolí.“

Gideon dlouho mlčel. Jedna jeho ruka mi vklouzla do vlasů, zatímco druhá mi majetnicky ležela na boku. Čekala jsem, až řekne, co má na srdci.

„Já jsem taky v našem vztahu něco rozbil,“ řekl nakonec zasmušilým hlasem. „Bojím se, že to bude mezi námi navždycky.“

Smutek v jeho očích do mě pronikal, bolel mě. „Nech mě vstát.“

Neochotně poslechl a ostražitě mě přitom pozoroval. Zaváhala jsem, než jsem si rozepnula zip sukně. „Už vím, jaké to je ztratit tě, Gideone. Jak moc to bolí. Jestli se přede mnou uzavřeš, nejspíš trochu zpanikařím. Na to prostě musíš být opatrný, a já budu muset věřit, že tvoje láska vydrží.“

Přikývl na znamení pochopení a souhlasu, ale viděla jsem, že ho to užírá.

„Dneska za mnou přišla Magdalene,“ řekla jsem, abych odpoutala jeho myšlenky od přetrvávající trhliny v našem vztahu.

Ztuhl. „Říkal jsem jí, aby nechodila.“

„To nic. Nejspíš jí dělalo starost, že v sobě pěstuju nějakou zášť, ale asi pochopila, že tě příliš miluju, než abych ti ublížila.“

Posadil se a já nechala sukni spadnout na zem. Snesla se na podlahu a odhalila mé podvazky a punčochy, což mi vysloužilo mírné zasyknutí mezi jeho zaťatými zuby. Vylezla jsem zpátky na gauč a klekla si obkročmo nad něj, ovinula jsem mu paže kolem krku. Jeho horký dech ke mně pronikal skrz hedvábí košile, zrychloval mi tep.

„Hele.“ Zajela jsem mu oběma rukama do vlasů, přitulila se k němu tváří. „Přestaň se o nás bát. Myslím, že spíš bychom si měli dělat starosti o Deannu Johnsonovou. Co nejhoršího by na tebe mohla vyhrabat?“

Hlava mu klesla dozadu, přimhouřil oči. „To je můj problém. Já si s ní poradím.“

„Myslím, že jde po něčem fakt pikantním. Nebude jí stačit, když tě odhalí jako bezcitného playboye.“

„Přestaň se bát. Jediný důvod, proč mi na tom záleží, je ten, že nechci, aby někdo strkal pod nos do mé minulosti.“

„Moc si věříš.“ Sjela jsem mu prsty k vestě a začala rozepínat knoflíky. Odhalila jsem košili a sundala mu kravatu, kterou jsem opatrně zavěsila přes zadní opěradlo pohovky. „Promluvíš s ní?“

„Budu ji ignorovat.“

„Je to správné řešení?“ Pustila jsem se do jeho košile.

„Chce mou pozornost, ale nedostane ji.“

„Tak si tedy najde jiný způsob, jak se ti dostat pod kůži.“

Uvelebil se hlouběji k opěradlu, zaklonil hlavu, aby na mě nahoru lépe viděl. „Jediná možnost, aby nějaká ženská získala mou pozornost je, že by se proměnila v tebe.“

„Frajere.“ Políbila jsem ho a zatahala za podolek košile. Poposedl, abych mu košili mohla snáz vytáhnout z kalhot. „Potřebuju, abys mi Deannu vysvětlil,“ šeptala jsem. „Co ji tak rozparádilo?“

Vzdychl. „Byla omyl v každém smyslu. Jednou se mi nabídla, a já jsem si stanovil pravidlo vyhýbat se napodruhé přehnaně horlivým ženským.“

„A to z tebe ani trochu nedělá hajzla.“

„Tím se nedá změnit to, co se stalo,“ opáčil chladně.

Poznala jsem, že je v rozpacích. Dokázal být stejný pitomec jako každý druhý, ale nikdy na to nebyl pyšný.

„Deanna náhodou psala o události, kdy mi znepříjemňovala život Anne Lucasová,“ pokračoval. „Využil jsem Deannu, aby zabránila Anně v přístupu ke mně. Potom jsem z toho neměl dobrý pocit a neřešil jsem to zrovna nejlíp.“

„Už mi to začíná být jasné.“ Rozhrnula jsem mu košili a odhalila vlahou, pevnou pokožku.

Při vzpomínce na to, jak reagoval po našem prvním sexu, jsem si uměla představit, jak zacházel s Deannou. Se mnou se okamžitě uzavřel a odřízl mě, zanechal ve mně pocit, že jsem bezcenná a zneužitá. Potom mě usiloval získat zpátky, ale novinářka takové štěstí neměla.

„Nechceš ji uvádět v omyl žádným kontaktem,“ shrnula jsem to. „Patrně po tobě pořád ještě jede.“

„To pochybuju. Myslím, že jsem jí dohromady řekl nanejvýš tak deset, dvanáct slov.“

„Ke mně ses taky choval jako pitomec. Stejně jsem se do tebe zamilovala.“

Rukama jsem láskyplně klouzala po jeho pevné hrudi, laskala lehký poprašek tmavých chloupků a pokračovala po tenké hedvábné stezce, která mu vedla za pás kalhot. Břišní svaly se mu pod mým dotekem chvěly, tempo dechu se měnilo.

Sesula jsem se do sedu a obdivovala jeho tělo. Palci jsem kroužila kolem drobných hrotů jeho bradavek a sledovala jeho reakci, čekala jsem, až podlehne jemné rozkoši z mého doteku. Sklonila jsem hlavu a vtiskla mu polibek na hrdlo, přitom jsem cítila, jak se mu pod mými rty zrychlil tep a vdechovala mužnou vůni jeho pleti. Užívala jsem si ho a nemohla se toho nabažit, protože se to vždycky projevilo i na mně.

Gideon zasténal, jeho ruka vyjela vzhůru a chytla mě za vlasy „Evo.“

„Miluju to, jak na mě reaguješ,“ zašeptala jsem - vzrušovalo mě, že je mi tak nestydatě sexuální muž vydaný úplně na milost a nemilost. „Jako by sis nemohl pomoct.“

„Nemůžu.“ Probíral se ve zcuchaných pramíncích prsty. „Dotýkáš se mě, jako bys mě uctívala.“

„Uctívám.“

„Cítím to z tvých rukou… z tvých úst. Z toho, jak se na mě díváš.“ Hrdlo se mu pohnulo, jak polkl, a já sledovala ten pohyb očima.

„Nikdy jsem po ničem netoužila víc.“ Hladila jsem jeho trup, sledovala svaly na hrudi, pak linii každého žebra. Jako znalec obdivující dokonalost uměleckého díla nevyčíslitelné ceny. „Zahrajeme si hru.“

Jazykem si zvolna přejel rty, až se mi pohlaví sevřelo žárlivostí. Také to věděl. Poznala jsem to podle toho, jak nebezpečně se mu zatřpytily oči. „Záleží na pravidlech.“

„Dneska v noci jsi můj, frajere.“

„Jsem vždycky tvůj.“

Rozepnula jsem si blůzu a shodila ji ze sebe, odhalila tak bílou krajkovou podprsenku a stejná tanga.

„Anděli,“ vydechl a jeho pohled byl tak žhavý, až jsem cítila, jak klouže po mém obnaženém těle. Zvedl ruce, aby se mě dotkl, a já ho chytila za zápěstí a zabránila mu v tom.

„Pravidlo číslo jedna: budu tě sát, hladit a dráždit celou noc. Uděláš se, teprve až se ti budou dělat mžitky před očima.“ Uchopila jsem ho přes kalhoty do ruky a dlaní masírovala celou tu tvrdou délku. „Pravidlo číslo dvě: Ty budeš jen ležet a užívat si to.“

„Neoplatím ti tvou přízeň?“

„Ne.“

„To se nestane,“ opáčil rozhodně.

Našpulila jsem rty. „Pěkně prosím.“

„Anděli, rajcovat tě, to je pro mě devětadevadesát procent zábavy.“

„A já pak nemám čas užívat si tebe!“ stěžovala jsem. „Jenom jednou - jednu noc - chci, abys byl sobecký. Chci, aby ses odvázal, abys byl zvíře, aby ses udělal jen proto, že je to příjemné a že jsi připravený.“

Sevřel rty. „Bez tebe to nejde. Potřebuju tě u sebe.“

„Věděla jsem, že to řekneš.“ Protože jsem mu už jednou řekla, že pro mě je spouštěčem pocit, že mě muž využívá pro svou rozkoš. Taky jsem si potřebovala připadat milovaná a vytoužená. Ne jako zaměnitelné ženské tělo, do kterého se dá ejakulovat, ale jako Eva, osobitá žena, která k sexu potřebuje i upřímnou náklonnost. „Ale tohle je moje hra a bude se hrát podle mých pravidel.“

„Neslíbil jsem, že budu hrát.“

„Vyslechni mě.“

Gideon zvolna vydechl. „Nedokážu to, Evo.“

„S jinými ženskými jsi to dokázal,“ namítala jsem.

„Ty jsem nemiloval!“

Roztála jsem. Nedalo se nic dělat. „Zlato… já to chci,“ šeptala jsem. „Opravdu moc.“

Vydal rozhořčený zvuk. „Pomoz mi to pochopit.“

„Neslyším, jak ti letí srdce, když lapám po dechu. Necítím, jak se chvěješ, když se taky chvěju. Necítím, jak chutnáš, když mám sucho v ústech, jak tě prosím, abys mě dodělal.“

Jeho krásná tvář zněžněla. „Přicházím o rozum pokaždé, když do tebe vstoupím. To musí stačit.“

Zavrtěla jsem hlavou. „Řekl jsi, že jsem jako tvůj uskutečněný mokrý sen. Ty sny nemůžou být vždycky jen o tom, jak se děvče udělá. Co takhle kouření? Ruční práce? Miluješ moje prsa. Nechceš mi dovolit, abych tě s nimi dráždila tak dlouho, až se mezi ně uděláš?“

„Ježíšmarjá, Evo.“ Jeho pták se mi v ruce zvětšil.

Přejela jsem pootevřenými rty přes jeho a obratně mu rozepnula kalhoty. „Chci být tvá nejsprostší fantazie,“ šeptala jsem. „Chci být pro tebe moc, moc nemravná.“

„Už jsi, když chci, abys byla,“ řekl temně.

„Jsem?“ Přejela jsem mu zlehka nehty podél boků a kousla se do spodního rtu, když zasyčel. „Tak to udělej pro mě. Miluju ty chvíle potom, co se postaráš o mě a ženeš se za vlastním orgasmem. Když se ti změní rytmus i ohnisko zájmu a ty zdivočíš. Vím, že myslíš jen na to, jak je to příjemné a jak jsi nažhavený a jak prudce se uděláš. Dělá mi moc dobře, když tě takhle rozparádím. Chci se tak cítit celou noc.“

Rukama mi stiskl stehna. „S jednou podmínkou.“

„Jakoupak?“

„Máš dnešní noc. Příští víkend to bude moje hra.“

Spadla mi brada. „Mám noc a ty dostaneš celý víkend?“

„Hmm… celý víkend se o tebe budu starat.“

„Chlape,“ zamumlala jsem, „s tebou se těžko smlouvá.“

Jeho úsměv byl ostrý jako břitva. „To je účel.“

„Naše máma říká, že táta je fakt sexuální mašina.“

Gideon na mě pohlédl se širokým úsměvem - seděl vedle mě na podlaze. „Nosíš si v té své nádherné hlavě divný katalog filmových hlášek, anděli.“

Lokla jsem si z lahve s vodou a polkla právě včas, abych zarecitovala další hlášku z Policajta ze školky. „Můj táta je gynekolog a celý den se kouká na vaginy.“

Jeho smích mi udělal takovou radost, až jsem měla pocit, že snad odletím. Oči mu zářily a tak uvolněného jsem ho neviděla už celou věčnost. Něco z toho určitě souviselo s orálem, který jsem mu dopřála na pohovce, po němž následovala dlouhá, pomalá, kluzká ruční práce ve sprše. Ale hodně z toho mělo co dočinění se mnou, to jsem věděla.

Když jsem měla dobrou náladu, měl ji i on. Udivovalo mě, že mám na takového muže tak silný vliv. Gideon byl přírodní síla, jeho magnetické sebeovládání bylo tak mocné, že zastiňovalo všechny kolem. Vídala jsem jeho záblesky den co den a žasla nad nimi, ale zdaleka ne tolik jako nad tím okouzlujícím, sarkasticky zábavným milencem, kterého jsem měla v našich soukromých chvilkách jenom pro sebe.

„Hele,“ řekla jsem, „nebudeš se smát, až to budou tvoje děcka říkat učitelům o tobě.“

„Protože to budou mít určitě od tebe, budu vědět, kdo doopravdy potřebuje naplácat.“

Otočil hlavu zpátky ke sledování filmu, jako by mi právě nevyrazil dech. Gideon byl muž, který žil veskrze samotářským životem, a přesto mě do něj přijal tak kompletně, až si dokázal představit budoucnost, o níž jsem se bála uvažovat. Moc jsem se bála, že bych si tím jen přivodila zklamání, které bych nedokázala přežít.

Všiml si mého mlčení, položil mi ruku na holé koleno a znovu na mě pohlédl. „Máš ještě hlad?“

Nespouštěla jsem pohled z otevřených krabiček od čínského jídla z donáškové služby, které ležely na konferenčním stolku před námi, a na černé růže, které si Gideon přinesl domů z práce, abychom se z nich mohli přes víkend těšit.

Nechtěla jsem dovozovat z jeho konstatování víc, než měl v úmyslu, a tak jsem řekla: „Jenom na tebe.“

Položila jsem mu ruku do klína a nahmatala měkký hrbol jeho údu pod černými boxerkami, které jsem mu na večeři dovolila obléct.

„Jsi nebezpečná ženská,“ zaševelil a naklonil se ke mně blíž.

Rychlým pohybem jsem se zmocnila jeho úst svými, přisála jsem se mu k dolnímu rtu. „Musím,“ šeptala jsem, „abych s tebou udržela krok, ty Hříšný ďáble.“

Usmál se.

„Musím zase zkontrolovat Caryho,“ vzdychla jsem. „Zjistit, jestli už je máma pryč.“

„Je ti dobře?“

„Jo.“ Opřela jsem si mu hlavu o rameno. „Není nad trochu léčby Gideonem, hned všechno vypadá líp.“

„Už jsem se ti zmínil, že provozuju nepřetržitý servis? Čtyřiadvacet hodin denně, sedm dní v týdnu.“

Zaryla jsem mu zuby do bicepsu. „Vyřídím to a pak ti to zase udělám.“

„Mně je dobře, díky,“ odsekl, očividně pobavený.

„Ale ještě jsme si nehráli s holkami.“

Sklonil se a zabořil obličej do žlábku mezi mými ňadry. „Ahoj, holky.“

Se smíchem jsem ho šťouchla do ramen a on mě stlačil dozadu, až jsem se natáhla na podlahu mezi pohovku a konferenční stolek. Tyčil se nade mnou, paže napjaté a pevné, jak nesly jeho váhu. Šmejdil pohledem, laskal jím mou podprsenku, pak nahé bříško, pak tanga a podvazky. Souprava, kterou jsem si vzala po sprchování, byla červená jako hasičské auto, vybraná tak, aby udržela Gideona v ráži.

„Jsi můj amulet pro štěstí,“ řekl.

Stiskla jsem mu biceps. „Vážně?“

„Jo.“ Olízl horní oblinu mého ňadra. „Jsi zázračně lahodná.“

„Bože můj!“ rozesmála jsem se. „Drzoune.“

Usmíval se na mě očima. „Už jsem tě varoval, jak to mám s romantikou.“

„Lhal jsi. Jsi nejromantičtější kluk, s jakým jsem kdy chodila. Nemůžu uvěřit, že sis ty ručníky z CrossTrainer opravdu pověsil do koupelny.“

„Jak bych mohl nepověsit? A s tím, že mi nosíš štěstí, jsem si nedělal legraci.“ Políbil mě. „Pracuju na tom, abych se zbavil svého podílu na jednom kasinu v Miláně. Ty černé růže přišly zrovna, když jeden zájemce přihodil malé vinařství v Bordeaux, po kterém jsem pokukoval. Hádej, jak se jmenuje… La Rose Noir.“

„Vinařství za kasino, hm? Takže zůstáváš bohem sexu, neřestí a odpočinku.“

„Podnikání, které mi pomůže tě uspokojit, má bohyně touhy, rozkoše a uhozených jednosměrek.“

Sjela jsem mu rukama po bocích a vsunula prsty za pásek boxerek. „Kdy to víno ochutnám?“

„Až mi na ně pomůžeš vymyslet reklamní kampaň.“

S povzdechem jsem řekla: „Ty to nevzdáváš, co?“

„Ne, když něco chci, tak ne.“ Zvedl se do kleku a pomohl mi posadit se. „A já chci tebe. Moc a moc.“

„Máš mě,“ použila jsem jeho slova.

„Mám tvé srdce a tvoje neodolatelně sexy tělo. Ted chci tvůj mozek. Chci všechno.“

„Musím si něco nechat pro sebe.“

„Ne. Vezmi si místo toho mě.“ Gideon natáhl ruce dozadu a uchopil do nich nahé půlky mého zadku. „Bohužel musím říct, že z hlediska kvality to není vyvážený obchod.“

„Dneska smlouváš jako blázen.“

„Giroux byl se svým obchodem spokojený. Ty budeš taky, slibuju.“

„Giroux?“ Srdce se mi rozbušilo. „Snad to není nějaký příbuzný Corinnou?“

„Její manžel. Ačkoliv spolu nežijí a rozvádějí se, jak víš.“

„Ani omylem. Ty obchoduješ s jejím manželem?“

Lítostivě zkřivil ústa. „Poprvé. A nejspíš naposled, ačkoliv jsem mu sdělil, že chodím s mimořádnou ženou - a není to jeho manželka.“

„Potíž je, že ona tě miluje.“

„Nezná mě.“ Uchopil mě za zátylek a třel si nos o můj. „Honem jdi zavolat Caryho. Já uklidím po večeři. Pak si to rozdáme.“

„Ničemo.“

„Nymfomanko.“

Zvedla jsem se a zamířila ke své kabelce pro telefon. Gideon mě chytil za podvazek, natáhl ho a pustil a lupnutí mi vyslalo do kůže tlakovou vlnu pocitů. Překvapivě vzrušena tím štípnutím, plácla jsem ho přes ruku a spěchala z dosahu jeho rukou.

Cary to vzal po druhém zazvonění. „Ahoj, holčičko. Pořád dobrý?“

„Ano. A ty jsi pořád nejlepší kamarád, co jsem kdy měla. Ještě je tam máma?“

„Vypadla, je to něco přes hodinu. Přespíš u milovníka?“

„Jo, pokud mě nepotřebuješ.“

„Ne, to je dobrý. Teď sem jede Trey.“

Ta zpráva mi velice usnadnila to, že budu už druhou noc pryč. „Pozdravuj ho ode mě.“

„Jasně. Taky mu dám za tebe pusu.“

„No, jestli bude ode mě, tak ať není moc žhavá a mokrá.“

„Jsi hrozná. Hele, pamatuješ, jak jsi mě požádala, abych něco vyhrabal na pana doktora Lucase? Zatím nemám vůbec nic. Zdá se, že kromě práce toho moc nedělá. Žádné děti. Manželka je taky doktorka. Cvokařka.“

Pohlédla jsem na Gideona a opatrně se ujistila, že nic nezaslechl. „Vážně?“

„Proč? Je to důležité?“

„Ne, nejspíš ne. Já jen… nejspíš jsem si představovala, že psychologové umí skvěle posuzovat lidské povahy.“

„Znáš ji?“

„Ne.“

„Co se děje, Evo? Poslední dobou jsi náramně tajuplná a mě to začíná štvát.“

Vyšplhala jsem na barovou stoličku a vysvětlila mu, co se dalo. „Jednou večer jsem se s doktorem Lucasem setkala na dobročinné akci, a pak ještě jednou, když jsi byl v nemocnici. Pokaždé říkal o Gideonovi hnusné věci a já se jen snažím přijít na to, o co mu jde.“

„Ale jdi, Evo. Co jiného by to mohlo být, než že mu Cross přefiknul manželku?“

Nemohla jsem odhalit minulost, která nebyla moje, a tak jsem neodpověděla. „Budu doma zítra odpoledne. Mám tu dámskou jízdu. Určitě nechceš jít s námi?“

„Jen do toho, měň téma,“ ucedil Cary. „Ne, určitě nechci jít s vámi. Ještě nemůžu do společnosti. Už jen při tom pomyšlení mám hlavu jak včelín.“

Nathan přepadl Caryho před jedním klubem a Cary se z toho dosud fyzicky zotavoval. Nějak jsem zapomněla, že uzdravování mysli potrvá déle. Předstíral, že je úplně v pohodě, ale mohlo mě napadnout, jak na tom ve skutečnosti je. „Přespříští víkend - nechceš zaletět do San Diega? Sejít se s mým tátou, s našimi kamarády… třeba i s doktorem Travisem, kdyby se nám chtělo?“

„Nenápadné, Evo,“ řekl suše. „Ale jo, to zní dobře. Možná od tebe budu potřebovat nějaké peníze, protože momentálně nepracuju.“

„Beze všeho. Zařídím to a později se můžeme vyrovnat.“

„Jo, ještě než zavěsíš. Prve volala nějaká tvoje kamarádka - Deanna. Zapomněl jsem ti to říct, když jsme spolu předtím mluvili. Má nějaké zprávy a chce, abys jí zavolala.“

Vrhla jsem pohled na Gideona. Zachytil ho a něco v mé tváři mě asi prozradilo, protože v očích se mu objevil známý tvrdý lesk. Zamířil ke mně dlouhými energickými kroky, zbytky večeře úhledně naskládané do originální tašky od dodavatele.

„Řekl jsi jí něco?“ zeptala jsem se Caryho tlumeným hlasem.

„Řekl? Jako co?“

„Jako něco, co bys nerad vykládal novinářce, protože to právě ona je.“

Gideonova tvář zkameněla. Prošel kolem mě, aby vysypal odpadky do drtiče, pak se ke mně vrátil.

„Ty se kamarádíš s novinářkou?“ zeptal se Cary. „Jsi cvok?“

„Ne, nekamarádím se s ní. Nemám zdání, kde sehnala moje číslo domů, ledaže volala z recepce.“

„Co sakra chce?“

„Odhalení o Gideonovi. Začíná mě štvát. Jde po něm jako divá.“

„Jestli ještě zavolá, pošlu ji do háje.“

„Ne, nepošleš.“ Nespouštěla jsem pohled z Gideona. „Jenom jí nedávej žádné informace o ničem. Kde jsi jí řekl, že jsem?“

„Pryč.“

„Perfektní. Díky, Cary. Zavolej, kdybys mě potřeboval.“

„Pěkně si to užij.“

„Ježíšmarjá, Cary.“ Potřásla jsem hlavou a ukončila hovor.

„Volala ti Deanna Johnsonová?“ zeptal se Gideon a zkřížil ruce na hrudi.

„Jo. A já zavolám jí.“

„Ne, nezavoláš.“

„Kušuj, neandertálče. Na tohleto ,já Cross, ty Crossova ženuška’ ti neskočím,“ odsekla jsem. „Pro případ, že bys už zapomněl - udělali jsme obchod. Ty máš mě a já mám tebe. Ochraňuju si to, co mi patří.”

„Evo, nebojuj za mě. Já se o sebe umím postarat sám.”

„To vím. Děláš to celý život. Teď máš mě. Tohle vyřídím já.”

Něco se v jeho tváři změnilo tak rychle, že jsem nedokázala určit, jestli nezačíná být naštvaný. „Nechci, abys měla co činit s mou minulostí.”

„Ty ses mou minulostí zabýval.”

„To bylo jiné.“

„Hrozba je hrozba, frajere. Jedeme v tom spolu. Ona se obrací na mě, takže se nejlíp hodím k tomu, abych zjistila, o co jí jde.“

Zoufale máchl rukou, pak si hrábl do vlasů. Musela jsem se násilím přimět, aby mě nerozptyloval pohled na to, jak se mu celý trup napíná rozčilením - břišní svaly se mu zatínaly, bicepsy tvrdly. „Seru na to, o co jí jde. Ty znáš pravdu, a ty jsi jediná, na kom záleží.“

„Jestli si myslíš, že budu jen tak sedět a koukat, jak tě ukřižuje v tisku, tak to si budeš muset opravit názor!“

„Nemůže mi ublížit, pokud neublíží tobě, a to je možná to, o co jí ve skutečnosti jde.“

„To se nedozvíme, dokud si s ní nepopovídám.“ Vytáhla jsem Deanninu vizitku z kabelky a zvolila číslo - přitom jsem svoje číslo zablokovala, aby se jí neukázalo číslo volajícího.

„Evo, krucinál!“

Přepnula jsem mobil do reproduktorů a postavila ho na pult.

„Deanna Johnsonová,“ ozvalo se rázně.

„Deanno, tady je Eva Tramellová.“

„Evo, ahoj.“ Tón jejího hlasu se změnil, znělo v něm kamarádství, které mezi námi dosud nevzniklo. „Jak se vede?“

„Dobře. A tobě?“ Pozorovala jsem Gideona a snažila se zjistit, jestli na něj její hlas nějak působí. Mračil se, vypadal rozkošně naštvaně. Smířila jsem se už dávno s tím, že ať má jakoukoli náladu, vždycky mi připadá neodolatelný.

„Děje se spousta věcí. To je v mém oboru vždycky dobře.“

„Takže si uspořádáváš fakta.“

„Což je jeden z důvodů, proč jsem ti volala. Mám zdroj, který tvrdí, že Gideon natrefil na grupáč, ve kterém jsi byla ty, tvůj spolubydlící a další chlap, a začal zuřit. Ten kluk skončil v nemocnici a teď dává trestní oznámení pro ublížení na zdraví. Je to pravda?“

Ztuhla jsem, sluch mi zastřelo dunění krve v uších. Tu noc, kdy jsem se setkala s Corinnou, jsem přišla domů a našla Caryho ve čtyřčlenném sexuálním propletenci, jehož účastníkem byl chlapík jménem Ian. Když mi Ian chlípně - a nahý - navrhl, abych se k nim připojila, Gideon odmítl jeho nabídku pěstí.

Hleděla jsem na Gideona a svíral se mi žaludek. Byla to pravda. Bylo na něj podáno trestní oznámení. Potvrzovala mi to jeho tvář, která byla prostá všech emocí, myšlenky se skrývaly za neposkvrněnou maskou. „Ne, není to pravda,“ odpověděla jsem.

„Co z toho?“

„Už ti nemám co říct.“

„Taky mám z první ruky popis výměny názorů mezi Gideonem a Brettem Klinem, údajně kvůli tomu, že tě nachytal s Klinem v objetí. Je to pravda?“

Klouby mi zbělely, jak jsem svírala okraj pultu.

„Tvůj spolubydlící byl nedávno napaden,“ pokračovala. „Měl s tím něco společného Gideon?“

Ach můj Bože… „Ty ses zbláznila,“ řekla jsem chladně.

„Na videonahrávce, kde se s Gideonem hádáte v Bryant Parku, je vidět, že je vůči tobě velice agresivní a fyzicky hrubý. Týrá tě Gideon Cross? Je to násilník s nezvladatelnými záchvaty vzteku? Bojíš se ho, Evo?“

Gideon se otočil na patě a odešel, prošel chodbou a zamířil do své domácí kanceláře.

„Jdi do háje, Deanno,“ ucedila jsem. „Chceš zničit pověst nevinnému člověku, protože se nedokážeš smířit s tím, žes pro něj byla jen náhodný sex? Tomu tedy říkám představitelka moderních intelektuálek.“

„Vzal telefon,“ zasyčela, „ještě než jsme s tím sexem skončili. Vzal kurva telefon a začal mluvit o nějaké inspekci jedné ze svých nemovitostí. V polovině hovoru se na mě podíval, jak tam ležím a čekám na něj, a řekl: ,Můžeš jíť. Jenom tak. Zacházel se mnou jako s děvkou, jenomže jsem nedostala zaplaceno. Ani mi nenabídl nic k pití.“

Zavřela jsem oči. Ježíšmarjá. „Je mi to líto, Deanno. To myslím vážně. Už jsem taky poznala pár hajzlů a vypadá to, že pro tebe byl tím hajzlem on. Ale to, co děláš, je chyba.“

„Není to chyba, jestli je to pravda.“

„Jenomže není.“

Vzdychla. „Mrzí mě, že v tom jedeš i ty, Evo.“

„Ne, nemrzí.“ Ukončila jsem hovor a zůstala stát s hlavou skloněnou. Držela jsem se linky a místnost se kolem mě otáčela.

8. kapitola

Gideon přecházel za psacím stolem jako panter v kleci. V uchu měl sluchátko a buď poslouchal, nebo čekal na spojení, protože nemluvil. Zachytil můj pohled, tvář měl tvrdou a nepoddajnou. I v boxerkách působil nezranitelně. Nikdo by nebyl tak hloupý, aby ho bral jinak. Fyzicky byla jeho síla zřejmá z každičkého svalu. Kromě ní vyzařoval nemilosrdné zlo, ze kterého mě mrazilo.

Lenivý spokojený mužský, se kterým jsem večeřela, zmizel a vystřídal ho civilizovaný dravec, který ovládá konkurenci.

Nechala jsem ho tak.

Potřebovala jsem Gideonův tablet a našla jsem ho v jeho aktovce. Byl chráněný heslem a já dlouho zírala na obrazovku polekána zjištěním, že se třesu. Všechno, čeho jsem se obávala, se uskutečňovalo.

„Anděli.“

Vzhlédla jsem a zachytila jeho pohled, když vstoupil z chodby.

„To heslo,“ vysvětloval. „Je anděl.“

Ach. Všechna nekontrolovatelná energie ze mě vyprchala, zbyl po ní pocit vyčerpanosti a únavy. „Měls mi říct o té žalobě, Gideone.“

„V téhle chvíli žádná žaloba není, jenom hrozí,“ řekl bezvýrazně. „Ian Hager chce peníze, já chci nezveřejnění. Vypořádáme se mimosoudně a bude to.“

Klesla jsem na pohovku a položila si tablet na stehna. Sledovala jsem, jak jde ke mně, vpíjela jsem se do něj očima. Bylo náramně snadné dát se oslnit jeho vzezřením natolik, aby člověk neviděl, jak je v srdci osamělý. Jenže už dávno se měl naučit zasvětit mě do problémů, které mu hrozily.

„Je mi jedno, jestli se to nespustí,“ namítla jsem. „Měls mi to povědět.“

Založil si paže na hrudi. „Chtěl jsem.“

„Chtěl jsi?“ vyskočila jsem. „Já ti vykládám, jak jsem zdrcená, že mi matka něco nepověděla, a ty se ani slovem nezmíníš o vlastních tajemstvích?“

Na okamžik si zachoval tvrdou, nepohnutelnou tvář. Pak polohlasem zaklel a povolil. „Přišel jsem brzy domů, měl jsem naplánováno, že ti to povím, ale pak jsi mi vyprávěla o své mámě a já si říkal, že už je toho na tebe za jeden den dost.“

Splaskla jsem a klesla zpátky na pohovku. „Takhle to ve vztazích nefunguje, frajere.“

„Snažím se tě získat zpátky, Evo. Nechci mluvit celou dobu, co jsme spolu, o tom, co se nám v životě pokazilo nebo přímo podělalo!“

Poplácala jsem polštář vedle sebe. „Pojď sem.“

Usedl místo toho na konferenční stolek přede mnou, moje nohy mezi roztaženými koleny. Chytil mě za obě ruce, zvedl je ke rtům a políbil klouby prstů. „Omlouvám se.“

„Já ti to nevyčítám. Ale jestli mi chceš povědět ještě něco, teď je vhodná chvíle.“

Zatlačil na mě tak, abych se natáhla na pohovku. Sklonil se nade mě a zašeptal: „Jsem do tebe zamilovaný.“

Při tom všem, co se stalo, to byla jediná věc, která byla naprosto v pořádku.

Stačilo to.

Usnuli jsme na pohovce, propletení do sebe. Usínala jsem a probouzela se, pronásledována úzkostí a vykolejená z denního řádu. Byla jsem dost vzhůru, abych vycítila v Gideonovi změnu, uslyšela jeho rychlý dech, po němž mě sevřel pevněji. Jeho tělo sebou prudce škubalo, až otřásalo i mnou. Zasténal, až mě bodlo u srdce.

„Gideone.“ Zavrtěla jsem se a otočila tváří k němu, mé rozčilené pohyby ho probudily. Usnuli jsme s rozsvícenými světly a já byla ráda, že se nevzbudil do tmy.

Srdce mu bušilo pod mou dlaní, pokožku měl jemně orosenou potem. „Co je?“ zajíkl se. „Co se děje?“

„Zase šla na tebe ta noční můra, myslím.“ Něžně jsem mu líbala rozpálenou tvář a litovala, že má láska nestačí k zaplašení vzpomínek.

Pokusil se posadit a já se k němu přivinula těsněji, abych ho udržela vleže.

„Není ti nic?“ Přejel po mně dlaní, pátral. „Neublížil jsem ti?“

„Je to dobré.“

„Panebože.“ Klesl nazpátek a zakryl si oči předloktím. „Nemůžu s tebou pořád usínat. A zapomněl jsem si vzít prášek. Krucinál, nemůžu být takhle neopatrný.“

„Hele.“ Opřela jsem se o loket a druhou rukou mu sjela po hrudi. „Nic se nestalo.“

„Nezlehčuj to, Evo.“ Otočil hlavu a upřel na mě divoký pohled. „Tohle ne.“

„To bych nikdy neudělala.“ Bože, vypadal tak unaveně, s tmavými šmouhami pod očima a hlubokými rýhami, lemujícími hříšně smyslná ústa.

„Zabil jsem člověka,“ řekl chmurně. „Nikdy se mnou nejsi v bezpečí, když spím, a teď to platí ještě víc.“

„Gideone…“ Náhle jsem pochopila, proč ho teď noční děsy postihují častěji. Dokázal rozumově zdůvodnit to, co udělal, ale neulevil tím tíži svého svědomí.

Shrnula jsem mu husté pramínky vlasů z čela. „Jestli s něčím zápolíš, musíš se mnou o tom mluvit.“

„Jen chci, abys byla v bezpečí,“ zamumlal.

„Nikdy se necítím v bezpečí víc, než když jsem s tebou. Potřebuju, aby ses přestal za všechno trestat.“

„Je to moje vina.“

„Nebyl tvůj život dokonale nekomplikovaný, než jsem se objevila?“ zaútočila jsem.

Vrhl na mě sarkastický pohled. „Zřejmě mám zálibu v komplikacích.“

„Tak přestaň remcat. A nikam nechoď, hned se vrátím.“

Šla jsem do hlavní ložnice a vyměnila podvazky, punčochy a podprsenku za veliké tričko Cross Industries. Stáhla jsem velurový přehoz z nohou postele a došla do Gideonova pokoje pro jeho lék.

Sledoval mě pohledem, když jsem odložila přehoz a lék a poté zamířila do kuchyně pro láhev vody. Rychle jsem ho uložila, oba jsme se zachumlali pod přikrývku a pozhasínali většinu světel.

Přitulila jsem se k němu a zahákla si nohu přes jeho. Lék, předepsaný na Gideonovu parasomnii, ho sice neléčil, ale poctivě ho užíval. Pro tu pečlivost jsem ho milovala tím víc, protože to dělal kvůli mně. „Víš, o čem se ti zdálo?“ zeptala jsem se.

„Nevím. Ať to bylo, co chtělo, lituju, že to nebylo radši o tobě.“

„Já taky.“ Položila jsem mu hlavu na hruď a poslouchala, jak se mu zpomaluje tep. „Kdyby to byl sen o mně, jaký by byl?“

Cítila jsem, jak se uvolňuje, jak se boří do pohovky i do mého těla.

„Byl by bezmračný den na karibské pláži,“ šeptal. „Na soukromé pláži s cabanou na bílém písku, ze tří stran uzavřenou, odkud je vidět jen před nás. Měl bych tě nataženou na lehátku. Nahou.“

„Samozřejmě.“

„Byla bys rozehřátá sluncem a lenivá, vlasy by ti vlály ve větru. Měla bys ten úsměv, co vždycky máš, když ti to udělám. Neměli bychom kam jít, nikdo by na nás nečekal. Jen my dva a všechen čas světa.“

„To zní jako ráj,“ zašeptala jsem a cítila, jak jeho tělo každým okamžikem těžkne. „Doufám, že plaveme nazí.“

„Hmm…“ Zívl. „Musím jít do postele.“

„Taky chci kyblík ledového piva,“ řekla jsem a doufala, že ho zdržím dost dlouho, aby mi usnul v náručí. „S citrony. Ždímala bych ti šťávu na břicho a lízala ji.“

„Bože, miluju tvoje ústa.“

„Tak by se ti o nich mělo zdát. A o všech těch sprosťárnách, co se s nimi dají dělat.“

„Uveď pár příkladů.“

Uvedla jsem jich habaděj, mluvila jsem tlumeným, chlácholivým hlasem a přejížděla mu dlaněmi po kůži. Usnul s hlubokým vydechnutím.

Objímala jsem ho ještě dlouho po východu slunce.

Gideon spal až do jedenácti. Tou dobou už jsem řadu hodin činila strategická opatření a našel mě ve své pracovně u stolu posetého mými poznámkami a kresbami.

„Ahoj,“ uvítala jsem ho a nastavila mu rty k polibku, když obešel stůl. Vypadal v boxerkách rozespale a sexy. „Dobré ráno.“

Podíval se po mé práci. „Co to děláš?“

„Chci, aby sis dal dávku kofeinu, než ti to vysvětlím.“ Nadšeně jsem si zamnula ruce. „Nechceš se v rychlosti osprchovat, než ti udělám kafe? Pak se do toho pustíme.“

Přejel pohledem mou tvář a obdařil mě nechápavým úsměvem. „Tak dobrá. Nicméně navrhuju, aby ses osprchovala se mnou. Pak si dáme kafe a pustíme se do toho.“

„Tyhle myšlenky si nech na noc - a svoje libido taky.“

„Prosím?“

„Jdu na dámskou jízdu, pamatuješ?“ připomněla jsem mu. „A hodně toho vypiju, takže budu nadržená. Nezapomeň si vzít vitamíny, frajere.“

Rty mu zacukaly. „No tedy.“

„No jo. Budeš mít štěstí, jestli zítra vylezeš z postele,“ varovala jsem ho.

„Tak to se budu snažit nedehydrovat.“

„Dobrý nápad.“ Vrátila jsem se k jeho tabletu, ale musela jsem se přece jen dívat, když jeho velekrásný zadek opouštěl místnost.

Když se znovu ukázal, měl mokré vlasy a na sobě černé tepláky, zavěšené na bocích tak nízko, až jsem poznala, že je pod nimi naostro. Přinutila jsem se soustředit na své plány, přenechala mu křeslo u stolu a stoupla si vedle něj.

„Tak jo,“ začala jsem, „podle rčení, že nejlepší obrana je útok, jsem se podívala na tvou veřejnou image.“

Napil se kávy.

„Nekoukej se na mě takhle,“ pokárala jsem ho. „Nevěnovala jsem pozornost tvému osobnímu životu, protože tvůj osobní život jsem já.”

„Hodná.“ Pochvalně mě poplácal po zadečku.

Vyplázla jsem na něj jazyk. „Uvažuju hlavně o tom, jak bojovat s negativní kampaní, zaměřenou na tvůj vztek.“

„Pomůže, že dřív se o mně nic takového nevědělo,“ podotkl suše.

Dokud jsi nepoznal mě… „Mám na tebe strašný vliv.“

„Ty jsi to nejlepší, co mě kdy potkalo.“

Tím si vysloužil letmý, mlaskavý polibek na spánek. „Trvalo mi absurdně dlouho, než jsem dohledala nadaci CrossRoads.“

„Nevěděla jsi, kde hledat.“

„Tvoje optimalizace vyhledávání je fakt na pytel,“ opáčila jsem a spustila webové stránky. „A je tu jen tohle intro, které je hezké, ale absurdně prázdné. Kde jsou linky a infa o dobročinných akcích, na které jste přispěli? Kde je stránka , 0 nás‘, o nadaci a o tom, čeho byste rádi dosáhli?“

„Balíček obsahující všechny podrobné informace se rozesílá dobročinným organizacím, nemocnicím a univerzitám dvakrát ročně.“

„Skvělé. Teď dovol, abych tě seznámila s internetem. Proč není ta nadace spojená s tebou?“

„CrossRoads není o mně, Evo.“

„Houby není.“ Na jeho zdvižené obočí jsem odpověděla stejnou grimasou a strčila před něj seznam úkolů. „Zneškodníme tu Deanninu bombu dřív, než vybuchne. Tyhle webovky se musí do pondělního rána předělat a přidat k nim tyhle stránky a informace, co jsem tady načrtla.“

Gideon letmo pohlédl na papír, pak zvedl hrnek a opřel se v křesle dozadu. Pečlivě jsem se soustředila na hrnek a ne na jeho úchvatný trup.

„Na serveru Cross Industries by měl být odkaz na nadaci ze stránky tvého životopisu,“ pokračovala jsem. „Která se taky musí překopat a aktualizovat.“

Strčila jsem před něj další papír.

Zvedl ho a začal číst životopis, který jsem načrtla. „Tohle psal očividně někdo, kdo mě miluje.“

„Nesmíš být stydlivý, Gideone. Někdy prostě musíš bez okolků říct Jsem skvělý’. Je toho na tobě mnohem víc než jen krásný obličej, parádní tělo a šílená sexuální energie. Ale soustředíme se na to, o co se bez problémů se světem podělím.“

Gideon se zasmál a zeptal se: „Kolik kafe už jsi dneska ráno měla?“

„Dost, abych tě složila na lopatky, tak bacha.“ Šťouchla jsem ho bokem do paže. „Taky myslím, že bys měl uvažovat o tiskové zprávě o koupi La Rose Noir, aby se spojilo tvoje jméno s Girouxovým. Připomenout lidem, že Corinne - se kterou ses poslední dobou tak často ukazoval - má manžela a aby tě tudíž Deanna nemohla vykreslit jako úplného mizeru za to, žes Corinnu odřízl. Pokud se rozhodne jít touhle cestou.“

Zaskočil mě a přitáhl si mě na klín. „Anděli, ty mě zabíjíš. Udělám všechno, co chceš, ale musíš pochopit, že Deanna nemá nic. Ian Hager nebude riskovat pěkné vyrovnání jen proto, aby zveřejnil svůj příběh. Podepíše, co je třeba, sebere peníze a půjde.“

„Ale co…“

„Six-Ninths nechtějí, aby se jejich ,Zlatá’ dívka spojovala s jiným chlapem. Tím by se milostný příběh písně pokazil. Promluvím s Klinem a postavíme se k tomu stejně.“

„Ty mluvíš s Brettem?“

„Podnikáme spolu,“ namítl a rty mu zacukaly, „takže ano. A Deanna používá útok na Caryho k blufování. Ty i já víme, že v tom nic není.“

Všechno jsem to uvážila. „Myslíš, že mě jen tak dráždí? Proč?“

„Protože jsem tvůj, a jestli měla novinářskou akreditaci na kteroukoli dobročinnou akci, kde jsme byli spolu, tak to ví.“ Opřel se čelem o mé. „Nemůžu skrývat, co k tobě cítím, a proto si z tebe udělala terč.“

„Přede mnou jsi to skrýval docela dobře.“

„Zaslepila tě tvá nejistota.“

Proti tomu jsem nemohla nic namítat. „Takže chce, abych zmagořila strachem z toho článku. Čeho tím dosáhne?“

Opřel se dozadu. „Uvažuj o tom. Účelem je rozpoutat skandál, týkající se tebe a mě. Jak se dá nesnáz odvrátit?“

„Nepřibližuj se ke mně. To ti bylo doporučeno. Distancuj se od zdroje skandálu, to je základní lekce krizového řízení.“

„Nebo mohu udělat opak a oženit se s tebou,“ řekl tiše.

Ztuhla jsem. „Tohle…? Ty…?“ Těžce jsem polkla a zašeptala. „Ne teď. Ne takhle.“

„Ne, takhle ne,“ souhlasil Gideon a přejel svými rty po mých. „Až tě požádám o ruku, anděli, věř mi, všimneš si toho.“

Hrdlo se mi stáhlo. Dokázala jsem jen přikývnout.

„Dýchej,“ nařizoval něžně. „Ještě jednou. Teď mě uklidni, že to není záchvat paniky.“

„Vlastně ne. Není.“

„Mluv na mě, Evo.“

„Já jen…“ vyhrkla jsem kvapně. „Chci, abys mě požádal o ruku, až budu moci říct ano.“

Tělo mu sevřelo napětí. Zaklonil se, pod svraštělým obočím ublížené oči. „Teď bys nemohla říct ano?“

Zavrtěla jsem hlavou.

Ústa se mu sevřela do odhodlané čáry. „Vybal to - co ode mě potřebuješ, aby to tak bylo?“

Ovinula jsem mu paže kolem ramen, aby cítil vzájemné propojení. „Moc věcí nevím. A ne že bych potřebovala vědět víc, abych se mohla rozhodnout, protože nic by mi nezabránilo tě milovat. Nic. Jenom mám pocit, jako by tvoje neochota svěřit mi některé věci znamenala, že ty nejsi připravený.“

„Myslím, že už jsem to vysvětlil,“ zamumlal.

„Nemůžu riskovat, že se mnou nebudeš chtít zůstat navěky. Taky tě nepřežiju, Gideone.“

„Co chceš vědět?“

„Všechno.“

Vydal zoufalý zvuk. „Buď konkrétní. Něčím začni.“

Vyhrkla jsem první, co mě napadlo, protože jsem byla celé dopoledne zahrabaná v jeho podnikání. „Vidal Records. Proč máš rozhodující podíl v otčímově firmě?“

„Protože šla ke dnu.“ Brada mu ztvrdla. „Matka už protrpěla jeden finanční krach. Nechtěl jsem, aby ji to potkalo znovu.“

„Co jsi udělal?“

„Podařilo se mi ji přesvědčit, aby je přemluvila - Chrise a Christophera - ať jdou s firmou na trh a pak mi prodala Irelandiny akcie. Spolu s tím, co jsem od nich nakoupil už předtím, jsem získal většinový podíl.“

„Páni.“ Stiskla jsem mu ruku. Znám Christophera Vidala otce, jemuž se říká Chris i Christophera Vidala syna. Fyzicky si jsou velmi podobní, mají tmavě měděné vlnité vlasy a šedavé zelené oči, ale mám podezření, že jako lidé jsou velice odlišní. Rozhodně si jsem jistá, že mladý Christopher je šmejd. Otce za padoucha nepovažuju. Aspoň doufám, že jím není. „Jak to proběhlo?“

Gideonovo zdvižené obočí mi místo odpovědi stačilo. „Chris mě žádal o radu, ale Christopher ji vždycky odmítal a nevlastní táta nechtěl nikomu stranit.“

„Tak jsi udělal, co bylo třeba.“ Políbila jsem ho na bradu. „Děkuju, žes mi to pověděl.“

„To je všechno?“

Usmála jsem se. „Ne.“

Chtěla jsem položit další otázku, když jsem uslyšela ze svého mobilu matčin vyzváněcí tón. Překvapilo mě, že jí trvalo tak dlouho, než zavolala - přepnula jsem smartphone z tichého režimu už kolem desáté. Zasténala jsem a řekla: „Musím to vzít.“

Nechal mě vstát a při odchodu mě pohladil po zadečku. Když jsem se ve dveřích ohlédla, byl zahloubaný do mých poznámek a návrhů. Usmála jsem se.

Než jsem došla k telefonu, ležícímu na snídaňovém baru, přestal zvonit, ale okamžitě zase začal. „Mami,“ ohlásila jsem se a skočila jí do řeči dřív, než začala brebentit. „Přijdu dneska, jo? A promluvíme si.“

„Evo. Nemáš zdání, jakou jsem měla starost! Tohle mi nemůžeš dělat!“

„Budu tam za hodinu,“ přerušila jsem ji. „Jen se musím obléct.“

„V noci jsem nemohla spát, byla jsem tak rozčilená.“

„Jo, no, já toho taky moc nenaspala,“ odsekla jsem. „Nejde vždycky jenom o tebe, mami. Tady došlo k narušení mého soukromí. A ty jsi ta, kterou přitom nachytali.“

Ticho.

Vůči matce jsem byla asertivní jen zřídka, protože vždycky působila tak křehce, ale už je nejvyšší čas, aby se náš vztah předefinoval, jinak nám nakonec žádný nezbude. Podívala jsem se na zápěstí, kolik je hodin, rozpomněla se, že už žádné hodinky nemám a pohlédla místo toho na modem u televize. „Budu u tebe kolem jedné.“

„Pošlu pro tebe auto,“ řekla tiše.

„Děkuju. Brzy se uvidíme.“ Zavěsila jsem.

Užuž jsem chtěla strčit telefon zpátky do kabelky, když mi pípla textovka od Shawny: Co si bereš dneska na sebe?

Hlavou mi proběhla spousta nápadů, od ležérních až po vyzývavé. I když jsem se klonila spíše k vyzývavým, brzdila mě myšlenka na Deannu. Musím myslet na to, jak budu vypadat v bulváru. Malé černé, odpověděla jsem a říkala si, že malé černé nejsou klasika jen tak bezdůvodně. Šílené podpatky. Hodně šperků.

Jasný! Uvidíme se v 7, odpověděla textovkou.

Cestou do ložnice jsem se zastavila u Gideonovy pracovny a opřená o veřeje ho pozorovala. Dokázala bych ho pozorovat celé hodiny - je to radost, dívat se na něj. A připadá mi velice sexy, když se soustředí.

Vzhlédl ke mně s mírně zvlněnými rty a já poznala, že si byl vědom, jak na něj civím. „Tohle všechno je moc dobré,“ pochválil mě a ukázal přitom na desku stolu. „Zvlášť když se vezme v úvahu, žes to dala dohromady během pár hodin.“

Trochu jsem se nafoukla pýchou, nadšená, že jsem udělala dojem na podnikatele, který se vlastní pílí stal jedním z nejúspěšnějších na světě.

„Chci tě mít v Cross Industries, Evo.“

Moje tělo zareagovalo na neochvějné odhodlání v jeho hlase, které mi připomnělo, jak řekl, Chci tě opíchat, Evo, když po mně poprvé vyjel.

„Já tě tam chci mít taky,“ řekla jsem. „Na psacím stole.“

Oči se mu zaleskly. „Můžeme to tak oslavit.“

„Mám svou práci ráda. Mám ráda své spolupracovníky. Jsem ráda, že si každou metu, které dosáhnu, opravdu zasloužím.“

„Můžeš mít ode mě to a ještě mnohem víc.“ Klepal prsty o stěnu hrnku s kávou. „Hádám, že ses pustila do reklamy, protože tě baví její akčnost. Proč ne styk s veřejností?“

„Moc se to podobá propagandě. U reklamy máš aspoň hned zpětnou vazbu.“

„Dneska ráno ses zmínila o krizovém řízení. A očividně“ - ukázal na stůl - „pro to máš talent. Dovol, abych ho prozkoumal.“

Zkřížila jsem paže. „Krizové řízení je PR, a ty to víš.“

„Umíš řešit problémy. Můžu z tebe udělat toho, kdo je v Cross Industries napravuje. Dát ti k řešení skutečné, časově omezené problémy, abys byla pořád ve střehu a měla před sebou nějakou výzvu.

„Vážně.“ Poklepávala jsem špičkou nohy. „Kolik krizí máš do týdne?“

„Několik,“ opáčil vesele. „No tak, už tě to zaujalo. Vidím to na tobě.“

Napřímila jsem se a namítla: „Na takové věci už máš lidi.“

Gideon se opřel dozadu a usmál se. „Chci něco víc. Ty taky. Pusťme se do toho spolu.“

„Jsi jako sám ďábel, víš to? A taky jsi pekelně tvrdohlavý. Povídám ti, že pracovat spolu není dobrý nápad.“

„Teď spolupracujeme přímo ukázkově.“

Zavrtěla jsem hlavou. „Protože jsi souhlasil s mým hodnocením a návrhy, a navíc jsem ti seděla na klíně a tys mi sahal na zadek. Nebude to stejné, až nebudeme na jedné lodi a budeme se o řešení hádat ve tvé kanceláři před jinými lidmi. Pak si to podráždění přineseme domů a budeme to řešit i tady.“

„Můžeme se domluvit, že práci necháme za dveřmi.“ Přejel mě očima, zdržel se u nohou, které hedvábný župánek nechal převážně obnažené. „Nebude mi dělat problém myslet na zábavnější věci.“

Obrátila jsem oči v sloup a vycouvala z místnosti. „Sexuální maniaku.“

„Hrozně rád se s tebou miluju.“

„To není fér,“ stěžovala jsem si, protože jsem se tom u nemohla bránit. Nemohla jsem se bránit jemu.

Gideon se zašklebil. „Nikdy jsem netvrdil, že hraju fér.“

Když jsem o čtvrt hodiny později vstoupila do svého bytu, měla jsem divný pocit. Půdorys byl stejný jako vedle u Gideona, ale stranově převrácený. Směs jeho a mého nábytku napomáhala tomu, že mi jeho bydlení připadalo jako naše, ale vedlejší účinky způsobily, že na mě vlastní domov působil… cize.

„Ahoj, Evo.“

Ohlédla jsem se a uviděla v kuchyni Treye - naléval mléko do dvou sklenic. „Ahoj,“ opětovala jsem pozdrav. „Jak se máš?“

„Líp.“

Vypadal na to. Plavé vlasy, obyčejně rozcuchané, měl pěkně upravené - jedno z Caryho nadání. Treyovy oříškové oči byly jasné, úsměv pod kdysi zlomeným nosem okouzlující.

„To jsem ráda, že tě vídám častěji,“ řekla jsem.

„Trochu jsem si přeházel rozvrh.“ Nabídl mi mléko a já zavrtěla hlavou, takže je zase odložil. „Jak se vede tobě?“

„Vyhýbám se novinářům, doufám, že se můj šéf zasnoubí, plánuju, že postavím jednoho rodiče do latě, musím zavolat druhém u rodiči a těším se, že večer vyrazím s holkama do města.“

„Ty jsi úžasná.“

„Co na to říct?“ usmála jsem se. „Co tvoje škola? A práce?“

Věděla jsem, že Trey studuje veterinu a bere různé brigády, aby sehnal peníze na studium. Jeden z těch kšeftíků byla práce asistenta jistého fotografa, a tak se poznal s Carym.

Škubl sebou. „Obojí je brutální, ale jednoho krásného dne se to vyplatí.“

„Měli bychom si udělat další večer s filmy a pizzou, až budeš mít čas.“ nemohla jsem si pomoct, v přetahovačce mezi Treyem a Tatianou jsem stranila Treyovi. Možná to byla jen moje vina, ale vždycky mi připadalo, že je vůči mně velice zaujatá. A nelíbilo se mi, jak se předváděla, když se setkala s Gideonem.

„Jasně. Zjistím, jaký rozvrh má Cary.“

Zalitovala jsem, že jsem to navrhla dřív Treyovi než Carymu, protože mu oči trochu pohasly. Věděla jsem, že myslí na to, jak ho Cary musí zařadit do svého rozpisu s Tatianou. „No, jestli se mu nebude chtít, můžeme si někam zajít klidně bez něj.“

Zvedl jeden koutek. „To je panečku nápad.“

Deset minut před jednou jsem vyšla z haly a zjistila, že Clancy už na mě čeká. Gestem odmítl vrátného a otevřel mi dveře auta, ale nikdo, kdo by se na něj podíval, by neuvěřil, že je pouhý řidič. Působí jako živá zbraň, kterou také je, a za všechna ta léta, co ho znám, se mi nevybavuje, že bych ho někdy viděla s úsměvem na tváři.

Jakmile zaujal místo za volantem, vypnul policejní vysílání, které rutinně poslouchal, a posunul si sluneční brýle natolik, aby ve zpětném zrcátku zachytil můj pohled. „Jak se vede?“

„Nejspíš líp než mámě.“

Byl příliš velký profesionál, než aby se něčím prozradil. Místo toho si pošoupl brýle zpátky a připojil můj telefon na bluetooth v autě, čímž spustil můj playlist. Pak vyjel od obrubníku.

Připomněl mi tím svou ohleduplnost. Řekla jsem: „Hele, promiňte, že jsem na vás tak vyjela. Dělal jste svou práci a nezasloužil jste si, abych na vás za to štěkala.“

„Vy nejste jen práce, slečno Tramellová.“

Chviličku jsem mlčela a přemýšlela o tom. Clancy a já si mezi sebou udržujeme odstup, zdvořilý vztah. Vídáme se dost často, protože má za povinnost vozit mě na lekce Krav Magy do Brooklynu a zase zpátky. Nikdy mě však vlastně nenapadlo, že by mohl mít nějaký osobní zájem na mé bezpečnosti, ačkoliv to dává smysl. Clancy je chlap, který je hrdý na svou práci.

„Ale nešlo jen o tu jednu věc,“ vysvětlovala jsem. „Stalo se toho spousta, ještě než jste se vy a Stanton vůbec objevili.“

„Omluva je přijata.“

Strohá odpověď byla pro něj tak typická, až jsem se musela usmát.

Uvelebila jsem se pohodlněji na sedadle a zadívala se oknem na město, které jsem adoptovala a vášnivě milovala. Na chodníku vedle mě postávali bok po boku cizí lidé u maličkého pultu a pochutnávali si na pizze. Byli blízko, ale zároveň jako by daleko, každý z nich vyzařoval schopnost Newyorčanů být ostrovem v bouřlivém příboji lidí. Chodci proudili kolem nich oběma směry a vyhýbali se muži, který rozdával náboženské brožury, i maličkému pejskovi u jeho nohou.

Vitalita města freneticky tepala a způsobovala, že čas jako by se tu pohyboval rychleji než všude jinde. Byl to takový kontrast oproti lenivé smyslnosti jižní Kalifornie, kde žije můj otec a kde jsem chodila do školy! New York je plíživá domina, práskající bičem a lákající ke všem neřestem.

Na boku mi zavibrovala kabelka, sáhla jsem do ní pro telefon. Letmý pohled na displej mi sdělil, že volá táta. Soboty jsou dny našich týdenních telefonátů a já se vždycky těšila na kus řeči, ale už se mi skoro chtělo nechat telefonát spadnout do schránky a počkat, až budu mít lepší náladu. Jsem teď příliš rozhořčená na mámu a táta si o mě vždycky dělá přehnané starosti od té doby, co se vrátil z poslední návštěvy u mě v New Yorku.

Byl u mě, když do mého bytu přišli detektivové, aby mi sdělili, že Nathan je v New Yorku. Odpálili tu bombu dřív, než prozradili, že Nathana zavraždili, a já nedokázala skrýt strach z myšlenky, že je tak blízko. Táta se od té doby pořád vyptává na mou tehdejší divokou reakci.

„Ahoj,“ ozvala jsem se hlavně proto, že jsem nechtěla být na kordy s oběma rodiči zároveň. „Jak se vede?“

„Stýská se mi po tobě,“ odvětil hlubokým, sebejistým hlasem, který miluju. Táta je ten nejdokonalejší muž, jakého znám - tmavý, hezký, sebevědomý, chytrý a pevný jako skála. „A co ty?“

„Nemůžu si moc stěžovat.“

„Tak jo, stěžuj si jen trochu. Jsem jedno ucho.“

Tiše jsem se zasmála. „Mámě mě trochu štve.“

„Co zas udělala?“ zeptal se tónem přívětivé shovívavosti.

„Strká nos do mých záležitostí.“

„Aha. To my rodiče děláváme, když se bojíme o svá děťátka.“

„Ty jsi to nikdy nedělal,“ namítla jsem.

„Zatím jsem to ještě neudělal,“ upřesnil. „To neznamená, že to neudělám, až se budu dost bát. Jen doufám, že tě dokážu přesvědčit, abys mi odpustila.“

„No, teď jsem na cestě k mámě. Uvidíme, jak přesvědčivá bude ona. Pomohlo by, kdyby přiznala, že udělala chybu.“

„Tak to hodně štěstí.“

„Ha! Jasně!“ Vzdychla jsem. „Můžu ti zavolat zítra?“

„Jistě. Je všechno v pořádku, srdíčko?“

Zavřela jsem oči. Instinkt policajta plus instinkt taťky znamenaly, že jsem před Victorem Reyesem jen zřídkakdy mohla něco utajit. „Jo. Jenže už jsem skoro u mámy. Dám ti vědět, jak to proběhne. Jo, a můj šéf se možná bude zasnubovat. Každopádně ti mám co vyprávět.“

„Asi budu muset ráno zaskočit na stanici, ale na mobilu mě chytneš na každý pád. Mám tě rád.“

Pocítila jsem náhlý nával stesku. I když jsem si zamilovala New York i svůj nový život, táta mi moc chybí. „Taky tě mám ráda, tati. Uslyšíme se zítra.“

Ukončila jsem hovor, podívala se na hodinky a jejich nepřítomnost mi připomněla střetnutí, které mě čeká. Byla jsem na matku naštvaná kvůli minulosti, ale největší starosti mi dělala budoucnost. Bděla nade mnou kvůli Nathanovi tak dlouho, až jsem si nebyla jistá, jestli se ještě umí chovat jinak.

„Heleďte.“ Naklonila jsem se dopředu, protože jsem potřebovala objasnit něco, co mě pořád pronásleduje. „Tenkrát, když jsme se já, máma a Megumi vracely pěšky do Crossfiru a máma začala vyvádět… Viděli jste Nathana?“

„Ano.“

„Už tam byl předtím a dostal od Gideona Crosse nakládačku. Proč by se vracel?“

Podíval se na mě do zrcátka. „Podle mého názoru? Aby se ukázal. Jakmile o sobě dal vědět, zvyšoval nátlak. Nejspíš čekal, že vás vyděsí a místo toho vystrašil paní Stantonovou. Na každý pád to bylo efektivní.“

„A mně to nikdo neřekl,“ dodala jsem tiše. „Nemůžu se přes to dostat.“

„Chtěl vás vyděsit. Nikdo mu nechtěl udělat tu radost.“

Aha. Takhle jsem o tom neuvažovala.

„Nejvíc lituju,“ pokračoval, „že jsem nedohlédl na Caryho. Přepočítal jsem se a on za to zaplatil.“

Gideon také neviděl, jak Nathan napadl Caryho. A bůh ví, že i já jsem se kvůli tomu cítila provinile - mé přátelství bylo to, co Caryho vůbec do stavu ohrožení přivedlo.

Ale opravdu mě dojalo, že si to Clancy tak bere. Slyšela jsem to z jeho nabručeného hlasu. Měl pravdu - nebyla jsem pro něj jenom práce. Je to dobrý člověk, který se cele oddává všemu, co dělá. Což mě vedlo k otázce: Jak moc sil a času mu ještě zbývá na soukromý život?

„Máte nějakou přítelkyni, Clancy?“

„Jsem ženatý.“

Připadala jsem si jako pitomec, že to nevím. Jakápak je žena, která se provdá za tak tvrdého, střízlivého muže? Za muže, který nosí celoročně sako, aby zakryl osobní zbraň, bez níž nikdy nevychází z domu. Vyměkne s ní a projeví jí něhu? Zuřivě ji ochraňuje? Zabíjel by kvůli ní?

„Jak daleko byste zašel, abyste ji uchoval v bezpečí?“ zeptala jsem se.

Zpomalili jsme na světlech a on otočil hlavu a podíval se na mě. „Jak daleko bych nezašel?“

9. kapitola

„Co se ti na něm nelíbí?“ zeptala se Megumi a sledovala přitom, jak řečený odchází. „Měl dolíčky.“

Obrátila jsem oči v sloup a dopila vodku s brusinkovým džusem. Klub Primal, čtvrtá položka na trase naší okružní jízdy po klubech, praskal ve švech. Fronta před vchodem sahala až za roh a hudba duněla setmělým prostorem v primitivním, svůdném rytmu. Zařízení tvořila eklektická směs broušených kovů a tmavého dřeva, mnohobarevné osvětlení vytvářelo strakaté siluety.

Vlastně to mělo působit přehnaně, ale jako u Gideona všechno, i tohle se dotýkalo okraje dekadentního výstřelku, aniž to přes něj přepadlo. Panovala tu atmosféra hédonistické nespoutanosti a to na moje alkoholem podrážděné libido působilo přímo šíleně. Nedokázala jsem klidně sedět, nohy mi samy od sebe neklidně podupávaly na příčky židle.

Megumina spolubydlící Lacey zasténala do stropu, tmavě blond vlasy upravené do zajímavého rozcuchu, který jsem obdivovala. „Proč s ním neflirtuješ ty?“

„To bych mohla,“ Megumi byla uzardělá, oči jí svítily a v přiléhavých zlatých šatech s ramínky vypadala velice dobře. „Ten by možná nebyl proti závazkům.“

„Co čekáš od závazku?“ zeptala se Shawna, v ruce sklenku s pitím stejně ohnivě červeným jako její vlasy. „Monogamii?“

„Monogamie se přeceňuje.“ Lacey sklouzla z barové stoličky u vysokého stolku a zavrtěla zadkem, štrasové kamínky na džínech se v přítmí klubu zatřpytily.

„Ne, nepřeceňuje.“ Megumi našpulila rty. „Mně se náhodou monogamie líbí.“

„Spí Michael s jinými ženskými?“ zeptala jsem se nakloněná dopředu, abych nemusela křičet.

Hned jsem se musela zaklonit, abych udělala místo číšnici, která nám přinesla další rundu a odnesla skleničky od minulé. Klubová uniforma tvořená černými kozačkami na jehlách a ostře růžovými minišaty bez ramínek vynikala v davu, takže člověk snadno poznal, na koho má mávat. Také byla opravdu sexy — stejně jako personál, který ji nosil. Měl Gideon co mluvit do výběru outfitu? A pokud ano, předváděl mu ho někdo v reálu?

„Nevím.“ Megumi zvedla novou sklenku a se smutným výrazem se napila brčkem. „Bojím se zeptat.“

Popadla jsem jeden ze čtyř panáků tequily uprostřed stolu a plátek citronu. Křikla jsem: „Vypijeme ty panáky a jdeme tancovat!“

„Jo, sakra!“ Shawna do sebe hodila panáka tequily, aniž počkala na nás ostatní, pak si strčila citron do pusy. Vycucaný plátek odložila do prázdné skleničky a vrhla na nás důrazný pohled. „Tak šup, lenoši.“

Následovala jsem a otřásla se, jak tequila spláchla chuť brusinek. Lacey a Megumi se napily spolu, navzájem si připily s hlasitým „Kanpai!“a pak sklenky vyprázdnily jedním douškem.

Na taneční parket jsme vtrhly hromadně, Shawna jako první v elektricky modrých šatech, které pod černými světly klubu svítily skoro stejně jako uniforma servírek. Pohltil nás dav svijejících se tanečníků, rychle jsme se ocitly v tlačenici rozpálených mužských těl.

Odvázala jsem se, vzdala se dunivému rytmu hudby a smyslné atmosféře rockového klubu. Zvedla jsem ruce do vzduchu a kymácela se, uvolňovala přetrvávající napětí z dlouhého, marného odpoledne s matkou. V určitém bodě jsem k ní ztratila důvěru. I když slibovala, že bez Nathana bude všechno jiné, zjistila jsem, že jí nedokážu věřit. Příliš mnohokrát už překročila hranici, příliš často mi lhala.

„Jsi krásná,“ zařval mi někdo do ucha.

Ohlédla jsem se na tmavovlasého chlapíka, který se vlnil za mými zády. „Díky!“

Byla to samozřejmě lež. Vlasy se mi lepily ke zpoceným spánkům a šíji v lepkavé změti. Bylo mi to jedno. Hudba běsnila dál, jedna skladba přecházela v druhou.

Kochala jsem se naprostou smyslností podniku a nestoudným puzením k náhodnému sexu, které jako by tu ze všech čišelo. Byla jsem vmáčknutá mezi nějakou dvojici - dívku jsem měla za zády a jejího přítele před sebou - , když vtom jsem zahlédla někoho známého. On mě asi viděl první, protože už se ke mně prodíral.

„Martine!“ zařvala jsem a vymanila se z té sendvičové pozice. V minulosti jsem se setkávala se Stantonovým synovcem jen o svátcích. Od té doby, co jsem se přestěhovala do New Yorku, už jsme se jednou setkali, ale doufala jsem, že se později budeme vídat častěji.

„Evo, ahoj!“ Sevřel mě v objetí, pak se odtáhl, aby si mě prohlédl. „Vypadáš fantasticky. Jak se vede?“

„Jdeme se napít!“ křikla jsem, příliš vyprahlá, než abych vedla konverzaci v takové hladině decibelů.

Chytil mě za ruku, vyvedl z tlačenice a já ukázala k našemu stolu. Jen co jsme si sedli, už tu byla číšnice s další rundou vodky s brusinkovým džusem.

Tak to šlo celý večer, ačkoliv jsem si všimla, že jak hodiny plynou, je moje pití čím dál tmavší - jasné znamení, že poměr vodky a brusinkového džusu se zvolna mění ve prospěch brusinek. Věděla jsem, že je to naschvál, a patřičně na mě zapůsobila Gideonova schopnost předávat pokyny z klubu do klubu. Protože mi nikdo nebránil doplňovat to panáky tequily, moc mi to nevadilo.

„Tak,“ začala jsem, když jsem si ochladila ledově studenou sklenicí čelo a pak polkla vítaný doušek. „Jak se pořád máš?“

„Skvěle.“ Široce se usmál. Měl na sobě tričko velbloudí barvy s výstřihem do V a černé džíny a vypadal dost dobře. Tmavé vlasy neměl zdaleka tak dlouhé jako Gideon, ale přitažlivě mu padaly do čela a rámovaly oči, o nichž jsem věděla, že jsou zelené, ačkoliv v klubovém osvětlení by to nikdo nepoznal. „Jak s tebou zacházejí v reklamce?“

„Miluju svou práci!“

Zasmál se mému nadšení. „Kéž bychom to mohli tvrdit všichni.“

„Já myslela, že pracuješ u Stantona rád.“

„Pracuju. Taky se mi líbí ty peníze. Ale nemůžu říct, že jsem z práce nadšený.“

Číšnice mu přinesla skotskou s ledem a ťukli jsme si.

„S kým tu jsi?“ zeptala jsem se ho.

„S pár kamarády“ - rozhlédl se - „kteří se ztratili v džungli. A ty?“

„To samé.“ Zahlédla jsem na parketu Lacey, ukazovala mi dva zdvižené palce. „Chodíš s někým, Martine?“

Úsměv se mu rozšířil. „Ne.“

„Máš rád blondýnky?“

„Balíš mě?“

„Ne tak docela.“ Zvedla jsem na Lacey obočí a škubla hlavou směrem k Martinovi. Chviličku vypadala překvapeně, pak se ale zakřenila a přihnala se k nám.

Představila jsem je a měla hodně dobrý pocit z toho, jak si kápli do noty. Martin je odjakživa zábavný a okouzlující, a Lacey je vitální a jedinečným způsobem přitažlivá - spíš charismatická než krásná.

Vrátila se Megumi a dali jsme si další rundu panáků a pak Martin vyzval Lacey k tanci.

„Nemáš po kapsách ještě další pěkné chlapy?“ zeptala se Megumi, když pár splynul s davem.

Litovala jsem, že nemám v kapse smartphone. „Ty jsi nešťastná, holka.“

Dlouze se na mě zadívala. Pak jí zacukaly rty. „Jsem opilá.“

„To taky. Dáš si ještě panáka?“

„Proč ne?“

Daly jsme si každá jednoho, koply jsme je do sebe, právě když se vrátila Shawna s Lacey, Martinem a jeho dvěma kamarády, Kurtem a Andrém. Kurt byl nádherný, měl pískově hnědé vlasy, hranatou bradu a arogantní úsměv. André byl taky roztomilý, v tmavých očích mu uličnicky jiskřilo a měl dredy až po ramena. Zaměřil se na Megumi, což ji hned rozveselilo.

Než se kdo nadál, naše rozšířená skupina už vibrovala smíchem.

„A když se Kurt vrátil z toalety,“ končil Martin svou historku, „zpytlíkoval celou restauraci.“

André a Martin začali hýkat smíchy. Kurt po nich házel plátky citronu.

„Co to znamená?“ zeptala jsem se s úsměvem, i když jsem nepochopila pointu.

„To je, když si necháš pytlík viset z poklopce,“ vysvětloval André. „Nejdřív lidi nechápou, co to vidí, pak se snaží přijít na to, jestli třeba jenom nevíš, že ti něco vlaje ve větru. Nikdo neřekne ani slovo.“

„Nekecáš?“ Shawna málem spadla ze židle.

Tak jsme se rozparádili, až nás naše číšnice požádala, abychom se ztlumili - s úsměvem. Chytla jsem ji za loket, než odešla. „Není tu někde telefon?“

„Jen si řekněte některému barmanovi,“ odpověděla. „Řekněte, že Dennis - to je vedoucí - to odkýval, a oni vás nechají zavolat.“

„Díky.“ Sklouzla jsem ze židle, když se přesunula k jinému stolu. Neměla jsem zdání, kdo je Dennis, ale jen jsem se celou noc nechávala unášet proudem s vědomím, že Gideon všechno bezchybně zařídil. „Chce někdo vodu?“ zeptala jsem se skupiny.

Dostalo se mi bučení a kanonády zmačkaných ubrousků. Se smíchem jsem šla k baru a počkala, až bude menší nával a pak jsem požádala o Pellegrino a telefon. Vytočila jsem Gideonovo číslo na mobil, protože jsem je uměla nazpaměť. Usoudila jsem, že to je bezpečné, protože volám z veřejného podniku, který mu patří.

„Cross,“ ohlásil se stroze.

„Ahoj, frajere.“ Opřela jsem se o bar a zakryla si druhé ucho dlaní. „Opilecký telefonát.“

„To poznám.“ Jeho hlas zněl teď jinak, zpomalil a zvroucněl. Uchvacoval mě i přes zvuk hudby. „Bavíš se dobře?“

„Ano, ale chybíš mi. Vzal sis vitamíny?“

Vhlase měl úsměv, když odpovídal otázkou: „Jsi nadržená, anděli?“

„To je tvoje vina! Tenhle klub je jako viagra. Jsem rozpálená a zpocená a kapou ze mě feromony. A zlobila jsem, víš. Tančím jako svobodná.“

„Zlobivé holky čeká trest.“

„To bych si asi měla doopravdy zazlobit. Aby ten trest stál za to.“

Zavrčel. „Pojď domů a zazlob si se mnou.“

Představa, že na mě čeká doma, připravený, mě rozdychtila ještě víc. „Trčím tady, dokud holky neskončí, což asi ještě chvíli potrvá.“

„Můžu přijet za tebou. Do dvaceti minut v sobě můžeš mít mého ptáka. Chceš to?“

Rozhlédla jsem se po klubu, celé tělo mi vibrovalo prudkou hudbou. Představila jsem si ho tady, jak mě píchá v tomhle místě bez zábran, a svíjela jsem se nedočkavostí. „Ano. Chci to.“

„Vidíš tu lávku nahoře?“

Otočila jsem se, vzhlédla a uviděla zavěšenou lávku podél stěn. Tanečníci se tam svíjeli v rytmu hudby šest metrů nad tanečním parketem. „Ano.“

„Je tam takový roh se zrcadly. Tam se sejdeme. Buď připravená, Evo,“ nařizoval. „Chci, abys měla kundičku nahou a mokrou, až tě najdu.“

Známý povel mě rozechvěl, protože jsem věděla, že bude drsný a netrpělivý. Přesně to jsem chtěla. „Mám na sobě…“

„Anděli, ani v davu milionu lidí by ses přede mnou neschovala. Našel jsem tě jednou. Najdu tě vždycky.“

Touha mě pálila v žilách. „Honem.“

Natáhla jsem se, abych vrátila sluchátko za bar. Popadla jsem minerálku a pila, dokud nebyla láhev prázdná. Pak jsem zamířila na toaletu, kde jsem celou věčnost čekala ve frontě, abych se na Gideona připravila. Točila se mi hlava pitím a vzrušením, tak jsem byla nadšená, že můj přítel - patrně jeden z nejzaměstnanějších mužů světa - všeho nechá, aby… mě obsloužil.

Olízla jsem si rty a přešlápla.

Spěchala jsem přes umývárnu do kabinky a odložila kalhotky, pak jsem skočila k umývadlu a osvěžila se vlhkým ubrouskem. Většina make-upu se mi už rozpustila, takže jsem měla rozmazané oči a tváře zrudlé horkem a námahou. Vlasy jsem měla úplně v háji, rozcuchané a zpocené kolem obličeje.

Kupodivu jsem vůbec nevypadala špatně. Vypadala jsem sexy a… připraveně.

Lacey stála ve frontě a já se u ní zastavila, když jsem se sunula přes práh přeplněných toalet.

„Bavíš se?“ zeptala jsem se.

„Jo!“ Široce se usmála. „Díky, žes mě představila bratranci.“

Nenamáhala jsem se ji opravovat. „Rádo se stalo. Můžu se tě na něco zeptat? O Michaelovi?“

Pokrčila rameny a řekla: „Jen do toho.“

„Ty jsi s ním chodila první. Co se ti na něm nelíbilo?“

„Žádná chemie. Hezký kluk. Úspěšný. Bohužel se mi s ním nechtělo spát.“

„Vykašli se na něj,“ vmísila se další dívka ve frontě.

„Stalo se.“

„Tak jo.“ Dokázala jsem zcela respektovat, když někdo nepokračuje ve vztahu, kde chybí sexuální přitažlivost, ale stejně mi situace vadila. Nezamlouvalo se mi, že má Megumi takovou smůlu. „Jdu se muchlovat s jedním fakt parádním chlapem.“

„Jen do toho, holka,“ kývla Lacey.

Vydala jsem se hledat schody na lávku. Střežil je vyhazovač, který hlídal, aby se nahoru nenacpalo víc než povolený počet osob. Stála tam fronta a já se na ni zadívala rozladěně.

Odtáhl ruku od ucha a zakýval na mě prstem. „Jste Eva?“

Přikývla jsem.

Sáhl za sebe a odhákl sametovou šňůru, blokující schodiště. „Tak nahoru.“

Od čekajících zazněl burácivý protest. Omluvně jsem se usmála a pak vyběhla po kovových schůdcích tak rychle, jak mi vysoké podpatky dovolovaly. Nahoře mě pustil dál další vyhazovač a ukázal nalevo. Uviděla jsem roh, o kterém se prve zmínil Gideon - spojovaly se tam dvě zrcadlové stěny a lávka vedla kolem nich do tvaru L.

Propletla jsem se mezi svíjejícími se těly, puls se mi s každým krokem zrychloval. Hudba tady nahoře byla méně hlasitá a vzduch vlhčí. Na odhalené pokožce okolních lidí se leskl pot a vyvýšení budilo pocit nebezpečí, i když skleněné zábradlí kolem lávky sahalo po ramena. Už jsem byla skoro u zrcadlové části, když mě někdo chytil kolem pasu a přitáhl k vlnícím se mužským bokům.

Ohlédla jsem se přes rameno a uviděla chlapíka, se kterým už jsem tančila, toho, co mi řekl, že jsem krásná. Usmála jsem se a začala tančit - zavírala jsem oči, abych se ztratila v hudbě. Když mi začal klouzat rukama kolem pasu, chytila jsem je a přitiskla si je k bokům. Zasmál se, poklesl v kolenou a přitiskl se ke mně

celým tělem.

Protančili jsme tři skladby, když mnou projelo vědomí, že Gideon je nablízku. Kůží mi projel elektrický náboj, který zesílil veškeré vjemy. Zčistajasna zněla hudba hlasitěji, teplota se zvýšila, smyslnost klubu vzrušovala ještě víc.

Usmála jsem se, otevřela oči a zahlédla ho, jak ke mně míří. Okamžitě jsem po něm zatoužila, v ústech se mi sbíhaly sliny, jak jsem hltala pohled na něj v tmavém tričku a džínech, s vlasy staženými z té úchvatné tváře. Nikdo, kdo by ho teď viděl, by ho nemohl spojovat s Gideonem Crossem, mezinárodním magnátem. Tenhle chlapík vypadal mladší a drsnější, vynikal pouze neuvěřitelným sex appealem. Olízla jsem si rty nedočkavostí, opřela jsem se o kluka za mými zády a svůdně se o něj otřela zadkem, když znovu zakroužil boky.

Gideonovy pěsti se zaťaly podél boků, jeho postoj byl agresivní a dravčí. Nezpomalil, když mě uviděl, málem do mě narazil. Otočila jsem se a vyšla mu poslední krok vstříc, vrhla jsem se na něj. Naše těla se srazila, pažemi jsem objala jeho ramena a rukama mu stahovala hlavu dolů, abych se mohla zmocnit jeho úst vlhkým, dychtivým polibkem.

Gideon zamručel, uchopil můj zadeček do dlaní a prudkým škubnutím mě přitáhl k sobě, až mě zvedl nad zem. Drtil mé rty dravostí své vášně, jeho jazyk mi naplnil ústa prudkými, hlubokými pohyby, které mě varovaly před násilnickými odstíny jeho touhy.

Kluk, se kterým jsem prve tančila, ke mně přistoupil zezadu, ruce v mých vlasech a rty na mé lopatce.

Gideon se odtáhl, tvář jako nádhernou masku vzteku. „Ztrať se.“

Pohlédla jsem na kluka a pokrčila rameny. „Díky za tanec.“

„Není zač, krásko.“ Chytil za boky dívku, kráčející kolem, a vzdálil se.

„Anděli.“ Gideon zamručel a přitiskl mě k zrcadlu, pevné stehno vražené mezi mýma nohama. „Ty ale zlobíš.“

Nestoudně a dychtivě jsem se o něj otřela a zajíkla se při doteku denimu na svém zjitřeném pohlaví. „Jen pro tebe.“

Chytil mě pod šaty za nahé půlky, popoháněl mě. Do zubů zachytil lasturku mého ucha, stříbrné visací náušnice se mi otíraly o krk. Ztěžka dýchal, v hrudi mu vibrovalo tlumené hrčení. Moc hezky voněl a mé tělo zareagovalo, jak bylo nacvičené spojovat jeho vůni s nejdivočejší, nejžhavější ze všech rozkoší.

Tančili jsme, napínali se společně, naše těla se pohybovala, jako by mezi námi nebylo žádné šatstvo. Hudba duněla kolem nás, skrze nás a on podle ní pohyboval svým úžasným tělem a věznil mě. Už jsme spolu tančili dřív, klasické tance, ale takhle ještě nikdy. Tohle zpocené, sprosté tření mě překvapovalo, vzrušovalo, láska se prohlubovala.

Gideon mě pozoroval přivřenýma očima, sváděl mě svou touhou a nevázanými pohyby. Ztrácela jsem se v něm, ovíjela jsem se kolem něj, sápala se po něm, abych byla ještě blíž.

Hnětl mi ňadro skrz tenký černý žerzej šatů se špagetovými ramínky. Všitá podprsenka nepředstavovala žádnou zábranu. Jeho prsty hladily, pak tahaly za ztvrdlý hrot bradavky.

Zasténala jsem a hlava mi klesla dozadu na zrcadlo. Obklopovaly nás desítky lidí a mně to bylo jedno. Jen jsem na sobě potřebovala jeho ruce, jeho tělo, jeho dech na pokožce.

„Chceš mě,“ řekl drsně, „přímo tady.“

Zachvěla jsem se při té představě. „A ty?“

„Chceš, aby se dívali. Chceš, aby viděli, jak ti strčím ptáka do té tvé chtivé kundičky, až z tebe bude kapat. Chceš, abych potvrdil, že jsi moje.“ Zaryl zuby do mého ramene. „Abys to cítila.“

„Chci potvrdit, že ty jsi můj,“ odsekla jsem a strčila mu ruce do kapes džínů, abych cítila, jak se jeho pevný zadek napíná. „Chci, aby to všichni věděli.“

Gideon mi zahákl jednu ruku pod hýždě a zvedl mě, druhou dlaň připlácl na destičku na stěně vedle zrcadla. Ozvalo se slabé zapípání a v zrcadle za mými zády se otevřely dveře a jimi jsme vstoupili do téměř úplné tmy. Skrytý vchod se za námi zavřel a utlumil hudbu. Byli jsme v kanceláři s psacím stolem, sezením a stoosmdesátistupňovým výhledem na klub skrz jednostraně průhledná zrcadla.

Postavil mě, otočil a přitiskl předkem těla k průsvitné straně skla. Klub se rozprostíral přede mnou, tanečníci na lávce byli vzdáleni jen několik centimetrů. Gideon měl jednu ruku pod mou sukní a druhou za živůtkem šatů, jeho prsty mi vnikaly do štěrbinky a mnuly bradavku.

Byla jsem v pasti. Jeho mohutné tělo se ke mně tisklo, paže mě objímaly, trup se tiskl k bokům, zuby zarytými do ramene mě přidržoval na místě. Vlastnil mě.

„Řekni, kdyby to bylo moc,“ šeptal a rty mi vyjížděl po hrdle. „Pojistka, heslo, než tě vyděsím.“

Zaplavily mě emoce, vděčnost k tomuto muži, který vždycky - vždycky - myslel v první řadě na mě. „Vyprovokovala jsem tě. Chci, aby sis mě vzal. Chci, abys byl divoký.“

„Jsi tak rozpálená,“ předl a rychle, prudce do mě pumpoval dvěma prsty. „Jsi pro sex stvořená.“

„Stvořená pro tebe,“ zajíkala jsem se a můj dech zamžíval sklo. Hořela jsem pro něj plamenem, touha prýštila z mého nitra, ze studnice lásky, kterou jsem nedokázala zadržet.

„Zapomnělas na to dneska?“ Jeho ruka opustila mé pohlaví, sáhla mezi nás a trhnutím rozepnula poklopec. „Když se tě dotýkali jiní muži, když se o tebe třeli? Zapomnělas, že jsi má?“

„Nikdy. Nikdy nezapomínám.“ Zavřela jsem oči, když jeho erekce, tak tuhá a teplá, těžce spočinula mezi mými nahými půlkami. Taky byl rozpálený. Rozpálený pro mě. „Volala jsem ti. Chtěla jsem tě.“

Jeho rty se mi pohybovaly po pokožce a nechávaly za sebou spalující stezku k mým ústům. „Tak si mě vezmi, anděli,“ lákal mě a škádlivými doteky se dotýkal jazykem mého. „Dej si mě do sebe.“

Prohnula jsem se v zádech, sáhla si mezi nohy, uchopila do dlaně jeho tloušťku. Poklesl v kolenou, srovnal svou výšku s mou.

Zarazila jsem se a otočila hlavu, abych přitiskla tvář k jeho. Milovala jsem tohle, co jsem s ním mohla mít… jak jsem s ním mohla být. Zakroužila jsem boky a otřela se o široký hřeben jeho ptáka, až byl kluzký mým vzrušením.

Gideon tiskl má naběhlá ňadra, hnětl je. „Opři se o mě, Evo. Odstrč se od skla.”

Dlaní jsem se odstrčila od průhledného zrcadla, hlavu položenou na jeho rameni. Ovinul mé hrdlo rukou, sevřel mi bok a vnikl do mě tak prudce, až se mi nohy zvedly z podlahy. Držel mě tak, zavěšenou v jeho náruči, naplněnou jeho údem, a jeho sten pronikal mými smysly.

Za sklem běsnil klub. Vzdala jsem se hříšně intenzivní rozkoši zdánlivě exhibicionistického sexu, zakázané fantazii, která nás vždycky rozdivočila.

Svíjela jsem se, neschopna snést ten dekadentní tlak. Ruka mi klesla níž mezi nohy, uchopila jeho šourek. Byl napjatý a plný, připravený. A ve mně… „Ach bože. Jsi tak tvrdý.“

„Byl jsem stvořený, abych tě šukal,“ šeptal, až mnou projížděly záchvěvy rozkoše.

„Udělej to.“ Opřela jsem se oběma rukama o sklo, roztoužená víc, než jsem dokázala snést. „Udělej to hned.“

Gideon mě postavil na nohy, rukama mě podpíral a já se ohnula v pase, rozevřela jsem se mu, aby se mohl do mě zasunout co nejhlouběji. Unikl mi tlumený, naříkavý výkřik, když mě popadl za boky a nastavil, protože přesně věděl, v jaké pozici do mě nejlépe zapadne. Byl na mě příliš velký, příliš dlouhý a tlustý. To rozpínání bylo intenzivní. Rozkošné.

Lůno se mi třáslo a zoufale zatínalo kolem něj. Vydal drsný zvuk rozkoše, trošičku povytáhl a pak zvolna klouzal nazpátek. Znovu, pak zase. Široký hřbet jeho údu masíroval nervové zauzlení hluboko v mém nitru, kam se nikdy nikdo jiný než on nedostal.

Neklidně jsem zatínala prsty, po nichž zůstávaly na skle otisky, a sténala jsem. Bolestně jsem vnímala vzdálené pulzování hudby a dav lidí, které jsem viděla tak jasně, jako by byli v místnosti s námi.

„To je ono, anděli,“ říkal naléhavě. „Ať slyším, jak moc se ti to líbí.“

„Gideone.“ Nohy se mi prudce zachvěly obzvlášť dovedným vniknutím, mou váhu neslo jen sklo a jeho pevné ruce.

Byla jsem nesnesitelně vzrušená, chtivá, cítila jsem současně submisivitu své pozice i dominanci z toho, že mě Gideon obsluhuje. Nemohla jsem nic než brát to, co mi Gideon dává, rytmické vnikání a ústupy, zvuky jeho dychtivosti. Škrábnutí jeho džínů o moje stehna mi sdělilo, že si je shrnul jen tak nízko, aby si uvolnil úd, známka netrpělivosti, která mě vzrušovala.

Jednou rukou pustil můj bok, položil mi ji na zadek. Cítila jsem, jak bříškem palce, zvlhčeným slinami, tře sevřenou hvězdičku mého zadního otvoru.

„Ne,“ žadonila jsem v obavách, že přijdu o rozum. Ale to nebyla moje pojistka - Crossfire - a já se mu rozevírala, ustupovala pod jeho dobyvačným tlakem.

Mručel a dobýval to temné místo. Utočil na mě, druhou rukou se dotýkal mého pohlaví, rozevíral mě a třel pulzující klitoris. „Moje,“ říkal nasupeně. „Jsi moje.“

Bylo to už příliš. S výkřikem jsem vyvrcholila, divoce se otřásala, ruce mi skřípaly po skle, jak mi klouzaly zpocené dlaně. Začal do mě v extázi tepat, palec v konečníku mě neodolatelně trýznil, šikovné prsty na klitorisu mě přiváděly k nepříčetnosti. Jeden orgasmus se převalil v další, pohlaví se mi svíralo na jeho útočícím údu.

Vydal drsný zvuk touhy a zanořil se do mě, řítil se k vyvrcholení. Zajíkla jsem se: „Nedělej to! Ještě ne.“

Gideon zpomalil tempo, jeho dech byl ve tmě slyšitelný. „Jak mě chceš?“

„Chci se na tebe dívat,“ zasténala jsem a lůno se mi znovu sevřelo. „Chci ti vidět do obličeje.“

Vyklouzl ven a otočil si mě. Přitiskl mě ke sklu zády a prudce do mě vrazil. V tom okamžiku vlastnictví mi dával to, co jsem potřebovala. Skelný pohled bezmocné rozkoše, okamžik zranitelnosti, než ho ovládla vášeň.

„Chceš vidět, jak prohrávám,“ řekl chraplavě.

„Ano.“ Stáhla jsem si ramínka a odhalila ňadra, zvedala jsem je a mačkala, hrála si s bradavkami. Sklo za mými zády vibrovalo rytmem a Gideon vibroval přede mnou, jen taktak držel své tělo na uzdě.

Přitiskla jsem rty na jeho, vstřebávala jeho prudké oddechování. „Teď,“ zašeptala jsem.

Bez námahy mě udržel, vyklouzl na chvilku ven, pomalu, s mučivým protahováním. Pak do mě rychle vrazil až po samou mez.

„Ach Bože.“ Svíjela jsem se v jeho sevření. „Jsi tak hluboko.“

„Evo.“

Píchal mě prudce, vrážel do mě jako posedlý. Držela jsem se, třásla, roztahovala do široka před neúnavnými výpady jeho tvrdého penisu. Podlehl instinktu, naléhavé touze po páření. Vycházely z něj syrové steny, které mě rozpalovaly tak, že mé tělo nekladlo žádný odpor, vítalo jeho zoufalou touhu.

Bylo to drsné a špinavé a pekelně sexy. Prohnul šíji a zajíkavě vyhrkl mé jméno.

„Udělej se mi,“ požadovala jsem, svírala se kolem něj, tiskla.

Celé jeho tělo sebou prudce škublo, pak se otřáslo. Ústa se mu zkřivila v grimase trýznivého blaha, oči se rozostřily, vyvrcholení stoupalo.

Gideon vydal zvířecí řev a vytryskl tak prudce, až jsem to cítila. Zas a znova mě rozpaloval zevnitř hustými dávkami semene.

Líbala jsem ho všude, pevně jsem ho držela pažemi i nohama.

Sesul se na mě, lapal po dechu.

Ještě pořád vrcholil.

10. kapitola

První, co jsem uviděla, když jsem se v neděli ráno probudila, byla jantarová láhev se staromódní etiketou LEK NA KOCOVINU. Hrdlo zdobila mašle z rafie a odporný obsah byl zajištěný korkovou zátkou. „Lék“ fungoval, jak jsem se poučila, když mi ho Gideon dal posledně, ale pohled na něj mi připomněl, jak moc alkoholu jsem v noci vypila.

Pevně jsem zavřela oči, zasténala, zabořila hlavu do polštáře a sugerovala si, že můžu ještě spát.

Postel se pohnula. Teplé, pevné rty mi přejely po nahých zádech. „Dobré ráno, anděli můj.“

„Zníš absurdně samolibě,“ zamumlala jsem.

„Po pravdě řečeno, libé pocity mám z tebe.“

„Ničemo.“

„Mluvil jsem o tvých návrzích na krizové řízení, ale sex byl samozřejmě fenomenální, jako vždycky.“ Vjel rukou pod prostěradlo, které se mi svezlo kolem pasu, a zmáčkl mi zadeček.

Zvedla jsem hlavu a shledala, že sedí opřený o čelo postele vedle mě s laptopem na klíně. Vypadal k nakousnutí jako obvykle, úplně uvolněný v pyžamových kalhotách se šňůrkou v pase. Byla jsem si jistá, že já působím daleko méně přitažlivě. Domů jsem jela s děvčaty limuzínou, pak jsem se s Gideonem setkala v jeho bytě. Už se skoro rozednívalo, než jsem s ním skoncovala, a byla jsem tak unavená, že jsem usnula s vlasy ještě vlhkými po kvapné sprše.

Projelo mnou mravenčení rozkoše, když jsem ho našla po svém boku. Spal v pokoji pro hosty a na práci měl kancelář. Skutečnost, že se rozhodl pracovat v posteli, kde jsem spala, znamenala, že chtěl být prostě v mé blízkosti, i když jsem o sobě nevěděla.

Otočila jsem hlavu, abych se podívala na hodiny na nočním stolku, ale místo toho jsem uvízla pohledem na svém zápěstí.

„Gideone…“ Hodinky, které se mi ocitly na ruce, zatímco jsem spala, mě uchvátily. Byly inspirované secesí a jiskřily stovkami maličkých diamantů. Pásek byl z krémového saténu a perleťový ciferník nesl značky Patek Philippe a Tiffany & Co. „To je nádhera.“

„Na světě je jich jen pětadvacet kusů, takže nejsou zdaleka tak jedinečné jako ty, jenomže co takového existuje?“ Usmál se na mě.

„Jsou úžasné.“ Zvedla jsem se na kolena. „Miluju tě.“

Odsunul laptop právě včas, abych si nad něj mohla obkročmo kleknout a pevně ho obejmout.

„Děkuju,“ šeptala jsem, dojata jeho pozorností. Musel vyjít ven, zatímco jsem byla u matky, nebo možná hned poté, co jsem odjela s děvčaty.

„Hmm. Řekni mi, jak na to, abych měl takováhle nahatá objetí každý den.“

„Jen buď sám sebou, frajere.“ Otřela jsem se tváří o jeho. „Nic víc nepotřebuju.“

Vyklouzla jsem z postele a odťapkala do koupelny s jantarovou lahvičkou v ruce. S odporem jsem do sebe nalila její obsah, vyčistila si zuby, vykartáčovala vlasy a pak umyla obličej. Navlékla jsem si župan a vrátila se do ložnice, kde jsem zjistila, že Gideon je pryč a jeho laptop leží otevřený uprostřed postele.

Našla jsem ho v pracovně, kde stál s rozkročenýma nohama a založenými pažemi čelem k oknu. Před ním se rozprostíralo město. Ne to panorama, které viděl ze své kanceláře v Crossfiru nebo ze střešní nástavby - tady byl blíž. Všechno bylo blíž u země a v menší vzdálenosti. Spojení s městem tu je intimnější.

„Nesdílím tvé obavy,“ říkal rázně do mikrofonu se sluchátkem, které měl v uchu. „Jsem si vědom rizika… Zmlkni. Tohle téma není otevřené k debatě. Zkoncipuj smlouvu podle specifikací.“

Poznala jsem ten ocelový, věcný tón hlasu a šla jsem dál. Ještě pořád jsem přesně nevěděla, co v té lahvičce je, ale tušila jsem, že vitamíny a nějaká lihovina. Psí chlupy. Hřála v žaludku a budila ve mně pocit letargie, šla jsem tedy do kuchyně a uvařila si šálek kávy.

Zásobena kofeinem jsem žuchla na pohovku a zkontrolovala si zprávy ve smartphonu. Zamračila jsem se při zjištění, že jsem propásla tři volání od táty - všechna z doby, když v Kalifornii ještě nebylo ani osm ráno. Také jsem zaznamenala deset zmeškaných telefonátů od mámy, ale usoudila jsem, že úplně stačí, když s ní budu mít co do činění až v pondělí. A pak tu byla textovka od Caryho, která křičela: ZAVOLEJ MI!

Nejdřív jsem zavolala tátovi a pokusila se v rychlosti napít kávy, než se mi ozval.

„Evo.“

To, jak úzkostlivě táta vyslovil moje jméno, mi sdělovalo, že se něco stalo. Napřímila jsem se. „Tati… Je všechno v pořádku?“

„Proč jsi mi nepověděla o Nathanu Barkerovi?“ Jeho hlas byl chraplavý a plný bolesti. Naskočila mi husí kůže.

A do prdele. On to ví. Ruce se mi tolik třásly, až jsem si pobryndala horkou kávou ruku a stehno. Ani jsem to necítila - tolik mě zpanikařila otcova úzkost. „Tati, já…“

„Nemůžu uvěřit, žes mi nic neřekla. Ty nebo Monica. Můj Bože… Měla něco říct. Měla mi to povědět.“ Chvějivě nasál vzduch. „Měl jsem právo to vědět!“

Smutek se mi rozléval hrudí jako kyselina. Můj táta - muž, jehož sebeovládání mohlo konkurovat Gideonovu - působil, jako by plakal.

Postavila jsem hrnek na konferenční stolek, dýchala jsem rychle a mělce. Nathanův zapečetěný trestní rejstřík mladistvého se po jeho smrti otevřel a odhalil hrůzu mé minulosti každému, kdo měl dost informací a možností ji vyhledat. Jako policajt můj táta takové možnosti měl.

„Nemohl jsi nic dělat,“ prohlásila jsem omráčeně, ale snažila jsem se držet se kvůli němu. Ve smartphonu mi zapípal další příchozí hovor, ale ignorovala jsem ho. „Předtím ani potom.“

„Mohl jsem být u tebe. Mohl jsem se o tebe postarat.“

„Tati, postaral ses. To, žes mě dal dohromady s doktorem Travisem, mi změnilo život. Až do té doby jsem vlastně nezačala nic řešit. Neumíš si představit, jak moc to pomohlo.“

Zasténal a byl to tlumený zvuk plný bolesti. „Měl jsem o tebe s matkou bojovat. Měla jsi být u mě.“

„Ach Bože.“ Sevřel se mi žaludek. „Nemůžeš to vyčítat mámě. Dlouho nevěděla, co se děje. A když na to přišla, udělala všechno…“

„Neřekla mi o tom!“ zařval, až jsem nadskočila. „Měla mi to kurva povědět. A jak to mohla nevědět? Musely existovat známky… Jak je mohla nevidět? Ježíšmarjá. Já si jich všiml, když jsi přijela do Kalifornie.“

Vzlykla jsem, neschopna zadržet svou úzkost. „Prosila jsem ji, aby ti to neříkala. Musela mi to slíbit.“

„To rozhodnutí nebylo na tobě, Evo. Byla jsi dítě. Měla mít rozum.“

„Promiň!“ rozplakala jsem se. Naléhavé, neúnavné pípání příchozího hovoru bylo pro mě poslední kapka. „Moc mě to mrzí. Prostě jsem nechtěla, aby Nathan ublížil ještě někomu dalšímu, koho jsem milovala.“

„Jedu za tebou,“ řekl s nenadálým klidem. „Sednu do nejbližšího letadla. Zavolám ti, až přistanu.“

„Tatí…“

„Miluju tě, srdíčko. Jsi moje všechno.“

Zavěsil. Seděla jsem tam otřesená a jako v závrati. Věděla jsem, že vědomí toho, co mě potkalo, bude otce užírat zaživa, ale nevěděla jsem, jak s touhle temnotou bojovat.

Telefon mi začal vibrovat v ruce a já jen civěla na displej, kde jsem viděla matčino jméno a netušila, co počít.

Nejistě jsem vstala a odložila mobil na nízký stolek, jako by mě pálil v ruce. Nemohla jsem s ní v té chvíli mluvit. Nechtěla jsem mluvit s nikým. Chtěla jsem jen Gideona.

Klopýtala jsem chodbou, ramenem narážela do stěny. Uslyšela jsem Gideonův hlas, když jsem se přiblížila k jeho kanceláři, a zrychlila jsem krok. I slzy mi tekly rychleji.

„Vážím si toho, žes na mě myslela, ale ne,“ říkal tlumeným, pevným hlasem, jiným než ten, jímž mluvil prve. Byl vlídnější, důvěrnější. „Samozřejmě, že jsme přátelé. Víš proč… Nemůžu ti dát to, co ode mě chceš.“

Vstoupila jsem do jeho kanceláře a uviděla ho u psacího stolu, naslouchal se skloněnou hlavou.

„Dost,“ řekl ledově. „Takhle se mnou nemluv, Corinno.“

„Gideone,“ zašeptala jsem a svírala rukou veřeje, až mi zbělely klouby.

Vzhlédl, pak se prudce narovnal, vyskočil. Podmračený výraz z jeho tváře zmizel.

„Musím končit,“ řekl, odtáhl sluchátko od ucha a hodil je na stůl, když ho obcházel. „Co se děje? Je ti špatně?“

Rozběhla jsem se k němu, potřebovala jsem ho. Chytil mě. Zaplavila mě úleva, když mě k sobě přitiskl a pevně objal.

„Táta to zjistil.“ Přitiskla jsem tvář k jeho hrudi, hlavu plnou ozvěn otcovy bolesti. „Ví to.“

Gideon mě zvedl do náručí, choval mě. Telefon mu začal zvonit. Polohlasem zaklel a vyšel z místnosti.

Na chodbě jsem uslyšela, jak můj telefon rachotí na konferenčním stolku. Protivný zvuk dvou telefonů, vyzvánějících simultánně, rozbouřil mou úzkost.

„Řekni, jestli to musíš vzít,“ pronesl.

„To je máma. Táta už jí určitě volal, a moc se zlobí. Panebože… Gideone. On je zničený.“

„Chápu, jak mu je.“

Odnesl mě do ložnice pro hosty a kopnutím za sebou zavřel dveře. Položil mě na postel, popadl z nočního stolku dálkový ovladač a pustil televizi, aby ztlumil zvuk tak, že přehlušoval všechno kromě mých škytavých vzlyků. Pak si lehl vedle mě a objal mě, dlaněmi mi třel záda. Plakala jsem, až mě pálily oči a slzy vyschly.

„Pověz mi, co mám udělat,“ řekl, když jsem se utišila.

„Jede sem. Do New Yorku.“ Žaludek se mi při tom pomyšlení sevřel. „Snaží se přiletět ještě dnes, myslím.“

„Až to budeš vědět přesně, dojedu ho vyzvednout.“

„To nejde.“

„Houby nejde,“ řekl mírně.

Nabídla jsem mu svá ústa a vzdychla, když mě políbil. „Vážně bych měla jet sama. Trpí. Nebude chtít, aby ho tak viděl někdo jiný.“

Gideon přikývl. „Vezmi si moje auto.“

„Které?“

„DB9 tvého nového souseda.“

„Co?“

Pokrčil rameny. „Poznáš ho na první pohled.“

O tom jsem nepochybovala. Ať je to cokoli, bude ten vůz elegantní, rychlý a nebezpečný - přesně jako jeho majitel.

„Bojím se,“ šeptala jsem a proplétala si s ním nohy ještě pevněji. Byl tak silný a pevný. Toužila jsem se k němu přitisknout a nikdy nepustit.

Probíral se mi prsty ve vlasech. „Čeho?“

„Už takhle je to mezi mámou a mnou na levačku. Jestli se moji rodiče pohádají, nechci trčet uprostřed. Vím, že to mezi nimi nedopadne dobře - obzvlášť máma bude zničená. Oni se šíleně milují.“

„To jsem si nevšiml.“

„Neviděls je spolu. Velké jiskření,“ vysvětlovala jsem a vybavovala si, že Gideon a já jsme byli odloučeni, když jsem zjistila, že sexuální chemie mezi mými rodiči je pořád ještě rozžhavená do běla. „A táta se mi přiznal, že ji pořád miluje. Jsem z toho smutná.“

„Protože nejsou spolu?“

„Ano, ale ne proto, že bych chtěla jednu velkou šťastnou rodinu,“ upřesnila jsem. „Prostě mi vadí pomyšlení, že jdou životem bez toho, koho milují. Když jsem tě ztratila…“

„Nikdy jsi mě neztratila.“

„Bylo to, jako by část ze mě umřela. Jít takhle celým životem…“

„To by bylo peklo.“ Gideon mi přejel špičkami prstů po líci a já viděla v jeho očích prázdnotu, přetrvávající přízrak Nathana ho strašil. „Moniku nech na mně.“

Zamžikala jsem na něj. „Jak?“

V úsměvu zvedl jeden koutek úst. „Zavolám jí a zeptám se jak to všechno zvládá a jak se máš. Zahájím proces veřejného návratu k tobě.“

„Ví, že jsem ti všechno pověděla. Mohla by se ti zhroutit.“

„Radši mně než tobě.“

To mě málem přimělo k úsměvu. „Děkuju ti.“

„Rozptýlím ji, aby myslela na něco jiného.“ Sáhl po mé ruce a dotkl se prstenu.

Svatební zvony. Neřekl to, ale pochopila jsem. A samozřejmě si právě tohle bude matka myslet. Muž v Gideonově postavení nenavazuje kontakt s ženou prostřednictvím její matky - zvlášť ne takové jako Monica Stantonová - pokud nemá „vážné úmysly“.

Tenhle problém budeme ale řešit jindy.

Následující hodinu Gideon předstíral, že nade mnou nebdí. Držel se nablízku, sledoval mě z místnosti do místnosti pod tou či onou záminkou. Když mi zakručelo v žaludku, okamžitě mě odtáhl do kuchyně, připravil sendviče, bramborové lupínky a udělal těstovinový salát.

Jedli jsme u baru a já si nechala konejšit nervy jeho příjemnou pozorností. Jakkoli byla situace obtížná, byl tu a mohla jsem se o něj opřít. Tím pádem spousta problémů, kterým jsme čelili, působila řešitelně.

Co nedokážeme, pokud budeme spolu?

„Co chtěla Corinne?“ zeptala jsem se. „Kromě tebe.“

Tvář mu ztvrdla. „Nechci mluvit o Corinně.“

V jeho hlase znělo ostří, které mě polekalo. „Je všechno v pořádku?“

„Co jsem řekl?“

„Něco pitomého, co jsem se rozhodla ignorovat.“

Vydal rozhořčený zvuk, ale povolil. „Je rozčilená.“

„Ječí? Nebo pláče?“

„Záleží na tom?“

„Ano. Je rozdíl mezi tím, když je našinec na chlapa naštvaný anebo když mu dělá plačtivou scénu. Kupříkladu: Deanna je naštvaná a dokáže osnovat tvou zkázu, já byla ubrečená a sotva jsem každé ráno dokázala vylézt z postele.“

„Panebože, Evo.“ Položil ruku na mou. „Promiň.“

„Nech už těch omluv! Vynahradíš mi to tím, že za mě budeš řešit mou matku. Tak je Corinne naštvaná, nebo brečí?“

„Plakala.“ Gideon sebou trhl. „Kristepane. Nezvládla to.“

„Mrzí mě, že se tím musíš zabývat. Ale nenech si od ní vsugerovat pocit viny.“

„Využil jsem ji,“ řekl tiše, „abych ochránil tebe.“

Odložila jsem sendvič a přimhouřila oči. „Řekls jí, že jí můžeš nabídnout jen přátelství, nebo ne?“

„Vždyť víš, že řekl. Ale taky jsem naschvál pěstoval dojem, že by z toho mohlo vzejít něco víc, kvůli médiím i kvůli policii. Vysílal jsem k ní smíšené signály. Z toho se cítím provinile.“

„Tak toho nech. Ta mrcha se mě snažila přesvědčit, že s ní spíš“ - zakývala jsem dvěma prsty - „dvakrát. A poprvé to moc bolelo. Ještě jsem se z toho nedostala. A navíc je vdaná, krucinál. Nemá co vyjíždět po mém chlapovi, když má vlastního.“

„Zpátky k tomu spaní. O čem jste mluvily?“

Popsala jsem oba incidenty - katastrofu se rtěnkou na manžetě v Crossfiru a mou improvizovanou návštěvu v jejím bytě, kdy se snažila předstírat, že se s ním právě vyspala.

„No, tím se situace značně mění,“ řekl. „Ona a já už si nemáme co říct.“

„Děkuju.“

Natáhl se a zastrčil mi vlasy za ucho. „Nakonec to všechno překonáme.“

„Co si pak počneme?“ zamumlala jsem.

„No, určitě něco vymyslím.“

„Sex, viď?“ Zavrtěla jsem hlavou. „Stvořila jsem monstrum.“

„Nezapomínej na práci - společnou.“

„Ach, můj ty Bože. Ty toho nenecháš.“

Skřoupal bramborový lupínek a polkl. „Chci, aby ses podívala na předělané webovky CrossRoads a Cross Industries, až doobědváme.“

Otřela jsem si ústy ubrouskem. „Vážně? To šlo rychle. Žasnu.

„Nejdřív se na ně podívej, než to řekneš.“

Gideon mě dobře znal. Práce byla můj únik, a tak mi ji dal. Posadil mě ke svému laptopu do obývacího pokoje, umlčel mi telefon a pak se odebral do pracovny, aby zavolal mé matce.

Prvních několik minut poté, co odešel, jsem poslouchala tlumený ševel jeho hlasu a snažila se soustředit na webové stránky, které mi načetl, ale nebylo to k ničemu. Byla jsem příliš rozhozená, než abych jim věnovala pozornost. Nakonec jsem místo toho zavolala Carymu.

„Kde kurva jsi?“ vyštěkl místo pozdravu.

„Já vím, že je to šílené,“ řekla jsem rychle, protože jsem nepochybovala, že matka i otec volali do bytu, který jsem s Carym sdílela, když jsem nebrala smartphone. „Moc se omlouvám.“

Zvuky znějící v pozadí za Caryho hlasem mi sdělovaly, že je někde na ulici.

„Můžeš mi říct, co se děje? Všichni mi volají - tvoji rodiče, Stanton, Clancy. Hledají tě a ty nebereš mobil. Šílím hrůzou, co je s tebou!“

Sakra. Zavřela jsem oči. „Táta se dozvěděl o Nathanovi.“

Mlčel, jen zvuky vzdáleného dopravního provozu a klaksonů potvrzovaly, že je ještě na lince. Pak: „Do prdele. Holčičko. To je špatné.“

Soucit v jeho hlase mi sevřel hrdlo tak, že jsem nemohla mluvit. Už jsem nechtěla plakat.

Zvuky v pozadí se náhle utlumily, jako by vstoupil někam, kde je ticho. „Jak je na tom?“ zeptal se Cary.

„Je úplně v háji. Panebože, Cary, to byla hrůza. Myslím, že plakal. A zuří na mámu. Proto ti nejspíš tolikrát volala.“

„Co chce dělat?“

„Letí do New Yorku. Nevím kdy, ale říkal, že zavolá, až přistane.“

„On sem letí hned? Jako že dneska?“

„Asi ano,“ řekla jsem nešťastně. „Nevím, jak se mu podařilo vzít si v práci zase tak brzy volno.“

„Připravím pokoj pro hosty, až dorazím domů, jestli jsi to ještě neudělala.“

„Zařídím to. Kde jsi?“

„Na obědě a na matiné s Tatianou. Musel jsem na chvíli vypadnout.“

„Mrzí mě, že musíš vyřizovat hovory za mě.“

„Nic se neděje,“ přešel to svým obvyklým způsobem. „Ze všeho nejvíc jsem měl starost. Poslední dobou se moc nevyskytuješ. Nevím, co děláš ani s kým to děláš. Chováš se, jako bys to ani nebyla ty.“

Vyčítavý tón jeho hlasu jen prohloubil mou lítost, ale nemohla jsem se mu s ničím svěřit. „Omlouvám se.“

Čekal jakoby na vysvětlení, pak něco řekl polohlasem. „Budu doma za dvě hodiny.“

„Tak dobrá. Pak se uvidíme.“

Zavěsila jsem, potom zavolala otčímovi.

„Evo.“

„Ahoj Richarde.“ Šla jsem rovnou k věci. „Volal táta mámě?“

„Moment.“ V telefonu bylo minutu až dvě ticho, pak jsem slyšela zavírání dveří. „Volal, ano. Bylo to … pro tvou matku nepříjemné. Tenhle víkend to měla moc těžké. Není jí dobře a to mi dělá starosti.“

„Je to těžké pro nás všechny,“ řekla jsem. „Chtěla jsem vám jen sdělit, že se táta vrací do New Yorku a budu s ním potřebovat strávit trochu času v klidu.“

„Musíš promluvit s Victorem, aby byl trochu chápavější vůči tomu, čím tvoje matka prošla. Byla odkázaná sama na sebe, s traumatizovaným dítětem.“

„Ty musíš pochopit, že mu musíme poskytnout trochu času, aby se s tím sžil,“ odsekla jsem. Můj tón byl drsnější, než jsem zamýšlela, ale odpovídal mým pocitům. Nechtěla jsem se dát donutit k tomu, abych stranila někomu ze svých rodičů. „A potřebuju, abys to vyřešil s mámou, ať přestane nonstop volat mně a Carymu. Promluv s doktorem Petersenem, jestli to jinak nejde,“ doporučila jsem s odkazem na matčina psychoterapeuta.

„Monica teď telefonuje. Proberu to s ní, až bude mít čas.“

„Neprobírej to. Něco s tím udělej. Schovej někam telefony, jestli to jinak nepůjde.“

„To je extrém. A zbytečný.“

„Ne, pokud toho nenechá!“ Bubnovala jsem prsty o konferenční stolek. „Ty i já jsme se provinili tím, že našlapujeme kolem mámy po špičkách — Ach ne, jen nerozcílit Moniku! — proto, že radši ustoupíme, než abychom čelili jejím zhroucením. Ale to je citové vydírání, Richarde, a já to platit nebudu.“

Mlčel, pak: „Jsi teď pod velkým tlakem. A …“

„Myslíš?“ V duchu jsem řvala. „Vyřiď mámě, že ji mám ráda a zavolám, až budu moct. Což nebude dneska.“

„Clancy a já jsme k dispozici, kdybys něco potřebovala,“ řekl škrobeně.

„Děkuju, Richarde. Vážím si toho.“

Zavěsila jsem a bojovala s nutkáním mrsknout telefonem o zeď.

Podařilo se mi dostatečně zklidnit, abych prošla webové stránky CrossRoads dřív, než se Gideon vrátil z pracovny. Vypadal umdleně a trochu omámené, což se dalo vzhledem k okolnostem čekat. Jednat s mámou, když byla rozčilená, bylo náročné pro každého, a Gideon s tím neměl moc zkušeností.

„Já tě varovala,“ řekla jsem.

Zvedl paže nad hlavu a protáhl se. „Bude to dobré. Myslím, že je odolnější, než se tváří.“

„Byla nadšená, že tě slyší, viď?“

Ušklíbl se.

Obrátila jsem oči v sloup. „Myslí si, že potřebuju bohatého muže, aby se o mě staral a zabezpečil mě.“

„Jednoho máš.“

„Budu předpokládat, žes to nemyslel neandertálsky.“ Vstala jsem. „Musím se jít připravit na tátovu návštěvu. Budu přespávat doma, dokud tady bude, a patrně by nebylo moudré, aby ses vkrádal do mého bytu. Kdyby si tě spletl s lupičem, nebyl by pak na tebe pěkný pohled.“

„Taky je to neslušné. Využiju ten čas, abych se ukazoval ve střešním bytě.“

„Takže máme plán.“ Vstala jsem a promnula si tvář a pak jsem znovu obdivovala své nové hodinky. „Aspoň mám krásný způsob, jak počítat minuty, než budeme zase spolu.“

Přistoupil ke mně, chytil mě za zátylek. Palcem mi opisoval svůdné kroužky na šíji. „Potřebuju vědět, že jsi v pořádku.“

Přikývla jsem. „Už mě nebaví, že můj život řídí Nathan. Mířím k novému začátku.“

Představila jsem si budoucnost, ve které mě máma nebude šmírovat, táta bude zase stát oběma nohama na pevné zemi, Cary bude šťastný, Corinne daleko v jiné zemi a Gideonovi a mně nebude vládnout naše minulost. A konečně jsem byla připravená bojovat o naši budoucnost.

11. kapitola

Pondělí ráno, čas jít do práce. Táta se mi neozval, takže jsem se připravovala k odchodu. Právě jsem štrachala v šatně, když někdo zaklepal na dveře mé ložnice.

„Dále,“ zavolala jsem.

Minutu poté jsem uslyšela, jak Cary huláká: „Kde sakra jsi?“

„Tady.“

Ve dveřích se zatmělo jeho stínem. „Ozval se ti táta?“

Pohlédla jsem na něj. „Ještě ne. Poslala jsem mu textovku a odpověď nepřišla.“

„Takže je ještě v letadle.“

„Nebo nemá signál. Kdoví?“ Mračila jsem se na své šatstvo.

„Tady.“ Vstoupil dovnitř, obešel mě, sundal z dolního ramínka šedé lněné palazzo kalhoty a černé krajkové tričko s kratičkými rukávky.

„Děkuju ti.“ A protože byl blízko, objala jsem ho.

Opětoval moje objetí tak pevně, až ze mě vymáčkl dech. Polekaná takovým projevem citu jsem ho dlouho držela, tvář na jeho hrudi. Poprvé po několika dnech měl na sobě džíny a tričko, a jako obvykle se mu dařilo působit úchvatně a draze.

„Všechno dobrý?“ zeptala jsem se ho.

„Chybíš mi, holčičko,“ zašeptal mi do vlasů.

„Jen se snažím dbát na to, abys mě neměl plné zuby.“ Snažila jsem se působit, jako bych ho škádlila, ale jeho tón mě trápil. Postrádal veškerou živost, kterou jsem u něj byla zvyklá slýchat. „Jedu do práce taxíkem, takže mám ještě trochu času. Co kdybychom si dali kafe?“

„Jo.“ Odtáhl se a usmál se na mě - a vypadal krásně klukovsky.

Vzal mě za ruku a vyvedl ze šatny. Hodila jsem šatstvo na křeslo a zamířili jsme do kuchyně.

„Jdeš ven?“ zeptala jsem se.

„Dneska mám focení.“

„No, to je dobrá zpráva!“ Zamířila jsem ke kávovaru, zatímco Cary šel vyndat z ledničky smetanu. „Vypadá to na další příležitost dát si Cristal.“

„Ani náhodou,“ ušklíbl se. „Určité ne při tom všem, co se děje s tvým tátou.“

„Co jiného můžeme dělat? Sedět a koukat na sebe? Nic víc se dělat nedá. Nathan je mrtvý a i kdyby nebyl, to, co mi udělal, je dávná minulost.“ Přistrčila jsem mu hrnek, ze kterého stoupala pára, a naplnila druhý. „Jsem připravená zastrčit vzpomínku na něj do nějaké studené, tmavé díry a zapomenout na něj.“

„Pro tebe je po všem.“ Nalil mi do kávy smetanu a přišoupl mi hrnek zpátky. „Pro tvého tátu je to pořád ještě novinka. Bude o tom chtít mluvit.“

„Já o tom nebudu mluvit s tátou. Nebudu o tom mluvit nikdy.“

„Na to možná nepřistoupí.“

Otočila jsem se k němu a opřela se zády o linku s hrnkem v ruce. „Stačí mu, jen když uvidí, že jsem v pořádku. Tady nejde o něj. Jde o mě, a já žiju. Docela dobře, myslím.“

Zamíchal si kávu se zamyšleným výrazem ve tváři.

„Jo, žiješ,“ řekl po několika vteřinách. „Povíš mu o svém záhadném muži?“

„Není záhadný. Jen o něm nemůžu mluvit, a to nemá nic společného s naším přátelstvím. Věřím ti a miluju tě a spoléhám na tebe jako vždycky.“

Jeho zelené oči na mě útočily přes okraj hrnku. „Nevypadá to tak.“

„Jsi můj nejlepší přítel. Až budu stará a šedivá, budeš pořád můj nejlepší přítel. To, že nemluvím o klukovi, se kterým se vídám, na tom nic nezmění.“

„Jak si nemám připadat, jako že mi nedůvěřuješ? Co s tím klukem je, že mi nemůžeš říct ani jméno nebo tak něco?“

Vzdychla jsem a prozradila mu částečnou pravdu. „Já se ho na jméno neptala.“

Cary znehybněl, zůstal na mě civět. „To si děláš srandu.“

„Nikdy jsem se ho na ně nezeptala, opravdu.“ Jak už to u vyhýbavých otázek bývá, i tahle si říkala o zpochybnění. Cary na mě vrhl dlouhý pohled.

„A já si nemám dělat starosti?“

„Kdepak. Jsem s tím v pohodě. Oba dostáváme, co potřebujeme, a on mě má rád.“

Pozoroval mě. „Jak mu říkáš, když to děláte? Musíš něco vykřikovat, jestli za něco stojí. Což nejspíš stojí, protože řečmi se očividně nesbližujete.“

„Hm…“ Na tom jsem se zadrhla. „Myslím, že říkám jen, Ach Bože!“

Zaklonil hlavu a rozesmál se.

„Jak vydržíš udržovat dva vztahy?“ zeptala jsem se.

„Jsem dobrý.“ Strčil jednu ruku do kapsy a zhoupl se na patách. „Myslím, že Tat a Trey jsou to nejbližší k monogamii, co jsem kdy měl. Zatím mi to vyhovuje.“

Celé to uspořádání mě fascinovalo. „Nebojíš se někdy, že vykřikneš nesprávné jméno, když to děláte?“

Vzelených očích mu zajiskřilo. „Kdepak. Prostě jim oboum říkám zlato.“

„Cary.“ Potřásla jsem hlavou. Byl nenapravitelný. „Představíš Tatianu Treyovi?“

Pokrčil rameny. „To asi není nejlepší nápad.“

„Ne?“

„Tatiana je mrcha, i když má dobrou náladu, a Trey je prostě hodný kluk. Podle mého nijak extra kombinace.“

„Jednou jsi mi řekl, že nemáš Tatianu moc rád. Změnilo se to?

„Je, jaká je,“ řekl ledabyle. „Přežiju to.“

Zírala jsem na něj.

„Ona mě potřebuje, Evo,“ řekl tiše. „Trey mě chce a asi mě i miluje, ale nepotřebuje mě.“

Tohle jsem chápala. Bylo hezké, když člověka občas někdo potřeboval. „To beru.“

„Kdo říká, že na světě existuje jen jeden člověk, který nám může dát všechno?“ Ušklíbl se. „Nevím, jestli tomu věřím. Podívej se na sebe a svého bezejmenného.“

„Možná tahle nepřehledná situace může vyhovovat lidem, kteří nežárlí. U mě by to nešlo.“

„Jo.“ Zvedl hrnek a ťukl si se mnou.

„Takže Cristal a… ?“

„Hmm…“ Sevřel rty. „Tapas?“

Zamžikala jsem. „Chceš vzít tátu do restaurace?“

„Spatný nápad?“

„Je to skvělý nápad, jestli ho dokážeme přinutit, aby si s námi vyšel.“ Usmála jsem se. „Jsi bedna, Cary.“

Mrkl na mě a já se trochu uklidnila.

Všechno v mém životě jako by se otřáslo, obzvlášť vztahy s lidmi, které jsem nejvíc milovala. Bylo pro mě těžké se s tím vypořádat, protože jsem na ně spoléhala, že mě udrží v rovnováze. Ale až se všechno usadí, budu možná o trošičku silnější. Dokážu stát o něco líp na vlastních nohou. Pokud ano, stálo by to za všechny ty bolesti a zmatky.

„Chceš udělat vlasy?“ zeptal se Cary.

Přikývla jsem. „Prosím.“

Když jsem přišla do práce, zklamalo mě setkání s velice nešťastnou Megumi. Letargicky na mě zamávala, pustila mě bzučákem dovnitř a klesla zpátky do svého křesla.

„Holka, musíš vykopnout Michaela na mráz,“ řekla jsem. „Tohle nefunguje.“

„Já vím.“ Shrnula si dlouhou ofinu asymetrického mikáda. „Až se příště sejdeme, ukončím to. Neozval se mi od pátku a já šílím, jak se žeru, jestli při tom svém pobíhání po barech nesbalil nějakou jinou.“

Nemohla jsem si nepřipomenout dřívější rozhovor s Carym. „Mně a zmrzlině stačí jen zavolat. Křikni, kdybys nás potřebovala.“

„To je tvé tajemství?“ Krátce se zasmála. „Jaká příchuť ti pomohla překonat Gideona Crosse?“

„Nepřekonala jsem ho,“ přiznala jsem.

Moudře přikývla. „Já to věděla. Ale v sobotu ses pobavila, ne? A on je idiot, mimochodem. Jednoho krásného dne na to přijde a přileze zpátky.“

„O víkendu volal mámě,“ sklonila jsem se nad stůl a ztlumila hlas. „Ptal se po mně.“

„Páni.“ Megumi se také předklonila. „Co říkal?“

„Neznám podrobnosti.“

„Vrátila by ses k němu?“

Pokrčila jsem rameny. „Těžko říct. Přijde na to, jak šikovně by dolejzal.“

„Jednoznačně.“ Plácly jsme si. „Máš skvělé vlasy, mimochodem.“

Poděkovala jsem jí a zamířila do své kóje - v duchu jsem si připravovala žádost o uvolnění z práce, kdyby zavolal táta. Sotva jsem na konci chodby zašla za roh, když se ze své kanceláře vyřítil Mark se širokánským úsměvem na tváři.

„Můj ty Bože.“ Zastavila jsem se na místě. „Vypadáš šíleně šťastně. Nech mě hádat. Jsi zasnoubený!“

„Jsem!“

„Jaj!“ Upustila jsem kabelku a tašku na podlahu a zatleskala. „To jsem nadšená! Blahopřeju.“

Sklonil se a zvedl moje věci. „Pojď ke mně do kanceláře.“

Gestem mě pustil napřed, pak za námi zavřel skleněné dveře.

„Bylo to těžké?“ zeptala jsem se ho a usedla naproti jeho psacímu stolu.

„Nejtěžší věc, co jsem kdy udělal.“ Mark mi podal tašky. Klesl do křesla a zhoupl se dozadu a dopředu. „A Steven mě nechal pěkně vydusit. Věřila bys tomu? Od začátku věděl, že ho požádám o ruku. Prý to poznal podle toho, jak jsem se choval - jako magor.“

Zašklebila jsem se. „Zná tě dobře.“

„A počkal minutu dvě, než mi odpověděl. A řeknu ti, připadalo mi to jako hodiny.“

„To věřím. Takže všechny ty jeho protimanželské řeči byly jen tak?“

Přikývl, pořád se zubil. „Jeho hrdost utrpěla, když jsem ho předtím odmítl, takže se chtěl trochu pomstít. Prý odjakživa věděl, že nakonec přijdu k rozumu. Chtěl, abych si to odpracoval, až se to konečně stane.“

To byl celý Steven, hravý a veselý. „Tak kde ses zeptal?“

Rozesmál se. „Někde ve stylovém prostředí to nešlo, že? Jako třeba v restauraci při svíčkách nebo v pěkném tmavém baru po představení. Ne, musel jsem počkat, až nás na konci večera limuzína vysadila doma a stáli jsme před domem a já věděl, že přijdu o příležitost. Tak jsem to prostě vyhrkl přímo na ulici.“

„Myslím, že to je fakt romantické.“

„Myslím, že ty jsi romantická,“ odpálil mě.

„Kdo stojí o víno a růže? To umí každý. Ukázat někomu, že bez něj nemůžeš žít? To je romantika.“

„Jako obvykle jsi to vystihla.“

Dýchla jsem si na nehty a přeleštila je o tričko. „Co na to říct?“

„Nechám na Stevenovi, aby ti ve středu u oběda pověděl všechny podrobnosti. Vyprávěl to už tolikrát, že to má nacvičené.“

„Nemůžu se dočkat, až ho uvidím.“ I když byl Mark nadšený, byla jsem si jistá, že Steven radostí leze po zdi. Velký svalnatý stavbař měl povahu stejně živou, jako byla zářivě rudá barva jeho vlasů. „Jsem z vás nadšená.“

„Zlanaří tě, abys pomohla Shawně s přípravami, to přece víš, viď?“ Posadil se zpříma a opřel lokty o stůl. „Kromě své sestry verbuje všechny ženské, co známe. Určitě to celé bude od začátku až do konce neskonalé šílenství.“

„To zní zábavně!“

„To říkáš teď,“ varoval mě, ale tmavé oči se mu smály. „Dáme si kafe a zahájíme týden, co?“

Vstala jsem. „Hm, moc nerada to žádám, ale táta tenhle týden podniká nouzovou cestu do města. Nevím, kdy přijede. Možná dneska. Budu ho muset vyzvednout a odvézt domů, až dorazí.“

„Potřebuješ volno?“

„Jen abych ho usadila u mě v bytě. Nanejvýš pár hodin.“

Mark přikývl. „Říkala jsi ,nouzovou cestu‘. Je všechno v pořádku?“

„Bude.“

„Tak jo. Beze všeho si vezmi volno, až budeš potřebovat.“

„Děkuju.“

Odložila jsem věci na svůj stůl a přitom jsem si říkala - už po miliónté - jak moc miluju svou práci i šéfa. Chápala jsem, jak velice mě chce mít Gideon nablízku a zamlouvala se mi představa, jak něco společně budujeme, ale tahle práce mě naplňuje a nechci se jí vzdát a nakonec Gideona třeba nenávidět, pokud by mě k tomu, abych přešla do Cross Industries, pořád nutil. Budu muset přijít s argumentem, který Gideon přijme.

Začala jsem na tom pracovat, už když jsme se s Markem vydali do odpočívárny.

Megumi sice ještě nedala Michaelovi sbohem, ale vzala jsem ji na oběd do nedalekého lahůdkářství, kde dělali výtečné wrapy a měli tam slušný výběr zmrzlinových pohárů. Vybrala jsem si banánovou zmrzlinu s kousky čokolády a ořechy, Megumi si dala třešňovou s třešněmi a kousky čokolády a obě jsme vychutnávaly chladivou pochoutku uprostřed horkého dne.

Seděly jsme u plechového stolku vzadu, zbytky oběda na tácu mezi sebou. V lahůdkářství nebyl přes poledne takový blázinec jako v některých jiných restauracích a jídelnách v okolí, což nám oběma vyhovovalo. Mohly jsme si povídat, aniž jsme musely zvyšovat hlasy.

„Mark se přímo vznáší,“ olízla lžičku. Měla na sobě citronově zelené šaty, které se k jejím tmavým vlasům a bledé pleti opravdu dobře hodily. Megumi se vždycky oblékala do smělých barev i střihů. Záviděla jsem jí schopnost všechno tak dobře zkombinovat.“

„Já vím.“ Usmála jsem se. „Je to náramná pohoda, vidět někoho tak šťastného.“

„Štěstí bez pocitu viny. Na rozdíl od téhle zmrzliny.“

„Co znamená tu a tam malý pocit viny?“

„Tlustý zadek?“

Zasténala jsem. „Díky za připomínku, že musím dneska do posilovny. Necvičila jsem už několik dní.“

Pokud se nepočítá postelová gymnastika…

„Jak si udržuješ motivaci?“ zeptala se mě. „Vím, že bych měla chodit, ale vždycky si najdu záminku, abych nešla.“

„A to si i tak udržuješ tu úžasnou figuru?“ Potřásla jsem hlavou. „Je mi z tebe nanic.“

Rty jí zacukaly. „Kam chodíš cvičit?“

„Střídám obyčejnou posilovnu se studiem Krav maga v Brooklynu.“

„Chodíš po práci nebo před?“

„Po. Nejsem ranní ptáče,“ řekla jsem. „Spánek je můj kamarád.“

„Vadilo by ti, kdybych se někdy přidala? S tou Kravou nevím, ale do posilovny bych šla. Kam obvykle chodíš?“

Spolkla jsem kousek čokolády a užuž chtěla odpovědět, když jsem uslyšela zvonit telefon.

„Vezmeš to?“ zeptala se Megumi, což mě upozornilo na skutečnost, že ten telefon je můj.

Gideonův telefon, právě proto jsem ho nepoznala.

Rychle jsem ho vyhrabala a odpověděla zadýchaným: „Haló?“

„Anděli.“

Vteřinu jsem vychutnávala chraptění Gideonova hlasu. „Ahoj. Co se děje?“

„Advokáti mi právě sdělili, že policie má asi podezřelého.“

„Cože?“ Srdce se mi zastavilo. Žaludek se začal bouřit. „Ach můj Bože.“

„Nejsem to já.“

Nepamatuju si, jak jsem se dostala zpátky do kanceláře. Když se mě Megumi ptala na jméno mé posilovny, musela to dvakrát zopakovat. Strach, který jsem cítila, se nepodobal ničemu, co jsem vytrpěla dříve. Je to o moc horší, když se bojíte o někoho, koho milujete.

Jak může policie podezírat někoho jiného?

Měla jsem strašlivý pocit, že se jen pokoušejí Gideonem otřást. Otřást mnou.

Jestli to byl cíl, fungovalo to. Přinejmenším na mě. Gideon působil během našeho krátkého rozhovoru klidně a rozumně. Řekl mi, abych se nerozčilovala, že mě chce jen upozornit, že by policie mohla přijít s dalšími otázkami. Nebo možná ne.

Ježíši. Zvolna jsem se vracela ke svému stolu, nervy na pochodu. Bylo mi, jako bych vypila celou konev kávy. Ruce se mi třásly a srdce bušilo přespříliš rychle.

Sedla jsem si za stůl a pokusila se vrátit k práci, ale nemohla jsem se soustředit. Civěla jsem na monitor a neviděla nic.

Co jestli má policie podezřelého, který není Gideon? Co budeme dělat? Nemůžeme nechat nevinného člověka jít do vězení.

A přesto mi slaboučký hlásek v hlavě šeptal, že Gideon by byl v bezpečí před obžalobou, kdyby za zločin odsoudili někoho jiného.

V tom okamžiku, kdy mi ta myšlenka vytanula v hlavě, se mi z ní udělalo nanic. Pohledem jsem zalétla k tátově fotce. Stál na ní v uniformě vedle svého hlídkového vozu a úžasně mu to slušelo.

Byla jsem zmatená, vyděšená.

Když mi na stole začal vibrovat smartphone, nadskočila jsem. Na displeji svítilo tátovo jméno a číslo. Rychle jsem to vzala. „Ahoj! Kde jsi?“

„V Cincinnati. Přestupuju.“

„Moment, napíšu si informace o tvém letu.“ Popadla jsem pero a poznamenala si údaje, které mi sdělil. „Budu na tebe čekat, až přistaneš. Už se nemůžu dočkat, až tě uvidím.“

„Jo… Evo. Srdíčko.“ Těžce vzdychl. „Brzy se uvidíme.“

Zavěsil a následující ticho bylo ohlušující. Tehdy jsem pochopila, že nejsilnější emoce, kterou cítí, je pocit viny. Zněl mu v hlase a mě z něj bolelo u srdce.

Vstala jsem a vydala se do Markovy kanceláře. „Právě se mi ozval táta. Jeho let přistává na La Guardia za dvě hodiny.“

Pohlédl na mě, pak se zamračil, oči měl pátravě. „Tak jdi domů, připrav se a vyzvedni ho.“

„Díky.“ To jedno slovo stačilo. Mark zřejmě chápal, že se nechci zdržovat řečmi.

Poslala jsem tajným telefonem textovku, zatímco jsem ujížděla taxíkem k domovu: Jedu domů. Za hodinu jedu pro tátu. Můžeme si promluvit?

Potřebovala jsem vědět, co si Gideon myslí… jak mu je. Byla jsem zničená a nevěděla, co s tím.

Doma jsem se převlékla do jednoduchých lehkých letních šatů a sandálů. Odpověděla jsem na textovku od Martina, souhlasila, že v sobotu večer to bylo skvělé a měli bychom si to zopakovat. Překontrolovala jsem kuchyň, ujistila se, že všechna tátova oblíbená jídla, kterými jsem se zásobila, jsou přesně tam, kam jsem je dala. Znovu jsem nahlédla do pokoje pro hosty, i když jsem ho kontrolovala den předtím. Zapnula jsem internet a zkontrolovala tátův let.

Hotovo. Zbývalo mi dost času, abych mohla šílet.

Zadala jsem na Googlu vyhledávání „Corinne Girouxová a manžel“, hledala jsem konkrétně obrázky.

Zjistila jsem, že Jean-Francois Giroux je opravdu pohledný chlap. Dokonce moc pěkný. Ne tak pěkný jako Gideon, jenomže kdo by se mu vyrovnal? Gideon je samostatná kategorie, ale Jean-Francois je taky k nepřehlédnutí, má tmavé vlnité vlasy a oči barvy světlého nefritu. Je opálený a má bradku, což mu opravdu sluší. On a Corinne tvoří úchvatný pár.

Tajný telefon mi zazvonil a já se kvapně vymrštila, klopýtla jsem o konferenční stolek, jak jsem se pro něj hnala. Vyškubla jsem ho z kabelky a ohlásila se: „Haló?“

„Jsem vedle,“ řekl Gideon. „Nemám moc času.“

„Už jdu.“

Popadla jsem kabelku a opustila svůj byt. Jedna z mých sousedek právě odemykala dveře, obdařila jsem ji tedy zdvořilým, nepřítomným úsměvem a předstírala, že čekám na výtah. Jen co jsem ji uslyšela vstoupit do bytu, vrhla jsem se k Gideonovým dveřím. Otevřely se dřív, než jsem vytáhla klíč.

Gideon mě uvítal v džínech a tričku, s baseballovou čepicí na hlavě. Chytil mě za ruku a zatáhl dovnitř, strhl čepici a sklonil ústa k mým. Jeho polibek byl překvapivě sladký, pevné rty měkké a teplé.

Upustila jsem kabelku a objala ho, přitulila se k němu. Dotek jeho síly mi ulevil od úzkosti natolik, že jsem se mohla zhluboka nadechnout.

„Ahoj,“ zašeptal.

„Nemusel jsi chodit domů.“ Uměla jsem si představit, jak mu to narušilo pracovní den. Převlékat se, jet tam a zpátky…

„Ale ano, musel. Potřebuješ mě.“ sjel mi rukama po zádech a pak se odtáhl jen tolik, aby mi viděl do obličeje. „Nedělej si s tím starosti, Evo. Já to vyřeším.“

„Jak?“

Modré oči měl chladné, výraz sebejistý. „Momentálně čekám na další informace. Koho hledají? Proč ho hledají? Je hodně pravděpodobné, že z toho nic nebude. To přece víš.“

Pátrala jsem v jeho tváři. ,A co jestli bude?“

„Dovolím, aby někdo jiný pykal za můj zločin?“ Zaťal zuby. „Na to se ptáš?“

„Ne.“ Uhladila jsem mu čelo špičkami prstů. „Vím, že bys to nedopustil. Jen jsem zvědavá, jak tomu zabráníš.“

Zamračil se ještě víc. „Chceš po mně, abych předpovídal budoucnost, Evo. To neumím. Prostě mi musíš důvěřovat.“

„Důvěřuju,“ prohlásila jsem vroucně. „Ale stejně se bojím. Nemůžu si pomoct, jsem rozhozená.“

„Já vím. Taky mi to dělá starosti.“ Přejel mi palcem po dolním rtu. „Detektiv Gravesová je velice inteligentní.“

Jeho konstatování mi došlo. „Máš pravdu. Hned je mi líp.“

Neznala jsem Shelley Gravesovou, ne doopravdy. Ale při těch několika setkáních, která jsem s ní absolvovala, mi připadala inteligentní a obdařená zdravým selským rozumem. Nedosadila jsem si ji prve do rovnice, a měla jsem. Bylo to zvláštní, být v situaci, kdy jsem se obávala jejích schopností a současně si jich vážila.

„Jedeš pro tátu?“

Připomínka mě zase trochu zjitřila. „Všechno je připravené. Až na mě.“

Oči mu zněžněly. „Máš představu, jak to zvládne?“

„Cary šel dneska prvně do práce, takže to oslavíme šampaňským a pak vyrazíme na večeři.“

„Myslíš, že na to bude mít náladu?“

„Nevím, jestli ji budu mít já,“ připustila jsem. „Je to ujetý, plánovat si, jak budu popíjet Cristal a pařit uprostřed toho všeho, co se děje. Ale co jiného mi zbývá? Jestli táta neuvidí, že jsem v pořádku, nedostane se z toho, co se dozvěděl o Nathanovi. Musím mu předvést, že všechny ty ohavnosti jsou minulost.“

„A zbytek musíš nechat na mně,“ připomněl mi. „Já se o tebe opravdu postarám. O nás. Soustřeď se chvíli na svou rodinu.“

Ucouvla jsem o krok, chytla ho za ruku a vedla k pohovce. Bylo to divné, být doma tak brzy po odchodu do práce. Při pohledu na jasné odpolední slunce, pražící do města za okny, ve mně procital pocit vykolejenosti a sílil dojem, že jsme si ukradli trochu času, abychom byli spolu.

Sedla jsem si, skrčila nohy pod sebe a obrátila se čelem k němu a sledovala jsem, jak se usazuje vedle mě. Byli jsme si v mnoha ohledech náramně podobní, včetně minulosti. Nepotřebuje Gideon taky vyložit se svou rodinou karty na stůl? Nepotřebuje to, aby se plně zotavil?

„Vím, že musíš zpátky do práce,“ řekla jsem, „ale jsem ráda, žes kvůli mně přijel domů. Máš pravdu - potřebovala jsem tě vidět.“

Zvedl mou ruku ke rtům. „Nevíš, kdy se tvůj otec vrací do Kalifornie?“

„Ne.“

„Zítra mám schůzku s doktorem Petersenem, stejně bychom šli pozdě spát.“ Gideon na mě pohlédl s mírným úsměvem. „Najdeme nějaký způsob, jak být spolu.“

Mít ho nablízku… dotýkat se ho … vidět jeho úsměv… slyšet ta slova. Vydržím všechno, pokud ho budu mít po dlouhém dni vedle sebe.

„Můžeš mi dát pět minut?“ zeptala jsem se.

„Můžeš mít všechno, co chceš, anděli,“ řekl tiše.

„Jenom tohle.“ Přisunula jsem se blíž a stočila se do klubíčka po jeho boku.

Gideon mě objal kolem ramen. Propletli jsme si ruce v klíně. Vytvořili jsme dokonalý kruh. Ne tak třpytivý jako prsteny, které jsme měli na prstech, ale stejně cenný.

Po chvilce jsem cítila, jak se o mě opírá. Vzdychl. „Tohle jsem taky potřeboval.“

Objala jsem ho pevněji. „To je v pořádku, že mě potřebuješ, frajere.“

„Škoda, že tě nepotřebuju o trochu míň. Jen aby se to dalo vydržet.“

„Kam by se potom poděla zábava?“

Jeho tichý smích způsobil, že jsem ho milovala ještě víc.

S DB9 měl Gideon pravdu. Sledovala jsem, jak přede mnou garážový zřízenec zastavuje štíhlý, kovově šedý Aston Martin a říkala jsem si, že je to celý Gideon na kolech. Byl to sex s plynovým pedálem - tolik surové elegance, až mě z toho mrazilo.

Pekelně jsem se bála sednout za volant.

Řídit v New Yorku vůbec nebylo jako řídit v jižní Kalifornii. Zaváhala jsem, než jsem přijala klíče od zřízence s motýlkem pod bradou a uvažovala jsem, zda by nebylo moudřejší prostě si objednat limuzínu.

Nouzový telefon začal zvonit a já ho rychle vylovila. „Haló?“

„Jen se neboj,“ předl Gideon. „Přestaň si dělat starosti a jeď.“

Otočila jsem se, pohledem pátrala po bezpečnostních kamerách. Po páteři mi přejelo zachvění. Cítila jsem na sobě Gideonův pohled. „Co děláš?“

„Lituju, že nejsem s tebou. Moc rád bych tě položil na kapotu a fakt pomalu píchal. Strčil ptáka hluboko do tebe. Hmm. Bože, už mi stojí.“

A já vlhla. Dokázala bych ho poslouchat donekonečna - moc jsem milovala jeho hlas. „Bojím se, že ti nabourám to pěkné auto.“

„Seru na auto, jde mi jen o tvou bezpečnost. Tak si ho odrbej, jak chceš, jen si neubliž.“

„Jestli mě to mělo uklidnit, tak to nevyšlo.“

„Můžeme mít sex po telefonu, dokud se neuděláš, to by mělo pomoct.“

Přimhouřila jsem oči na garážové zřízence, kteří předstírali, že si mě nevšímají. „Mám si dělat starosti, jak to, že jsi tak nadržený, když jsem ještě před chvílí byla u tebe?“

„Rajcuje mé představa, jak řídíš D B9.“

„Vážně?“ Pracně jsem potlačovala úsměv. „Připomeň mi, který z nás má fetiš na dopravní prostředky?“

„Sedni za volant,“ přemlouval mě. „Představuj si, že sedím vedle tebe. Mám ruku mezi tvýma nohama. Prstuju tvou měkkou, kluzkou kundičku.“

Přistoupila jsem na roztřesených nohou blíž k autu a zamumlala jsem: „Ty asi chceš být mrtvý.“

„Vyndám si ptáka a hladím si ho, a přitom tě prstuju, až jsme oba pěkně rozpálení.“

„Tvoje neúcta k čalounění tohohle vozu je přímo neslýchaná.“ Uvelebila jsem se za volantem a minutu uvažovala, jak s ním pohnout dopředu.

Jeho hlas zachraptěl ze zvukového systému auta. „Jaké to je?“

Bylo naprosto jasné, že napojil můj tajný telefon na bluetooth ve voze. Gideon vždycky myslí na všechno.

„Drahé,“ odpověděla jsem. „Jsi blázen, když mě to necháš řídit.“

„Jsem blázen do tebe,“ odvětil, až ve mně příjemně hrklo. „La Guardia je naprogramovaná v GPS.“

Bylo mi příjemné vědět, že návrat domů k setkání se mnou mu tolik zlepšil náladu. Přesně jsem věděla, jak mu je. Hodně pro mě znamenalo vědomí, že to cítí stejně jako já.

Zapnula jsem GPS, pak stiskla tlačítko zahájení jízdy. „Víš co, frajere? Chci tě vykouřit, když tuhle věc řídíš. Hodit polštář tady přes místo mezi sedadly a sát ti ptáka celé kilometry.“

„Vezmu tě za slovo. Pověz mi, jak ti ta kára připadá.“

„Krásná. Silná.“ Zamávala jsem zřízencům a zvolna vyjížděla z podzemního parkoviště. „Hodně dobře reaguje.“

„Přesně jako ty,“ ševelil. „Samozřejmě, že jízdu s tebou mám radši.“

„O, to je milé, zlato. A ty jsi můj nejmilejší joystick.“

Zasmál se. „Radši budu tvůj jediný joystick.“

„Ale ty nepodnikáš jízdy jen se mnou,“ namítla jsem. V té chvíli jsem ho moc milovala, protože jsem věděla, že mě hlídá a stará se, abych se cítila příjemně. V Kalifornii pro mě bylo řízení auta něco jako dýchání, ale od té doby, co jsem se přestěhovala do New Yorku, jsem za volantem neseděla.

„Jenom s tebou jsem při jízdě nahý,“ podotkl.

„To máš fakt štěstí, protože jsem velice majetnická.“

„Já vím.“ Hlas měl plný mužského uspokojení.

„Kde jsi?“

„V práci.“

„Určitě děláš víc věcí najednou.“ Šlápla jsem na plyn a modlila se, když jsem přejížděla dopravní pruhy. „Co je trochu uklidňujícího rozptylování přítelkyně při šéfování nadnárodní firmě?“

„Kvůli tobě bych pohnul zeměkoulí.“

Ta pošetilá větička mě podivně dojala. „Miluju tě.“

„To se ti líbilo, viď?“

Zasmála jsem se, polekaná a potěšená jeho absurdním smyslem pro humor.

Pronikavě jsem vnímala okolí. Všude kolem jsem viděla značky zakazující kdeco. Jízda po Manhattanu byla jako rychlá cesta do pekel. „Hele, nemůžu zahnout doleva ani doprava. Myslím, že mířím do Midtown Tunnel. Mohla bych tě ztratit.“

„Mě nikdy neztratíš, anděli,“ sliboval. „Ať budeš, kde chceš, sebevíc daleko, budu tam s tebou.“

Když jsem před karuselem s přijíždějícími zavazadly zahlédla tátu, ztratila jsem všechnu sebejistotu, kterou do mě Gideon vložil od té doby, co jsem odešla z práce. Táta vypadal vyčerpaně a strhaně, oči měl zarudlé a na bradě stín strniště.

Pocítila jsem, jak mě v očích pálí slzy, když jsem k němu vykročila, ale potlačila jsem je mžikáním, odhodlána ho uklidnit. Rozevřela jsem náruč a sledovala, jak odhazuje tašku a pak mi z plic unikl všechen vzduch, protože mě pevně objal.

„Ahoj, tati,“ řekla jsem hlasem, který se třásl - doufala jsem, že mu to uniklo.

„Evo.“ Pevně mi přitiskl rty na spánek.

„Vypadáš unaveně. Kdy jsi naposled spal?“

„Při letu ze San Diega.“ Odtáhl se a prohlédl si mě šedýma očima, které byly stejné jako moje. Pátral v mé tváři.

„Máš ještě nějaká zavazadla?“

Zavrtěl hlavou, pořád mě pozoroval.

„Nemáš hlad?“ zeptala jsem se.

„Dal jsem si něco v Cincinnati.“ Konečně couvl a vzal si svou tašku. „Ale jestli máš hlad ty …?“

„Kdepak. Mně nic nechybí. Ale říkala jsem si, že bychom později mohli vzít Caryho na večeři, jestli jsi pro. Dneska se vrátil do práce.“

„Jasně.“ Zastavil se s taškou v ruce, vypadal trochu ztraceně a nejistě.

„Táto, já jsem v pořádku.“

„Ale já ne. Chci někomu ublížit a nemám do čeho praštit.“

Dostala jsem nápad.

Popadla jsem ho za ruku a zamířila ven z letiště. „Hlavně to nezapomeň.“

12. kapitola

„Opravdu dává Derekovi zabrat,“ konstatoval Parker a otíral si přitom slabý film potu z oholené hlavy ručníkem.

Otočila jsem se a sledovala, jak můj otec zápasí s instruktorem, který byl dvakrát větší než on - a táta není žádný drobeček. Měří přes metr osmdesát a váží přes devadesát kilo - samá pevná, trénovaná svalovina - Victor Reyes je silný protivník. Navíc mi sdělil, že si půjde prověřit Krav Magu osobně poté, co jsem se mu svěřila s tím, jak mě zaujala, a zřejmě to opravdu udělal - některé pohyby měl v paži. „Díky, žes ho sem nechal zaskočit.“

Parker na mě pohlédl, tmavé oči měl soustředěné a klidné jako vždycky. Neučil mě jen sebeobraně. Učil mě také zaměřit se na kroky, které je třeba podniknout, ne na strach.

„Obyčejně říkám, že lekce nejsou místo, kam si máš nosit hněv,“ řekl, „ale Derek tu náročnou výzvu potřeboval.“

Ačkoliv ji nepoložil, cítila jsem ve vzduchu nevyřčenou otázku. Usoudila jsem, že bude nejlepší na ni odpovědět, protože Parker mi prokazoval laskavost, když nechal tátovi monopol na svého spoluinstruktora. „Právě zjistil, že mi někdo kdysi dávno ublížil. Teď už je pozdě něco s tím udělat, a pro něj je to těžké.“

Sáhl pro láhev vody, stojící hned vedle tréninkové žíněnky. Po chvilce řekl: „Mám dceru. Umím si představit, jak mu je.“

Pohlédl na mě, než se napil, a já viděla v jeho tmavých očích s hustými řasami porozumění, a to mě znovu ujistilo, že jsem přivedla tátu na správné místo.

Parker je milý, má nádherný úsměv a je vzácně upřímný. Čiší z něj však něco, co lidi varuje, aby našlapovali opatrně. Člověk hned ví, že by byla hloupost tahat ho za nos. Jeho přirozená inteligence je stejně zřetelná jako tetování.

„Tak ho sem přivedeš,“ řekl, „necháš ho, aby to ze sebe dostal, a ukážeš mu, že se staráš o vlastní ochranu. Dobrý nápad.“

„Nevím, co jiného dělat,“ přiznala jsem se. Parkerovo studio se nacházelo v revitalizované oblasti Brooklynu. Bylo to přestavěné skladiště a holé cihly i obří posuvná vrata k nákladní rampě přispívaly k atmosféře tvrďácké elegance. Bylo to místo, kde jsem se cítila sebejistě a samostatně.

„Mám pár nápadů.“ Zašklebil se a škubl bradou směrem k žíněnce. „Ukážeme mu, co dovedeš.“

Odložila jsem ručník na láhev s vodou a kývla. „Jdeme na to.“

Nevšimla jsem si žádných uniformovaných garážových zřízenců, když jsme zajížděli do podzemních stání mého činžáku. Protože jsem stejně chtěla mít tu čest osobně, vyhovovalo mi to. Zajela jsem s DB9 na prázdné místo a zastavila. „Pohádka. Hned u výtahu.“

„To vidím,“ řekl táta. „Tohle je tvoje auto?“

Na tuhle otázku jsem čekala. „Ne. Jednoho souseda.“

„Hodný soused,“ řekl suše.

„Zlatíčko. Aston Martin. Jsou všechny stejné, vid?“ S úsměvem jsem na něj pohlédla.

Vypadal unaveně a vyčerpaně, a nebylo to z tělocviku. Únava vycházela zevnitř a to mě zabíjelo.

Vypnula jsem motor, uvolnila si bezpečnostní pás a otočila jsem se k němu. „Táto. Já … Ničí mě vidět, jak se tím trápíš. Nemůžu to vydržet.“

Těžce vydechl. „Potřebuju jen trochu času.“

„Vůbec jsem nechtěla, aby ses o tom dozvěděl.“ Chytla jsem ho za ruku. „Ale budu ráda, že to víš, pokud dokážeme pustit Nathana navždycky z hlavy.“

„Četl jsem hlášení.

„Bože. Tati…“ polkla jsem nával žlučí. „Nechci, abys na to myslel.“

„Věděl jsem, že se něco děje.“ Díval se na mě s takovým smutkem a bolestí v očích, až mě to taky zabolelo. „To, jak si Cary sednul vedle tebe, když detektiv Gravesová řekla jméno Nathana Barkera… věděl jsem, že mi něco tajíš. Pořád jsem doufal, že mi to povíš.“

„Moc jsem se snažila nechat Nathana minulosti. Tys byl jednou z mála věcí v mém životě, které neinfikoval. Chtěla jsem, aby to tak zůstalo.“

Sevřel mou ruku pevněji. „Řekni mi pravdu. Jsi v pořádku?“

„Táto. Jsem pořád ta samá dcera, za kterou jsi přijel před čtrnácti dny. Ta samá dcera, která u tebe bydlela v San Diegu. Jsem v pořádku.“

„Byla jsi těhotná…“ Hlas se mu zlomil a po líci skanula slza.

Setřela jsem ji a vlastních si nevšímala. „A jednou budu zas. Možná víc než jednou. Možná se kolem tebe budou hemžit vnoučata.“

„Pojď sem.“

Naklonil se ke mně a objal mě. Dlouho jsme seděli v autě a plakali. Dostávali jsme to ze sebe.

Sleduje Gideon bezpečnostní záznamy, vysílá mi němou podporu? Pomyšlení, že to tak možná je, mi dodávalo útěchu.

Večeře v restauraci toho večera zdaleka nebyla tak bujará, jak tomu bývalo, když jsme se sešli Cary, táta a já obvykle, ale ani tak pochmurná, jak jsem se obávala. Jídlo bylo skvělé, víno ještě lepší a Cary zdravě namíchnutý.

„Byla horší než Tatiana,“ říkal o modelce, se kterou toho dne fotil. „Pořád mlela něco o své ,hezčí straně, což podle, mého osobního názoru byl leda tak její zadek, když odcházela ze dveří.“

„Ty jsi fotil s Tatianou?“ zeptala jsem se a pak vysvětlila tátovi: „To je dívka, se kterou Cary chodí.“

„No jo.“ Cary si olízl červené víno z dolního rtu. „Vlastně spolu pracujeme často. Jsem Tatianin krotitel. Jak ji chytne hysterák, dovedu ji zklidnit.“

„Jak to … To je jedno,“ řekla jsem rychle. „Nechci vědět, jak.“

„Už to víš.“ Mrknul na mě.

Pohlédla jsem na tátu a obrátila oči v sloup.

„A co ty, Victore?“ zeptal se Cary přes sousto žampionů na smetaně. „Chodíš s někým?“

Táta pokrčil rameny. „Nic vážného.“

Chtěl to tak sám. Vídala jsem, jak kolem něj ženské vyvádějí - div se nepřetrhly, aby upoutaly jeho pozornost. Táta je nádherný chlap, má úžasné tělo, krásnou tvář a latinskoamerickou smyslnost. Měl pěkných pár žen a věděla jsem, že není žádný světec, ale jako by se nikdy nesetkal s žádnou, která by se mu doopravdy dostala pod kůži. Poslední dobou jsem si uvědomovala, že je to proto, že se tam jako první dostala má matka.

„Myslíš, že někdy budeš mít ještě nějaké děti?“ zeptal se ho Cary, což mě překvapilo.

Už dávno jsem se smířila s tím, že jsem jedináček.

Táta zavrtěl hlavou. „Ne že bych byl proti, ale Eva překonala všechna moje životní očekávání.“ Zadíval se na mě s takovou láskou, až se mi sevřelo hrdlo. „A je dokonalá. Všechno, co jsem si kdy mohl přát. Nevím, jestli mám v srdci místo ještě pro někoho dalšího.“

„Ale tati!“ Opřela jsem se mu hlavou o rameno, náramně ráda, že je se mnou, i když to bylo z nejhoršího možného důvodu.

Po návratu do bytu jsme se rozhodli, že si pustíme před spaním ještě nějaký film. Šla jsem se do svého pokoje převléct a ohromila mě nádherná kytice bílých růží na prádelníku. Z kartičky, popsané Gideonovým zřetelným, smělým písmem, se mi málem zatočila hlava.

MYSLÍM NA TEBE JAKO VŽDYCKY.

A JSEM TADY. TVŮJ G.

Sedla jsem si na postel a tiskla kartičku k hrudi, byla jsem si jistá, že právě v ten okamžik na mě Gideon také myslí. A taky mi začínalo docházet, že na mě myslel každičký okamžik po ty týdny, co jsme byli odloučení.

Toho večera jsem usnula na pohovce po Dreddovi. Na chvilku mě probudil pocit, že mě někdo zvedá a odnáší do mého pokoje - ospale jsem se usmála, když mě táta ukládal do postele jako dítě a políbil na čelo.

„Mám tě ráda, tati,“ zašeptala jsem.

„Taky tě mám rád, srdíčko.“

Příští ráno jsem se probudila před zazvoněním budíku a bylo mi tak dobře, jako už dlouho ne. Nechala jsem na kuchyňském baru tátovi vzkaz, ať mi zavolá, kdyby chtěl jít se mnou na oběd. Nevěděla jsem, jestli má na den něco naplánovaného. Věděla jsem, že Cary odpoledne fotí.

Cestou taxíkem do práce jsem odpověděla na textovku, v níž Shawna žvatlala nad bratrovým zasnoubením s Markem. Mám radost za vás všechny, odpověděla jsem.

Počítám s tebou! Zněla odpověď.

Usmála jsem se na telefon.

Taxík zastavil před Crossfirem a pohled na Bentley u chodníku mě vzrušil jako vždycky. Vyskočila jsem, koukla na přední sedadlo a zamávala, když jsem tam uviděla sedět Anguse.

Vystoupil a nasadil si šoférskou čepici. Stejně jako na Clancym ani na něm člověk na první pohled nepoznal, že nosí zbraň - choval se s ní úplně samozřejmě.

„Dobré ráno, slečno Tramellová,“ pozdravil mě. Ačkoliv už nebyl mladý a rudé vlasy měl hojně protkané stříbrem, nikdy jsem neměla pochybnosti o Angusově schopnosti Gideona ochránit.

„Ahoj, Angusi. Jsem ráda, že vás vidím.“

„Dneska vám to moc sluší.“

Podívala jsem se po svých bledě žlutých šatech. Vybrala jsem si je, protože byly zářivé a veselé, a právě takovým dojmem jsem chtěla na tátu působit. „Děkuju. Přeju vám krásný den.“ Couvala jsem k otáčivým dveřím. „Tak zatím!“

Bleděmodré oči měl laskavé, když mi zasalutoval.

Nahoře jsem našla Megumi, která už vypadala víc ve své kůži. Úsměv měla široký a upřímný a v očích jiskru, kterou jsem každé ráno tak ráda vídala.

Zastavila jsem se u jejího stolu. „Jak se vede?“

„Dobře. Michael se mnou jde na oběd a já to ukončím. Pěkně civilizovaně.“

„To je zabijácký outfit, co máš na sobě,“ obdivovala jsem její smaragdově zelené šaty. Byly přiléhavé a měly kožené výpustky, které jim dodávaly přesně tu pravou originalitu.

Vstala a předvedla kozačky po kolena.

„Učiněná Kalinda Sharma,“ řekla jsem. „Zblázní se, aby si tě udržel.“

„Zlaté oči,“ ušklíbla se. „Tyhle boty jsou kopačky. Zavolal mi až včera večer, to jsou skoro čtyři dny bez kontaktu. Není to úplně nemyslitelné, ale já si chci najít chlapa, co do mě bude blázen. Chlapa, co na mě myslí stejně jako já na něj a vádí mu, když nemůžeme být spolu.“

Přikývla jsem s myšlenkou na Gideona. „Stojí za to počkat si na takového. Chceš, abych ti během oběda zavolala, abys mohla vypadnout?“

Zakřenila se. „Ne. Ale děkuju.“

„Tak dobrá. Dej mi vědět, kdyby sis to rozmyslela.“

Zamířila jsem k psacímu stolu a pustila se rovnou do práce, rozhodnutá vynahradit včerejší předčasný odchod. Mark byl taky v jednom kole, odtrhl se od práce, jen aby mi sdělil, že Steven má šanon plný svatebních návrhů, které sbírá už léta.

„Proč jen mě to nepřekvapuje?“ poznamenala jsem.

„Taky bych se neměl divit.“ Markovy rty se láskyplně zvlnily. „Měl to celou dobu v práci, abych o tom nevěděl.“

„Podíval ses na to?“

„Celé to se mnou probíral. Trvalo to hodiny.“

„Budete mít svatbu století,“ škádlila jsem ho.

„Jo.“ Pronesl to nemálo rozhořčeně, ale tvářil se pořád tak šťastně, že jsem se nedokázala přestat usmívat.

Táta volal těsně před jedenáctou.

„Ahoj, srdíčko,“ odpověděl na můj obvyklý pracovní pozdrav. „Jak to jde?“

„Skvěle!“ Opřela jsem se dozadu a zadívala na jeho fotografii. „Jak se ti spalo?“

„Spatně. Ještě pořád se probouzím.“

„Proč? Vrať se do postele a zalenoš si.“

„Chtěl jsem, abys věděla, že z oběda se uleju. Půjdeme spolu zítra. Dneska si musím promluvit s tvou mámou.“

„Aha.“ Tenhle tón jsem znala. Používal ho, když někoho kontroloval ve službě - dokonalá směs autority a nesouhlasu. „Poslyš. Nechci se v tomhle stavět mezi vás dva. Oba jste dospělí a já nikomu nestraním. Ale musím říct, že máma ti to chtěla povědět.“

„Měla to udělat.“

„Byla sama,“ naléhala jsem a neklidně podupávala nohama po koberci, „měla na krku rozvod, soud s Nathanem a moje uzdravování. Určitě zoufale potřebovala rameno, o které by se mohla opřít - víš, jaká je. Ale topila se v pocitu viny. Tenkrát jsem ji mohla přimět, aby slíbila cokoli, a udělala jsem to.“

Na druhém konci linky bylo ticho.

„Jen jsem chtěla, abys na to myslel, až s ní budeš mluvit,“ dokončila jsem.

„Tak dobrá. Kdy přijdeš domů?“

„Něco po páté. Chceš jít do posilovny? Nebo zase k Parkerovi?“

„Uvidíme, jak mi bude, až přijdeš,“ řekl.

„Tak jo.“ Přinutila jsem se ignorovat úzkost, kterou ve mně budil nadcházející rozhovor mezi mými rodiči. „Zavolej mi, kdybys něco potřeboval.“

Zavěsili jsme a já se vrátila k práci, ráda, že se mám čím rozptýlit.

V poledne jsem se rozhodla v rychlosti si něco koupit a odnést ke stolu, abych mohla přes polední pauzu pracovat. Odvážila jsem se do polední sauny, která panovala venku, a zaskočila do místní provozovny Duane Reade pro pytlík sušeného hovězího a láhev zdravého pití. Dost často jsem vynechávala cvičení od té doby, co jsme byli s Gideonem zase spolu, a usoudila jsem, že je nejvyšší čas za to pykat.

Uvažovala jsem, jestli je moudré poslat Gideonovi lísteček „Myslím na tebe“, když jsem se proplétala otáčivými dveřmi Crossfiru. Jen něco malého jako poděkování za ty květiny, díky kterým byl těžký den snesitelnější.

Pak jsem spatřila ženu, kterou jsem nechtěla už nikdy vidět - Corinnu Girouxovou. A mluvila s mým přítelem, dlaň důvěrně položenou na jeho hrudi.

Stáli bokem, za sloupem, mimo provoz proudící sem a tam bezpečnostními turnikety. Corinně splývaly dlouhé černé vlasy skoro až po pás, lesklá opona, která se odrážela dokonce i od jejích klasických černých šatů. Ona i Gideon stáli ke mně z profilu, takže jsem jí neviděla do očí, ale věděla jsem, že jsou nádherné, akvamarínově modré. Byla krásná a spolu tvořili úchvatný pár. Zvlášť ted, kdy byli oba oblečení v černém a jedinou barevnou skvrnu představovala Gideonova modrá kravata. Moje oblíbená.

Zčistajasna Gideon otočil hlavu a uviděl mě, jako by vycítil, že ho pozoruju. V okamžiku, kdy se naše pohledy setkaly, mnou projelo hluboké poznání až do duše, to primitivní vědomí, které jsem cítila jedině s ním. Cosi v mém nitru živelně poznalo, že je můj. Věděla jsem to od chvíle, kdy jsem na něm poprvé spočinula očima.

A sahá na něj nějaká jiná ženská.

Zvedla jsem obočí v němé otázce. V tom okamžiku se Corinne obrátila za jeho pohledem. Nevypadala nijak šťastně, že mě vidí stát uprostřed rozlehlé haly. Očividně by s Gideonem raději zůstala sama.

Měla štěstí, že jsem k ní nešla a neodtáhla ji od něj za vlasy.

Pak ho vzala za bradu, znovu na sebe upozornila, stoupla si na špičky, aby mu vtiskla polibek na pevná ústa, a já o tom, že ji vykrákám za vlasy, skutečně začala vážně uvažovat. Dokonce jsem udělala krok směrem k nim.

Gideon ucukl hlavou dřív, než dosáhla svého cíle, rukama ji chytil za ramena a odstrčil.

Ovládla jsem vztek, podrážděně vydechla a nechala to na něm. Nemůžu tvrdit, že bych nežárlila, protože jsem samozřejmě žárlila - Corinne s ním mohla být na veřejnosti a já ne. Ale neměla jsem ten odporný strach v útrobách jako dříve, tu hroznou nejistotu, která mi sdělovala, že ztratím muže, jehož miluju ze všeho na světě nejvíc.

Bylo zvláštní necítit tuhle paniku. Pořád ještě mi zněl v hlavě hlásek, který mě varoval před přílišnou sebedůvěrou - tvrdil, že je lepší se bát, střežit se, aby mi někdo neublížil. Ale tentokrát jsem ho dokázala ignorovat. Po tom všem, čím jsme s Gideonem prošli a čím jsme ještě procházeli, po tom všem, co pro mě udělal… bylo těžší nevěřit než věřit.

Navzdory všemu jsme byli silní jako ještě nikdy.

Naskočila jsem do výtahu a zamířila nahoru do práce, v myšlenkách jsem zalétla k rodičům. Rozhodla jsem se brát jako dobré znamení, že matka ani Stanton ještě nevolali, aby si stěžovali na tátu. Držela jsem si palce a doufala, že až dorazím domů, dokážeme hodit celého Nathana nadobro za hlavu. Byla jsem na to jednoznačně připravená. Víc než připravená vstoupit do další fáze svého života, ať už bude jakákoli.

Kabina výtahu zpomalila a zastavila v desátém patře a dveře se otevřely vstříc pisklavému vrčení elektrického nářadí a rytmickému bouchání kladiv. Přímo před výtahem visela od stropu plastová plachta. Nevěděla jsem, že se v nějaké části Crossfiru přestavuje a snažila jsem se vykouknout přes lidi, stojící přede mnou.

„Vystupuje někdo?“ ohlédl se chlapík, který stál nejblíže u dveří.

Napřímila jsem se a zavrtěla hlavou, i když nemluvil ke mně osobně. Nikdo jiný se nepohnul. Počkali jsme, až se dveře zavřou a zacloní hluk stavby. Ale dveře se také ani nepohnuly.

Když chlapík začal bušit do tlačítek výtahu, aniž to k něčemu bylo, pochopila jsem, co se děje.

Gideon.

V duchu jsem se usmála a řekla: „Pardon, prosím.“

Osazenstvo kabiny uhnulo, aby mě pustilo ven, a další muž vystoupil se mnou. Dveře se za námi zavřely a kabina pokračovala v cestě.

„Co je, sakra?“ řekl ten, co vystoupil se mnou, zamračeně se otočil a zkoumal pohledem ostatní tři výtahy. Byl o trochu vyšší než já, ale ne o moc, a měl na sobě kalhoty od obleku, košili s krátkými rukávy a kravatu.

Cinknutí, ohlašující příjezd další kabiny, málem přehlušil hluk ze stavby. Když se dveře výtahu otevřely, vystoupil z nich Gideon a vypadal uhlazeně a úchvatně a podrážděně.

Měla jsem sto chutí po něm skočit, tolik mu to slušelo. Navíc musím přiznat, že mě šíleně vzrušovalo, když vůči mně vystupoval jako alfa samec.

Pohnul bych kvůli tobě zeměkoulí. Někdy jsem měla pocit, že to už udělal.

Chlapík v krátkých rukávech si něco bručel pod vousy, když nastupoval do výtahu, který Gideon uprázdnil, a opouštěl nás.

Gideonovy ruce zajely k bokům, pootevřené sako odhalilo štíhlý střih jeho obleku. Všechny tři díly byly černé s nenápadným leskem, nepochybně velmi drahé. Košili měl černou a v manžetách známé knoflíčky ze zlata a onyxu.

Byl stejně oblečený jako první den, kdy jsem ho potkala. Tenkrát jsem měla sto chutí vyšplhat po jeho úžasném těle a šukat s ním do bezvědomí.

To se ani po mnoha společných týdnech nezměnilo.

„Evo,“ začal tím svým omamným sexy hlasem. „Není to, jak si myslíš. Corinne přišla, protože jí neberu telefon.

Napřáhla jsem ruku, abych ho umlčela, a pohlédla přitom na jeho dar, krásné hodinky na mém druhém zápěstí. „Mám půl hodiny. Radši bych se s tebou oddávala sexu než se bavila o tvé bejvalce, pokud ti to nevadí.“

Dlouhou chvíli mlčky a nehybně stál, civěl na mě a snažil se odhadnout mou náladu. Sledovala jsem, jak jeho mozek i tělo přehazují rychlosti, přecházejí od podrážděnosti k připravenosti. Přimhouřil oči, potemněly mu. Na lícních kostech mu vyvstal ruměnec a rty se pootevřely k ostrému nadechnutí. Přenesl váhu, jak se mu rozehřívala krev, jeho sexualita se probouzela jako panter, když se protahuje po lenivé dřímotě.

Skoro jsem cítila, jak mezi námi praská sexuální elektřina, jak jiskřivě ožívá. Zareagovala jsem na to, jak jsem byla naučená, změkla jsem a zrychlil se mi tep, lůno se mi jemně svíralo. Prosilo o něj. Rozruch kolem nás mě dráždil ještě víc, přidával tepu mého srdce na naléhavosti.

Gideon sáhl do vnitřní kapsy saka a vytáhl telefon. Stiskl tlačítko rychlovolby, pak zvedl telefon k uchu, zadíval se mi do očí. „Zpozdím se o třicet minut. Jestli to Andersonovi nebude vyhovovat, přeložte to na jindy.“

Zavěsil, ledabyle hodil telefon zpátky do kapsy.

„Jsem po tobě momentálně úplně žhavá,“ prohlásila jsem, hlas ochraptělý touhou.

Sáhl dolů, upravil se, pak ke mně přistoupil, oči mu žhnuly. „Pojď.“

Položil mi ruku na bedra, jak jsem to milovala, tlak a teplo zasáhly místečko, odkud mi celým tělem projíždělo nedočkavé mravenčení. Vzhlédla jsem k němu přes rameno a viděla, že má na rtech mírný úsměv - důkaz, že ví, co se mnou ten nevinný dotek dělá.

Prošli jsme plastovým závěsem a nechali řadu výtahů za zády. Před námi bylo sluneční světlo a beton a plastové plachty, zavěšené všude, kam jsem se podívala. Skrz plast bylo vidět rozmazané, zamžené stíny dělníků. Slyšela jsem hudbu, téměř přehlušenou lomozem, a také jak na sebe muži pokřikují.

Gideon mě vedl mezi plastovými závěsy, znal cestu. Jeho mlčení mě popohánělo, tíha očekávání rostla s každým krokem. Ocitli jsme se u dveří a on je otevřel, pobídl mě do místnosti, která jednou bude čísi rohovou kanceláří.

Město se rozprostíralo přede mnou, pohled na moderní městskou džungli posetou budovami, jež hrdě nesly svou minulost. Pára stoupala k bezmračné modré obloze v nepravidelných intervalech a auta plula po ulicích, jako by to byly říční přítoky.

Slyšela jsem, jak se za mnou zamykají dveře, otočila jsem se čelem ke Gideonovi a přistihla jsem ho, jak si svléká sako. V místnosti byl nábytek. Psací stůl a židle, a sedací souprava situovaná v rohu. Všechno bylo zakryté plachtami, prostor ještě nebyl dokončený.

S metodickou pečlivostí odložil vestu a košili. Sledovala jsem ho, posedlá jeho mužnou dokonalostí. „Mohl by nás někdo vyrušit,“ řekl. „Nebo slyšet.“

„Vadilo by ti to?“

„Jen pokud by to vadilo tobě.“ Přistoupil ke mně s rozepnutým poklopcem, v mezeře bylo jasně vidět pásek boxerek.

„Provokuješ mě. Nikdy bys neriskoval, že by nás někdo vyrušil.“

„Ne že bych přestal. Nenapadá mě nic, co by mě dokázalo zastavit, jak už jsem jednou v tobě.“ Vzal mi z ruky kabelku a odložil ji na jedno z křesel. „Máš toho moc na sobě.“

Gideon mě objal, s nacvičenou lehkostí mi rozepnul zip na zádech a jeho rty ševelily na mých: „Vynasnažím se moc tě nepomačkat.“

„Jsem ráda pomačkaná.“ Vystoupila jsem z šatů a začala si rozepínat podprsenku, když si mě přehodil přes rameno.

Vykvikla jsem překvapením a plácala ho oběma rukama po pevném zadku. Pleskl mě, až to štíplo, pak odhodil moje šaty tak dokonale, že přistály přímo na jeho saku. Kráčel přes místnost se zdviženýma rukama a stahoval mi kalhotky pod oblinu zadečku.

Zachytil okraj plachty přehozené přes pohovku a odhodil ji stranou, pak mě posadil a dřepl si přede mě. Zatímco mi stahoval kalhotky přes lodičky s vysokými podpatky, zeptal se: „Všechno dobrý, anděli?“

„Jo.“ Usmála jsem se a dotkla se jeho líce, protože jsem věděla, že ta otázka zahrnuje všechno, od rodičů až po práci. Vždycky si kontroloval, kde mám myšlenky, než se zmocnil mého těla. „Všechno je v pořádku.“

Gideon mi přitáhl boky až na okraj pohovky tak, že měl kolena mezi mýma nohama a moje štěrbinka byla vystavená jeho pohledu. „Tak povídej, po čem ta tvoje pěkná kundička dneska tak jede.“

„Po tobě.“

„Výtečná odpověď.“

Strčila jsem ho do ramene. „Máš na sobě ten oblek, co jsi měl, když jsem tě poznala. Tenkrát jsem tě strašně chtěla, ale nešlo to. Teď to jde.“

Něžnýma rukama mi doširoka roztáhl stehna, palcem hladil klitoris. Pohlaví se mi zachvělo a pulzovala mnou rozkoš.

„A teď můžu i já,“ zašeptal a sklonil tmavou hlavu.

Zoufale jsem se chytla polštáře za svými zády, břicho se mi svíralo, zatímco lenivě lízal jazykem mou skulinku. Kroužil kolem rozechvělého otvoru mého pohlaví, dráždil mě, než do mě vnikl jazykem. Divoce jsem se prohnula, hlava mi spadla dozadu, zatímco mě trýznil na tom citlivém místě.

„Dovol, abych ti popsal, jak jsem si tě tenkrát představoval,“ předl a opisoval špičkou jazyka kroužky kolem mého klitorisu, přičemž mě přidržoval rukama, když jsem se vzpínala vstříc jeho laskání. „Roztaženou pode mnou na černých saténových prostěradlech, vlasy rozprostřené kolem sebe, oči šílené a rozpálené od toho, jak můj pták buší do tvé těsné, hedvábné kundičky.“

„Bože. Gideone,“ zasténala jsem, rozvášněná pohledem na to, jak si mě intimně vychutnává. Byla to uskutečněná fantazie - Hříšný ďábel jako bůh sexu v úchvatném obleku mě obsluhuje těmi sošnými ústy, stvořenými k tomu, aby přiváděla ženy k šílenství.

„Představoval jsem si, jak ti přidržuju zápěstí rukama,“ pokračoval drsně, „a nutím tě přijímat to zas a znova. Tvoje tvrdé, malé bradavky, naběhlé od mých úst. Tvoje rty rudé a mokré, jak mi saješ ptáka. Místnost plnou těch sexy zvuků, co vydáváš… toho bezmocného sténání, když nemůžeš přestat.“

Sténala jsem i teď, kousala se do rtů, jak se mi hříšné doteky jeho jazyka třepetaly na klitorisu. Zahákla jsem mu jednu nohu přes nahé rameno, žár jeho pleti mi spaloval citlivou pokožku v podkolení. „Chci to, co chceš ty.“

Usmál se. „Já vím.“

Sál mě, dotýkal se toho sevřeného spletence nervů. Vyvrcholíla jsem se zadýchaným výkřikem, nohy se mi třásly přívalem nespoutanosti.

Ještě jsem se chvěla rozkoší, když mě položil naznak na pohovku, jeho mohutné tělo se tyčilo nade mnou, jeho úd trčel vzhůru z boxerek, které si stáhl jen tolik, aby ho osvobodil. Sáhla jsem po něm, toužila jsem ho cítit v rukou, ale chytil mě za zápěstí a přidržel mi paže.

„Líbíš se mi takhle,“ řekl temně. „Zajatkyně mé touhy.“

Gideon upíral oči na mou tvář, rty se mu leskly mým vyvrcholením, hruď se mu zdvihala. Byla jsem uhranutá rozdílem mezi tím mužným samcem, který se mě chystal zmocnit jako zvíře, a civilizovaným podnikatelem, jenž původně probudil můj spalující chtíč.

„Miluju tě,“ pronesla jsem a ztěžka oddechovala, zatímco široká hlavice jeho údu ztěžka klouzala po mé naběhlé štěrbině. Tlačil se proti mně, rozděloval kluzký otvor.

„Anděli.“ Zasténal, zabořil mi tvář do hrdla a pronikl do mě, tlustá délka jeho ztuhlého penisu se zasouvala hluboko do tunelu. Zajíkavě ze sebe vypravil mé jméno, zarýval do mě boky, snažil se dostat hlouběji, strkal a kroužil, šrouboval. „Kristepane, já tě potřebuju.“

Zoufalství v jeho hlase mě zaskočilo. Toužila jsem se ho dotýkat, ale držel mě a neklidně pohyboval boky. Jeho dotek v mém nitru, tak horký, široký hřbet, který třel a masíroval - to všechno mě připravovalo o rozum. Šla jsem mu vstříc a nemohla přestat, namáhali jsme se společně.

Otřel se rty o můj spánek. „Když jsem tě teď viděl stát v hale, v těch hezkých žlutých šatech, vypadalas tak vesele a krásně. Tak dokonale!“

Hrdlo se mi stáhlo. „Gideone.“

„Za tebou svítilo slunce a já si říkal, že nemůžeš být skutečná.“

Zápolila jsem s ním, abych si uvolnila ruce. „Dovol, ať se tě dotknu.“

„Šel jsem za tebou, protože jsem to nevydržel, a když jsem tě našel, chtěla jsi mě.“ Držel obě má zápěstí v jedné ruce a do dlaně druhé uchopil můj zadeček, nadzvedl mě a přitáhl, pak do mě hluboko vrazil.

Zasténala jsem, vlnila se kolem něj, mé pohlaví ho hladově vsávalo do sebe. „Ach Bože, to je krása. Ty jsi tak skvělý.“

„Chci se na tebe udělat, do tebe. Chci tě na všech čtyřech a na zádech. A ty mé taky tak chceš.“

„Potřebuju tě tak.“

„Vjedu do tebe a nemůžu ven.“ Spustil ústa k mým, eroticky sál. „Moc tě potřebuju.“

„Gideone. Chci se tě dotýkat.“

„Zajal jsem anděla.“ Jeho polibek byl divoký a vlhký, vášnivý. Tiskl rty na mé, jeho jazyk mi vnikal do úst hluboko a rychle. ,A všude tě osahávám. Przním tě. A miluju tě.“

„Já miluju tebe.“

Vjel do mě a já se svíjela, stehny jsem chytala jeho pumpující boky. „Dělej mi to. Ach, Gideone. Pořádně mi to udělej.“

Zaryl se koleny do pohovky a dal mi, oč jsem žadonila, vléval do mě energii. Jeho úd do mě vnikal zas a znova, steny a horečná slova rozkoše se mi valily do ucha.

Lůno se mi svíralo, klitoris pulsoval s každým nárazem jeho pánve do mé. Těžký šourek pleskal o křivku mého zadečku a pohovka bouchala o holý beton, posouvala se, jak do mě Gideon bušil, jak se mu všechny svaly v těle při každém výpadu napínaly.

Obscénní zvuky zuřivého sexu přehlušily vnímání dělníků, vzdálených jen pár metrů. Oba nás hnala honba za vyvrcholením, naše těla se stala ventilem zběsilých emocí.

„Chci se ti udělat do úst,“ vrčel, pot mu stékal po spánku.

Už jen představa, že by skončil takhle, mě nastartovala. Pohlaví se mi křečovitě sevřelo vyvrcholením, chňapalo a chytalo jeho zajíždějící úd, nekonečné pulzování orgasmu mi vyzařovalo až do prstů na rukou i nohou. A on pořád nepřestával, jeho boky kroužily a útočily, zručně mi působil rozkoš, až jsem se pod ním ochable sesula.

„Evo. Teď.“ Vzepjal se a já ho následovala, vyškrábala jsem se na kolena a sjela ústy k jeho lesklé erekci.

Při prvním náznaku sání to přišlo, tryskal mi na jazyk mocnými proudy. Opakovaně jsem polykala, pila ho do dna, kochala se tlumenými zvuky uspokojení, které mu zněly v hrudi.

Ruce měl v mých vlasech, hlavu skláněl nade mnou, na břišních svalech se mu leskl pot. Klouzala jsem ústy nahoru a dolů po jeho údu, tváře se mi propadaly, jak jsem sála.

„Dost,“ zajíkl se a odtáhl mě. „Zase mi ho postavíš.“

Pořád byl tvrdý, ale nezmínila jsem se o tom.

Gideon uchopil mou tvář do dlaní a políbil mě, naše chuti se mísily. „Děkuju.“

„Za co mi děkuješ? Všechna práce byla na tobě.“

„Šukání s tebou není žádná práce, anděli.“ Jeho pousmání bylo čistě samčí, nasycené. „Jsem vděčný za tu výsadu.“

Sedla jsem si na paty. „Zabíjíš mě. Nemůžeš být tak nádherný a sexy a říkat takovéhle věci. To už je moc. Přepálí mi to mozek. Roztavím se.“

Jeho úsměv se rozšířil a znovu mě políbil. „Znám ten pocit.“

13. kapitola

Možná proto, že jsem sama měla sex, poznala jsem to i na Megumi. Nebo můj sexuální radar, jak tomu říkal Cary, už nebyl na dovolené. Ať byl důvod jakýkoli, věděla jsem, že moje kamarádka se vyspala s klukem, s nímž plánovala rozchod, a bylo vidět, že z toho není nijak nadšená.

„Rozešli jste se, nebo ne?“ opřela jsem se o recepční pult.

„No, ukončila jsem to,“ řekla zasmušile. „Ale nejdřív jsem si to s ním zase rozdala. Připadalo mi, že to bude osvobozující. A navíc, kdoví, jak dlouho budu na suchu.“

„Nemrzí tě, že ses to rozhodla skončit?“

„Vlastně ne. Jenom se choval strašně ublíženě, jako bych ho sexuálně zneužila. Což jsem nejspíš udělala, ale není to žádný podpantoflák. Říkala jsem si, že mu polední nezávazná rychlovka nebude vadit.“

„Takže teď máš v hlavě binec.“ Vrhla jsem na ni chápavý úsměv. „Nezapomínej, tohle je ten kluk, co ti od pátku nezavolal. Jde na oběd s krásnou holkou a orgasmem, to nedopadl špatně.“

Naklonila hlavu ke straně. „Jo.“

„Jo.“

Nálada se jí viditelně zlepšila. „Jdeš večer cvičit, Evo?“

„Měla bych, ale přijel táta, a tak jedu podle jeho plánů. Jestli půjdeme, můžeš se klidně přidat, ale budu to vědět až po práci.“

„Nechci se vtírat.“

„Neslyším náhodou výmluvu?“

Ostýchavě se usmála. „Možná trošičku.“

„Jestli chceš, můžeš jít se mnou po práci domů a seznámit se s ním. Kdyby chtěl jít cvičit, půjčím ti něco na sebe. Pokud ne, třeba nás napadne něco jiného, co budeme dělat.“

„To bych ráda.“

„Fajn, tak domluveno.“ Prospěje nám to oběma. Táta tím získá další náhled do normálního běhu mého života a Megumi se přestane trápit kvůli Michaelovi. „Vyrazíme v pět.“

„Tady bydlíš?“ Megumi zaklonila hlavu, aby si prohlédla můj činžák. „Hezké.“

Jako ostatní domy v té stromy lemované ulici, měl svou minulost a bylo to vidět na takových architektonických detailech, jaké už současní stavitelé nepoužívají. Budova byla zmodernizovaná a obyvatele teď chránil moderní skleněný přístřešek nad vchodem. Překvapivě dobře splýval s fasádou.

„Tak pojď,“ řekla jsem jí a usmála jsem se na Paula, který nám otevíral dveře.

Když jsme v mém patře vystoupily z výtahu, přinutila jsem se nepodívat se na Gideonovy dveře. Jaké by to bylo, přivést si kamarádku domů, do bytu společného s Gideonem?

Chtěla jsem to. Chtěla jsem to s ním budovat.

Odemkla jsem svůj byt a odebrala Megumi kabelku poté, co jsme vstoupily dovnitř. „Jako doma. Dám jen tátovi vědět, že jsme tady.“

Civěla s vykulenýma očima na otevřený půdorys obývacího pokoje a kuchyně.

„Tady je to obrovské.“

„My vlastně tolik prostoru ani nepotřebujeme.“

Zasmála se. „Ale kdopak by si stěžoval?“

„Přesně tak.“

Mířila jsem do chodby, vedoucí k pokoji pro hosty, když vtom se vynořila moje máma z chodby, která vedla k mé a Caryho ložnici a byla na opačné straně obytného prostoru. Zastavila jsem se, polekaná zjištěním, že má na sobě mou sukni a blůzu. „Mami? Co tady děláš?“

Její zarudlé oči se upíraly na místo kdesi kolem mého pasu, pleť měla tak bledou, až se zdálo, že to přehnala s líčením. Tehdy jsem si uvědomila, že použila i mou kosmetiku. Ačkoliv nás občas někdo považoval za sestry, šedé oči a světle olivový tón pleti jsem zdědila po tátovi, a to vyžadovalo jinou barevnou paletu než pastely, které používala máma.

Břichem se mi šířila nevolnost. „Mami?“

„Musím jít.“ Nepodívala se mi do očí. „Neuvědomila jsem si, že už je tak pozdě.“

„Proč máš na sobě moje šaty?“ zeptala jsem se, i když jsem věděla.

„Něčím jsem se polila. Vrátím ti je.“ Přehnala se kolem mě a znovu se prudce zastavila, když uviděla Megumi.

Nemohla jsem se pohnout - nohy jako by mi přirostly ke koberci. Ruce se mi zatínaly v pěsti podél boků. Poznala jsem krok hanby na první pohled. Hruď mi svíraly hněv a zklamání.

„Ahoj, Moniko.“ Megumi přistoupila a objala ji. „Jak se máte?“

„Megumi. Ahoj.“ Máma očividně pracně hledala další slova. „To je skvělé, že vás vidím. Škoda, že nemůžu zůstat a posedět si s vámi, děvčata, ale opravdu musím běžet.“

„Je tu Clancy?“ zeptala jsem se, protože jsem při příjezdu nevěnovala pozornost ostatním vozidlům na ulici.

„Ne, vezmu si taxík.“ Ještě pořád se na mě nedívala přímo, i když otočila hlavu mým směrem.

„Megumi, nevadilo by ti svézt se s mámou taxíkem? Promiň, že tě vyhazuju, ale najednou mi není dobře.“

„No jasně.“ Pátrala v mé tváři a bylo vidět, že postřehla, jak se mi změnila nálada. „Beze všeho.“

Teď na mě máma pohlédla a mě nenapadalo vůbec nic, co bych jí řekla. Provinilý výraz v její tváři mi byl nechutný skoro stejně jako představa, že podvádí Stantona. Když už to dělala, tak by se k tomu mohla aspoň hrdě hlásit.

Táta si právě tenhle okamžik vybral, aby se k nám připojil. Vstoupil do místnosti v džínech a tričku, bos a s vlasy dosud mokrými ze sprchy.

Jako vždycky jsem měla dokonalou smůlu.

„Táto, tohle je moje kamarádka Megumi. Megumi, tohle je můj táta, Victor Reyes.“

Táta přistoupil k Megumi a potřásl jí rukou - rodiče se přitom navzájem vyhnuli širokým obloukem. Tohle opatření nijak neovlivnilo elektrický oblouk, který se mezi nimi klenul.

„Myslela jsem, že bychom třeba mohli někam zajít,“ řekla jsem mu, abych vyplnila nenadálé rozpačité ticho, „ale teď se na to necítím.“

„Musím jít,“ opakovala máma a popadla kabelku. „Megumi, nechtěla jste se svézt se mnou?“

„Ano, prosím.“ Přítelkyně mě objala na rozloučenou. „Později ti zavolám a uvidíme, jak na tom budeš.“

„Díky.“ Chytila jsem ji za ruku a stiskla, než se odtáhla.

Jen co se za nimi zavřely dveře, zamířila jsem do svého pokoje.

Táta šel za mnou. „Evo, počkej.“

„Teď s tebou nechci mluvit.“

„Nebuď dětinská.“

„Prosím?“ Otočila jsem se k němu. „Můj nevlastní táta platí tenhle byt. Chtěl, abych měla bydlení s velkým zabezpečením, abych byla v bezpečí před Nathanem. Myslels na to, když jsi mu přefiknul ženu?“

„Pozor na pusu. Ještě pořád jsi moje dcera.“

„Máš pravdu. A víš ty co?“ Couvala jsem směrem do chodby. „Teď poprvé se za to stydím.“

Ležela jsem na posteli, civěla do stropu, litovala jsem, že nemůžu být s Gideonem, ale věděla jsem, že je na terapii u doktora Petersena.

Místo toho jsem poslala textovku Carymu: Potřebuju tě. Přijď domů co nejdřív.

Bylo krátce před sedmou, když se ozvalo zaklepání na dveře mé ložnice. „Holčičko? To jsem já. Pusť mě dovnitř.“

Letěla jsem otevřít, vrhla se na něj a pevně ho objala. Zvedl mě do vzduchu, až jsem měla nohy nad podlahou, a odnesl do pokoje a kopnutím za sebou zavřel dveře.

Položil mě na postel a sedl si vedle mě, paži kolem mých ramen. Pěkně voněl kolínskou, kterou jsem dobře znala. Opřela jsem se o něj, vděčná za jeho bezpodmínečné přátelství.

Po několika minutách jsem mu řekla: „Moji rodiče se spolu vyspali.“

„Jo, já vím.“

Zaklonila jsem hlavu, abych na něj viděla.

Udělal grimasu. „Slyšel jsem je, když jsem šel odpoledne na focení.“

„Fuuuj.“ Zvedl se mi žaludek.

„Jo, mně to taky nesedí,“ zamumlal. Probíral se mi prsty ve vlasech. „Tvůj táta sedí na pohovce a vypadá ubitě. Řeklas mu něco?“

„Naneštěstí ano. Byla jsem zlá a teď je mi z toho děsně. Musím si s ním promluvit, ale je to divné, protože člověk, ke kterému cítím největší loajalitu, je Stanton. Vlastně ho ani nemám ráda.“

„Je hodný k tobě i k tvé mámě. A podvádění nikdy není v pohodě.“

Zasténala jsem. „Magořila bych kvůli tomu míň, kdyby s tím šli někam jinam. Chci říct, stejně by to bylo špatné, ale tohle je Stantonovo doupě. Tím je to ještě horší.“

„To je,“ souhlasil.

„Co bys řekl na stěhování?“

Zvedl obočí. „Protože tady tvoji rodiče píchali?“

„Ne.“ Vstala jsem a začala přecházet po místnosti. „Důvod, proč jsme tady, je zabezpečení. Bylo rozumné nechat si pomoct od Stantona, když Nathan představoval hrozbu a bezpečnost byla priorita, ale teď…“ Zadívala jsem se na něj. „Teď je všechno jinak. Už mi to nepřipadá správné.“

„Přestěhovat kam? Někam jinam v New Yorku, kde si to můžeme dovolit? Nebo úplně mimo New York?“

„Nechci opustit New York,“ ujistila jsem ho. „Máš tady práci. Já taky.“

A Gideona.

Cary pokrčil rameny. „Jasně. Jak chceš. Jsem pro.“

Přistoupila jsem k němu, jak dosud seděl na posteli, a objala jsem ho. „Neobjednal bys něco k večeři, než si promluvím s tátou?

„Máš na mysli něco konkrétního?“

„Kdepak. Překvap mě.“

Sedla jsem si k tátovi na pohovku. Surfoval na mém tabletu, ale odložil ho, když jsem se posadila.

„Mrzí mě to, co jsem prve řekla,“ začala jsem. „Nemyslela jsem to tak.“

„Jo, myslela.“ Unaveně si promnul zátylek. „A já ti to nevyčítám. Momentálně sám na sebe nejsem pyšný. A nemám žádnou omluvu. Měl jsem mít rozum. Ona měla mít rozum.“

Přitáhla jsem nohy k tělu a sedla si proti němu s ramenem opřeným o zadní opěradlo pohovky. „Mezi vámi je spousta chemie. Já vím, jaké to je.“

Střelil po mně zkoumavým pohledem, šedé oči zakaboněné a vážné. „Máš to tak s Crossem. Viděl jsem to, když přišel na večeři. Zkusíte to spolu dát do pořádku?“

„Ráda bych. Vadilo by ti to?“

„Miluje tě?“

„Ano.“ Ústa se mi zvlnila. „Ale nejen to, já… jsem pro něj nutnost. Není nic, co by pro mě neudělal.“

„Tak proč nejste spolu?“

„No… to je složité.“

„To snad vždycky?“ řekl lítostivě. „Poslouchej. Měla bys vědět…miloval jsem tvou matku od chvíle, co jsem ji poprvé uviděl. To, co se stalo dneska, se stát nemělo, ale pro mě to něco znamenalo.“

„Je mi to jasné.“ Sáhla jsem po jeho ruce. „Tak co bude dál?“

„Zítra jedu domů. Pokusím se udělat si v hlavě pořádek.“

„Cary a já jsme mluvili o tom, že bychom si přespříští víkend vyrazili do San Diega. Říkali jsme si, že bychom se stavili a jen tak pobyli. Navštívili tebe a doktora Travise.“

„Mluvilas s Travisem o tom, co se ti stalo?“

„Ano. Zachránils mi život, když jsi mě k němu poslal,“ řekla jsem upřímně. „Nevím, jak ti za to poděkovat. Máma mě posílala ke všem možným drahým cvokařům a já prostě nedokázala se žádným z nich navázat kontakt. Připadala jsem si jako studijní materiál. U doktora Travise mi bylo, jako bych byla normální. A navíc jsem tam poznala Caryho.“

„Mluvíte o mně?“ Jako na povel vstoupil do místnosti Cary. Mával jídelním lístkem donáškové služby. „Vím, že jsem fascinující, ale asi byste si měli šetřit čelisti na to thajské jídlo, co nám přinesou. Objednal jsem ho tunu.“

Táta odlétal z New Yorku v jedenáct, takže jsem odvoz na letiště musela nechat na Carym. Rozloučili jsme se, než jsem odešla do práce, a slíbili jsme si, že naplánujeme náš výlet do San Diega, až spolu příště budeme mluvit.

Seděla jsem cestou do práce na zadním sedadle taxíku, když zavolal Brett. Okamžik jsem uvažovala, zda nemám nechat hovor spadnout do hlasové schránky, ale pak jsem to překonala a ohlásila se. „Ahoj, ty.“

„Nazdar, krásko.“ Jeho hlas mi přeléval smysly jako teplá čokoláda. „Připravená na zítřek?“

„Budu. V kolik hodin to začíná? Kdy musíme být na Times Square?“

„Máme dorazit v šest.“

„Fajn. Nevím, co na sebe.“

„Budeš vypadat úžasně, ať si vezmeš cokoli.“

„Doufejme. Jak je na turné?“

„Prožívám špičkové časy.“ Zasmál se a ten chraplavý, sexy zvuk mi vyvolal pár vzpomínek. „Z Pete‘s je to pekelně velký kus cesty.“

„No jo, z Pete’s.“ Na ten bar nikdy nezapomenu, ačkoliv některé noci, co jsem tam strávila, mi trošičku mizely v mlžném oparu. „Těšíš se na zítřek?“

„Jo, že tě uvidím. Už se nemůžu dočkat.“

„Tak jsem to nemyslela a ty to víš.“

„Taky se těším na to video.“ Znovu se zasmál. „Škoda, že se s tebou neuvidím dnes večer, ale přiletím pozdě. Ale zítra bychom si spolu mohli zajít na večeři.“

„Může přijít i Cary? Už jsem ho pozvala na tu premiéru videoklipu. Znáte se spolu, tak jsem hádala, že ti to nebude vadit. Každopádně ne moc.“

Zafuněl. „Nepotřebuješ kazišuka, Evo. Já se ovládnu.“

Taxík zastavil před Crossfirem a řidič vypnul taxametr. Prostrčila jsem peníze mezerou v plexisklu a vystoupila a dveře jsem nechala otevřené chlapíkovi, který se hnal nastoupit. „Myslela jsem, že máš Caryho rád.“

„Mám, ale ne tolik, jako tě mám rád jen pro sebe. Co kdybychom se shodli na kompromisu, že Cary půjde na premiéru a ty pak půjdeš na tu večeři se mnou sama?“

„Tak dobrá.“ Usoudila jsem, že neuškodí usnadnit Gideonovi situaci tím, že vyberu restauraci, která mu patří. „Co kdybych rezervovala stůl?“

„Paráda.“

„Musím běžet. Zrovna jdu do práce.“

„Pošli mi textovkou adresu, ať vím, kde tě vyzvednout.“

„Stane se.“ Zavířila jsem v otáčivých dveřích a zamířila k turniketům. „Popovídáme si zítra.“

„Těším se na to. Uvidíme se kolem páté.“

Zastrčila jsem telefon a vstoupila do nejbližšího otevřeného výtahu. Vyjela jsem nahoru, bzučák mě pustil do skleněných bezpečnostních dveří a za nimi mě uvítal telefon, který mi strčila pod nos Megumi.

„Věřila bys tomu?“ zeptala se.

Odtáhla jsem se, abych mohla zaostřit na displej. „Tři nepřijaté hovory od Michaela.“

„Nenávidím kluky, jako je on,“ stěžovala si. „Nahoru dolů, ode zdi ke zdi. Chtějí tě, dokud tě nedostanou, pak chtějí něco jiného.“

„Tak mu to řekni.“

„Vážně?“

„Na rovinu. Můžeš se vyhýbat jeho hovorům, ale to tě přivede k šílenství. Neslibuj mu ale, že se sejdete. Nebylo by správné mít s ním znovu sex.“

„Jasně.“ Megumi přikývla. „Sex je špatně, i když je opravdu dobrý.“

Se smíchem jsem zamířila do své kóje. Měla jsem i jiné věci na práci než cizí milostný život. Mark řešil několik zakázek najednou, tři kampaně se valily do konečného stádia. Kreativci už se do toho pustili a na stole se mu pomalu hromadily makety. To jsem měla nejradši - vidět, jak se všechno to strategické plánování skládá dohromady.

V deset hodin jsme byli s Markem hluboko pohroužení do diskuse o různých přístupech k reklamní kampani rozvodového advokáta. Snažili jsme se najít správný poměr mezi pochopením pro nesnadné období lidského života a nejcennějšími kvalitami právníka - mazaností a nemilosrdností.

„Tohle nikdy nebudu potřebovat,“ řekl zčistajasna.

„Ne,“ odvětila jsem, jakmile mi došlo, že mluví o rozvodových právnících. „Nikdy nebudeš. Umírám nedočkavostí, až Stevenovi u oběda pogratuluju. Jsem z vás dvou fakt nadšená.“

Markův úsměv odhalil mírně křivé zuby, které mi připadaly roztomilé. „Nikdy jsem nebyl šťastnější.“

Blížila se jedenáctá a my přešli ke kampani výrobce kytar, když mi na stole zazvonil telefon. Vyběhla jsem do své kóje, abych ho vzala, a můj obvyklý pozdrav přerušilo zakvičení.

„Ach můj Bože, Evo! Zrovna jsem zjistila, že zítra jdeme obě na Six-Ninths!“

„Ireland?“

„Kdo jiný?“ Gideonova sestra byla tak nadšená, že působila mladě i na svých sedmnáct let. „Já miluju Six-Ninths. Brett Kline je šíleně krásný. A Darrin Rumsfeld taky. To je bubeník. Ten je pekelně parádní.“

Zasmála jsem se. „Nelíbí se ti náhodou i jejich muzika?“

„Pfft. To je dané. Poslouchej“ - její hlas zvážněl - „asi by ses měla zítra pokusit promluvit s Gideonem. Víš, jen tak jako jít kolem a říct ahoj. Jestli otevřeš dveře, tak do nich vletí, přísahám. Šíleně se mu po tobě stýská.“

Opřela jsem se dozadu a přistoupila na hru. „Myslíš?“

„To se pozná.“

„Vážně? Jak?“

„Nevím. Jako že se mu změní hlas, když mluví o tobě. Neumím to vysvětlit, ale povídám ti, umírá touhou dostat tě zpátky. Ty jsi mu přece řekla, aby mě tam zítra vzal, ne?“

„Ne doslova…“

„Ha! Já to věděla. Vždycky udělá, co mu řekneš.“ Zasmála se. „Díky, mimochodem.“

„Poděkuj jemu. Já se jen těším, až tě zase uvidím.“

Ireland je jediným členem Gideonovy rodiny, ke kterému cítí ničím nezkalenou náklonnost, ačkoliv se usilovně snaží nedat to najevo. Říkala jsem si, že se možná bojí zklamání nebo se bojí, aby to nějak nepokazil. Nevěděla jsem, oč jde, ale Ireland svého bratra zbožňuje a on si udržuje odstup, i když strašlivě potřebuje lásku.

„Slib mi, že se s ním pokusíš promluvit,“ naléhala. „Pořád ho přece miluješ, ne?“

„Víc než dřív,“ řekla jsem vroucně.

Chviličku mlčela, pak řekla: „Změnil se za tu dobu, co tě zná.“

„To si myslím. Já se taky změnila.“ Napřímila jsem se, když ze své kanceláře vyšel Mark. „Musím se vrátit k práci, ale zítra to doženeme. A naplánujeme si tu dámskou jízdu, o které jsem mluvila.“

„Hurá. Tak zatím!“

Zavěsila jsem, potěšená, že Gideon na mě dal a plánuje si akce s Ireland. Dělali jsme pokroky, společně i každý sám.

„Mravenčí krůčky,“ zašeptala jsem. Pak jsem se vrátila k práci.

V poledne jsme s Markem zamířili na setkání se Stevenem v jednom francouzském bistru. Jakmile jsme vstoupili do restaurace, dal se Markův partner snadno rozeznat, i když podnik je velký a návštěvníků spousta.

Steven Ellison je velký chlap - vysoký, ramenatý a svalnatý. Má vlastní stavební firmu a nejraději pracuje na stavbách se svými zaměstnanci. Pohled však nejvíc přitahují jeho nádherné rudé vlasy. Stejné má i jeho sestra Shawna - a stejnou povahu - oba milují legraci.

„Hej, ty!“ Pozdravila jsem ho polibkem na tvář - dokázala jsem být vůči němu familiárnější než ke svému šéfovi. „Gratuluju.“

„Děkuju, miláčku. Mark ze mě konečně udělá počestného muže.“

„Na to svatba nestačí,“ odsekl Mark a podržel mi židli.

„Kdy jsem se vůči tobě choval nepočestně?“ protestoval Steven.

„Hm, počkejme.“ Mark mě usadil, pak zaujal místo vedle mě. „Co třeba když ses zapřísahal, že manželství není nic pro tebe.“

„A, já jsem nikdy neříkal, že není pro mě.“ Steven na mě mrknul, modré oči plné uličnictví. „Jenom že není pro většinu lidí.“

„Byl opravdu úplně mimo, než tě požádal o ruku,“ řekla jsem mu. „Měla jsem o něj strach.“

„Jo.“ Mark zalistoval jídelníčkem. „Ona je můj svědek, jak krůtě a neobvykle jsi mě vytrestal.“

„Buď špatná ze mě,“ opáčil Steven. „Lákal jsem ho vínem, růžemi a houslisty. Celé dny jsem si nacvičoval žádost o ruku. Stejně mě odpálkoval.“

Obrátil oči v sloup, ale bylo poznat, že tahle rána se ještě docela nezahojila. Když Mark položil ruku na partnerovu a stiskl, bylo mi jasné, že se nemýlím.

„Tak jak to udělal?“ zeptala jsem se, i když mi o tom Mark už vyprávěl.

Číšnice nás vyrušila otázkou, jestli chceme vodu. Chviličku jsme ji zdrželi a objednali si i jídlo, a pak Steven začal popisovat jejich oslavu výročí.

„Potil se jako blázen,“ vyprávěl. „Každou minutu si otíral obličej.“

„Je léto,“ hučel Mark.

„A restaurace a kina jsou klimatizované,“ odsekl Steven. „Tak to trvalo celý večer, až jsme nakonec zamířili domů. Už jsem myslel, že to neudělá. Že večer skončí a on to ze sebe nedostane. A už jsem si říkal, jestli s tím nebudu muset zase přijít já, jen abychom to už měli za sebou. A kdyby zase řekl ne.

„Napoprvé jsem neřekl ne,“ přerušil ho Mark.

„…tak ho unesu. Prostě mu nakopu zadek, hodím ho do letadla a namíříme si to do Vegas, protože já tedy nemládnu.“

„Rozhodně taky věkem neměkneš,“ zabručel Mark.

Steven na něj vrhl významný pohled. „Takže jsme vylézali z limuzíny a já se snažil vzpomenout, jak byla ta fantastická žádost o ruku, se kterou jsem přišel jako první, a on mě vtom popadl za loket a vyhrkl: ,Steve, krucinál. Musíš si mě vzít!“

Se smíchem jsem se zaklonila, protože přede mě číšnice stavěla salát. „Jenom tak.“

„Jenom tak,“ řekl Steven s důrazným přikývnutím.

„Velmi procítěné.“ Ukázala jsem Markovi zdvižený palec. „Povedlo se ti to.“

„Vidíš?“ opáčil Mark. „Udělal jsem to.“

„Píšete si vlastní svatební slib?“ zeptala jsem se. „Protože ten bude fakt zajímavý.“

Steven se smíchy zakuckal, až na sebe upoutal pozornost okolí.

Spolkla jsem cherry rajčátko, které jsem přežvykovala, a pronesla: „Jistě víš, že umírám touhou vidět tvůj svatební šanon, že ano?

„No, čirou náhodou…“

„To snad ne.“ Mark vrtěl hlavou, zatímco Steven sáhl pod stůl a vytáhl bachratý šanon z messengerského batohu, který měl postavený na podlaze vedle židle.

Šanon byl tak napěchovaný papíry, že z něj vylézaly na všechny strany.

„Počkej, až uvidíš ten dort, co jsem našel.“ Steven odstrčil košík s pečivem stranou, aby udělal místo na otevřený šanon.

Potlačila jsem úsměv, když jsem uviděla rozdělovače a tabulku s obsahem.

„Nebudeme mít svatební dort v podobě mrakodrapu s jeřáby a billboardy,“ prohlásil Mark pevně.

„Vážně?“ zeptala jsem se plná zájmu. „Ukaž.“

Doma jsem večer po příchodu odložila kabelku a tašku na obvyklé místo, odkopla střevíce a šla rovnou k pohovce. Natáhla jsem se na ni a zadívala se do stropu. V půl sedmé se sejdeme s Megumi v CrossTrainer, takže nemám moc času, říkala jsem si, ale měla jsem pocit, že si potřebuju vydechnout. To, že mi odpoledne začala menstruace, mě zahnalo na pokraj podrážděnosti a nabručenosti, a navrch k tomu přibyla ještě špetka vyčerpání.

Vzdychla jsem s vědomím, že se dřív nebo později budu muset vypořádat s mámou. Měly jsme tunu témat ke zpracování a odkládání mě začínalo štvát. Litovala jsem, že se s ní nedají věci probrat tak snadno jako s tátou, ale to nebyla omluva, abych se vyhýbala řešení našich problémů. Je to moje matka a já ji miluju. Je to pro mě těžké, když spolu nevycházíme.

Pak jsem v myšlenkách zalétla ke Corinně. Nejspíš mě mohlo napadnout, že žena, která opustí manžela a odstěhuje se z Paříže do New Yorku kvůli jinému muži, se ho tak snadno nevzdá, ale stejně. Musela znát Gideona dost dobře, aby chápala, že jí nebude nic platné, když ho bude pronásledovat.

A Brett… co si počnu s ním?

Interkom zabzučel. Podmračeně jsem se zvedla a zamířila ke dveřím. Že by Megumi špatně porozuměla a domnívala se, že se sejdeme tady? Ne že by mi to vadilo, ale…

„Ano?“

„Nazdar, Evo,“ řekl chlapík z recepce vesele. „Máte tady detektivy Michnu a Gravesovou z Newyorského policejního sboru.“

Sakra. Všechno ostatní v tom okamžiku ztratilo význam. Strach se mnou šířil plíživými prstíky z ledu.

Chtěla jsem mít u sebe právníka. V sázce bylo příliš mnoho.

Jenže jsem nechtěla vypadat, jako bych měla co skrývat.

Musela jsem dvakrát polknout, než jsem se zmohla na odpověď. „Díky. Můžete je poslat nahoru, prosím?“

14. kapitola

Sbušícím srdcem jsem spěchala ke kabelce a přepnula pohotovostní telefon na tichý režim, pak jsem ho zastrčila do kapsy na zip. Otočila jsem se a hledala něco, co by snad působilo nemístně, cokoli, co bych měla ukrýt. Byly tu květiny a kartička v mé ložnici.

Pokud však detektivové nemají povolení k prohlídce, mohou si všimnout jen toho, co je na dohled.

Běžela jsem zavřít dveře do ložnice, pak jsem zavřela i ke Carymu. Ztěžka jsem oddechovala, když zazněl zvonek u dveří. Musela jsem se násilím přimět zpomalit a klidně dojít do obývacího pokoje. U dveří bytu jsem se zhluboka nadechla pro uklidnění a teprve pak otevřela.

„Zdravím, detektivové.“

Gravesová, hubená žena s přísnou tváří a liščíma modrýma očima, stála ve předu. Její partner Michna byl z obou tišší, starší muž s řídnoucími šedými vlasy a břichem. Měli zajetý rytmus - Gravesová hrála tu dotěrnou, co nadhazuje témata a vyvádí člověka z rovnováhy. Michna očividně dobře uměl splývat s pozadím, zatímco policajtskýma očima všechno katalogizoval a nic mu neuniklo. Určitě měli hodně vysoké procento úspěšnosti.

„Můžeme jít dál, slečno Tramellová?“ zeptala se Gravesová tónem, který proměnil otázku v požadavek. Kudrnaté hnědé vlasy měla svázané v týle a na sobě sako, aby zakryla pouzdro s pistolí. V ruce držela jakýsi vak.

„Jasně.“ Otevřela jsem dveře dokořán. „Můžu vám něco nabídnout? Kávu? Vodu?“

„Vodu bych si dal rád,“ řekl Michna.

Zavedla jsem je do kuchyně a vytáhla z ledničky láhev s vodou. Detektivové čekali u jídelního baru - Gravesová s očima upřenýma na mě, kdežto Michna jimi přejížděl okolí.

„Právě jste se vrátila z práce?“ zeptal se.

Usoudila jsem, že odpověď znají, ale stejně jsem odpověděla. „Před pár minutami. Nechcete si sednout do obýváku?“

„Tady je to dobré,“ řekla Gravesová věcně a položila na pult omšelou pytlovitou kabelu. „Jen bychom vám rádi položili několik otázek, pokud vám to nevadí. A ukázali vám pár fotek.“

Znehybněla jsem. Snesu pohled na některé z těch snímků, které pořídil Nathan a na kterých jsem já? Na zběsilý okamžik jsem si říkala, že by to mohly být fotografie pořízené na místě činu nebo snad dokonce z pitevny. Ale věděla jsem, že je to vysoce nepravděpodobné. „O co jde?“

„Objevily se nové informace, které by mohly souviset s úmrtím Nathana Barkera,“ řekl Michna. „Sledujeme všechna vodítka a vy byste nám snad mohla pomoci.“

Zhluboka, chvějivě jsem se nadechla. „S radostí se pokusím, samozřejmě. Ale nevím, jak bych mohla.“

„Znáte Andreje Yedemskiho?“ zeptala se Gravesová.

Svraštila jsem čelo. „Ne. Kdo to je?“

Zalovila v kabele a vytáhla balíček fotek dvanáct krát pětadvacet a rozprostřela je přede mě. „Tohohle člověka. Viděla jste ho už někdy?“

Třesoucími se prsty jsem sáhla po horní fotografii a přitáhla si ji k sobě. Byl na ní muž v trenčkotu, rozmlouvající s jiným mužem, který se chystal nastoupit na zadní sedadlo čekajícího auta. Byl hezký, s velmi světle blond vlasy a opálenou pletí. „Ne. Na setkání s takovým člověkem se jen tak nezapomene.“ Vzhlédla jsem k ní. „Měla bych ho znát?“

„Měl doma vaše obrázky. Momentky z ulice, brané v pohybu. Barker měl ty samé fotky.“

„Tomu nerozumím. Kde k nim přišel?“

„Patrně od Barkera,“ řekl Michna.

„To říkal ten Yedemski? Proč by mu Nathan dával moje fotografie?“

„Yedemski neříkal nic,“ opáčila Gravesová. „Je mrtvý. Zavražděný.“

Začala mě bolet hlava. „To nechápu. O tomhle člověku nic nevím a nemám zdání, proč by měl on vědět něco o mně.“

„Andrej Yedemski je známý člen ruské mafie,“ vysvětloval Michna. „Kromě pašování alkoholu a útočných zbraní jsou také podezřelí z obchodu se ženami. Je možné, že Barker vás chtěl pro takový účel prodat nebo za něco vyměnit.“

Ucouvla jsem od linky a vrtěla hlavou, neschopna zpracovat to, co říkali. Že mě Nathan šmíroval, tomu jsem dokázala uvěřit. Nenáviděl mě od prvního setkání, vadilo

mu, že se jeho otec znovu oženil, místo aby navěky truchlil po jeho matce. Nenáviděl mě, protože se kvůli mně ocitl v psychiatrické léčebně a já byla odměněna pětimilionovým odškodným, které považoval za své dědictví. Ale ruská mafie? Sexuální otroctví? To jsem vůbec nedokázala pochopit.

Gravesová listovala fotkami, až narazila na snímek platinového náramku se safíry. Rámovalo ho měřítko ve tvaru L - nepochybně kriminalistický snímek. „Poznáváte to?“

„Ano. To patřilo Nathanově matce. Nechal si ho upravit, aby mu padnul. Nikdy bez něj nikam nechodil.“

„Yedemski ho měl na ruce, když zemřel,“ řekla bezvýrazně. „Možná jako suvenýr.“

„Na co?“

„Na Barkerovu vraždu.“

Zírala jsem na Gravesovou, která se v tom líp vyznala. „Naznačujete, že Yedemski by mohl být zodpovědný za Nathanovu smrt? Kdo tedy zabil Yedemského?“

Opětovala můj pohled, chápala, co mě k otázce motivovalo. „Sejmuli ho vlastní lidi.“

„To víte jistě?“ Potřebovala jsem vědět, že oni vědí, že Gideon se na tom nepodílel. Ano, zabíjel pro mě - aby mě chránil - ale nikdy by nezabíjel, jen aby se vyhnul vězení.

Michna svraštil čelo. Odpověděla mi Gravesová. „Není pochyb. Máme to natočené, byl pod stálým dohledem. Jeden z jeho kolegů nebyl nadšený z toho, že Yedemski spí s jeho nezletilou dcerou.“

Vzplála ve mně naděje, v patách za ní se dostavil mrazivý strach. „Tak co bude teď? Co to znamená?“

„Znáte někoho, kdo má styky s ruskou mafií?“ zeptal se Michna.

„Bože, to ne,“ řekla jsem vehementně. „To je… jiný svět. Je mi zatěžko uvěřit, že i Nathan s nimi měl nějaké styky. Jenomže už jsou to léta, co jsem ho znala.“

Zamnula jsem si sevřenou pěst a pohlédla na Gravesovou. „Chci to nechat za sebou. Chci, aby mi přestal ničit život. Podaří se to někdy? Bude mě strašit i po smrti?“

Rychle a efektivně sesbírala fotky, tvář lhostejnou. „Udělali jsme, co se dalo. Co budete dělat dál, to je vaše věc.“

Do CrossTrainer jsem se dostavila ve čtvrt na sedm. Šla jsem, protože jsem to slíbila Megumi a už jsem se na ni jednou vykašlala. Také jsem cítila obrovský neklid, nutkání k pohybu, které jsem musela uposlechnout dřív, než se zblázním. Poslala jsem textovku Gideonovi, hned jak detektivové odešli, a sdělila jsem mu, že ho později musím vidět, ale když jsem si dávala kabelku do skříňky, odpověď ještě nedorazila.

Jako všechen Gideonův majetek byl i CrossTrainer působivý svými rozměry i vybavením. Třípodlažní klub - jeden ze stovek po celé zemi - měl všechno, co si jen fitnessový nadšenec může přát, včetně lázeňského servisu a ovocného baru.

Megumi byla mírně překonána a potřebovala pomoci s některými technicky vyspělými stroji, takže využívala cvičení pod dozorem trenéra, určeného pro nové členy a hosty. Já nastoupila na pohyblivý pás, začala jsem ráznou chůzí, rozehříváním a nakonec jsem přešla do běhu. Jakmile jsem nasadila tempo, popustila jsem uzdu i svým myšlenkám.

Je možné, že Gideon a já můžeme svobodně posbírat kousky svých životů a pokračovat? Jak? Proč? Hlavou mi uháněly otázky, které musím Gideonovi položit - s naději, že je stejně neinformovaný jako já. Nemohl se podílet na smrti Yedemskiho. Tomu prostě nikdy neuvěřím.

Běžela jsem, až mě pálila stehna a lýtka, až mi po těle proudil pot a plíce bolely namáhavým dýcháním.

Nakonec mě zarazila Megumi, která mi mávala rukou v zorném poli. „Momentálně tedy zírám. Ty jsi jako robot.“

Zpomalila jsem do klusu, pak do chůze a nakonec zastavila úplně. Popadla jsem ručník a láhev s vodou, sestoupila z pásu a cítila účinky toho, že jsem se hnala příliš dlouho a usilovně.

„Nenávidím běhání,“ přiznala jsem se, dosud zadýchaná. „Jak ti šlo cvičení?“

Megumi vypadala šik i ve sportovním oblečení. Světle zelené tílko mělo jasně modré stepování stejné barvy jako elastanové legíny. Souprava působila letně, vesele a elegantně.

Zďuchla do mě ramenem. „Vedle tebe si připadám jako lenoch. Udělala jsem jen jeden okruh a prohlédla si pár pěkných kluků. Ta trenérka, s níž jsem cvičila, je dobrá, ale škoda, že jsem místo ní nedostala tamtoho.“

Podívala jsem se, kam ukazuje prstem. „To je Daniel. Chceš se seznámit?“

„Ano!“

Doprovodila jsem ji k žíněnce uprostřed otevřeného prostoru a zamávala na Daniela, když zvedl oči a zpozoroval nás. Megumi rychle strhla gumičku, kterou měla stažené vlasy dozadu, ale mně připadalo, že i s ní vypadá skvěle. Má krásnou pleť a její ústa jsou záviděníhodná.

„Evo, to je skvělé, že jsi tady.“ Daniel mi podal ruku a potřásl jí. „Koho to máš s sebou?“

„Moje kamarádka Megumi. Dneska je tu poprvé.“

„Viděl jsem tě cvičit s Tarou.“ Blýskl po Megumi svým megawattovým úsměvem. „Já jsem Daniel. Kdybys někdy s něčím potřebovala pomoct, stačí mi dát vědět.“

„Vezmu tě za slovo,“ upozornila ho, zatímco mu tiskla ruku.

„Prosím, udělej to. Máš nějaké konkrétní fitness cíle?“

Začali se bavit podrobněji a já bloumala pohledem po okolí. Sledovala jsem vybavení, hledala něco snadného, čím bych se mohla zabývat, než si popovídají. Místo toho jsem narazila na dobře známou tvář.

Právě když jsem si hodila ručník přes rameno, všimla jsem si na parketu své ne-zrovna-oblíbené novinářky. Zhluboka jsem se nadechla a zamířila k ní - sledovala jsem, jak cvičí s pětikilovou ruční činkou. Tmavohnědé vlasy měla zapletené do copu, dlouhé nohy předváděla v těsně přiléhavých šortkách a břicho měla pěkně ploché. Vypadala skvěle. „Ahoj, Deanno.“

„Zeptala bych se, jestli sem chodíte často,“ odvětila, odložila činku zpátky na stojan a zůstala stát, „ale to je moc velké klišé. Jak se vede, Evo?“

„Dobře. A vám?“

V jejím úsměvu se skrýval hrot, který ve mně pokaždé probudil ostražitost. „Nevadí vám, že Gideon Cross pohřbívá pod všemi těmi penězi své hříchy?“

Takže Gideon měl pravdu v tom, že Ian Hager zmizí, jakmile dostane zaplaceno. „Pokud jste si skutečně myslela, že jdete po pravdě, tak máte pravdu.“

„Všechno je to pravda, Evo. Mluvila jsem s Corinnou Girouxovou.“

„Ale? Jak se vede jejímu manželovi?“

Deanna se zasmála. „Gideon by vás měl najmout jako svou tiskovou mluvčí.“

To byla až nepříjemně přesná trefa. „Co kdybyste zašla do jeho kanceláře a dala mu co proto? Ať si to užije. Chrstněte mu pití do obličeje nebo ho zfackujte.“

„To by mu nevadilo. Pro něj by se tím vůbec nic nezměnilo.“

Setřela jsem si pot, který mi pořád ještě stékal po spáncích, a připustila, že je to asi pravda. Zatraceně dobře jsem věděla, že Gideon dokáže být chladnokrevný prevít. „Ať tak nebo tak, patrně byste se cítila o hodně líp.“

Deanna zvedla z lavičky ručník. „Přesně vím, po čem se budu cítit líp. Užijte si zbytek cvičení, Evo. Určitě si spolu zase brzy popovídáme.“

Odplula a já se nemohla zbavit pocitu, že má něco za lubem. Znervózňovalo mě, že nevím, co to je.

„Fajn, hotovo,“ přistoupila ke mně Megumi. „Kdo to byl?“

„Nikdo důležitý.“ V tu chvíli se můj žaludek rozhodl zakručet a hlasitě tak ohlásil, že už jsem spálila boeuf bourguignon, co jsem měla k obědu.

„Při cvičení mi taky vždycky vyhládne. Nechceš skočit na večeři?“

„Jasně.“ Zamířily jsme do sprch, přičemž jsme se vyhýbaly strojům a ostatním členům klubu. „Zavolám Carymu, jestli nechce jít s námi.“

„Ano, ano.“ Olízla si rty. „Už jsem ti říkala, že mi připadá rozkošný?“

„Nejednou.“ Zamávala jsem na rozloučenou Danielovi, než jsme vyšly ze dveří.

V šatně hodila Megumi svůj ručník do nádoby na špinavé prádlo hned za vchodem. Zarazila jsem se, než jsem odložila svůj - palcem jsem přejela vyšívané logo CrossTrainer. Vzpomněla jsem si na ručníky zavěšené v Gideonově koupelně.

Až k němu půjdu příště, požádám možná i jeho, aby šel s kamarády a se mnou na večeři.

Možná už máme to nejhorší za sebou.

Našly jsme si indickou restauraci poblíž posilovny a Cary se dostavil na večeři s Treyem, při chůzi se oba drželi za ruce. Náš stůl byl hned vedle vchodu, u okna na úrovni ulice, což propůjčilo večeři atmosféru tepu velkoměsta.

Seděli jsme na polštářích na zemi, vypili trochu moc vína a nechali Caryho průběžně komentovat kolemjdoucí. Skoro jsem viděla srdíčka v Treyových očích, když se na mého nejlepšího přítele díval, a těšilo mě, že Cary jeho náklonnost neskrývaně opětuje. Když se Cary opravdu do někoho zahleděl, zdržoval se doteků. Naschvál jsem se rozhodla vidět v jeho častém, náhodném dotýkání Treye známku toho, že se oba sbližují, namísto toho, že Cary ztrácí zájem.

Megumi měla během jídla další telefonát od Michaela, který ignorovala. Když se Cary zeptal, jestli si hraje na nedostupnou, vypověděla mu svůj příběh.

„Jestli zavolá znovu, vezmu to já,“ nabídl se.

„Ach Bože, to ne,“ zasténala jsem.

„Copak?“ zamžikal Cary nevinně. „Můžu říct, že je svázaná, takže nemůže k telefonu, a Trey by mohl v pozadí štěkat sexuální povely.“

„Ďábelské!“ Megumi si mnula ruce. „Michael na to není ten pravý, ale určitě tuhle nabídku od tebe jednoho krásného dne využiju, jak znám svou smůlu na mužské.“

Potřásla jsem hlavou, kradmo vylovila z kabelky pohotovostní telefon a zklamalo mě zjištění, že od Gideona pořád ještě nedorazila žádná odpověď.

Cary okázale nakukoval přes stůl. „Čekáš telefon od milovníka?“

„Cože?“ Megumi spadla brada. „Ty s někým chodíš a já nic nevím?“

Vrhla jsem na Caryho pohled přimhouřenýma očima. „Je to složité.“

„Je to úplný opak složitého,“ protáhl Cary a zhoupl se na polštáři. „Je to jednoznačné smilstvo.“

„A co Cross?“ zeptala se.

„Kdo?“ odpálil Cary.

Megumi se nedala. „Chce ji zpátky.“

Teď byla řada na Carym, aby se na mě zamračil. „Kdy jsi s ním mluvila?“

Zavrtěla jsem hlavou. „Volal mámě. A neřekl, že mě chce zpátky.“

Cary se poťouchle usmál. „Dala bys kopačky svému novému milovníkovi, aby sis to mohla zopakovat s maratoncem Crossem?“

Megumi mě šťouchla do nohy. „Gideon Cross je v posteli maratonec? Do háje… A vypadá na to. Ježíšmarjá.“ Ovívala se rukou.

„Mohli bychom prosím přestat mluvit o mém sexuálním životě?“ mumlala jsem a hledala pohledem trochu podpory u Treye.

Přichvátal mi na pomoc. „Cary říkal, že spolu jdete zítra na premiéru nějakého videoklipu. Nenapadlo mě, že hudební videoklipy jsou ještě tak velká věc.“

Vděčně jsem se chopila záchranného lana. „Nevěděla jsem to. Taky mě to překvapuje.“

„A pak je tu starej dobrej Brett,“ Cary se naklonil přes stůl k Megumi, jako by se jí chystal svěřit nějaké tajemství. „Budeme mu říkat muž ze zákulisí. Nebo záložník.“

Strčila jsem prsty do sklenice a pocákala ho vodou.

„Ale Evo. Vždyť mě zmáčíš!“

„Jestli nepřestaneš,“ varovala jsem ho, „budeš mokrý úplně!“

Gideon se mi neozval ani do třičtvrtě na deset, kdy jsme dorazili domů. Megumi jela domů metrem, zatímco Cary, Trey a já jsme si vzali taxík. Kluci zamířili rovnou do Caryho pokoje, ale já otálela v kuchyni a uvažovala, jestli bych neměla zaběhnout vedle a zjistit, jestli tam Gideon není.

Užuž jsem vytahovala klíče z kabelky, když do kuchyně vstoupil Cary, bez trička a bos. „Není ti nic?“

„Ne, je to dobrý.“

„Už jsi mluvila s mámou?“

„Ne, ale mám to v plánu.“

Opřel se bokem o linku. „Ještě něco ti vrtá v hlavě?“

Zahnala jsem ho. „Jdi se bavit. Mně nic nechybí. Můžeme si popovídat zítra.“

„V kolik hodin mám být připravený?“

„Brett nás chce vyzvednout v pět, tak pro mě můžeš přijít do Crossfiru?“

„Beze všeho.“ Naklonil se a vtiskl mi polibek na temeno. „Sladké sny, holčičko.“

Počkala jsem, až se za Carym zavřely dveře jeho pokoje, pak jsem popadla klíče a šla vedle. Jen co jsem vstoupila do temného a tichého bytu, bylo mi jasné, že tam Gideon není, ale stejně jsem prohledala pokoje. Nemohla jsem se zbavit pocitu, že něco… není, jak má být.

Kde je?

Rozhodla jsem se zavolat Angusovi a vrátila se do svého bytu, sebrala pohotovostní telefon a odnesla si ho do ložnice.

A tam jsem našla Gideona ve spárech noční můry.

Polekaně jsem zavřela dveře a zamkla. Zmítal se na posteli, záda prohnutá, syčel bolestí. Ještě měl na sobě džíny a tričko, mohutné tělo natažené na přikrývce, jako by usnul, když na mě čekal. Laptop měl shozený na podlaze, ještě otevřený, a pod jeho divokými pohyby šustily zmačkané papíry.

Hnala jsem se k němu a přemýšlela, jak ho probudit, aby mě to neohrozilo, protože jsem věděla, že by sám sebe nenáviděl, kdyby mi náhodou ublížil.

Zavrčel, tlumený dravčí zvuk agrese. „Nikdy,“ cedil mezi zuby. „Už nikdy se jí nedotkneš.“

Ztuhla jsem.

Jeho tělo sebou divoce škublo, pak zasténal a stočil se na boku do klubíčka, třásl se.

Zvuk jeho bolesti mě vyburcoval. Vyšplhala jsem na postel, rukou se dotkla jeho ramene. Vzápětí jsem ležela na zádech, znehybněná, a on se nade mnou tyčil, oči upřené, ale nevidoucí. Ochromil mě strach.

„Uvidíš, jaké to je,“ šeptal temně a jeho boky narážely do mých v odporné napodobenině naší společné lásky.

Otočila jsem hlavu a kousla ho do bicepsu, zuby se sotva zabořily do tvrdého svalu.

„Do prdele!“ Ucukl a já ho shodila, jak mé to naučil Parker, shodila jsem ho na bok, osvobodila se, vyskočila z postele a utekla.

„Evo!“

Otočila jsem se čelem k němu, tělo připravené k boji.

Sklouzl z postele, málem přistál na kolenou, než našel rovnováhu a napřímil se. „Promiň. Usnul jsem … Kristepane, omlouvám se.“

„To nic,“ řekla jsem s nuceným klidem. „Uvolni se.“

Hrábl si rukou do vlasů, hruď se mu zvedala. Tvář měl pokrytou potem, oči zarudlé. „Bože.“

Přistoupila jsem blíž, bojovala s přetrvávajícím strachem. Tohle je část našeho života. Oba jí musíme čelit. „Pamatuješ si ten sen?“

Gideon těžce polkl a zavrtěl hlavou.

„Nevěřím ti.“

„Krucinál. Musíš…“

„Zdálo se ti o Nathanovi. Jak často se ti to stává?“ Ocitla jsem se u něj a vzala ho za ruku.

„Nevím.“

„Nelži mi.“

„Nelžu!“ odsekl celý naježený. „Jen málokdy si sny pamatuju.“

Táhla jsem ho do koupelny, naschvál jsem ho udržovala v pohybu, fyzicky i duševně. „Dneska za mnou přišli detektivové.“

„Já vím.“

Jeho chraplavý hlas mě překvapil. Jak dlouho spal a snil? Představa, jak ho trýzní vlastní mysl, osamělého a v bolestech, mě ranila. „Byli za tebou taky?“

„Ne. Ale vyptávají se.“

Rozsvítila jsem a on se zarazil, sevřel mě pevněji, až jsem se také zastavila. „Evo.“

„Hupni do sprchy, frajere. Promluvíme si až potom.“

Uchopil mou tvář do dlaní, palci mi přejel po lícních kostech. „Jsi moc rychlá. Zpomal.“

„Nechci být vyděšená pokaždé, když máš noční můru.“

„Počkej moment,“ šeptal. Sklonil čelo a opřel si je o mé. „Vyděsil jsem tě. Já jsem vyděšený. Počkej moment, ať se s tím vypořádáme.“

Vyměkla jsem, ruka mi spočinula na jeho uhánějícím srdci.

Zabořil mi nos do vlasů. „Dovol, abych tě cítil, anděli. Vnímal. Omluvil se.“

„Mně nic není.“

„To není žádné nic,“ namítal hlasem stále ještě tlumeným a vemlouvavým. „Měl jsem na tebe počkat u nás.“

Opřela jsem si tvář o jeho hruď, nadchla mě představa „našeho“ bytu. „Celý večer jsem kontrolovala telefon, čekala jsem textovku nebo hlasovou zprávu.“

„Pracoval jsem přesčas.“ Jeho ruce mi vklouzly pod košili, přejely po nahé pokožce zad. „Pak jsem šel sem. Chtěl jsem tě překvapit… milovat se s tebou.

„Myslím, že snad budeme volní,“ šeptala jsem a držela se jeho trička. „Ti detektivové… asi to bude dobré.“

„Vysvětluj.“

„Nathan měl takový náramek, co pořád nosil…“

„Safírový. Velice ženský.“

Vzhlédla jsem k němu. „Ano.“

„Pokračuj.“

„Našli ho na ruce jednoho mrtvého gangstera. Ruská mafie. Mají teorii, že to bylo zločinné spiknutí, které se nevydařilo.“

Gideon stál zcela nehybně, přimhouřil oči. „To je zajímavé.“

„To je divné. Mluvili o mých fotkách a obchodu se ženami, což docela neodpovídá…“

Přitiskl mi prsty ke rtům, aby mě umlčel. „Je to zajímavé, protože Nathan ten náramek měl na ruce, když jsem od něj odcházel.“

Sledovala jsem, jak se Gideon sprchuje, zatímco jsem si čistila zuby. Namydlenýma rukama klouzal po svém těle s úspornou lhostejností, jeho pohyby byly rázné a hrubé. Nebylo v nich nic z intimního uctívání, s nímž jsem ho laskala, nic ze zbožné úcty nebo lásky. Za pár minut byl hotový, vystoupil ze sprchy v celé své nahé kráse, popadl ručník a osušil se.

Přistoupil ke mně zezadu, když byl hotový, popadl mě za boky a vtiskl mi polibek do týle. „Nejsem ve spojení s podsvětím,“ zašeptal.

Vypláchla jsem si ústa a podívala se na něj do zrcadla. „Vadí ti, že mi to musíš říkat?“

„Radši to řeknu, než aby ses ptala.“

„Někdo si dal spoustu práce, aby tě ochránil.“ Otočila jsem se k němu. „Nemohl to být Angus?“

„Ne. Pověz mi, jak ten mafián zemřel.“

Špičkami prstů jsem přejela hrboly svalů na jeho břiše - miluju, jak se mu svaly napínají a zatínají v reakci na můj dotek. „Sejmul ho někdo z vlastních lidí. Odveta. Sledovali ho, takže Gravesová říkala, že na to mají důkaz.“

„Takže je to někdo napojený. Buď na mafii, nebo na policii, nebo obojí. Ať to udělal kdokoli, vybrali si mrtvého, na kterého se to dá hodit a nemusí za to pykat.“

„Je mi jedno, kdo to zařídil, jen pokud jsi v bezpečí.“

Políbil mě na čelo. „Musíme být opatrní,“ řekl tiše. „Aby mě ten někdo chránil, musel vědět, co jsem udělal.“

15. kapitola

Krátce po páté ráno jsem se v okamžiku probrala z bezvědomí do zcela bdělého stavu. Ulpívaly na mně zbytky snu, v němž jsem ještě věřila, že jsme se s Gideonem rozešli. Tížila mě osamělost a žal, několik minut mě tiskly k posteli. Litovala jsem, že vedle mě není Gideon. Litovala jsem, že se nemohu jen převalit a přitisknout k němu celým tělem.

Zčásti kvůli mé menstruaci jsme večer předtím neměli sex. Místo toho jsme si dopřáli prosté potěšení z toho, že jsme spolu. Zachumlali jsme se do mé postele a koukali na televizi, až mě zmohlo vyčerpání z toho zběsilého běhání na pásu.

Milovala jsem ty tiché chvíle, kdy jsme se jenom objímali. Kdy sexuální přitažlivost kypěla těsně pod povrchem. Milovala jsem dotek jeho dechu na své pokožce a to, jak mé křivky zapadají do jeho pevných ploch, jako bychom byli pro sebe stvořeni.

S povzdechem jsem pochopila, co mě znervóznilo. Byl čtvrtek a do New Yorku přijede Brett, pokud už tady není.

Gideon a já jsme právě znovu začínali nalézat nový rytmus, což byla nejhorší možná chvíle pro Brettův návrat do mého života. Trpěla jsem úzkostí, že se něco pokazí, že se nějaké gesto nebo pohled špatně vyloží a způsobí nové problémy, které budeme muset s Gideonem řešit.

Bude to poprvé, co se Gideon a já objevíme spolu na veřejnosti od svého „rozchodu.“ Budou to muka. Stát vedle Bretta, když srdcem budu u Gideona.

Sklouzla jsem z postele, šla do koupelny, umyla se a pak jsem si navlékla šortky a tílko. Potřebovala jsem být s Gideonem. Potřebovali jsme strávit trochu času spolu, než začne krutý den.

Tiše jsem přešla ze svého bytu do jeho a připadala jsem si trochu nezbedně, když jsem utíkala chodbou k jeho - našim - dveřím.

Jakmile jsem se ocitla uvnitř, hodila jsem klíče na kuchyňský bar a zamířila chodbou k pokoji pro hosty. Nebyl tam a mně pokleslo srdce, ale pátrala jsem dál, protože jsem cítila jeho přítomnost. Bylo tu mravenčivé vědomí, které jsem prožívala jedině když byl nablízku.

Našla jsem ho v hlavní ložnici, paže ovinuté kolem mého polštáře, spal napůl na břiše. Prostěradlo mu přiléhalo k bokům, mocná záda a sošné paže zůstaly obnažené, stejně jako náznak křivky tam, kde začínal jeho úžasný zadek.

Vypadal jako oživlá erotická fantazie. A byl můj.

Moc jsem ho milovala.

A chtěla jsem, aby se mi probudil, aspoň jednou, s radostí místo strachu, smutku a lítosti.

Tiše jsem se odstrojila ve světle časného úsvitu, v duchu jsem přemílala možnosti, jak potěšit svého muže. Toužila jsem ho celého přejíždět dlaněmi i ústy, způsobit, aby byl zadýchaný a rozpálený, cítit chvění jeho těla. Chtěla jsem znovu stvrdit naše vzájemné spojení, svou nezvratnou oddanost vůči němu, než mezi nás vstoupí drsná realita.

Když jsem zabořila koleno do matrace, zavrtěl se. Přilezla jsem k němu, přitiskla mu rty k bedrům a zvolna postupovala vzhůru.

„Hmm. Evo,“ řekl chraptivě, lehce se pode mnou protáhl.

„Jen doufej, že jsem to já, frajere.“ Lehce jsem ho kousla do lopatky. „Kdyby ne, dopadlo by to pro tebe špatně.“

Spustila jsem se na něj, ulehla na něj celým tělem. Božsky hřál a já si to okamžik vychutnávala.

„Je na tebe ještě brzy,“ zašeptal, ale klidně ležel, stejně spokojený vzájemným dotykem jako já.

„Tak trochu,“ souhlasila jsem. „Objímáš můj polštář.“

„Voní jako ty. Pomáhá mi usnout.“

Shrnula jsem mu vlasy a přitiskla rty k jeho hrdlu. „To je krásné, že to říkáš. Kéž bych s tebou takhle mohla polehávat celý den.“

„Nezapomeň, že tě chci tenhle víkend někam vzít.“

„Ano.“ Přejela jsem mu dlaní po bicepsu, prsty klouzaly po tvrdém svalu. „Nemůžu se dočkat.“

„Odjedeme v pátek, hned jak budeš mít po práci, a přiletíme zpátky v pondělí právě včas do práce. Nebudeš potřebovat nic než pas.“

„A tebe.“ Políbila jsem ho na rameno, pak promluvila s nervózní překotností. „Chci tě a přišla jsem připravená, ale mohlo by to být špinavé. Chci říct, už budu končit, takže možná ne, ale jestli si nepotrpíš na sex při menstruaci - což bych jednoznačně ocenila, protože já si na to nikdy nepotrpěla.

„Já beru tebe, anděli. Beru tě všemi způsoby, jak se dá.“

Napjal se, což mě varovalo, že se chce otočit. Sklouzla jsem ke straně a sledovala, jak se jeho tělo převaluje s vláčným vlněním svalů.

„Posaď se mi,“ řekla jsem mu a říkala si, že je ještě nádhernější, než jsem si uvědomovala. Nebo nadrženější, což bych mu nikdy nezazlívala. „Zády k čelu postele.“

Uvelebil se, jak jsem si přála, vypadal rozespale a sexy, na bradě stín strniště. Vylezla jsem mu obkročmo na klín. Dlouhou chvíli jsem vychutnávala vzájemnou přitažlivost, líbezný a provokativní hrot nebezpečí, které z něj čišelo, i když byl v klidu. Protože Gideon není krotký, a nikdy nebude. Tak jako panter má pořád drápy, i když zatažené.

To je jedna z mých radostí. Kvůli mně zněžněl, ale zůstával věrný sám sobě. Pořád to je ten muž, do kterého jsem se zamilovala - tvrdý a drsný -, a přesto se také změnil. Je pro mě vším, vším, co chci a potřebuju v jednom nedokonalém muži.

Uhladila jsem mu vlasy z obličeje a sledovala špičkou jazyka křivku jeho dolního rtu. Jeho ruce, tuze teplé a silné, mi svíraly boky. Ústa se mu otevřela, jazyk se dotkl mého.

„Miluju tě,“ zašeptala jsem.

„Evo.“ Naklonil hlavu a ujal se iniciativy v polibku, prohloubil ho. Jeho rty, tak pevné, a přesto jemné, se tiskly k mým. Jazyk zajížděl hluboko, lízal a ochutnával. Jeho jemné dorážení uvnitř mých úst způsobilo, že se mi po celém těle rozlila vlna husí kůže. Úd se mu mezi námi začal prodlužovat a sílit, hedvábná pokožka mě hřála na podbřišku.

Bradavky se mi stahovaly, bolely a já se tetelila, když jsem je třela o jeho hrud.

Jednou dlaní mě uchopil za zátylek, zajal mě, pevně mě držel a vášnivě líbal. Jeho ústa se tiskla k mým, pátravá a hladová, sála mé rty a jazyk. Zasténala jsem, prohnula se mu vstříc, prsty zabořené do jeho černých vlasů.

„Kristepane, ty mě vzrušuješ,“ zavrčel a přitáhl kolena k tělu. Opřel mě dozadu, jeho tělo vytvořilo kolébku, která mě podpírala. Uchopil do dlaní má ňadra, palce kroužily kolem tvrdých hrotů bradavek. „Vidět tě. Jsi tak neuvěřitelně nádherná.“

Šířilo se mnou teplo. „Gideone.“

„Někdy jsi taková ledová, nepřístupná blondýna.“ Napjal čelist a vklouzl mi jednou rukou mezi nohy, prsty mi něžně projížděly štěrbinkou. „A pak jsi takováhle. Rozpálená a chtivá. Toužíš mít moje ruce všude a ptáka v sobě.“

„Takováhle jsem kvůli tobě. To se mnou děláš ty. To mi děláš od chvíle, co jsem tě poznala.“

Gideon po mně přejel pohledem a pak rukou. Špičkami prstů laskal vnější křivku mého ňadra a současně hladil klitoris, až jsem se rozechvěla.

„Chci tě,“ řekl drsně.

„A tady mě máš - nahou.“

Zvlnil ústa pomalým, sexy úsměvem. „To mi nemohlo uniknout.“

Špičkou prstu kroužil kolem mého otvoru. Trochu jsem se nadzvedla, aby měl lepší přístup, dlaněmi jsem mu sjela po ramenou.

„Ale já nemluvil o sexu,“ šeptal. „Ačkoliv ho chci taky.“

„Se mnou.“

„Jedině s tebou,“ souhlasil. Palcem lehkým jako peříčko mi přejížděl po bradavce. „Navždycky a navěky.“

Zasténala jsem a sáhla po jeho údu, sevřela jsem ho rukama a třela od kořene až po špičku.

„Dívám se na tebe, anděli, a moc tě chci. Chci být s tebou, poslouchat tě, mluvit s tebou. Chci slyšet tvůj smích a objímat tě, když pláčeš. Chci sedět vedle tebe, dýchat stejný vzduch, sdílet stejný život. Chci se s tebou takhle probouzet každý den až navěky. Chci tě.“

„Gideone.“ Předklonila jsem se a něžně ho políbila. „Taky tě chci.“

Škádlil mi hrot ňadra, tahal a převaloval ztuhlý vrcholek mezi prsty. Třel mi klitoris a mně unikl z hrdla tichý zvuk. Gideon mi tvrdl v dlaních, jeho tělo reagovalo na mou rostoucí touhu.

V místnosti sílilo světlo, jak slunce stoupalo výš, ale venkovní svět jako by byl vzdálený v jiném životě. Intimita té chvíle byla spalující i sladká, plnila mě radostí.

Dlaněmi jsem hladila jeho erekci s něžnou, zbožnou úctou, mým jediným cílem bylo potěšit ho a ukázat mu, jak moc ho miluju. Dotýkal se mě stejně, jeho oči byly okna do zraněné duše, která mě potřebovala stejně, jako já potřebovala jeho.

„Jsem s tebou šťastný, Evo. Děláš mě šťastným.“

„Budu tě dělat šťastným až do smrti,“ slíbila jsem mu. Boky se mi pohybovaly, touha mi proudila žilami horká a hutná. „Po ničem netoužím víc.“

Gideon se předklonil, kmitl špičkou jazyka přes mou bradavku a ten letmý dotek mi vyslal do ňader prudkou touhu. „Miluju tvoje kozičky. Vědělas to?“

„Á, kdo by to řekl?“

„Jen mě dráždi dál, anděli. Dej mi záminku, abych ti naplácal. Tvůj zadek taky miluju.“

Přitiskl mi dlaň na záda, prohnul mě vstříc svým ústům. Citlivý hrot mého ňadra obklopilo horké vlhko. Líce se mu propadly hlubokým sáním a ozvěna jeho úst dolehla až do mého pohlaví, dychtícího po jeho údu.

Cítila jsem ho všude, kolem sebe i v sobě. Jeho žár a teplo. Jeho vášeň. Úd v mých rukou tvrdl a pulzoval, plyšová hlava byla kluzká preejakulátem.

„Pověz mi, jak mě miluješ,“ zaprosila jsem.

Gideon mi pohlédl do očí. „Vždyť to víš.“

„Představ si, kdybych ti to nikdy neřekla. Kdybys to ode mě nikdy neslyšel.“

Hruď se mu rozšířila hlubokým nadechnutím. „Crossfire.“

Moje ruce na něm znehybněly.

Polkl, hrdlo se mu pohybovalo. „To je tvoje heslo, když je toho na tebe moc, když je to příliš intenzivní. Je to i moje slovo, protože takový pocit z tebe mám. Pořád.“

„Gideone, já …“ Zbavil mě řeči.

„Když to řekneš ty, znamená to přestaň.“ Špičky jeho prstů opustily mé ňadro a sjely mi po líci. „Když to řeknu já, znamená to nepřestávej nikdy. Ať mi děláš cokoli, potřebuju, abys to dělala pořád.“

Zvedla jsem se a vznášela se nad ním. „Dovol.“

„Ano.“ Jeho prsty opustily mou štěrbinku a okamžik poté už mě plnil jeho úd, zvětšená koruna rozpínala citlivé tkáně.

„Pomalu,“ nařizoval tiše, s přivřenýma očima si olizoval prsty dlouhými, smyslnými tahy jazyka. Vypadal hříšně, nestoudně dekadentně.

„Pomoz mi.“ Pro mě bylo vždycky obtížnější brát si ho takhle, jen s pomocí gravitace a tíhy svého těla. I když jsem byla zoufale roztoužená, stejně to bylo těsné.

Chytil mě za boky, ležérně posouval nahoru a dolů, nasazoval mě na svou mohutnou erekci. „Vnímej každý centimetr, anděli,“ šveholil. „Vnímej, jak jsi mi ho postavila.“

Stehna se mi třásla, když se třel o citlivé místečko v mém nitru. Svírala jsem jeho zápěstí, pohlaví se mi vlnilo.

„Nesmíš se udělat,“ upozornil mě tím autoritativním tónem, který prakticky zajistil, že se to stane. „Dokud v tobě nebudu celý.“

„Gideone.“ Pomalé, vytrvalé tření jeho opatrného vnikání mě přivádělo k nepříčetnosti.

„Mysli na to, jak je příjemné, když jsem v tobě, anděli. Když se má ta tvoje chtivá kundička kolem čeho stáhnout, až se uděláš.“

V té chvíli jsem se kolem něj sevřela, sváděna lichotivým chrapotem jeho hlasu. „Honem.“

„To mě tam musíš pustit.“ Oči se mu leskly humorem. Stlačil mě dozadu, změnil úhel sklonu.

Nasunula jsem se na něj, přijala ho až ke kořeni jediným hladkým, kluzkým pohybem. „Ach!“

„Kruci.“ Hlava mu klesla dozadu, dýchal rychle a drsně. „Jsi úžasná. Mačkáš mě jako v pěsti.“

„Zlato.“ Nedokázala jsem potlačit prosebný tón. Byl ve mně tak tvrdý a silný, tak hluboko, že jsem sotva lapala po dechu…

Vrhl po mně pohled, který spaloval. „Chci tohle. Ty a já, nic mezi námi.“

„Nic,“ řekla jsem vroucně a ztěžka oddechovala. Svíjela jsem se. Přicházela o rozum. Strašně jsem potřebovala vyvrcholit.

„Psst. Miluju tě.“ Gideon zvedl palec k ústům, olízl si bříško, pak sáhl mezi nás a třel můj klitoris obratně zvoleným tlakem. Žárem se mi orosila pokožka, horko se šířilo, až jsem si připadala jako v horečce.

Vyvrcholila jsem spalujícím přívalem rozkoše, pohlaví se mi svíralo prudkými, zoufalými, křečovitými stahy. Jeho zamručení bylo zvukem čiré živočišné sexuality, jeho úd nabýval v reakci na žádostivé vlhnutí mého těla.

Ale nevyvrcholil, čímž byl můj orgasmus ještě intimnější. Byla jsem otevřená, zranitelná, svíraná touhou. A on těma svýma uhrančivě modrýma očima sledoval, jak se rozpadám - ovládal mě absolutně. Skutečnost, že se nehýbal, jen zůstával hluboko pohroužený, ještě zesilovala pocit spojení mezi námi.

Po líci mi skanula slza, orgasmus ve mně rozpoutal nezvladatelné emoce.

„Pojď sem,“ řekl chraplavě, jeho ruce mi vyjely po zádech a přitáhly si mě. Slízl slzu, pak mě něžně šťouchl špičkou nosu. Ňadra se mi tiskla k jeho hrudi, pažemi jsem ho objala kolem pasu, vsunula jsem je do prostoru mezi ním a čelem postele. Tiskla jsem se k němu a mé tělo se ještě stále zachvívalo.

„Jsi tak krásná,” šeptal. „Tak hebká a sladká. Líbej mě, anděli.”

Naklonila jsem hlavu a nabídla mu svá ústa. Splynutí bylo horké a vlhké, erotická směsice jeho nenasycené vášně a mé nepřekonatelné lásky.

Zabořila jsem mu prsty do vlasů, dlaň položila na týl hlavy, abych ho udržela v klidu. Udělal mi totéž, komunikovali jsme spolu beze slov. Tiskl rty na mé, jazykem pohyboval v mých ústech, i když jeho úd ve mně zůstával nehybný.

Cítila jsem spodní proud napětí v jeho polibku i doteku a věděla jsem, že i jemu dělají dnešní události starost. Prohnula jsem se v zádech, přivinula se k němu a litovala, že nás nemohu nerozlučně spojit. Zachytil můj dolní ret mezi zuby, jemně je zaryl do naběhlé křivky. Zasténala jsem a on na mě broukal, chlácholil mě rytmickými tahy jazyka.

„Nehýbej se,” řekl chraplavě a zadržel mě sevřením v týle. „Chci se udělat a jenom tě přitom cítit kolem sebe.”

„Prosím,“ vydechla jsem. „Udělej to do mě. Ať tě cítím.“

Byli jsme zcela propletení, svírali jsme se a přitahovali navzájem, jeho úd byl ve mně tvrdý, ruce jsme měli zapletené ve vlasech toho druhého, naše rty a jazyky se zběsile pářily.

Gideon byl můj, úplně a docela. A přesto byla jakási část mé mysli ještě pořád omráčená tím, že je to moje dílo, že je nahý v našem společném loži, v našem společném bytě, že je ve mně, patří ke mně, přijímá každičký kousíček mé lásky a vášně a vrací mi ještě mnohem víc.

„Miluju tě,“ zasténala jsem, sevřela lůno a stiskla ho. „Moc tě miluju.“

„Evo. Bože.“ Otřásl se a vyvrcholil. Sténal mi do úst, napínal ruce na mém temeni, dech z něj vycházel do mých rtů v prudkých poryvech.

Cítila jsem, jak ve mně tryská, jak mě plní, a zachvěla jsem se dalším orgasmem, rozkoš mnou něžně pulzovala.

Neklidně šmejdil rukama, třel mi záda nahoru a dolů, jeho polibek byl dokonalou směsí lásky a touhy. Cítila jsem jeho vděk a touhu, poznávala jsem je, protože jsem sama cítila totéž.

Byl to zázrak, že jsem ho našla, že jsem v něm dokázala probudit tyto pocity, že jsem mohla milovat muže tak hluboce a cele a sexuálně i se vší tou zátěží, kterou jsem v sobě nesla. A že jsem na oplátku mohla poskytnout totéž útočiště i jemu.

Položila jsem si tvář na jeho hruď a poslouchala, jak mu buší srdce, jeho pot se mísil s mým.

„Evo.“ Chraplavě vydechl. „Ty odpovědi, co ode mě chceš…potřebuju, abys kladla otázky.“

Dlouhou chvíli jsem ho objímala a čekala, až se naše těla vzpamatují a moje panika ustoupí. Byl pořád ve mně. Byli jsme si tak blízcí, jak jen to bylo možné, ale jemu to nestačilo. Musel mít víc, na všech frontách. Nepřestane, dokud se nezmocní každičké části mé bytosti a nepronikne do všech aspektů mého života.

Odtáhla jsem se a pohlédla na něj. „Nikam nespěchej, Gideone. Nemusíš se nutit, jestli nejsi připravený.“

„Jsem připravený.“ Nespouštěl ze mě oči planoucí energií a odhodláním. „Potřebuju, abys ty byla připravená. Protože nepotrvá dlouho a položím ti jednu otázku, Evo. A budu potřebovat, abys mi dala správnou odpověď.“

„Ještě je moc brzy,“ zašeptala jsem, hrdlo sevřené. Mírně jsem se nadzvedla ve snaze získat jakýsi odstup, ale přitáhl si mě zpátky a přidržel. „Nevím, jestli můžu.“

„Ale nikam nespěcháš,“ připomněl mi s napjatou čelistí. „A já taky ne. Proč odkládat nevyhnutelné?“

„Takhle se na to dívat nemusíš. Máme příliš mnoho spouštěčů. Jestli nebudeme opatrní, jeden z nás nebo oba se uzavřeme, odřízneme se navzájem…“

„Zeptej se mě, Evo,“ přikázal.

„Gideone…“

„Hned.“

Zoufalá z jeho tvrdohlavosti jsem se chvilku dusila ve vlastní šťávě, pak jsem usoudila, že bez ohledu na důvod existují otázky, které je třeba zodpovědět stůj co stůj. „Doktor Lucas. Víš, proč lhal tvé matce?“

Brada se mu pohnula, jak zaťal zuby, oči měl náhle tvrdé a studené. „Ochraňoval svého švagra.“

„Cože?“ Napřímila jsem se, hlavou mi vířily myšlenky. „Bratra Anny? Té ženy, se kterou jsi spal?“

„Šukal jsem ji,“ opravil mě drsně. „Celá Annina rodina se zabývá psychiatrií. Celá ta zkurvená banda. Ona je cvokařka. Copak jsi tohle nenašla na Googlu?“

Nepřítomně jsem přikývla, znepokojena ještě víc vehemencí, s níž pronesl slovo cvokařka, prakticky je vyplivl. Proto nevyhledal pomoc dřív? A jak moc mě miloval, když navzdory své zášti k psychiatrům vyhledal doktora Petersena?

„Nevěděl jsem to hned,“ pokračoval. „Nedovedl jsem uhádnout, proč Lucas lhal. Je to pediatr, prokristapána. Má se o děti starat.“

„Houby starat. Má být člověk!“ Naplnil mě vztek, žhavá touha vyhledat Lucase a ublížit mu. „Nemůžu uvěřit, že se mi dokázal dívat do očí a říkat všechny ty sračky, co říkal.“

Klást veškerou vinu na Gideona… snažit se mezi nás vrazit klín…

„Teprve když jsem tě poznal, začalo mi to konečně docházet,“ sevřel pevněji ruce kolem mého pasu. „Miluje Anne. Možná stejně, jako já miluju tebe. Dost na to, aby přehlížel, že ho podvádí, a kryl jejího bratra, aby ji ušetřil pravdy. Nebo trapnosti.“

„Neměl by praktikovat medicínu.“

„S tím nemůžu nesouhlasit.“

„Tak proč má ordinaci v jedné z tvých budov?“

„Koupil jsem tu budovu proto, že je v ní jeho praxe. Pomáhá mi to dohlédnout na něj a na to, jak dobře si vede… nebo nevede.“

Něco na tom, jak řekl „nebo nevede“, mě vedlo k úvaze: Měl něco společného s Lucasovými méně úspěšnými časy? Vzpomněla jsem si, jak odvezli Caryho do nemocnice a jak se zařizovala zvláštní opatření pro něj a pro mě, protože Gideon byl tak velkorysý. Kolik toho mohl ovlivnit?

Pokud existovaly způsoby, jak Lucase znevýhodnit, pak je Gideon určitě všechny znal.

„A ten švagr?“ zeptala jsem se. „Co se stalo s ním?“

Gideon zvedl bradu a přimhouřil oči. „Promlčecí doba uplynula, ale konfrontoval jsem ho a řekl mu, že jestli někdy začne provozovat praxi nebo se dotkne jiného dítěte, založím nadaci s neomezenými prostředky určenou k tomu, aby byl trestně i občanskoprávně stíhán jménem jeho obětí. Krátce potom se zabil.“

To poslední pronesl bez důrazu, až se mi chloupky v týle zježily. Zachvěla jsem se náhlým chladem, který vycházel z mého nitra.

Přejížděl mi dlaněmi po pažích nahoru a dolů, snažil se mě zahřát, ale nepřitáhl si mě k sobě. „Hugh byl ženatý. Měl dítě. Chlapce. Byly mu teprve dva roky.“

„Gideone.“ Objala jsem ho a měla pro jeho rozpoložení pochopení. I jeho otec zahynul vlastní rukou. „To, co se Hugh rozhodl udělat, není tvoje vina. Nezodpovídáš za jeho rozhodnutí.“

„Nezodpovídám?“ zeptal se ledovým hlasem.

„Ne, nezodpovídáš.“ Objímala jsem ho, jak nejpevněji jsem dovedla, sugerovala svou lásku do jeho napjatého, ztuhlého těla. „A ten chlapec… Otcova smrt možná zabránila tomu, aby prožíval to, co ty. Napadlo tě to?“

Hruď se mu drsně zvedala a klesala. „Ano, uvažoval jsem o tom. Jenže on neví, co byl jeho otec zač. Ví jenom, že už nemá tátu, že odešel z vlastní vůle a jeho tu nechal. Bude věřit, že ho otec neměl dost rád na to, aby zůstal.“

„Zlato.“ Přitáhla jsem si jeho hlavu k sobě, vybízela jsem ji, aby na mně spočinula. Nevěděla jsem, co říct. Nemohla jsem hledat omluvy pro Geoffreyho a věděla jsem, že Gideon myslí na něj a také na chlapce, jímž sám kdysi býval. „Neudělal jsi nic špatného.“

„Potřebuju, abys zůstala, Evo,“ zašeptal a konečně mě objal. „A ty váháš. To mě přivádí k šílenství.“

Něžně jsem ho houpala, chovala jako dítě. „Jsem opatrná, protože jsi pro mě moc důležitý.“

„Vím, že není spravedlivé žádat po tobě, abys se mnou byla“ - zaklonil hlavu - „když ani nemůžeme spát v jedné posteli, ale budu tě milovat víc, než by svedl kdokoli jiný. Postarám se o tebe a budeš se mnou šťastná. Vím, že to dokážu.“

„Dokážeš.“ Shrnula jsem mu vlasy ze spánků a bylo mi do pláče, když jsem uviděla touhu v jeho tváři. „Chci, abys věřil, že s tebou zůstanu.“

„Ty se bojíš.“

„Tebe ne.“ Vzdychla jsem a snažila se dát slova dohromady tak, aby dávala smysl. „Nemůžu… nemůžu být jen tvůj doplněk.“

„Evo.“ Jeho tvář zněžněla. „Nemůžu změnit to, kdo jsem, a nechci měnit to, čím jsi ty. Jen chci, abychom byli to, co jsme - spolu.“

Políbila jsem ho. Nevěděla jsem, co říct. Chtěla jsem také, abychom žili stejným životem, abychom byli spolu ve všech možných ohledech. Ale také jsem byla přesvědčená, že ani jeden z nás na to není připravený.

„Gideone.“ Znovu jsem ho políbila, ulpěla svými rty na jeho. „Ty a já - nejsme zrovna dost silní každý sám o sobě. Pořád se zlepšujeme, ale ještě nemáme vyhráno. Nejde jen o ty noční děsy.“

„Pověz mi tedy, o co jde.“

„O všechno. Já nevím… Není správné, abych dál žila v bytě, který platí Stanton, když už Nathan nepředstavuje hrozbu. A zvlášť ne teď, když se spolu moji rodiče vyspali.“

Jeho obočí vystřelilo vzhůru. „Prosím?“

„Jo,“ potvrdila jsem to. „Totální bordel.“

„Nastěhuj se ke mně,“ řekl a třel mi záda, aby mě uklidnil.

„Tak… přeskočím fázi samostatného života? Budu pořád žít na útraty někoho jiného?“

„Prokristapána.“ Vydal zoufalý zvuk. „Bylo by ti líp, kdybychom platili nájem napůl?“

„Ha! Jako bych si mohla dovolit tvůj střešní byt, třeba i jen třetinu z něj? A Cary by si něco podobného nemohl dovolit na žádný pád.“

„Tak se nastěhujeme sem nebo vedle, jestli chceš, a převezmeme nájem. Mně je to jedno, kde budu bydlet, Evo.“

Zírala jsem na něj a toužila po tom, co mi nabízel, ale bála jsem se, že by mi unikla nějaká velká past, která nám ublíží.

„Přišla jsi ke mně dnes ráno, hned jak jsi vstala,“ podotkl. „Taky nejsi ráda beze mě. Proč se trápit? Společný prostor bude ten nejmenší z našich problémů.“

„Nechci to zvorat,“ prohlásila jsem a přejela prsty po jeho hrudi. „Potřebuju, aby nám to vyšlo, Gideone.“

Chytil mě za ruku a přitiskl si ji na srdce. „Já taky potřebuju, aby nám to fungovalo, anděli. A chci takováhle rána a takové večery, jako byl ten včerejší, až nám to bude fungovat.“

„Nikdo ani neví, že se scházíme. Jak přeskočíme od rozchodu ke společnému bydlení?“

„Začneme dneska. Vezmeš s sebou Caryho na tu videopremiéru. Já k vám přijdu s Ireland, pozdravím.

„Volala mi,“ přerušila jsem ho, „a říkala, abych za tebou přišla. Chce, abychom se k sobě vrátili.“

„Je to chytrá holka.“ Usmál se a já pocítila malý záchvěv nadšení při pomyšlení, že se vůči ní asi otevírá. „Takže jeden z nás osloví druhého, popovídáme si a já pozdravím Caryho. Ty a já nebudeme muset předstírat, že nás to k sobě táhne. Zítra tě vezmu na oběd. Bryant Park Grill bude ideální. Předvedeme se tam.“

Všechno to znělo báječně a snadně, ale… „Je to bezpečné?“

„Nález Nathanova náramku u mrtvoly zločince otevírá dveře rozumné pochybnosti. Nic víc nepotřebujeme.“

Dívali jsme se na sebe a sdíleli pocit naděje, vzrušení a očekávání budoucnosti, která ještě včera působila o tolik nejistěji.

Dotkl se mé tváře. „Na dnešní večer jsi zajistila rezervaci v Tableau O ne.“

Přikývla jsem. „Jo, musela jsem použít tvé jméno, abych se dostala na seznam, ale Brett mě pozval na večeři a já chtěla jít do nějakého podniku propojeného s tebou.“

„Ireland a já máme rezervaci na stejnou hodinu. Přidáme se k vám.“

Rozpačitě jsem poposedla, nervózní při té představě, a Gideon ve mně zbytněl. „Hm.“

„Neboj,“ zašeptal a ohnisko jeho zájmu se očividně přesunulo ke žhavějším myšlenkám. „Bude to legrace.“

„Jo, jasně.“

Ovinul kolem mě paže, zvedl mě a pohnul se, převalil se a složil si mě pod sebe. „Důvěřuj mi.“

Chtěla jsem něco odpovědět, ale umlčel mě polibkem a opíchal do bezvědomí.

Osprchovala jsem se a oblékla u Gideona, pak jsem spěchala chodbou do svého bytu pro kabelku a tašku a snažila se nevypadat, jako bych se plížila po okolí. Bylo snadné připravit se v Gideonově bytě, protože zásobil koupelnu všemi mými obvyklými toaletními potřebami a kosmetikou, a nakoupil mi dost šatstva a spodního prádla, abych už nikdy nemusela vzít na sebe nic z vlastního šatníku.

Bylo to přehnané, ale Gideon byl už takový.

Oplachovala jsem hrnek, ze kterého jsem v rychlosti vypila kávu, když do kuchyně vstoupil Trey.

Ostýchavě se usmál. Měl na sobě Caryho tepláky a svoje včerejší tričko a vypadal jako doma. „Dobré ráno.“

„Nápodobně.“ Vložila jsem hrnek do myčky a obrátila se k němu. „Jsem ráda, žes šel na tu večeři.“

„Já taky. Bavil jsem se.“

„Kafe?“ zeptala jsem se.

„Prosím. Musím do práce, ale nějak se nedokážu vypravit.“

„Taky jsem zažila takové dny.“ Nalila jsem mu šálek a přistrčila po lince.

Vzal si hrnek a zvedl ho na znamení díků. „Můžu se tě na něco zeptat?“

„Ven s tím.“

„Máš ráda taky Tatianu? Nepřipadá ti to divné, když sem chodíme oba?“

Pokrčila jsem rameny. „Já Tatianu vlastně neznám, abych byla upřímná. Nekamarádí se s Carym a se mnou jako ty.“

„Aha.“

Zamířila jsem ven a stiskla mu rameno, než jsem ho minula. „Drž se.“

„Ty taky.“

Zkontrolovala jsem si telefon v taxíku cestou do práce. Skoro jsem litovala, že jsem nešla pěšky, protože taxikář nechal zavřená přední okna a zjevně měl averzi vůči deodorantu. Jediná výhoda byla v tom, že to bylo rychlejší než chůze.

Měla jsem textovku od Bretta, odeslanou kolem šesté ráno: Přistáli jsme. Nemůžu se dočkat!

Poslala jsem mu zpátky smajlíka.

Megumi vypadala dobře, když jsem se s ní setkala v práci, což mě potěšilo, zato Will působil zasmušile. Zatímco jsem ukládala kabelku do zásuvky, zastavil se u mé kóje a opřel si zkřížené paže o nízkou přepážku.

„Co se děje?“ zeptala jsem se a vzhlédla k němu ze své židle.

„Pomoc. Potřebuju cukr.“

Se smíchem jsem zavrtěla hlavou. „Myslím, že je to milé, když kvůli své holce snášíš tuhle dietu.“

„Neměl bych si stěžovat,“ řekl. „Zhubla přes dvě kila - což podle mého ani nemusela, víš - a vypadá úžasně a má spoustu energie. Ale panebože… já si připadám jako slimák. Nejsem na tohle stavěný.“

„Lákáš mě na oběd?“

„Prosím.“ Sepjal ruce, jako by se modlil. „Jsi jedna z mála ženských, co znám, které doopravdy rády jedí.“

„Taky je to poznat na mém zadku,“ řekla jsem lítostivě. „Ale jasně. Jdu do toho.“

„Jsi úžasná, Evo.“ Couvl a vrazil do Marka. „Jejda. Pardon.“

Mark se zazubil. „Nic se neděje.“

Will zamířil zpátky do své kóje a Mark obrátil svůj úsměv ke mně.

„V půl desáté nám přijde tým z Drysdelu,“ připomněla jsem mu.

„Pravda. A mám jeden nápad, který bych rád strategicky probral, než dorazí.“

Popadla jsem tablet a vstala v domnění, že nás čeká závěrečný rozstřel. „Žiješ na hraně, šéfe.“

„Jinak to nejde. Dělej.“

Den plynul a já se řítila na plné obrátky, plná neklidné energie. Nezpomalilo mě ani to, že jsem vstávala tak brzy a potom obědvala pirohy.

Sbalila jsem se přesně v pět a rychle se na toaletě převlékla ze sukně a blůzy do ležérnějších bleděmodrých žerzejových šatů. Nazula jsem si sandály na klínu, vyměnila diamantové pecičky za stříbrné kruhy do uší a z ohonu vyrobila rozcuchaný drdol. Pak jsem zamířila dolů do haly.

Cestou k otáčivým vstupním dveřím jsem uviděla Caryho - stál venku na chodníku a povídal si s Brettem. Zpomalila jsem a dopřála si chvilku času, abych absorbovala pohled na svůj starý plamen.

Brettovy krátce ostříhané vlasy byly od přírody tmavě plavé, ale konečky si nechal obarvit na platinovo a to mu slušelo k opálené pleti a krásně smaragdově zeleným duhovkám. Na jevišti byl obvykle bez trička, ale dnes měl na sobě černé kapsáče a krvavě rudé tričko, paže pokryté tetováním, které se mu různě svíjelo, jak se pod ním vlnily svaly.

V té chvíli otočil hlavu, podíval se do haly a já znovu vykročila a žaludek se mi trochu zatřepetal, když mě zahlédl a jeho drsně hezká tvář zněžněla úsměvem, v němž se ukázal zabijácký dolíček ve tváři.

Ježíšmarjá, byl pekelně sexy.

Abych si připadala o trochu méně odhalená, vytáhla jsem sluneční brýle a nasadila si je. Pak jsem se zhluboka nadechla, prošla otáčivými dveřmi a pohled mi zalétl k bentleyi, zaparkovanému hned za Brettovou limuzínou.

Brett hvízdl. „Krucinál, Evo. Pokaždé, když tě vidím, jsi úžasnější než minule.“

Vrhla jsem napjatý úsměv na Caryho, puls mi letěl jako šílený. „Ahoj.“

„Vypadáš skvěle, holčičko,“ sáhl po mé ruce.

Koutkem oka jsem zahlédla, jak z bentleye vystupuje Angus. V tom chvilkovém rozptýlení mi úplně uniklo, jak se ke mně Brett natahuje. Ve zlomku vteřiny poté, co jsem zaznamenala jeho ruce kolem pasu, jsem si uvědomila, že se mě chystá políbit, a jen taktak jsem včas otočila hlavu. Jeho rty se dotkly koutku mých úst, byly teplé a známé. Klopýtla jsem dozadu a zakopla o Caryho, který mě chytil za ramena.

Zardělá rozpaky a dezorientovaná jsem se snažila dívat kamkoli, jen ne na Bretta.

A shledala jsem, že hledím do Gideonových ledově modrých očí.

16. kapitola

Hned před otáčivými dveřmi Crossfiru stál Gideon jako přimražený a zíral na mě tak upřeně, až jsem se svíjela.

Pardon, naznačila jsem ústy a bylo mi strašně, protože jsem věděla, jak by bylo mně, kdyby se ho Corinne onehdy dotkla rty.

„Ahoj,“ pozdravil mě Brett, příliš soustředěný na mě, než aby věnoval pozornost temné postavě, stojící se zaťatými pěstmi i čelistmi jen o pár kroků dál.

„Ahoj.“ Cítila jsem, jak mě Gideon pozoruje, a bolelo mě, že k němu nemohu jít. „Můžeme?“

Aniž jsem čekala na kluky, škubnutím jsem otevřela dveře limuzíny a vlezla dovnitř. Sotva jsem dosedla, už jsem tahala z kabelky pohotovostní telefon a posílala Gideonovi rychlou textovku: Miluju tě.

Brett se uvelebil vedle mě a pak vklouzl dovnitř Cary.

„Ten tvůj pěknej ksichtík na mě kouká odevšad, chlape,“ promluvil Brett na Caryho.

„Jo.“ Cary na mě vrhl pokřivený úsměv. V patinovaných džínech a značkovém tričku vypadal skvěle a na zápěstích měl kožené manžety, stejné jako boty.

„Přiletěla s tebou celá kapela?“ zeptala jsem se.

„Jo, jsou tu všichni.“ Brett znovu předvedl dolíček. „Darrin zvadnul, jen jsme dorazili do hotelu.“

„Nechápu, jak vydrží ty hodiny bubnování. Vyčerpává mě, jen když ho vidím.“

„Když je člověk sjetý z toho, že je na jevišti, tak energie není problém.“

„Co dělá Erik?“ zeptal se Cary s víc než náhodným zájmem, což mě přivedlo na myšlenku - ne poprvé jestli někdy něco měl s basistou kapely. Pokud mi bylo známo, Erik je hetero, ale tu a tam se projevily drobné příznaky, které mě vedly k domněnce, že si možná s mým nejlepším přítelem trochu zaexperimentoval.

„Erik řeší nějaké problémy, co se vynořily na turné,“ odvětil Brett. „A Lance má rande s holkou, se kterou se poznal, když jsme byli naposled v New Yorku. Za pár minut je všechny uvidíš.“

„Život rockové hvězdy,“ žertovala jsem.

Brett pokrčil rameny a usmál se.

Odvrátila jsem pohled a litovala rozhodnutí vzít s sebou Caryho. Protože jeho přítomnost znamenala, že nemůžu říct Brettovi to, co bylo třeba - že miluju někoho jiného a tudíž nemá náš vztah naději.

Vztah s Brettem by byl úplně jiný než to, co je mezi mnou a Gideonem. Když by byl na turné, měla bych spoustu volného času. Mohla bych dělat všechno to, co jsem podle svého názoru měla dělat, než se usadím - žít za vlastní peníze a trávit nezávazně čas s kamarády a sama. Tak nějak to nejlepší z obou světů: mít přítele, ale užívat si dosyta i vlastní život.

I když mám trochu obavu skočit z vysoké rovnou do celoživotního závazku, nepochybuju, že Gideon je tím mužem, kterého chci. Máme prostě jen jiné načasování - já se domnívám, že není důvod spěchat, kdežto on si myslí, že není důvod čekat.

„Jsme tady,“ oznámil Brett a vyhlédl z okna do davu.

Navzdory dusnému vedru bylo na Times Square nabito jako obyčejně. Rubínově rudé skleněné schody na Duffy Square byly plné lidí, kteří se navzájem fotili, a chodci ucpali přetékající chodníky. Policisté postávali na nárožích a bystrým zrakem dávali pozor na případné problémy. Pouliční umělci se překřikovali navzájem a vůně, vystupující ze Stánků s občerstvením, konkurovaly mnohem méně líbezným pachům ulice.

Masivní elektronické billboardy na zdech budov mezi sebou soupeřily o pozornost - na jedné byl Cary s jakousi modelkou, která se kolem něj ovíjela zezadu. Kameraman a zvukař se potloukali kolem mobilní obří obrazovky, připevněné k pojízdné plošině a postavené před stupňovitým sezením na způsob tribuny.

Brett vystoupil z limuzíny první a okamžitě ho začaly bombardovat nadšené výkřiky dychtivých fanoušků - většinou fanynek. Blýskl po nich tím svým zabijáckým úsměvem a mával, pak mi podal ruku, aby mi pomohl vystoupit. Mně se dostalo mnohem méně vřelého přijetí, zvlášť poté, co mě Brett objal kolem pasu. Nicméně když se objevil Cary, v davu to zahučelo. Nasadil si sluneční brýle a vyvolal tím další vlnu nadšeného jekotu a hvízdání.

Smyslové vjemy mě překonaly, ale rychle jsem se zase soustředila, když jsem zahlédla Christophera Vidala mladšího, rozmlouvajícího s moderátorem televizního bulvárního pořadu. Gideonův nevlastní bratr byl oblečený jako do práce, měl košili s kravatou a tmavomodré kalhoty. Jeho tmavě kaštanové vlasy byly nápadné i v podvečerním stínu vysokých budov kolem nás. Zamával, když mě zahlédl, což ke mně obrátilo i pohled moderátora. Opětovala jsem zamávání.

Zbytek skupiny Six-Ninths stál před tribunami a dával autogramy, pozornost je očividně bavila. Pohlédla jsem na Bretta. „Běž pracovat.“

„Jo?“ Pozoroval mé a snažil se ujistit, že mi nevadí, když mě opustí.

„Jo.“ Gestem jsem ho poslala pryč. „Tohle je pro tebe. Užij si to. Budu tady.“

„Tak jo.“ Usmál se. „Nikam nechoď.“

Odběhl. Cary a já jsme šli ke stanu s logem Vidal Records. Byla to maličká oáza v šílenství Times Square, chráněná před davem soukromou ochrankou.

„No, holčičko, s tím budeš mít plné ruce práce. Už jsem zapomněl, jak to s vámi dvěma je.“

„Bylo” opravila jsem ho.

„Je jiný než dřív,“ pokračoval. „Víc… usazený.“

„To je pro něj skvělé. Zvlášť při tom všem, co se mu teď v životě děje.“

Změřil si mě pohledem. „Copak tě ani trošičku nezajímá, jestli by tě ještě dokázal ošukat k nepříčetnosti?“

Střelila jsem po něm očima. „Chemie je chemie. A určitě už měl spoustu příležitostí vybrousit si své už tak pohádkové schopnosti.“

„Vybrousit, ha! To je přesné.“ Žertovně zahýbal obočím. „A vypadáš tak solidně.“

„A, to je jenom iluze.“

„Ale podívejme, kdo je tady,“ zašeptal a upozornil mě tak na Gideona, který se blížil s Ireland po boku. ,A míří rovnou k nám. Jestli se budete hádat, zamlouvám si první řadu.“

Strčila jsem do něj. „Díky.“

Ohromilo mě, že Gideon dokáže vypadat v obleku tak pohodově a současně sexy. Ireland to šíleně slušelo, měla bokovou rozevlátou sukni a přiléhavé tílko s obnaženým bříškem.

„Evo!“ vykřikla, rozběhla se ke mně a bratra nechala za sebou. Uvítala mě objetím, pak se odtáhla a prohlédla si mě. „Paráda! Ten si bude rvát vlasy.“

Podívala jsem se přes ni na Gideona, pátrala jsem v jeho tváři po nějakých známkách toho, že je naštvaný kvůli Brettovi. Ireland se otočila a objala i Caryho, což ho překvapilo. Mezitím Gideon přistoupil rovnou ke mně, něžně mě chytil za nadloktí a po francouzsku políbil na obě líce.

„Nazdar, Evo.“ Hlas měl zbarvený jemným chrapotem, který mě úplně rozpaloval. „Rád tě vidím.“

Zamžikala jsem na něj, vůbec jsem nemusela předstírat úžas. „Hm, ahoj, Gideone.“

„Nevypadá úplně lahůdkově?“ zeptala se Ireland, aniž se pokoušela být nenápadná.

Gideon nespouštěl oči z mé tváře. „Jako vždycky. Potřebuju tě na minutku, Evo.“

„Jasně.“ Vrhla jsem nechápavý pohled na Caryho a nechala se od Gideona odvést do kouta stanu. Po několika krocích jsem řekla: „Jsi naštvaný? Prosím tě, nebuď.“

„Ovšemže jsem,“ řekl klidně. „Ale ne na tebe, ani na něj.“

„Tak-jo.“ Neměla jsem zdání, co tím myslí.

Zastavil se čelem ke mně, hrábl si rukou do svých nádherných vlasů. „Tahle situace je neúnosná. Dokázal jsem to vydržet, když nebyla jiná možnost, ale teď …“ Upíral do mé tváře divoký pohled. „Jsi má. Potřebuju, aby to svět věděl.“

„Už jsem řekla Brettovi, že tě miluju. Carymu taky. Tátovi. Megumi. Nikdy jsem nelhala o tom, co k tobě cítím.“

„Evo!“ Zezadu ke mně přistoupil Christopher a přitáhl mě k sobě, aby mě políbil na tvář. „To jsem rád, že tě Brett přivedl. Víš, neměl jsem zdání, že vy dva jste bývali spolu.“

Zmohla jsem se na úsměv a silně přitom vnímala Gideonův upřený pohled. „To bylo dávno.“

„Ne tak dávno.“ Široce se usmál. „Jsi tady, ne?“

„Christophere,“ řekl Gideon místo pozdravu.

„Gideone.“ Christopherův úsměv nezakolísal, ale znatelně ochladl. „Nemusel jsi chodit. Mám to pokryté.“

Byli nevlastní bratři, ale fyzicky neměli společného skoro nic. Gideon byl vyšší, mohutnější a nepřehlédnutelně temný, vybarvením i chováním. Christopher byl hezký muž se sexy úsměvem, ale neměl nic z Gideonova oslnivého magnetismu.

„Jsem tady kvůli Evě,“ řekl Gideon jakoby nic, „ne kvůli představení.“

„Vážně?“ Christopher na mě pohlédl. „Já myslel, že v tom jedete s Brettem.“

„Brett je kamarád,“ odvětila jsem.

„Do Evina osobního života ti nic není,“ podotkl Gideon.

„Tobě by taky nemělo být.“ Christopher na něj hleděl tak nepřátelsky, až mi to bylo nepříjemné. „Skutečnost, že ,Zlatá’ je pravdivý příběh a že Brett a Eva jsou tady spolu, to je ohromný marketingový prvek pro Vidala i pro kapelu.“

„Ta píseň je konec příběhu.“

Christopher se zamračil, sáhl do kapsy a vylovil smartphone. Přečetl něco z displeje, pak se na bratra zamračil. „Zavolej Corinně, ano? Shání tě jako blázen.“

„Mluvil jsem s ní před hodinou,“ opáčil Gideon.

„Přestaň jí dávat smíšené signály,“ odsekl Christopher. „Jestli s ní nechceš mluvit, neměls k ní včera večer chodit do bytu.“

Ztuhla jsem, puls mi poskočil. Pohlédla jsem na Gideona, uviděla, jak zaťal zuby a vzpomněla jsem si, jak jsem čekala, až mi odpoví na textovku. Byl u mě, když jsem dorazila domů, ale vůbec nevysvětlil, proč mi neodpověděl. Rozhodně neříkal nic o tom, že by navštívil Corinnu v jejím bytě.

A neřekl snad, že jí nebere telefon?

Couvla jsem se staženým žaludkem. Celý den jsem byla rozhozená, a mít před očima vzájemnou nelibost mezi Gideonem a Christopherem, to už bylo moc. „Pardon, omluvte mě.“

„Evo,“ řekl Gideon ostře.

„Ráda jsem vás oba viděla,“ zamumlala jsem a hrála tak podle scénáře, než jsem se otočila a vrátila se o pár kroků dál ke Carymu.

Gideon mě dohnal už po dvou krocích, popadl mě za loket a pošeptal mi do ucha: „Volá mi pořád na mobil i do práce. Musel jsem s ní promluvit.“

„Měls mi to říct.“

„Měli jsme důležitější věci k projednání.“

Brett na nás pohlédl. Byl tak daleko, že jsem neviděla, jak se tváří, ale držení těla působilo sevřeně. Lidé se nahrnuli blíž, obklopili ho a on se místo na ně soustředil na mě.

Krucinál. Viděl mě s Gideonem a kazí mu to zážitek, který by pro něj měl být báječný. Jak jsem se obávala, celý tenhle výlet je na nic.

„Gideone,“ řekl Christopher upjatě za našimi zády. „Ještě jsem s tebou nedomluvil.“

Gideon na něj pohlédl. „Za moment jsem u tebe.“

„Promluvíme si hned.“

„Jdi pryč, Christophere.“ Gideon zíral na bratra tak chladně, až jsem se zachvěla, přestože bylo horko. „Než uděláš scénu, která odpoutá veškerou pozornost od Six-Ninths.“

Christopher dlouhou chvíli kypěl němým vztekem, pak jako by si konečně uvědomil, že bratr nežertuje, polohlasem zaklel, otočil se a narazil na Ireland.

„Dej jim pokoj,“ řekla s rukama v bok. „Chci, aby se k sobě vrátili.“

„Ty se do toho nepleť.“

„Jak si přeješ.“ Nakrčila na něj nos. „Pojd mě tu provést.“

Zarazil se, přimhouřil oči. Pak vzdychl, vzal ji za loket a odváděl. Pochopila jsem, že jsou si blízcí.

Rozesmutnělo mě, že Gideona s nimi takové pouto nepojí.

Gideon znovu upoutal mou pozornost na sebe, když mi přejel špičkami prstů po tváři - něžné pohlazení, které tlumočilo tolik lásky… a majetnických pocitů. Nikomu z těch, kdo se na nás dívali, to nemohlo uniknout. „Řekni mi, že víš, že s Corinnou nic nebylo.“

Vzdychla jsem. „Vím, že jsi s ní nic neměl.“

„To je dobře. Vůbec se sobě nepodobá. Nikdy jsem ji neviděl tak… Krucinál. Já nevím. Potřebnou. Iracionální.“

„Zničenou?“

„Možná. Ano.“ Tvář mu posmutněla. „Nebyla taková, když jsme zrušili zasnoubení.“

Bylo mi obou líto. Ošklivá loučení nejsou legrace pro nikoho. „Tenkrát odešla ona. Tentokrát jsi to ty. Vždycky je těžší být ten opouštěný.“

„Snažím se ji uklidnit, ale potřebuju, abys mi slíbila, že to nevstoupí mezi nás.“

„To nedovolím. A ty si nebudeš dělat starosti kvůli Brettovi.“

Trvalo mu to pár vteřin, ale nakonec řekl: „Budu si dělat starosti, ale zvládnu to.“

Bylo vidět, že to pro něj není snadný ústupek.

Sevřel rty. „Musím to jít vyřešit s Christopherem. Jsme v pořádku?“

Přikývla jsem. „Já jsem dobrá. A ty?“

„Pokud tě Kline nelíbá.“ Varování v jeho hlase znělo jasně.

„Nápodobně.“

„Jestli mě políbí, dostane do nosu.“

Zasmála jsem se. „Ty víš, jak to myslím.“

Chytil mě za ruku a přejel palcem po mém prstenu. „Crossfire.“

Srdce mě bolelo tím nejpříjemnějším možným způsobem. „Taky tě miluju, frajere.“

Brett se vymanil z obklíčení fanoušků a vydal se přes stan ke mně. Vypadal pochmurně.

„Ještě pořád se bavíš?“ zeptala jsem se s nadějí, že ho udržím pozitivně naladěného.

„Chce tě zpátky,“ řekl bez okolků.

Nezaváhala jsem. „Ano.“

„Jestli mu dáš druhou šanci, měl bych ji dostat taky.“

„Brette.“

„Vím, že je to těžké, když jsem pořád na cestách.“

„A se základnou v San Diegu,“ podotkla jsem.

„…ale můžu dost často jezdit sem a vždycky mě můžeš doprovázet, vidět pár nových míst. A navíc, turné končí v listopadu. Můžu sem přijet na svátky.“ Hleděl na mě těma svýma zelenýma očima a síla přitažlivosti mezi námi přímo bzučela. „Tvůj táta je pořád v jižní Kalifornii, takže máš víc než jeden důvod, abys tam jezdila.“

„Ty bys jako důvod stačil. Jenže, Brette… nevím, co říct. Miluju ho.“

Založil si paže a vypadal přesně jako ten hříšně rozkošný ničema, kterým také byl. „To je mi jedno. Nevyjde ti to s ním, a já budu čekat, Evo.“

Hleděla jsem na něj a uvědomovala si, že ho nepřesvědčí nic než čas.

Brett přistoupil blíž, pak natáhl ruku a přejel mi jí po paži. Stál nade mnou, tělo prohnuté podle mého. Vybavily se mi jiné chvíle, kdy jsme takhle stávali, okamžiky těsně předtím, než mě k něčemu přitiskl zády a pořádně opíchal.

„Stačí jen jednou,“ zašeptal mi do ucha hlasem hříšným jako vždycky. „Jednou do tebe a vzpomeneš si, jak to mezi námi je.“

Polkla jsem vyschlým hrdlem. „To se nestane, Brette.“

Ústa se mu zvlnila mírným úsměvem, který zase odhalil ten dekadentní dolíček. „Uvidíme.“

„Nemůžu uvěřit, že na živo jsou ještě o tolik lepší,“ řekla Ireland, zahleděná tam, kde kluci vedli předpremiérové interview s moderátorem televizního pořadu. „Ty taky, Cary.“

Usmál se oslnivě bílými zuby. „No, děkuju, miláčku.“

„Takže…“ Hleděla na mě modrýma očima, které se tuze podobaly Gideonovým. „Ty jsi chodívala s Brettem Klinem?“

„Vlastně ne. Upřímně řečeno, jen tak jsme blbli.“

„Milovalas ho?“

Chviličku jsem o tom uvažovala. „Asi jsem měla namále, možná. Za jiných okolností jsem se do něj mohla zamilovat. Je to skvělý kluk.“

Sevřela rty.

„A co ty?“ zeptala jsem se. „Chodíš s někým?“

„Ano.“ Lítostivě zkřivila ústa. „Mám ho opravdu ráda - hodně - ale je to divné, protože jeho rodiče se nesmějí dozvědět, že se mnou chodí.“

„Proč ne?“

„Jeho prarodiče přišli o většinu peněz na tom projektu, co vedl Gideonův táta.“

Zalétla jsem pohledem ke Carymu, který měl obočí zdvižené až nad okraj tmavých brýlí.

„To není tvoje vina,“ řekla jsem, rozzlobená za ni.

„Rick říká, že podle jeho rodičů je to ,příhodné, že je teď Gideon tak bohatý,“ zamumlala.

„Příhodné? Jim to připadá příhodné?“

„Anděli.“

Otočila jsem se za zvukem Gideonova hlasu, protože jsem si prve neuvědomila, že stojí za mnou. „Co je?“

Jen na mě upřeně hleděl. Byla jsem tak podrážděná, že mi chvilku trvalo, než jsem zaznamenala náznak úsměvu v jeho tváři.

„Nezačínej,“ řekla jsem mu a varovně přimhouřila oči. Otočila jsem se zpátky k Ireland. „Vyřiď Rickovým rodičům, ať si vyhledají nadaci CrossRoads.“

„Jestli se urážíš kvůli mně,“ Gideon přistoupil tak těsně ke mně, až se mě dotýkal, „tak asi za pět minut začne to video.“

Vyhledala jsem pohledem Bretta, který se znovu vmísil do davu, a zjistila jsem, že na mě mává, abych šla za ním.

Pohlédla jsem na Caryho.

„Jen běž,“ trhnul bradou. „Já tady pokecám s Ireland a Crossem.“

Zamířila jsem ke kapele a usmívala se, když jsem viděla, jak jsou nadšení. „Velká chvíle, kluci,“ řekla jsem jim.

„No jo,“ zasmál se Darrin. „Celá tahle akce se koná jen proto, abychom se dostali do toho televizního pořadu a na internetový stream. To byla jediná možnost, jak je Vidal dokázal přimět, aby se nám věnovali. Doufejme, že se to vyplatí, protože krucinál, je to tady paráda.“

Moderátor ohlásil exkluzivní premiéru videoklipu a pak z obrazovky zmizelo logo pořadu a začal videoklip - zazněly první akordy písně.

Černá obrazovka se náhle rozsvítila a ukázal se na ní Brett sedící na stoličce před mikrofonem v kaluži světla, přesně jako na koncertu. Začal zpívat, hlas měl hluboký a drsný. Sílené sexy. Jeho hlas na mě účinkoval silně a bezprostředně, stejně jako vždycky.

Kamera zvolna couvala od Bretta a zabírala taneční parket před jevištěm, kde zpíval. Tančil tam dav, ale byl zbarvený černobíle, až na jednu osamělou blondýnu, nápadně vybarvenou.

Znehybněla jsem a projel mnou šok. Kamera ji pečlivě zabírala jen zezadu a z profilu, ale ta dívka jsem nepopiratelně měla být já. Byla stejně vysoká, měla stejnou barvu vlasů a účes jako já, než jsem se nedávno dala ostříhat. Měla můj oblý zadek a boky a z profilu se mi podobala dost na to, aby se dalo okamžitě poznat, o koho má jít.

Příští tři minuty mého života uplynuly ve zděšeném omámení. „Zlatá“ byla píseň nabitá sexem a herečka dělala všechno, o čem Brett zpíval - padala před Brettem na kolena, řádila s ním na toaletě v baru a seděla mu obkročmo na klíně na zadním sedadle klasického mustanga z roku 67, přesně takového, jaký měl Brett. Tyhle intimní vzpomínky byly prostříhané záběry skutečného Bretta, zpívajícího na jevišti s ostatními kluky z kapely.

Skutečnost, že nás hrají herci, mi pomohla zvládnout to o trochu lépe, ale jediný pohled na Gideonovu kamennou tvář mi sdělil, že jemu je to jedno. Viděl jedno z nej divočejších období mého života, které mu znovu ožívalo před očima a pro něj bylo velice skutečné.

Videoklip skončil záběrem Bretta, který vypadal oduševněle a utrápeně a po tváři mu kanula jediná slza.

Odtrhla jsem se od obrazovky a obrátila k němu.

Úsměv ho zvolna opouštěl, když se pořádně podíval, jak se tvářím.

Nemohla jsem uvěřit, jak je to video osobní. Šílela jsem při představě, že je uvidí miliony lidí.

„Páni,“ řekl moderátor a naklonil se ke kapele s mikrofonem v ruce. „Brette, s tímhle ses fakt překonal. Tahle píseň vás s Evou znovu spojila?“

„Svým způsobem ano.“

„A Evo, hrála jsi v tom videoklipu sama sebe?“

Zamžikala jsem, protože jsem si uvědomila, že mě vysílají jako tu Evu v celostátní televizi. „Ne, to nejsem já.“

„Jaký máš pocit ze ,Zlaté,?“

Olízla jsem si suché rty. „Je to úžasná píseň od úžasné kapely.“

„O úžasné lásce.“ Moderátor se usmál do kamery a brebentil dál, ale já ho vypnula a pohledem jsem pátrala po Gideonovi. Nikde jsem ho nemohla zahlédnout.

Moderátor mluvil ještě chvíli s kapelou a já se vzdálila a pátrala. Přišel ke mně Cary s Ireland v závěsu.

„To je teda klip,“ protáhl.

Zoufale jsem na něj pohlédla a pak jsem sjela očima k Ireland. „Nevíš, kde je tvůj bratr?“

„Christopher někde klábosí. Gideon odešel.“ Omluvně sebou cukla. „Požádal Christophera, aby mě vzal s sebou domů.“

„Krucinál.“ Vylovila jsem z kabelky pohotovostní mobil a v rychlosti vyťukala textovku. Miluju tě. Slib, že mi večer zavoláš.

Čekala jsem odpověď. Když ani po několika minutách nepřišla, prostě jsem jen držela telefon v ruce a sugerovala mu, ať zavibruje.

Přiblížil se Brett. „Tady jsme hotovi. Vypadneme?“

„Jasně.“ Otočila jsem se k Ireland. „Příští dva víkendy jsem mimo město, ale pak se můžeme někde setkat.“

„Budu na příjmu,“ řekla a pevně mě objala.

Obrátila jsem se k Carymu, chytla ho za ruku a stiskla. „Díky, že jsi přišel.“

„Děláš si srandu? Takhle jsem se už dávno nepobavil.“ Komplikovaně si s Brettem potřásli rukama. „Dobrá práce, chlape. Žeru tě.“

„Díky, žes přišel. Ještě se uvidíme.“

Brett mi položil dlaň na bedra a odporoučeli jsme se.

17. kapitola

Gideon se v Tableau one neukázal. Svým způsobem jsem byla ráda, protože jsem nechtěla, aby si Brett myslel, že jsem to vyrušení naplánovala. Kromě svých dlouhodobých nadějí stran našeho vztahu pro mě byl Brett v minulosti důležitý a já chtěla, abychom pokud možno zůstali přáteli.

Měla jsem však hlavu plnou představ, nač asi Gideon myslí a jak mu je.

Ďobala jsem do večeře, příliš znepokojená, než abych mohla jíst. Když se u nás zastavil Arnoldo Ricci, aby nás pozdravil - velice elegantní a pohledný v bílé kuchařské uniformě - mrzelo mě, že mi na talíři pořád ještě zůstávala tak velká část jeho skvělého jídla.

Kuchařská celebrita se přátelila s Gideonem. Gideon byl tichým společníkem Tableau One, což byl důvod, proč jsem tuhle restauraci vybrala. Kdyby snad měl pochybnosti o tom, jak proběhne večeře s Brettem, může se zeptat lidí, kterým důvěřuje.

Samozřejmě jsem doufala, že mi Gideon důvěřuje natolik, aby věřil mně, ale věděla jsem, že náš vztah má své problémy a vzájemné majetnické pocity k nim prostě patří.

„Jsem rád, že tě vidím, Evo,“ řekl Arnoldo svým rozkošným italským přízvukem. Vtiskl mi polibek na tvář, pak si přitáhl jednu z prázdných židlí u našeho stolu a posadil se.

Arnoldo podal Brettovi ruku. „Vítejte v Tableau One.“

„Arnoldo je fanoušek Six-Ninths,“ vysvětlovala jsem. „Byl s Gideonem a se mnou na koncertě.“

Brett lítostivě zkřivil rty, když si potřásali rukama. „Těší mě. Viděl jste obě vystoupení?“

Mluvil o rvačce, kterou tam měl s Gideonem. Arnoldo pochopil. „Viděl. Gideonovi na Evě hodně záleží.“

„Mně na ní taky záleží,“ řekl Brett a sáhl po oroseném půllitru piva Nastro Azzurro.

„No tedy,“ usmál se Arnoldo. „Che vinca il migliore. Ať zvítězí ten lepší.“

„Fuj.“ Poposedla jsem. „Já nejsem žádná trofej. Nebo bych snad měla říct: nemám žádnou cenu.“

Arnoldo po mně střelil pohledem. Očividně se mnou tak docela nesouhlasil. Nezazlívala jsem mu to - věděl, že jsem se líbala s Brettem a viděl, jak to zapůsobilo na Gideona.

„Máš nějaký problém s jídlem, Evo?“ zeptal se Arnoldo. „Kdyby ti chutnalo, měla bys prázdný talíř.“

„Servírujete velké porce,“ podotkl Brett.

„Eva je velký jedlík.“

Brett na mě pohlédl. „Vážně?“

Pokrčila jsem rameny. Dohání snad to, jak málo o sobě ve skutečnosti víme? „Jedna z mých mnoha chyb.“

„Pro mě ne,“ prohlásil Arnoldo. „Jak proběhla premiéra?“

„Myslím, že dobře.“ Brett při odpovědi pátral očima v mé tváři.

Přikývla jsem, nechtěla jsem pokazit slavnostní chvíli celé kapely. Co se stalo, stalo se. Nemohla jsem zazlívat Brettovi jeho záměr, jen jeho realizaci. „Jsou na nejlepší cestě mezi hvězdy.“

„A já se můžu chlubit, že jsem byl při tom.“ Arnoldo se na Bretta usmál. „Koupil jsem si váš první singl na iTunes v době, kdy to byl ještě váš jediný singl.“

„Jsem vděčný za podporu, chlape,“ řekl Brett. „Bez fanoušků bychom nebyli nikde.“

„Nedokázali byste to, kdybyste nebyli tak dobří.“ Arnoldo se po mně podíval. „Moučník si dáte, že ano? A ještě víno.“

Arnoldo se uvelebil na židli a já pochopila, že má v úmyslu hrát roli gardedámy. Pohlédla jsem na Bretta a jeho sarkastický úsměv mi prozradil, že to také postřehl.

„Tak,“ začal Arnoldo, „pověz mi, co dělá Shawna, Evo.“

Vduchu jsem vzdychla. Aspoň že je Arnoldo chůva, na kterou je radost pohledět.

Brettův nájemný řidič mě vysadil u mého bytu něco po desáté. Pozvala jsem Bretta nahoru, protože jsem neviděla možnost, jak se tomu vyhnout, aby to nebylo hrubé. Poněkud překvapeně si prohlédl vnějšek budovy a také nočního vrátného a recepci.

„Musíš mít epesní práci,“ řekl cestou k výtahům.

Za mnou se ozval cvakot podpatků na mramoru. „Evo!“

Přikrčila jsem se při zvuku Deannina hlasu. „Novinářská hlídka,“ zašeptala jsem a otočila se.

„To je špatně?“ otočil se spolu se mnou.

„Ahoj, Deanno.“ Pozdravila jsem ji s napjatým úsměvem.

„Nazdar.“ Tmavýma očima přejela Bretta od hlavy k patě a pak mu rázně podala ruku. „Brett Kline, je to tak? Deanna Johnsonová.“

„Je mi potěšením, Deanno,“ nasadil svůj šarm.

„Co si přejete?“ zeptala jsem se, zatímco si ještě potřásali rukama.

„Pardon, že vám ruším rande. Nenapadlo mě, že vy dva jste zase spolu, dokud jsem vás prve neuviděla na té Vidalově akci.“ Usmála se na Bretta. „Vidím, že vaše výměna názorů s Gideonem Crossem nenatropila žádné škody?“

Brett zvedl obočí. „Nějak nechápu.“

„Slyšela jsem, že jste si vy a Cross vyměnili v hádce pár úderů pěstí.“

„Někdo má velkou představivost.“

Mluvil s ním Gideon? Nebo mediální výcvik poučil Bretta o nástrahách, jimž je třeba se vyhýbat?

Vadilo mi, že byla Deanna prve nablízku a pozorovala mě. Nebo přesněji řečeno, že pozorovala Gideona. Na toho se přece fixovala. Ke mně měla jen snazší přístup.

Úsměv, jímž odpověděla, byl nedůtklivý. „Spatný zdroj, hádám.“

„To se stává,“ odvětil jakoby nic.

Znovu se soustředila na mě. „Viděla jsem dneska s vámi Gideona, Evo. Můj fotograf pořídil pár vašich skvělých snímků. Stavila jsem se, abych vás požádala o prohlášení, ale když ted vidím, s kým jste - chcete nějak komentovat stav svého vztahu s Brettem?“

Směřovala tu otázku na mě, ale Brett jí skočil do řeči - v širokém úsměvu odhalil ten oslnivý dolíček. „Myslím, že ,Zlatá’ hovoří za vše. Máme společnou minulost a jsme přátelé.“

„To je skvělé vyjádření, díky.“ Deanna nespouštěla oči ze mě. Neuhnula jsem pohledem. „Fajn. Nechci vás zdržovat. Děkuju za váš čas.“

„Jasně.“ Chytla jsem Bretta za ruku a táhla ho pryč. „Dobrou noc.“

Hnala jsem ho k výtahům a uklidnila jsem se, teprve až když se za námi zavřely dveře.

„Můžu se zeptat, proč má nějaká novinářka takový zájem o to, s kým chodíš?“

Pohlédla jsem na něj. Opíral se o madlo, rukama je svíral po stranách boků. Byla to slušivá póza a on byl nepopiratelně sexy, ale já byla myšlenkami u Gideona. Nemohla jsem se dočkat, až budu u něj a promluvím s ním.

„Je to Gideonova bejvalá a má na něj spadeno.“

„A s tebou to nic nedělá?“

Zavrtěla jsem hlavou. „Ne tak, jak si patrně myslíš.“

Výtah zastavil v našem patře a já vstoupila do bytu jako první - vadilo mi, že nejdřív musím projít kolem Gideonových dveří. Cítil se taky takhle, když se věnoval Corinně? Cítil tíhu viny a obav?

Otevřela jsem dveře a zamrzelo mě, že se Cary nepovaluje na pohovce. Ani to nevypadalo, že je můj spolubydlící doma. Všude bylo zhasnuto, což silně nasvědčovalo tomu, že je venku. Když je doma, vždycky nechává všude rozsvíceno.

Stiskla jsem vypínač a otočila se právě včas, abych viděla Brettovu tvář, když prostor ozářila zapuštěná stropní osvětlovací tělesa. Vždycky mi bylo divně, když si lidé poprvé uvědomili, že mám peníze.

Zadíval se na mě se svraštělým čelem. „Začínám uvažovat o změně profese.“

„Na tohle si sama nevydělávám. Platí to můj nevlastní táta. Aspoň prozatím.“ Šla jsem do kuchyně a odložila kabelku a tašku na barovou stoličku.

„Ty a Cross se pohybujete ve stejných kruzích?“

„Někdy.“

„Jsem pro tebe o tolik jiný?“

Ta otázka mě znepokojila, i když byla naprosto na místě. „Nesoudím lidi podle peněz, Brette. Chceš něco k pití?“

„Ne, to je dobré.“

Ukázala jsem na pohovku a uvelebili jsme se tam.

„Takže to video se ti nelíbilo,“ položil paži na zadní opěradlo.

„To jsem neřekla!“

„Ani jsi nemusela. Viděl jsem, jak ses tvářila.“

„Je to prostě fakt… osobní.“

Zelené oči mu tak hořely, až jsem se zarděla. „Nezapomněl jsem o tobě vůbec nic, Evo. To video to potvrzuje.“

„To proto, že sis toho nemusel pamatovat nijak moc,“ podotkla jsem.

„Ty si myslíš, že tě neznám, ale vsadím se, že jsem tě viděl z takových stránek, jaké Cross nepoznal a nikdy nepozná.“

„Opak je pravdou.“

„Možná,“ připustil, prsty nehlasně bubnoval o polštář. „Mám odlétat zítra za svítání, ale chytnu pozdější let. Pojeď se mnou. Máme přes víkend vystoupení v Seattlu a v San Francisku. V neděli večer můžeš letět domů.“

„Nemůžu. Mám svoje plány.“

„Ten další víkend jsme v San Diegu. Přijeď tam.“ Jeho prsty mi sklouzly po paži. „Bude to jako za starých časů, akorát o dvacet tisíc lidí víc.“

Zamžikala jsem. Jaká byla pravděpodobnost, že budeme doma ve stejnou dobu? „Mám v plánu být tou dobou v Jižní Kalifornii. Jen já a Cary.“

„Tak si dáme rande příští víkend.“

„Sejdeme se,“ opravila jsem ho a vstala spolu s ním. „Odcházíš?“

Přistoupil blíž. „Chceš, abych zůstal?“

„Brette…“

„Jasně.“ Lítostivě se usmál a mně se trochu zrychlil tep. „Uvidíme se příští víkend.“

Šli jsme spolu ke dveřím.

„Děkuju, žes mě dneska pozval,“ řekla jsem s podivnou lítostí, že tak brzy odchází.

„Mrzí mě, že se ti nelíbil ten klip.“

„Líbí se mi.“ Chytla jsem ho za ruku. „Líbí. Odvedli jste ohromnou práci. Jenom je divné vidět se zvenčí, víš?“

„Jo, je mi to jasné.“ Uchopil do druhé dlaně mou tvář a sklonil se k polibku.

Otočila jsem hlavu a on mě místo toho podrbal nosem na tváři. Lehká vůně jeho kolínské smíšená s vůní pleti mi podráždila smysly a vyvolala žhavé vzpomínky. Bolestně známá byla i těsná blízkost jeho těla, jak tam u mě stál.

Kdysi jsem do něj byla šíleně poblázněná. Chtěla jsem, aby na oplátku cítil totéž vůči mně, a když se to teď stalo, bylo to hořkosladké.

Brett mě chytil za nadloktí a tiše zasténal, až to ve mně zavibrovalo. „Pamatuju si tvůj dotek,“ zašeptal hlubokým a chraptivým hlasem. „Tam vevnitř. Nemůžu se dočkat, až to zas ucítím.“

Dýchala jsem až příliš rychle. „Děkuju za večeři.“

Jeho rty se na mé tváři zvlnily. „Zavolej mi. Já ti zavolám tak jako tak, ale bylo by hezké, kdybys někdy zavolala ty mně. Jo?“

Přikývla jsem a musela polknout, než jsem promluvila. „Tak jo.“

Okamžik poté už byl pryč a já běžela ke kabelce pro pohotovostní mobil. Žádná zpráva od Gideona tam nebyla. Ani zmeškaný hovor, ani textovka.

Popadla jsem klíče, opustila byt a spěchala do jeho bytu, ale byla tam tma a mrtvo. V okamžiku, kdy jsem tam vstoupila, jsem věděla, že tam není, ani jsem nemusela kontrolovat umně zbarvenou skleněnou mísu, kam si vyprazdňoval kapsy.

S pocitem, že se něco vážného stalo, jsem zamířila zpátky k sobě. Odložila jsem klíče na linku a šla do svého pokoje, rovnou do koupelny a pod sprchu.

Znepokojivý pocit v žaludku mě neopouštěl, ani když jsem smývala lepkavost a špínu horkého odpoledne. Namydlila jsem si temeno šamponem a uvažovala o uplynulém dni, čím dál vzteklejší, protože Gideon je bůhvíkde a dělá bůhvíco, místo aby byl doma se mnou a ledacos řešil.

A pak jsem ho vycítila.

Vypláchla jsem si mýdlo z očí, otočila se a spatřila ho, jak vstupuje do místnosti a strhává si kravatu. Vypadal unaveně a sešle, což mě trápilo víc než jeho případný hněv.

„Ahoj,“ uvítala jsem ho.

Pozoroval mě a svlékal se rychlými, metodickými pohyby. Nádherně nahý vstoupil za mnou do sprchy, přistoupil rovnou ke mně a přitáhl si mě do pevného objetí.

„Ahoj,“ opakovala jsem a objala ho také. „Co se děje? Jsi rozčilený z toho videoklipu?“

„Nenávidím ten videoklip,“ řekl bez okolků. „Měl jsem si tu zatracenou věc pustit, hned jak jsem se dozvěděl, že ta píseň je o tobě.“

„To mě mrzí.“

Odtáhl se a shlédl na mě. Pára ze sprchy mu zvolna zvlhčovala vlasy. Byl nekonečně víc sexy než Brett. A to, co ke mně cítí - a co já na oplátku cítím k němu —je nekonečně hlubší. „Corinne volala těsně předtím , než ten klip skončil. Byla…hysterická. Neovládala se. Dělalo mi to starosti, tak jsem za ní zajel.“

Zhluboka jsem se nadechla a potlačovala záchvěv žárlivosti. Neměla jsem na takové pocity právo, zvlášť po setkání s Brettem. „Jak to šlo?“

Něžnými prsty mi zaklonil hlavu. „Zavři oči.“

„Mluv se mnou, Gideone.“

„Budu.“ Oplachoval mi pěnu z hlavy a říkal: „Myslím, že jsem přišel na to, v čem je problém. Bere antidepresiva a nepředepsali jí ta pravá.“

„A jejda.“

„Měla říct doktorovi, jak na ni působí, ale ona si ani neuvědomuje, jak bizarně se chová. Trvalo hodiny, než jsem jí to vysvětlil a pak vysvětlil, proč to tak je.“

Napřímila jsem se a otřela si oči, snažila jsem se potlačit v zárodku svou rostoucí podrážděnost vůči jiné ženě, která si monopolizuje pozornost mého muže. Nemohla jsem pominout ani podezření, že si problém vymýšlí, jen aby si udržela Gideonovu pozornost.

Vyměnil si se mnou místo, vstoupil pod proud vody. Voda mu proudila po nádherném těle, líbezně stékala po pevných hrbolech a provázcích svalů.

„Tak co s ní bude dál?“ zeptala jsem se.

Zasmušile pokrčil rameny. „Zítra si zajde k doktorovi probrat, jestli má ty prášky přestat brát nebo jestli jí předepíše něco jiného.“

„Půjdeš tam s ní?“ zeptala jsem se opatrně.

„Nemám za ni odpovědnost.“ Nespouštěl ze mě oči, beze slov mi sděloval, že chápe můj strach a obavy a hněv. Přesně tak, jak mě vždycky chápal. „Řekl jsem jí to. Pak jsem zavolal Girouxovi a řekl jsem to i jemu. Musí přijet a o svou ženu se postarat.“

Sáhl po svém šamponu, který stál na skleněné poličce s ostatními jeho sprchovacími potřebami. Nastěhoval si své věci ke mně víceméně ve chvíli, kdy jsem souhlasila s tím, že s ním budu chodit, stejně jako zásobil svůj byt duplikáty mých každodenních potřeb.

„Ale nerozčílila se jen tak, Evo. Navečer ji navštívila Deanna s fotografiemi z té videopremiéry, na kterých jsme ty a já.“

„Pohádka,“ zamumlala jsem. „Tím se vysvětluje, proč na mě tady Deanna číhala.“

„Vážně?“ zapředl nebezpečně, až mi přišlo Deanny líto - asi na půl vteřiny. Kopala si pěkný hrobeček.

„Patrně má taky fotky, kde jsi u Corinny, a chtěla mě popíchnout.“ Založila jsem si paže. „Šmíruje tě.“

Gideon naklonil hlavu dozadu, aby si ji opláchl vodou, bicepsy se mu napínaly, když si pročesával vlasy prsty.

Byl tak nestydatě, sexuálně, krásně mužný.

Olízla jsem si rty, pohled na něj mě vzrušoval navzdory podráždění z jeho bejvalek. Přistoupila jsem těsně k němu a vymáčkla si na dlaň trochu jeho sprchového gelu. Pak jsem mu přejela dlaněmi po hrudi.

Zasténal a shlédl na mě. „Miluju tvoje ruce.“

„To je dobře, protože je od tebe nedokážu odtrhnout.“

Dotkl se mé líce, oči měl něžné. Pátravě na mě hleděl, možná uvažoval, jestli mám ten šukézní výraz nebo ne. Připadalo mi, že nemám. Toužila jsem po něm, to nikdy nepřestávalo, ale taky jsem si chtěla užívat, že jsme jen spolu. Bylo to těžké, když jsem ho měla takhle plnou hlavu.

„Tohle jsem potřeboval,“ řekl. „Být s tebou.“

„Jako by se toho na nás valilo nějak moc, viď? Ani si nevydechneme. Když to není jedno, je to něco dalšího.“ Špičkami prstů jsem sledovala pevné hrboly jeho břišních svalů. Bzučela mezi námi touha a nádherný pocit blízkosti někoho drahého, bez něhož nemůžete žít. „Ale jde nám to, že?“

Dotkl se rty mého čela. „Zvládáme to moc dobře, řekl bych. Ale už se nemůžu dočkat, až tě zítra odvezu. Na chvíli odtud vypadneme, pryč od všech, a budu tě mít jenom pro sebe.“

Usmála jsem se, i mě ta myšlenka potěšila. „Už se taky nemůžu dočkat.“

Probudila jsem se, když Gideon vyklouzl z mé postele.

Zamžikala jsem a zaznamenala, že televize ještě běží, ačkoliv zvuk je ztlumený. Usnula jsem stočená do klubíčka vedle něj, blažená, že jsme spolu sami po tolika hodinách a dnech, které jsme byli nuceni strávit odděleně.

„Kam jdeš?“ zašeptala jsem.

„Do postele.“ Dotkl se mé tváře. „Usínám.“

„Nechoď.“

„Nechtěj po mně, abych zůstal.“

Vzdychla jsem, protože jsem chápala jeho strach. „Miluju tě.“

Gideon se nade mnou sklonil a přitiskl rty k mým. „Nezapomeň si dát do kabelky pas.“

„Nezapomenu. Víš jistě, že si nemám nic zabalit?“

„Nic.“ Znovu mě políbil, jeho rty přilnuly k mým.

A pak zmizel.

V pátek jsem si vzala do práce lehké žerzejové zavinovací šaty, vhodné do kanceláře i pro dlouhý let. Neměla jsem zdání, jak daleko mě Gideon odveze, ale věděla jsem, že budu mít pohodlí, ať už ho to bude stát cokoli.

Při mém příchodu do práce Megumi telefonovala, takže jsme si jen zamávaly a já zamířila rovnou do své kóje. Slečna Fieldová se u mě zastavila, jen co jsem se usadila na svou židli.

Výkonná předsedkyně firmy Waters Field & Leaman vypadala ve světlešedém kalhotovém kostýmu energicky a sebejistě.

„Dobré ráno, Evo,“ řekla. „Ať se u mě Mark staví, až přijde.“

Přikývla jsem a v duchu obdivovala její náhrdelník, trojitou šňůru černých perel. „Stane se.“

Když jsem o pět minut později tlumočila její požadavek Markovi, potřásl hlavou. „Vsadím se, že jsme nedostali tu zakázku od Adrianna Vineyards.“

„Myslíš?“

„Nenávidím ty zatracené diletantské poptávky. Nejde jim o kvalitu a zkušenost. Hledají jen někoho, kdo je dost hladový, aby rozdával své služby zadarmo.“

Všeho jsme nechali, abychom stihli termín nabídky, jejíž návrh Markovi přidělili proto, že odvedl tak úžasnou práci na zakázce pro vodku Kingsman.

„Jejich chyba,“ prohlásila jsem.

„Já vím, ale stejně… chci vždycky vyhrávat. Drž mi palce, ať se pletu.“

Ukázala jsem mu zdvižený palec a Mark zamířil do kanceláře Christiny Fieldové. Na stole mi zazvonil telefon, právě když jsem vstávala, abych si došla do odpočívárny pro kávu.

„Kancelář Marka Garrityho,“ ohlásila jsem se. „U telefonu Eva Tramellová.“

„Evo, zlato.“

Vydechla jsem při zvuku matčina uslzeného hlasu. „Ahoj, mami. Jak se máš?“

„Uvidíme se? Mohli bychom třeba zajít na oběd?“

„Jasně. Dneska?“

„Jestli můžeš.“ Nadechla se a znělo to jako vzlyk. „Vážné tě potřebuju vidět.“

„Tak jo.“ Žaludek se mi sevřel starostí. Vadí mi, když je matka tak rozčilená. „Chceš se někde sejít?“

„Clancy a já tě přijedeme vyzvednout. Pauzu na oběd máš v poledne, ano?“

„Ano. Počkám před vchodem.“

„Dobře.“ Odmlčela se. „Mám tě ráda.“

„Já vím, mami. Taky tě mám ráda.“

Zavěsily jsme a já zůstala civět na telefon.

Jak to bude s naší rodinou dál?

Poslala jsem v rychlosti textovku Gideonovi, abych mu sdělila, že musím v poledne vyběhnout ven. Potřebuju dostat vztah s mámou zpátky do starých kolejí.

Protože jsem věděla, že budu potřebovat další kávu, abych zvládla den, který mám před sebou, vypravila jsem se ke kávovaru.

Od stolu jsem vstala přesně v poledne a zamířila dolů do haly. V uplynulých hodinách jsem byla čím dál víc nadšená z toho, že s Gideonem odjedeme. Pryč od Corinny a Deanny a Bretta.

Právě jsem procházela bezpečnostním turniketem, když jsem ho uviděla.

Jean-Franccois Giroux stál u pultu ochranky, vypadal zatraceně evropsky a velmi přitažlivě. Vlnité tmavé vlasy měl delší než na fotografiích, na nichž jsem si ho prohlížela, tvář méně opálenou a ústa tvrdší, orámovaná bradkou. Světle zelené oči působily v reálu ještě úchvatněji, i když byly zarudlé únavou. Podle kufříku u jeho nohou jsem vytušila, že přijel do Crossfiru přímo z letiště.

„Mon Dieu. Jak pomalé jsou výtahy v téhle budově?“ ptal se strážného s úsečným francouzským akcentem. „To není možné, aby cesta odshora dolů trvala dvacet minut.“

„Pan Cross už je na cestě,“ odpovídal strážný trpělivě, aniž vstal ze svého křesla.

Jako by vycítil můj pohled, otočil ke mně Giroux hlavu a přimhouřil oči. Odpoutal se od pultu a vykročil ke mně. Střih jeho obleku byl přiléhavější než Gideonův, užší v pase a kolem lýtek. Působil na mě dojmem přílišné úhlednosti a škrobenosti, jako muž, který si získal moc vynucováním pravidel.

„Eva Tramellová?“ zeptal se a polekal mě tím, že mě poznal.

„Pane Girouxi.“ Podala jsem mu ruku.

Přijal ji, pak mě překvapil tím, že se sklonil a políbil mě na obě líce. Letmé nepřítomné polibky, ale o to nešlo. I na Francouze to bylo familiární gesto pro někoho tak cizího, jako jsem pro něj já.

Když odstoupil, pohlédla jsem na něj se zvednutým obočím.

„Měla byste čas se mnou promluvit?“ zeptal se a nepouštěl mou ruku.

„Bohužel dnes ne.“ Jemně jsem ruku odtáhla. Anonymitu zaručovalo už jen to, že jsme stáli v obrovském prostoru plném lidí spěchajících všemi směry, ale s číhající Deannou jsem nemohla být nikdy dost opatrná stran toho, s kým se ukazuji. „Mám schůzku na oběd a po práci hned odjíždím.“

„Tak snad zítra?“

„Tenhle víkend budu mimo město. Nejdřív v pondělí.“

„Mimo město. S Crossem?“

S hlavou ke straně jsem ho pozorovala a snažila se z něj něco vyčíst. „Do toho vám vlastně nic není, ale ano.“

Řekla jsem pravdu, aby věděl, že v Gideonově životě se vyskytuje jiná žena než Corinne.

„Nevadí vám,“ řekl tónem znatelně chladnějším, „že využil mou manželku, abyste žárlila a vrátila se k němu?“

„Gideon se chce s Corinnou přátelit. Přátelé spolu tráví čas.“

„Jste blondýna, ale přece nemůžete být tak naivní, abyste tomu věřila.“

„Jste ve stresu,“ opáčila jsem, „ale určitě víte, že jste blbec.“

Gideonovu přítomnost jsem zaznamenala ještě dřív, než jsem ucítila na paži jeho ruku.

„Omluvíte se, Girouxi,“ vmísil se do řeči nebezpečně mírným hlasem. „A to upřímně.“

Giroux po něm vrhl pohled tak plný hněvu a opovržení, až jsem neklidně přešlápla. „Nechat mě čekat je neotesanost, Crossi, dokonce i na vás.“

„Kdyby to byla úmyslná urážka, poznal byste to.“ Gideonova ústa se svírala v lince tenké a ostré jako čepel nože. „Tu omluvu, Girouxi. Vždycky jsem byl vůči Corinně zdvořilý a uctivý. Vy projevíte tutéž zdvořilost Evě.“

Náhodnému pozorovateli by jeho póza připadala ledabyle uvolněná, ale já z něj cítila zuřivost. Cítila jsem ji z obou mužů - jeden byl rozpálený a druhý ledově chladný, napětí rostlo každým okamžikem. Prostor kolem nás jako by se uzavíral, což bylo šílené vzhledem k tomu, jak byla hala široká a hluboká a jak vysoko nad námi se vznášel strop.

V obavách, aby nedošlo na pěsti - bez ohledu na zalidněnost prostoru - jsem sáhla po Gideonově ruce a sevřela ji ve své, lehce jsem ji stiskla.

Girouxův pohled klesl k našim spojeným rukám, pak se zvedl k mým očím. „Pardonnez-moi,“ řekl a mírně se uklonil hlavou. „Vy jste nic nezavinila.“

„Nenech se od nás zdržovat,“ zamumlal ke mně Gideon a palcem mi přejel klouby prstů.

Ale já otálela, nechtělo se mi odejít. „Měl byste být u své ženy,“ řekla jsem Girouxovi.

„Ona by měla být u mě,“ opravil mě.

Připomněla jsem si, že za ní nepřijel, když ho opustila. Byl příliš zaneprázdněn obviněním Gideona, místo aby napravoval své manželství.

„Evo,“ zavolala máma, která mě přišla dovnitř hledat. Blížila se v louboutinkách pleťové barvy, štíhlé tělo zahalené měkkými hedvábnými šaty s ramínky ve stejném odstínu. V hale vyložené tmavým mramorem představovala kontrastní bod.

„Tak běž, anděli,“ řekl Gideon. „Moment, Girouxi.“

Zaváhala jsem před odchodem. „Sbohem, Monsieur Giroux.“

„Slečno Tramellová,“ odtrhl pohled od Gideona. „Nashledanou.“

Odešla jsem, protože mi nic jiného nezbývalo, ale nezamlouvalo se mi to. Gideon mě vyprovodil až k mámě a já na něj pohlédla, aby nepřehlédl obavu v mé tváři.

Jeho oči mě uklidnily. Spatřila jsem v nich tutéž latentní energii a nekompromisní sebeovládání, které jsem poznala už ve chvíli našeho prvního setkání. S Girouxem si poradí. Poradí si se vším.

„Užijte si oběd,“ řekl Gideon, políbil mámu na tvář a pak se otočil ke mně a dal mi krátký, prudký polibek na ústa.

Dívala jsem se za ním a znervózňovala mé intenzita, s níž Girouxovy oči sledovaly jeho návrat.

Máma se do mě zavěsila, čímž mě na sebe upozornila.

„Ahoj,“ řekla jsem a snažila se zaplašit nejistotu. Čekala jsem, až se zeptá, jestli ti hoši půjdou s námi, protože nic nemilovala víc než společnost bohatých hezkých mužů, ale nestalo se.

„Snažíte se to s Gideonem vyřešit?“ zeptala se místo toho.

„Ano.“

Pohlédla jsem na ni, než jsem před ní vyšla z otáčivých dveří. Vypadala křehčí než jindy, pleť měla bledou a v očích chyběla obvyklá jiskra. Počkala jsem na ni venku, moje smysly se pracně snažily přizpůsobit změně vyvolané přechodem z chladné prostorné haly do parného žáru a exploze hluku a ruchu na ulici.

Usmála jsem se na Clancyho, když otevíral zadní dveře vozu. „Nazdar, Clancy.“

Máma elegantně vklouzla na zadní sedadlo a Clancy můj úsměv opětoval. Aspoň myslím, že to byl úsměv. Trochu mu zacukala ústa.

„Jak se máte?“ zeptala jsem se ho.

Odpověděl mi strohým kývnutím. „A vy?“

„Držím se.“

„Bude to dobré,“ řekl, právě když jsem se zasouvala do auta vedle mámy. Pronesl to s mnohem větší jistotou, než jsem cítila já.

Prvních pár minut oběda probíhalo v rozpačitém mlčení. Slunce proudilo do bistra New American, které máma vybrala, takže oboustranná nejistota byla tím zřetelnější.

Čekala jsem, až máma začne, protože to byla ona, kdo si chtěl popovídat. Měla jsem toho na srdci habaděj, ale nejdřív jsem potřebovala vědět, co je prvořadé pro ni. Důvěra, kterou porušila tím, když mi dala do rolexek sledovací zařízení? To, že podvedla Stantona s mým tátou?

„To jsou krásné hodinky,“ pohlédla na moje zápěstí.

„Děkuju.“ Zakryla jsem je ochranitelsky rukou, ten časoměřič měl pro mě nevýslovnou hodnotu a byl hluboce osobní. „Koupil mi je Gideon.“

Zatvářila se zděšeně. „Neřeklas mu o tom sledovači, že ne?“

„Říkám mu všechno, mami. Nemáme před sebou žádná tajemství.“

„Ty možná ne. Ale co on?“

„Náš vztah je pevný,“ řekla jsem sebejistě. ,A každým dnem sílí.“

„Aha.“ Přikývla, krátké kučery se jí mírně zhouply. „To je… báječné, Evo. Může se o tebe dobře postarat.“

„Už to dělá, tak, jak to potřebuju, což nemá nic společného s penězi.“

Matčiny rty se sevřely nad mým trpkým tónem. Ne že by se doopravdy zamračila, tomu se promyšleně vyhýbala, aby si uchovala dokonalou pleť. „Nepohrdej tolik penězi, Evo. Jeden nikdy neví, kdy nebo proč je bude potřebovat.“

Kypěla ve mně podrážděnost. Celý život stavěla peníze na první místo bez ohledu na to, komu přitom - jako mému otci - ublížila.

„Nepohrdám,“ namítla jsem. „Jen si jimi nenechám ovládat život. A než vyhrkneš něco jako ,jo, tobě se to mluví“, můžu ti zaručit, že kdyby Gideon přišel o všechno, do posledního centu, stejně bych ho milovala - a byla bych s ním,“ zdůraznila jsem schválně.

„Je moc chytrý, než aby přišel o všechno,“ řekla máma upjatě. „A když budeš mít štěstí, nikdy tě nepotká nic, co by tě finančně zruinovalo.“

Vzdychla jsem, rozhořčena zvoleným tématem. „Tohle my nikdy nebudeme vidět stejně, víš.“

Krásně upravenými prsty hladila rukojeť příboru. „Moc se na mě zlobíš.“

„Uvědomuješ si, že tě táta miluje? Tolik tě miluje, že nedokáže žít dál po svém. Myslím, že už se nikdy neožení. Nikdy nebude mít ve svém životě nastálo ženu, která by se o něj starala.“

Těžce polkla a po líci jí skanula slza.

„Neopovažuj se plakat,“ nařídila jsem jí a naklonila se k ní. „Tady nejde o tebe. Ty tady nejsi oběť.“

„Nesmím snad cítit bolest?“ odsekla hlasem tak tvrdým, jak jsem od ní nikdy neslyšela. „Nesmím plakat nad zlomeným srdcem? Já tvého otce taky miluju. Dala bych všechno za to, aby byl šťastný.“

„Nemiluješ ho dost.“

„Všechno jsem udělala z lásky. Všechno.“ nevesele se zasmála. „Můj Bože… to bych ráda věděla, jak se mnou můžeš vydržet, když máš na mě tak špatný názor.“

„Jsi moje matka a vždycky jsi byla na mé straně. Vždycky se mě snažíš chránit, i když na to jdeš úplně špatně. Miluju tebe i tátu. Je to hodný člověk a zaslouží si být šťastný.“

Napila se vody. „Nebýt tebe, litovala bych, že jsme se někdy sešli. Oba bychom tak byli šťastnější. Už se s tím ale nedá nic dělat.“

„Mohla bys být s ním. Udělat ho šťastným. Zřejmě jsi jediná žena, která by to mohla dokázat.“

„To není možné,“ zašeptala.

„Proč? Protože není bohatý?“

„Ano.“ Ruka jí vylétla k hrdlu. „Protože není bohatý.“

Brutální upřímnost. Srdce mi pokleslo. V jejích modrých očích byla prázdnota, jakou jsem tam ještě nikdy neviděla. Co ji hnalo k tak zoufalé touze po penězích? Dozvím se to někdy, pochopím to? „Ale ty jsi bohatá. Copak to nestačí?“

Třemi rozvody nahromadila moje matka miliony osobního jmění.

„Ne.“

Nevěřícně jsem na ni zírala.

Odvrátila pohled, od tříkarátových diamantových náušnic se odrazilo světlo a zatřpytily se duhovými barvami. „Ty to nechápeš.“

„Tak mi to vysvětli, mami. Prosím.“

Vrátila se pohledem ke mně. „Snad jednou. Až na mě nebudeš tak rozčilená.“

Opřela jsem se dozadu a cítila, jak mě začíná bolet hlava. „Fajn. Jsem rozčilená, protože to nechápu, a ty mi nic nevysvětlíš, protože jsem rozčilená. S tímhle se hned tak nikam nedostaneme.“

„Promiň, zlato.“ Tvářila se prosebně. „To, co se stalo mezi tvým otcem a mnou…“

„Victorem. Proč nikdy nepoužíváš jeho jméno?“

Trhla sebou. „Jak dlouho mě budeš trestat?“ zeptala se tiše.

„Nesnažím se tě trestat. Prostě to jen nechápu.“

Bylo to šílené, že tam sedíme v jasném rušném prostoru plném lidí a řešíme bolestné osobní problémy. Litovala jsem, že mě raději nevzala k sobě, do domova, který sdílí se Stantonem. Ale uhodla jsem, že potřebuje nárazník obecenstva, abych nemohla úplně ztratit nervy.

„Poslyš,“ řekla jsem unaveně. „Cary a já se odstěhujeme ze Stantonova bytu, opatříme si něco vlastního.“

Máma napřímila ramena. „Cože? Proč? Nebuď zbrklá, Evo! Není třeba…“

„Ale je. Nathan už není. A Gideon a já chceme trávit víc času spolu.“

„Co to má společného s tvým stěhováním?“ Oči se jí naplnily slzami. „Je mi to líto, Evo. Co víc můžu říct?“

„Tady nejde o tebe, mami.“ Zastrčila jsem si vlasy za ucho, ošívala jsem se, protože její pláč mě vždycky dostal. „Tak jo, upřímně, je mi divné bydlet v bytě, za který platí Stanton, po tom, co se stalo mezi tebou a tátou, ale nejen to - Gideon a já chceme žít spolu. Je to prostě logické, začít někde od nuly.“

„Žít spolu?“ Matčiny slzy rázem vyschly. „Před svatbou? Evo, ne. To by byla děsná chyba. A co Cary? Přivedlas ho s sebou do New Yorku.“

„A zůstane se mnou.“ Neměla jsem chuť jí vyprávět, že jsem ještě Carymu nepředložila myšlenku ,Gideon jako spolubydlící’, ale byla jsem si jistá, že mu to nebude vadit. Budu častěji doma a nájem se zaplatí snáz, když se rozdělí na třetiny. „Budeme bydlet všichni tři spolu.“

„Nemůžeš žít s mužem jako je Gideon Cross, když za něj nejsi vdaná.” Předklonila se. „V tomhle mi musíš věřit. Počkej si na prsten.”

„Nespěchám na vdávání,” řekla jsem, i když jsem si palcem třela spodní stranu prstenu.

,Ach můj ty Bože.” Matka zavrtěla hlavou. „Co to povídáš? Miluješ ho.“

„Ještě je brzy. Jsem moc mladá.“

„Je ti čtyřiadvacet. To je na vdávání ideální věk.” Odhodlání napřímilo matce páteř. Tentokrát mi to nevadilo, protože jí to vrátilo trochu energie. „Nedovolím, aby ses zničila, Evo.“

„Mami…”

„Ne.” V očích se jí objevil vypočítavý lesk. „Věř mi a zpomal. Já to vyřeším.”

A do háje. Vůbec mě neuklidňovalo, že stojí v diskusi o manželství na Gideonově straně a ne na mé.

18. kapitola

Ještě pořád jsem přemýšlela o mámě, když jsem v pět hodin opouštěla Crossfire. Bentley čekal u obrubníku a když jsem k němu došla, Angus vystoupil a usmál se na mě.

„Dobrý večer, Evo.“

„Ahoj.“ Opětovala jsem jeho úsměv. „Jak se vede, Angusi?“

„Výtečně.“ Obešel auto a otevřel mi zadní dveře.

Pátrala jsem v jeho tváři. Kolik toho ví o Nathanovi a Gideonovi? Ví tolik jako Clancy? Nebo ještě víc?

Vklouzla jsem do chládku na zadním sedadle, vytáhla smartphone a zavolala Carymu. Spadlo to do hlasové schránky, nechala jsem tedy zkaz. „Hele, jen ti připomínám, že tenhle víkend budu pryč. Prokaž mi laskavost a uvažuj o tom, že by ses nastěhoval do společného bytu se mnou a Gideonem. Můžeme si o tom popovídat, až se vrátím. Donějakého nového bydlení, které si všichni můžeme dovolit. Ne že by sis s tím musel dělat starosti,“ dodala jsem, protože jsem si uměla představit Caryho výraz. „Tak jo. Kdybys mě potřeboval a nemohl mě sehnat na mobilu, pošli mi e-mail. Líbám.“

Právě jsem ukončila hovor, když se dveře otevřely a přisedl ke mně Gideon. „Ahoj, frajere.“

Chytil mě za zátylek a políbil, ústa přisátá k mým. Jeho jazyk mi vnikl do úst, ochutnával mě, až se mi zadrhly myšlenky. Když mě pustil, byla jsem bez dechu.

„Ahoj, anděli,“ řekl drsně.

„Páni.“

Zvlnil ústa. „Jaký byl oběd s mámou?“

Zaúpěla jsem.

Až tak dobré, hm?“ Chytil mě za ruku. „Povídej mi o tom.“

„Já nevím. Bylo to divné.“

Angus nasedl za volant a vyjeli jsme.

„Divné?“ dotíral Gideon. „Nebo nepříjemné?“

„Obojí.“ Zadívala jsem se ze zabarveného okna - zpomalili jsme kvůli dopravnímu provozu. Chodníky byly plné lidí, ale ti se pohybovali svižně. Auta stála. „Je moc zaměřená na peníze. To není nic nového, ale já jsem zvyklá, že se chová, jako by to byla prostě otázka zdravého rozumu, toužit po finančním zabezpečení. Dneska mi připadala… smutná. Rezignovaná.“

Palcem mi konejšivě přejížděl klouby. „Možná se cítí provinile kvůli té nevěře.“

„To by taky měla! Ale podle mě to tím není. Myslím, že jde o něco jiného, ale netuším, o co.“

„Chceš, abych se na to podíval?“

Otočila jsem hlavu a setkala se s jeho pohledem. Neodpověděla jsem hned, rozmýšlela jsem se. „Chci, ano. Ale taky je mi z toho šoufl. Prověřila jsem si tebe, doktora Lucase, Corinnu… pořád pátrám po cizích tajemstvích, místo abych se prostě rovnou zeptala.“

„Tak se jí zeptej,“ řekl věcným, mužským tónem.

„To jsem udělala. Prý si o tom promluvíme, až nebudu rozčilená.“

„Ženské,“ zafuněl s pobavenou přívětivostí v očích.

„Co chtěl Giroux? Věděl jsi, že přijde?“

Zavrtěl hlavou. „Chce na někoho shodit svoje manželské problémy. Já jsem po ruce.“

„Proč nepřestane vyčítat a nezačne napravovat? Potřebují zajít do poradny.“

„Nebo se rozvést.“

Ztuhla jsem. „Ty to chceš?“

„Já chci tebe,“ zapředl, pustil mou ruku a místo toho mě popadl a přitáhl si mě na klín.

„Ničemo.“

„Nemáš představu. Na tenhle víkend mám s tebou ďábelské plány.“

Žhavý pohled, kterým mě probodl, přesunul mé myšlenky do mnohem nemravnějších krajin. Právě jsem si přitahovala jeho hlavu k polibku, když bentley zahnul a najednou bylo tma. Rozhlédla jsem se a uvědomila si, že jsme zajeli do podzemní garáže. Objeli jsme dvě patra, zajeli na parkovací místo a pak okamžitě zase vyjeli.

Spolu se čtyřmi dalšími černými SUV značky Bentley.

„Co se děje?“ zeptala jsem se, když jsme mířili zpátky k výjezdu s dvěma bentleyi před námi a dvěma za námi.

„Skořápky,“ šťouchl mě nosem do hrdla.

Vyjeli jsme zpět do dopravního provozu a auta zamířila každé jiným směrem.

„Sleduje nás někdo?“ zeptala jsem se.

„Jen jsme opatrní.“ Lehce mi zaryl zuby do kůže, až mi ztvrdly bradavky. Podpíral mi záda jednou paží, palcem přejížděl ze strany po ňadru. „Tenhle víkend je náš.“

Zmocnil se mých úst bujným, hlubokým polibkem a zajeli jsme do další parkovací garáže. Vklouzli jsme na parkovací místo a dveře se prudce otevřely. Snažila jsem se přijít na to, co se děje, když Gideon vyklouzl z bentleye a přitom mě pevně držel v náručí, načež okamžitě nastoupil na zadní sedadlo jiného vozu.

Ani ne za minutu už jsme byli zase na cestě - bentley se zařadil do provozu před námi, na první křižovatce zahnul a zamířil opačným směrem.

„To je šílené,“ řekla jsem. „Já myslela, že jedeme do zahraničí.“

„Jedeme. Věř mi.”

„Věřím.“

Upřel na mě něžný pohled. „Já vím, že věříš.“

Cestou na letiště už jsme nikde nezastavovali. Po krátké bezpečnostní kontrole jsme vjeli přímo na startovní dráhu a já vystoupala před Gideonem po krátkých schůdcích do jednoho z jeho soukromých tryskáčů. Kabina byla přepychová, ale přesto skromná ve své eleganci, s pohovkami k sezení na pravé straně a stolkem se sedačkami na levé. Stevard byl hezký mladík v černých kalhotách a vestě s vyšitým logem Cross Industries a svým jménem - Eric.

„Dobrý večer, pane Crossi, slečno Tramellová,“ uvítal nás Eric s úsměvem. „Budete si přát něco k pití, než se připravíme ke startu?“

„Pro mě brusinkový džus a vodku Kingsman,“ řekla jsem.

„To samé,“ opáčil Gideon, shodil sako a předal je Erikovi, který čekal, až si Gideon svlékne ještě vestu a kravatu.

Uznale jsem přihlížela a pro jistotu ještě hvízdla. „Už teď se mi ten výlet líbí.“

„Anděli.“ Potřásl hlavou, oči se mu smály.

Do letadla vstoupil pán v tmavě modrém obleku. Vřele Gideona uvítal, potřásl mi rukou, když jsme byli představeni, a pak požádal o naše pasy. Odešel stejně rychle jako přišel a dveře kabiny se zavřely. Gideon a já jsme si zapnuli bezpečnostní pásy u stolku s pitím, když letadlo začalo rolovat po ranveji.

„Povíš mi, kam máme namířeno?“ zeptala jsem se a zvedla sklenku k přípitku.

Cinknul křišťálovým pohárem o můj. „Nechceš se nechat překvapit?“

„Přijde na to, jak dlouho potrvá, než tam budeme. Mohla bych se zbláznit zvědavostí ještě před přistáním.“

„Předpokládám, že na to nestihneš myslet.“ Ústa se mu zvlnila. „Koneckonců, tohle je dopravní prostředek.“

„Aha.“ Ohlédla jsem se a uviděla v zadní části letadla chodbičku s dveřmi. Jedny povedou na záchod, jedny do kanceláře a další do ložnice. Projelo mnou očekávání. „Kolik času si musíme ukrátit?“

„Hodiny,“ zaševelil.

Zatrnulo mi. „Ach páni. Co všechno já s tebou udělám!“

Zavrtěl hlavou. „Zapomínáš, že tohle je můj víkend a já si s tebou budu dělat, co chci. Taková byla dohoda.“

„Na výletě? To není fér.“

„To už jsi říkala.“

„Taky to je pravda.“

Jeho úsměv se rozšířil. Napil se. „Jen co nám kapitán dovolí vstát, chci, abys zamířila do ložnice a svlékla se do naha. Pak si lehni na postel a čekej na mě.“

Zvedla jsem jedno obočí. „Tobě se líbí představa, jak se převaluju nahá a čekám, až mě opícháš.“

„Líbí, ano. Vybavuju si, že ty jsi měla opačné fantazie.“

„Hmm.“ Napila jsem se a kochala se tím, jak mi vodka klouže do hrdla, ledová a hladká, a pak hřeje v žaludku.

Letadlo se dostalo do letové hladiny a kapitán stručně oznámil, že se můžeme odpoutat.

Gideon po mně střelil pohledem, který říkal: No? Už běž.

Přimhouřila jsem oči, vstala a vzala si pití s sebou. Trvalo mi to, provokovala jsem ho. A sebe vzrušovala ještě víc. Hrozně ráda jsem mu byla vydaná namilost. I když jsem milovala, když kvůli mně přicházel o rozum, nemohla jsem popřít, že jeho nadvláda mě vzrušuje nejvíc. Věděla jsem, jak absolutní jeho nadvláda může být, což mi umožňovalo dát mu úplnou důvěru. Říkala jsem si, že neexistuje nic, co bych mu nedovolila.

Kteréžto přesvědčení spíš dřív než později projde zkouškou, uvědomila jsem si, když jsem vstoupila do spací kabiny a uviděla rudá pouta z hedvábí a semiše, ležící na bílé prošívané přikrývce.

Otočila jsem hlavu, pohlédla na Gideona a zjistila jsem, že je pryč. Na stole stála jeho prázdná sklenice, hranaté kostky ledu se třpytily jako diamanty.

Srdce mi bušilo. Vstoupila jsem do místnosti a hodila do sebe zbytek pití. Nesnesla bych být při sexu spoutaná, pokud by to bylo s někým jiným než s Gideonem. Spoutaná jeho rukama nebo tíhou jeho svalnatého těla. Nikdy jsme nezašli dál. Nebyla jsem si jistá, jestli to dokážu.

Postavila jsem prázdnou sklenici na noční stolek, ruka se mi mírně třásla. Nevěděla jsem, jestli to působí strach nebo vzrušení.

Věděla jsem, že Gideon by mi nikdy neublížil. Usilovně pracoval na tom, abych se nikdy nebála. Ale co jestli ho zklamu? Co jestli mu nedokážu dát to, co potřebuje? Už se o bondáži zmínil a já věděla, že jednou z jeho fantazií je mít mě před sebou úplně znehybněnou a rozevřenou, mé tělo roztažené a bezmocné jen k jeho použití. Chápala jsem tu touhu, potřebu cítit úplné a naprosté vlastnictví. Cítila jsem vůči němu totéž.

Svlékla jsem se. Pohybovala jsem se pomalu a opatrně, protože puls mi už teď letěl příliš rychle. Prudce jsem oddechovala, nedočkavost byla bolestně silná. Pověsila jsem šaty na ramínko do malého šatníku, pak jsem opatrně vyšplhala na vyvýšené lůžko. Držela jsem pouta v rukou, pochybovala a rozmýšlela se, když Gideon vstoupil.

„Ty neležíš,“ řekl vlídně, zavřel za sebou dveře a zamkl.

Zvedla jsem pouta.

„Na zakázku, jen pro tebe.“ Přistoupil, obratnými prsty už si rozepínal knoflíky košile. „Karmínová ti sluší.“

Gideon se svlékal stejně pomalu jako prve já, dopřával mi příležitost obdivovat každý centimetr kůže, kterou odhalil. Věděl, že vlnění svalů pod drsným hedvábím jeho opálené pokožky pro mě bude afrodiziakum.

„Jsem na tohle připravená?“ zeptala jsem se tiše.

Nespouštěl pohled z mé tváře a svlékal si kalhoty. Když zůstal stát jen v černých boxerkách, vpředu mohutně vyboulených jeho údem, odpověděl: „Nikdy víc, než vydržíš, anděli. To ti slibuju.“

Zhluboka jsem se nadechla, ulehla naznak a položila si pouta na bříško. Přistoupil ke mně, tvář sevřenou vášní. Uvelebil se na posteli vedle mě, zvedl mou ruku k ústům a políbil mi zápěstí. „Puls ti jen letí.“

Přikývla jsem, protože jsem nevěděla, co říct.

Zvedl pouta, obratně odháčkoval pruh karmínového hedvábí, který držel dva semišové náramky u sebe. „To, že budeš svázaná, ti pomůže vzdát se, ale nemusí to být doslova. Musí to prostě stačit, aby ses dostala do správného rozpoložení.“

Břicho se mi chvělo, když přes ně pokládal kožený pás. Jeden náramek si položil na stehno a druhou zvedl.

„Dej mi zápěstí, anděli.“

Vztáhla jsem k němu ruku, dech se mi zrychlil, když připevňoval přiléhavý semiš. Dotek toho primitivního materiálu na mém letícím pulsu byl překvapivě vzrušující.

„Není to moc těsné, že ne?“ zeptal se.

„Ne.“

„Měla bys cítit stažení natolik, aby sis je ustavičně uvědomovala, ale nemělo by tě to bolet.“

Polkla jsem. „Nebolí to.“

„To je dobře.“ Podobně mi spoutal druhé zápěstí, pak se napřímil a obdivoval své dílo. „Krása,“ zamumlal. „Připomíná to ty červené šaty, cos měla na sobě, když jsme spolu byli poprvé. Ty mě dostaly, víš. Zničilas mě. Od toho dne už nebyla cesta zpátky.“

„Gideone.“ Úzkost mě opustila, zahnalo ji teplo jeho lásky a touhy. Byla jsem mu drahá. Nikdy by mě netlačil dál, než kam můžu.

„Zvedni ruce a chyť se ze stran polštáře,“ nařídil.

Poslechla jsem a silnější tlak na zápěstí mi připomněl přítomnost pout ještě důrazněji. Připadala jsem si spoutaná. Zajatá.

„Cítíš to?“ zeptal se a já pochopila.

V té chvíli jsem ho milovala, až to bolelo. „Ano.“

„Řeknu ti, abys zavřela oči,“ pokračoval, vstal a sundal si poslední kousek oděvu, který měl na sobě. Byl silně vzrušený, jeho mohutný úd poskakoval vlastní tíží, široká koruna se leskla preejakulátem. Ústa mi zaplavily sliny, pulzovala ve mně dychtivost. Byl tak rozpálený, tak roztoužený, a přesto by to člověk nikdy nepoznal podle jeho hlasu ani podle klidu, který vyzařoval.

Jeho naprosté sebeovládání mě vzrušilo. Gideon je pro mě ze všeho nejlepší, muž, který po mně dravě touží - což naléhavě potřebuju, abych se cítila bezpečně -, ale má dostatečné sebeovládání, aby toho na mě nebylo příliš.

„Chci, abys nechala zavřené oči, pokud to půjde,“ pokračoval hlasem tlumeným a chlácholivým, „ale kdyby to bylo moc, otevři je. Ale nejdřív řekni svou pojistku.“

„Tak jo.“

Zvedl saténový pás a lehce mi jím přejel po pokožce. Chladný kov spony na jednom konci se mi zadrhl o bradavku, až se svraštila. „Aby bylo jasno, Evo. Tvoje pojistka není pro mě. Je pro tebe. Mně stačí říct jen ne nebo dost, ale stejně jako si s náramky připadáš spoutaná, vyslovením své pojistky se vzpamatuješ. Chápeš?“

Přikývla jsem, každým okamžikem jsem se cítila příjemněji a dychtivěji.

„Zavři oči.“

Uposlechla jsem povel. Skoro okamžitě jsem si pronikavé uvědomila tlak na zápěstích. Vibrace a tlumený hukot motorů letadla zvýrazněly. Rty se mi pootevřely. Dech se mi zrychlil.

Pás mi sklouzl přes žlábek k druhém u ňadru. „Jsi tak krásná, anděli. Dokonalá. Nemáš zdání, co to se mnou dělá, když tě takhle vidím.“

„Gideone,“ zašeptala jsem, zoufale zamilovaná. „Mluv.“

Roztaženými prsty se dotkl mého hrdla a pak začal zvolna klouzat dolů po trupu. „Srdce mi buší stejně rychle jako tobě.“

Prohýbala jsem se a chvěla pod jeho lehce šimravým dotykem.

„To je dobře.“

„Jsem tak tvrdý, až to bolí.“

„Jsem mokrá.“

„Ukaž,“ řekl drsně. „Roztáhni nohy.“ Jeho prsty klouzaly po mé štěrbince. „Ano. Jsi kluzká a horká, anděli.“

Pohlaví se mi dychtivě sevřelo, celé tělo reagovalo na jeho dotek.

„Ach Evo. Ty máš ale chtivou kundičku. Celý život ji budu uspokojovat.“

„Měl bys začít hned.“

Tiše se zasmál. „Abych řekl pravdu, začínáme tvými ústy. Potřebuju, abys mě vysála, ať tě pak můžu šukat až do přistání.“

„Ach můj Bože,“ zasténala jsem. „Prosím tě, řekni mi, že to nebude desetihodinový let.“

„Za to ti asi budu muset naplácat,“ předl.

„Ale já jsem hodná!“

Matrace se prohnula, jak na ni vylezl. Cítila jsem, jak se ke mně posouvá, až klečel vedle mého ramene. „Buď hodná teď, Evo. Otoč se ke mně a otevři ústa.“

Dychtivě jsem poslechla. Hedvábný, měkký hřeben jeho údu se mi otřel o rty a já je otevřela víc, absorbovala jsem šok rozkoši, který jsem pocítila při jeho trýznivém zasténání. Zabořil mi prsty do vlasů, dlaní uchopil můj zátylek. Držel mě tam, kde mě chtěl mít.

„Bože,“ zajíkl se. „Ústa máš úplně stejně hltavá.“

Pozice, ve které jsem byla, naznak s rukama svírajícíma polštář, mi bránila přijmout víc než mohutný žalud. Zpracovávala jsem ho ústy, jazykem kmitala po citlivém otvoru na špičce, vzrušovala mě radost z toho, jak se na Gideona soustředím. Nebylo to z mé strany nesobecké. Abych řekla pravdu, milovala jsem to tolik hlavně kvůli sobě.

„To je ono,“ povzbuzoval mě, pohyboval boky a vnikal mi do úst. „Takhle mi ho vysávej… moc dobré, anděli. Budu každou chvíli.“

Vdechovala jsem ho a cítila, jak moje tělo reaguje na jeho vůni, instinktivně reaguje na tělo muže, která mu přináší tolik rozkoše. Se všemi smysly prosycenými Gideonem jsem se oddala společné slasti.

Zdálo se mi, že padám, a to mě prudce probudilo.

Srdce mi uhánělo překvapením a pak jsem si uvědomila, že letadlo náhle kleslo. Turbulence. Bylo mi dobře. A také Gideonovi, který usnul vedle mě. Musela jsem se usmát. Skoro jsem omdlela, když mi konečně poskytl orgasmus poté, co mě píchal tak důkladně, až jsem byla téměř neschopná slova touhou po vyvrcholení. Bylo jedině fér, že ho to také trochu utahalo.

Letmý pohled na hodinky mi sdělil, že jsme ve vzduchu skoro tři hodiny. Usoudila jsem, že jsme zdřímli asi před dvaceti minutami, možná ani to ne. Byla jsem si celkem jistá, že mě zpracovával skoro dvě hodiny. Ještě jsem cítila ozvěnu jeho mohutného pohlaví, klouzajícího do mě a ze mě, jak hladí a tře všechna má citlivá místečka.

Opatrně jsem vyklouzla z postele, nechtěla jsem ho probudit, a supertiše jsem zavírala zapuštěné dveře vedoucí na sousední toaletu.

Toaleta byla zařízená tmavým dřevem a chromovými bateriemi, mužná i elegantní zároveň. Záchod měl područky, takže vypadal jako trůn, a mléčným oknem vnikalo dovnitř sluneční světlo. Sprchový kout měl snímatelnou hlavici, která působila velmi lákavě, ale ještě pořád jsem měla na rukou karmínová pouta. Zařídila jsem tedy, co bylo třeba, umyla si ruce a pak zahlédla v jedné zásuvce krém na ruce.

Voněl jemně, ale nádherně. Jak jsem si ho vtírala do pokožky, dostala jsem hříšný nápad. Popadla jsem tubu a odnesla ji s sebou zpátky do ložnice.

Při pohledu, který mě tam uvítal, se mi zatajil dech.

Gideon se natáhl napříč přes širokou postel, jež působila vedle jeho krásného zlatavého těla nepatrně. Jednu paži měl přehozenou přes hlavu, druhou přes prsní svaly. Jedna ohnutá noha mu spadla přes okraj lůžka, druhou měl nataženou napříč přes matraci. Úd mu těžce ležel na podbřišku, žalud dosahoval téměř až k pupku.

Panebože, je tak mužný! Úchvatně. A silný, celé jeho tělo je jako ukázka fyzické síly a elegance.

A přesto jsem ho dokázala srazit na kolena. To mě dojímalo.

Probudil se, když jsem vylezla na postel, zamžikal na mě.

„Hej,“ řekl nabručeně. „Pojď sem.“

„Miluju tě,“ řekla jsem mu a spustila se do jeho vztažené náruče. Jeho pokožka byla jako teplé hedvábí. Přitulila jsem se k němu.

„Evo.“ Zmocnil se mých úst sladkým, dychtivým polibkem. „Zdaleka jsem s tebou neskončil.“

Zhluboka jsem se nadechla, nabrala kuráž a postavila mu na břicho tubu krému. „Chci být v tobě, frajere.“

Pohlédl dolů, zamračil se, pak znehybněl. Byla jsem dost blízko, abych ucítila, jak se mu změnila frekvence dechu. „Na tom jsme se nedohodli,“ řekl opatrně.

„Myslím, že se k tomu musíme vrátit a zrevidovat to. Kromě toho je pořád ještě pátek, což není tak docela víkend.“

„Evo…“

„Vzrušuje mě už jen, když na to myslím,“ zašeptala jsem, ovinula mu nohy kolem stehna a třela se o něj, aby cítil, jak jsem vlhká. Hrubé chloupky, které se třely o mé citlivé pohlaví, mě přiměly zasténat, stejně jako pocit nestoudnosti a nemravnosti. „Řekneš dost a já přestanu. Jen mě to nech zkusit.“

Slyšitelně zaskřípal zuby.

Políbila jsem ho. Přitiskla se k němu celým tělem. Když mě Gideon zaváděl do nových končin, vždycky přitom mluvil. Ale u něj někdy mluvení nic neřešilo. Někdy bylo nejlepší pomoci mu odpoutat mysl.

„Anděli…“

Nasunula jsem se nad něj, obkročila ho, odložila krém stranou, aby na něj tolik nemyslel. Jestli ho zavedu na nová místa, nechci, aby o tom někdo z nás přehnaně uvažoval. A kdyby to nevyplynulo přirozeně, neudělám to. To, co máme spolu, je příliš vzácné, než aby se to pokazilo.

Sjela jsem mu dlaněmi po hrudi, mazlila jsem se s ním, dávala mu pocítit svou lásku. Jak ho zbožňuji. Nebylo nic, co bych pro něj neudělala, až na to, že bych se ho nevzdala.

Objal mě pažemi, jedna ruka mi vjela do vlasů, druhá se uvelebila na bedrech, tiskla si mě blíž. Ústa měl otevřená, jeho jazyk lízal a ochutnával. Pohroužila jsem se do toho polibku a naklonila hlavu tak, abych mu byla co nejblíže.

Jeho úd mezi námi ztvrdl, sílil na mém bříšku. Prohnul boky vzhůru, zesílil tlak a zasténal mi do úst.

Pokračovala jsem přes jeho tvář k hrdlu, slízla jsem sůl z jeho pokožky a přisála se. Sála jsem rytmicky, škrábala ho zuby, značkovala si ho. Rukou v týle mě přidržoval v těsné blízkosti, do rtů mi vibrovaly drsné zvuky rozkoše.

Odtáhla jsem se a pohlédla na jasně rudý cucflek, který jsem na něm zanechala. „Můj,“ zašeptala jsem.

„Tvůj,“ souhlasil drsně, oči přivřené a žhavé.

„Každý kousíček.“ Postupovala jsem níž, nalézala a dráždila ploché kotouče jeho bradavek. Olizovala jsem drobné hroty, pak jejich okolí, doteky lehkými jako peříčko, dokud jsem se nepřisála.

Gideon zasyčel, když jsem vtáhla tváře a nepřestávala sát, ruce mu klesly a sevřely pokrývku po obou stranách boků.

„Uvnitř i venku,“ řekla jsem tiše, přešla k druhé bradavce a věnovala jí stejnou péči.

Postupovala jsem po jeho těle, které se napínalo, a cítila, jak v něm roste napětí. Když jsem obkroužila jazykem jeho pupek, divoce sebou škubl.

„Pssst,“ chlácholila jsem ho a třela se lící o jeho pulzující úd.

Po předcházejícím kole se umyl, takže voněl čistě a příjemně. Šourek mu těžce visel mezi nohama, saténová kůže byla obnažená, puntičkářský oholená. Strašně se mi líbilo, že je stejně hladký jako já. Když byl ve mně, bylo spojení úplné v každém směru, naše pocity zdůrazňoval dotek kůže na kůži.

Dlaněmi na vnitřní straně stehen jsem ho pobídla, aby je víc roztáhl a poskytl mi tak prostor, abych se pohodlně uvelebila. Pak jsem přejížděla jazykem po švu jeho napjatého šourku.

Uctívala jsem ho pouze ústy, jemně jsem sála a laskala ho jazykem. Pak jsem podepřela jeho varlata bříšky palců a nadzvedla je, abych měla přístup k citlivé pokožce pod nimi. Varlata se stáhla, kůže se napjala a přitáhla těsněji k tělu. Sáhla jsem jazykem o trochu níž, průzkumná výprava k mému konečnému cíli.

„Evo. Dost.“ Prudce oddechoval. „To nejde. Nech toho.“

Horečně jsem přemýšlela a dotýkala se ho dál, uchopila jsem do ruky jeho úd a hladila ho. Pořád ještě byl příliš zabraný do myšlenek, příliš soustředěný na to, co přijde, místo na to, co se děje teď.

Věděla jsem však, jak ho zaměřit na něco jiného.

„Co kdybychom to udělali společně, frajere?“ Posunula jsem se, otočila a obkročila ho zády k hlavě.

Popadl mě rukama za boky, ještě než jsem úplně získala rovnováhu, strhl mé pohlaví ke svým čekajícím ústům. Vykřikla jsem překvapením, když se přisál k mému klitorisu a dychtivě sál. Naběhlá a rozcitlivělá od dřívějška jsem stěží dokázala snášet ten náhlý příval rozkoše. Byl divoký a hltavý, jeho vášeň poháněly frustrace a strach.

Uchopila jsem jeho úd do rtů a oplácela mu to, co mi dával.

Silně jsem sála hlavici jeho erekce a jeho sténání mi rozvibrovalo klitoris, až mě málem přimělo vyvrcholit. Tiskl mě k sobě, prsty mi zarýval drtivou silou do boků.

Byla jsem nadšená. Odvazoval se, a i když se bál toho, co to znamená, mě to vzrušovalo. Nevěřil si, ale já věřila jemu. Na takovéhle hladině důvěry jsme těžce pracovali, ronili jsme pro ni slzy i krev a já si jí cenila ze všeho v životě nejvíc.

Uchopila jsem jeho úd do pěsti, pumpovala jsem jím a olizovala tryskající preejakulát, který z něj vytékal. Právě jsem si uvědomila, že se třese, když nás otočil na bok, takže jsme leželi vedle sebe místo na sobě.

Hltal mě prudce a rychle, jeho jazyk mi pronikal do pohlaví a přiváděl mě k šílenství zuřivými výpady. Dotkla jsem se špičkou prstu svraštělé hvězdičky jeho konečníku, ústy jsem horečně klouzala nahoru a dolů po údu. Otřásl se a tlumený zvuk, který mu unikl, způsobil, že mi na potem orosené pokožce naskočila husí kůže.

Moje boky se pohybovaly bezděčně, odíraly mé kluzké pohlaví o jeho pohybující se ústa. Nezvladatelně jsem sténala, lůno se mi třáslo drobnými záchvěvy blaženosti. Jeho jazyk ve mně tančil… přiváděl mě k nepříčetnosti.

A pak špička jeho prstu napodobila mou, třela se mi o hvězdičku konečníku. Volnou rukou jsem naslepo šátrala po krému.

Gideon mi přistrčil tubu k ruce, značně potřebné znamení souhlasu.

Sotva jsem odšroubovala víčko, když do mě vsunul prst. Prohnula jsem se v zádech a přitom mi jeho úd vyklouzl z úst a já zajíkavě vykřikla jeho jméno, mé tělo vstřebávalo šok z jeho nečekaného vniknutí. Natřel si prsty, než mi tubu předal.

Na okamžik jsem zůstala překonaná. Byl všude - kolem mě, ve mně, přilepený ke mně. A nebyl něžný. Jeho prst v mém pozadí vnikal a ustupoval, šukal mě, jeho energie byla dosud zbarvena náznakem hněvu. Tlačila jsem ho tam, kde nechtěl být, a on mě trestal rozkoší, která přišla příliš rychle, než aby se dala zvládnout.

Já k němu byla jemnější. Otevřela jsem ústa a sála jeho úd. Nechala jsem si krém rozehřát na prstech, než jsem ho do něj vetřela. A čekala jsem, až se mi nastrčí, až se rozevře jako květina, než jsem zasunula dovnitř jediný prst.

Zvuk, který z něj v té chvíli vytryskl, se vůbec nepodobal ničemu, co jsem kdy slyšela. Byl to výkřik raněného zvířete, ale plný procítěné bolesti. Ztuhl, ztěžka dýchal do mého pohlaví, prst hluboko zabořený, jeho pevné tělo se chvělo.

Odtáhla jsem od něj ústa a zavrkala: „Už jsem v tobě, zlato. Děláš to moc dobře. Bude ti to moc příjemné.“

Zajíkl se, když jsem vjela o trochu hlouběji, špičkou prstu jsem mu sklouzla po prostatě. „Evo!”

Jeho úd se zvětšoval ještě víc, rudl, nabíhaly na něm silné žíly, preejakulát mu tryskal na podbřišek. Byl tvrdý jako kámen, vlnil se mu až těsně nad pupek. Ještě nikdy jsem ho neviděla tak vzrušeného a nesmírně mě to rozpalovalo.

„Dostala jsem tě.“ Něžně jsem ho hladila uvnitř, jazykem jsem lízala délku jeho běsnící erekce. „Moc tě miluju, Gideone. Hrozně ráda se tě takhle dotýkám … takhle tě vidím.“

„Kristepane.“ Divoce se otřásal. „Píchej mě, anděli. Teď,“ ucedil, když jsem ho znovu třela. „Pořádně.“

Pohltila jsem jeho erekci a dala mu, co žádal, masírovala jsem ten bod v jeho nitru, až klel a svíjel se, jeho tělo bojovalo s kanonádou pocitů. Pustil mě, jeho mohutná postava se prohýbala, ale já ho držela rty i rukama, hnala jsem ho dál.

„Ach Bože,“ vzlykal a drásal pokrývku pěstmi, trhavý zvuk se rozléhal uzavřeným prostorem. „Dost, Evo. Už ne. Krucinál!“

Tiskla jsem uvnitř a současně prudce sála zvenčí, až vyvrcholil tak prudce, div jsem se tím horkým proudem nezakuckala. Tryskal na mé rty, když jsem se odtáhla, na své břicho a na moje ňadra, vrcholil prudkým přívalem, až bylo těžko uvěřit, že už vyvrcholil dvakrát během dvou hodin. Cítila jsem svíravé stahy na špičce prstu, křečovité pulzování, které vyhánělo z jeho údu semeno.

Teprve když znehybněl, odtáhla jsem se a chvějivě se otočila, abych ho vzala do náručí. Byli jsme zpocení, lepkaví, potřísnění a já byla šťastná, že to nevadí.

Gideon zabořil vlhkou tvář mezi má ňadra a rozplakal se.

19. kapitola

Místo, které Gideon vybral, bylo ráj. Jeho pilot nás zanesl nad Windwardské ostrovy, letěl nízko nad neuvěřitelně krásnými modrými vodami poklidného Karibiku až k soukromému letišti nedaleko od konečné destinace, letoviska Crosswinds.

Oba jsme byli ještě pěkně otřesení, když letadlo přistálo. Gideon koneckonců zažil svůj životní orgasmus. Nechali jsme si orazítkovat pasy s vlasy ještě mokrými, rukama pevně propletenýma. Skoro jsme nemluvili, ani spolu, ani s nikým jiným. Asi jsme byli oba příliš rozjitření.

Vklouzli jsme do čekající limuzíny a Gideon si nalil pořádného panáka. Jeho tvář nic neprozrazovala, byla nehybná a neproniknutelná. Zavrtěla jsem hlavou, když zvedl křišťálovou karafu s němou otázkou.

Uvelebil se na sedadle vedle mě a objal mě kolem ramen.

Přitulila jsem se k němu, přehodila mu nohy přes klín. „Je to dobrý?“

Vtiskl mi pevný polibek na čelo. „Ano.“

„Miluju tě.“

„Já vím.“ Hodil do sebe pití a prázdnou sklenici postavil do držáčku.

Během dlouhé cesty z letiště do letoviska už jsme nic neříkali. Dorazili jsme za tmy, ale otevřená hala byla jasně osvětlená. Recepce, orámovaná bujnými hrnkovými rostlinami a zařízená tmavým dřevem a pestrobarevnými keramickými dlaždicemi, vítala hosty bezstarostným, a přesto elegantním stylem.

Ředitel hotelu čekal na kruhové příjezdové cestě, kde jsme zastavili. Jeho zevnějšek byl bez poskvrnky, úsměv široký. Očividně byl nadšený Gideonovou přítomností a dvojnásob tím, že Gideon si pamatoval jeho jméno - Claude.

Claude živě hovořil a my ho následovali s rukama pevně spojenýma. Podle Gideonova vzezření by nikdo nepoznal, jak intimní a odhalení jsme před sebou byli ještě zhruba před hodinou. Mně sice uschly vlasy do rozcuchané kštice, ale jeho byly na pohled stejně nádherné a sexy jako vždycky. Oblek měl dokonale vyžehlený a krásně mu padl, kdežto moje šaty vypadaly po dlouhém dni trochu zplihle. Nalíčení jsem smyla ve sprše, takže jsem byla bledá se zbytky rozpité maskary - jako mývali oči.

Přesto byl Gideonův majetnický vztah vůči mně zřejmý z toho, jak mě držel a jak mě kormidloval do apartmá před sebou, s dlaní na mých bedrech. Cítila jsem se díky němu bezpečně, jako bych tu byla vítaná, i když z něj čišela jeho profesionalita a já nebyla zrovna v nejlepší formě, což se odráželo i na něm.

Za to jsem ho milovala.

Jen jsem litovala, že je tak zamlklý. Dělalo mi to starosti. A jednoznačně to ve mně budilo pochybnosti o mém rozhodnutí tlačit na něj i poté, co mi nejednou řekl, abych přestala. Co já sakra vím o tom, co potřebuje, aby se uzdravil?

Ředitel nepřestával mluvit na Gideona a já zvolna procházela masivní obývací prostor s dokořán otevřenou terasou a bílými pohovkami na bambusových podlahách. Hlavní ložnice byla stejně působivá, s velkým lůžkem orámovaným moskytiérou a další otevřenou terasou vedoucí přímo k soukromému bazénu se splývajícím okrajem, díky němuž vypadal jako součást měňavého oceánu hned za ním.

Dovnitř vanul teplý vánek, líbal mi obličej a probíral se mými vlasy. Vycházející měsíc vytvářel na oceánu pěšinu a vzdálené zvuky smíchu a reggae ve mně budily pocit izolovanosti způsobem, který nebyl docela příjemný.

Nic nebylo v pořádku, když se Gideon cítil nesvůj.

„Líbí se ti to?“ zeptal se tiše.

Otočila jsem se k němu a uslyšela, jak se ve vedlejší místnosti zavřely dveře. „Je to fantastické.“

Stroze přikývl. „Objednal jsem večeři na pokoj. Tilapii a rýži, čerstvé ovoce a sýr.“

„Úžasné. Umírám hlady.“

„V šatně a zásuvkách máš oblečení. Najdeš taky bikiny, ale bazén i pláž jsou soukromé, takže je nepotřebuješ, ledaže bys chtěla. Kdyby ti něco chybělo, jen mi dej vědět a necháme to přinést.“

Zírala jsem na něj a zaznamenala, že nás dělí několik kroků. Oči se mu třpytily v měkkém světle nepřímého osvětlení a lamp na nočních stolcích. Byl nervózní a odtažitý a já ucítila, jak se mi hrnou do hrdla slzy.

„Gideone…“ Vztáhla jsem k němu ruku. „Udělala jsem nějakou chybu? Porušila jsem něco mezi námi?“

„Anděli.“ Vzdychl. Přistoupil tak blízko, aby mě mohl chytit za ruku a zvednout ji ke rtům. Zblízka bylo vidět, jak uhýbá pohledem, jako by mu bylo zatěžko dívat se na mě. V útrobách se mi usadil odporný pocit. „Crossfire.“

Pronesl to jediné slovo tak tlumeně, až jsem skoro myslela, že se mi to jen zdálo. Pak si mě přitáhl do náruče a sladce políbil.

Stoupla jsem si na špičky, uchopila do dlaně jeho zátylek a opětovala jeho polibek vším, co ve mně bylo.

Odtáhl se až příliš rychle. „Převlékneme se na večeři, než ji přinesou. Snesl bych, kdybych toho na sobě měl míň.“

Neochotně jsem ucouvla, uznávala jsem, že je mu určitě v obleku horko, ale stejně jsem cítila, že něco není tak, jak má být. Ten pocit se ještě zhoršil, když Gideon opustil místnost, aby se převlékl, a já si uvědomila, že nebudeme sdílet společnou ložnici.

Odkopla jsem střevíce do šatny, která byla na víkendový výlet naplněná příliš mnoha oděvy. Většinou byly bílé. Gideon mě má v bílém rád. Tušila jsem, že je to proto, že mě považuje za svého anděla.

Smýšlí tak o mně i teď? Nebo jsem ďábel? Sobecká mrcha, která ho přiměla čelit démonům, na něž by raději zapomněl?

Převlékla jsem se do jednoduchých bavlněných pouzdrových šatů černé barvy, která odpovídala mé pohřební náladě. Bylo mi, jako by mezi námi něco umřelo.

Gideon a já jsme už mnohokrát zakopli, ale takovouhle míru odtažitosti jsem u něj ještě nikdy nepociťovala. Takovouhle nejistotu a neklid.

Zažila jsem to s jinými kluky, když se připravovali mi sdělit, že už se se mnou nechtějí vídat. Přinesli večeři a úhledně ji prostřeli na terase, na stůl, odkud jsme měli výhled na soukromou pláž. Viděla jsem na písku bílý stan, cabanu, a rozpomněla se na Gideonův sen, jak se povalujeme na lehátku pro dva u vody a milujeme se.

Srdce mě bolelo.

Vypila jsem dvě sklenky svěžího ovocného bílého vína a po paměti jedla, i když jsem ztratila chuť. Gideon seděl naproti mně ve volných bílých lněných kalhotách stažených v pase šňůrkou a jinak už na sobě neměl nic, čímž se všechno jen zhoršovalo. Byl tak hezký, tak zatraceně sexy, až jsem na něj nemohla necivět. Byl však ode mě na kilometry vzdálený. Němá, důrazná přítomnost, která způsobovala, že jsem ho potřebovala každičkým vláknem své duše.

Emocionální propast mezi námi narůstala. Nedosáhla jsem přes ni.

Odstrčila jsem talíř, jakmile jsem dojedla, a uvědomila jsem si, že Gideon nejedl skoro vůbec. Jen postrkoval jídlo vidličkou po talíři a pomáhal mi vyprázdnit láhev vína.

Zhluboka jsem se nadechla a řekla mu: „Promiň. Měla jsem… nechtěla…“ Těžce jsem polkla. „Mrzí mě to, zlato,“ zašeptala jsem.

Odstrčila jsem se od stolu, až nohy hlasitě zaskřípaly na dlažbě, a spěchala pryč z patia.

„Evo! Počkej.“

Pod nohama jsem ucítila teplý písek a utíkala k oceánu, stahovala jsem si cestou šaty a srazila se s vodou, která byla teplá jako ve vaně. Několik kroků bylo mělko, pak dno náhle klesalo, až jsem se potopila i s hlavou. Pokrčila jsem kolena a klesala, ráda, že jsem skrytá pod hladinou a mohu plakat.

Stav beztíže chlácholil mé těžké srdce. Vlasy se vzdouvaly kolem mě a ucítila jsem, jak se o mě jemně otřela nějaká ryba prchající kolem vetřelce do svého němého, mírumilovného světa.

Trhnutím jsem se ocitla zpátky v realitě, prskající a máchající rukama kolem sebe.

„Anděli,“ zamručel Gideon a zmocnil se mých úst, líbal mě prudce a zuřivě a kráčel přitom se mnou z vody ven a po pláži. Odnesl mě ke cabaně a položil na lehátko, zakryl mě svým tělem, ještě než jsem úplně chytla dech.

Ještě se mi točila hlava, když zasténal a řekl: „Vezmi si mě.“

Ale to nebyl důvod, proč jsem řekla: „Ano.“

Gideon za mnou vběhl do vody v kalhotách. Promáčené plátno se mi lepilo k nahým nohám, když na mně ležel a líbal mě, jako by umíral žízní, kterou mohu uhasit jedině já. Ruce měl v mých vlasech, držel mě. Jeho ústa byla jako zběsilá, rty naběhlé stejně jako moje, jazyk chtivý a majetnický.

Ležela jsem pod ním nehybně. V šoku. Mému poplašenému mozku rychle začínalo všechno docházet.

Trápil se nad pronesením té věty, ne proto, že by mě chtěl opustit.

„Zítra,“ ucedil a třel si tvář o mou. Bradu měl zdrsnělou rašícím strništěm, ten pocit mě probral k ještě hlubšímu vědomí toho, kde jsme a co chce.

„Já…“ Mozek se mi znovu zadrhnul.

„To slovo je ano, Evo.“ Zvedl se a divoce se na mě zadíval. „Fakt jednoduché - ano.“

Těžce jsem polkla. „Nemůžeme se vzít zítra.“

„Můžeme,“ řekl důrazně, „a uděláme to. Potřebuju to, Evo. Potřebuju svatební slib, legální vztah… bez toho se zblázním.“

Svět se najednou se mnou otáčel, jako bych se ocitla v zábavním parku, v jednom z těch sudů, co se otáčejí tak rychle, až vás odstředivá síla přitiskne ke stěně a podlaha vám zmizí pod nohama. „Ještě je brzy,“ protestovala jsem.

„To mi můžeš říct po tom letu?“ odsekl. „Já ti kurva patřím, Evo. Ať mě vezme čert, jestli ty nepatříš mně.“

„Nemůžu dýchat,“ zajíkla jsem se nevysvětlitelnou panikou.

Gideon se převalil, přitáhl mě na sebe, objímal mě pažemi. Vlastnil mě. „Chceš to,“ naléhal. „Miluješ mě.“

„Miluju, ano.“ Spustila jsem čelo na jeho hrud. „Ale moc pospícháš…“

„Myslíš, že mě to napadlo až teď? Proboha, Evo, vždyť mě znáš. Plánuju to už několik týdnů. Na nic jiného nemyslím.“

„Gideone… nemůžeme jen tak utéct a vzít se.“

„Houby nemůžeme.“

„A co naše rodiny? Nebo přátelé?“

„Vezmeme se kvůli nim ještě jednou. Potom… Já to taky chci.“ Shrnul mi mokré vlasy z obličeje. „Chci naše fotky v novinách, v časopisech… všude. Ale to potrvá měsíce. Nevydržím čekat tak dlouho. Tohle je kvůli nám. Nemusíme to nikomu říkat, jestli nechceš. Můžeme tomu říkat zasnoubení. Může to být naše tajemství.“

Zírala jsem na něj a nevěděla co říct. Jeho naléhavost byla romantická i děsivá zároveň.

„Ptal jsem se tvého táty,“ pokračoval a znovu mě tím šokoval. „Neměl nic proti.“

„Cože? Kdy?“

„Když byl ve městě. Naskytla se mi příležitost a využil jsem jí.“

Kdovíproč to zabolelo. „Nic mi neřekl.“

„Požádal jsem ho o to. Řekl jsem mu, že to nebude hned. Že ještě pracuju na tom, abych tě získal zpátky. Nahrál jsem to, aby sis ten rozhovor mohla poslechnout, kdybys mi nevěřila.“

Zamžikala jsem na něj. „Ty sis to nahrál?“ opakovala jsem.

„Nechtěl jsem nechat nic náhodě,“ řekl a neznělo to nijak omluvně.

„Řekl jsi mu, že to nebude hned. Lhals mu.“

Jeho úsměv byl ostrý jako břitva. „Nelhal. Už je to pěkných pár dní.“

„Ach můj Bože. Ty jsi blázen.“

„Možná. Pokud ano, udělalas ho ze mě ty.“ Vtiskl mi pevný polibek na tvář. „Nemůžu bez tebe žít, Evo. Neumím si ani představit, že bych se o to pokoušel. Už jen z té myšlenky jsem nepříčetný.“

„Tohle je nepříčetnost.“

„Proč?“ zamračil se. „Víš, že pro žádného z nás neexistuje nikdo jiný. Na co čekáš?“

Hlavou se mi hnaly argumenty. Veškeré důvody, proč bychom měli počkat, všechny možné nástrahy byly křišťálově jasné. Z úst mi však nevyšlo ani slovo.

„Nedávám ti na vybranou,“ prohlásil rozhodně, otočil se a vstal, přičemž mě nesl v náručí. „Uděláme to, Evo. Užívej si poslední zbývající hodiny svobody.“

„Gideone,“ zajíkla jsem se, hlava se mi zmítala, jak mnou proudil orgasmus.

Jeho pot mi kapal na hruď, neúnavnými boky do mě zas a znova vrážel svůj nádherný penis, kroužil a vyrážel, mělce a pak hluboko.

„To je ono,“ chválil chraplavě, „takhle mi ho zmáčkni. Ty jsi tak příjemná, anděli. Už zase budu.“

Lapala jsem po vzduchu, vláčná a unavená jeho neúmornými požadavky. Už dvakrát mě probudil, zmocnil se mě s obratnou precizností, vtiskoval mi do mozku i těla, že mu náležím. Že jsem jeho a on si se mnou může dělat, co chce.

Moc mě to rozpalovalo.

„Hmm…“ Předl a zajel údem co nejhloub. „Jsi jako nakrémovaná od mého spermatu. Miluju to, jaká jsi na dotek, když jsem byl v tobě celou noc. Tohle na doživotí, Evo. Nikdy nepřestanu.“

Přehodila jsem mu nohu přes bok, zadržela ho v sobě. „Líbej mě.“

Jeho hříšně zvlněná ústa se otřela o má.

„Miluj mě,“ požadovala jsem a zarývala mu nehty do boků, když se ve mně napínal.

„Miluju, anděli,“ zašeptal a jeho úsměv se rozšířil. „Miluju.“

Když jsem se probudila, byl pryč.

Protáhla jsem se ve změti prostěradel, která byla cítit sexem a Gideonem, a vdechla slaný vánek pronikající dovnitř otevřenými dveřmi z patia.

Chvíli jsem tam ležela a přemýšlela o uplynulé noci a předcházejícím dni. Pak o týdnech předtím a o několika měsících, jež uplynuly od chvíle, kdy jsem poznala Gideona. A pak ještě dál. Až k Brettovi a jiným, s nimiž jsem chodila. Zpátky do doby, kdy jsem si byla naprosto jistá, že nikdy nenajdu muže, který by mě miloval takovou, jaká jsem, se všemi mými emocionálními jizvami a přítěží a nedostatky.

Co jiného jsem mohla říct než ano, když jsem ho teď jakýmsi zázrakem nalezla?

Skulila jsem se z postele a pocítila záchvěv vzrušení při představě, jak vyhledám Gideona a slíbím mu bez výhrad, že se za něj provdám. Nadchla mě představa útěku s ním, našeho prvního manželského slibu vyřčeného v soukromí, kde nepřihlíží nikdo, kdo by choval pochybnosti nebo nevoli nebo přání něčeho špatného. Po všem, čím jsme oba prošli, dávalo dokonalý smysl, že náš nový začátek nebude naplněný ničím než láskou a nadějí a štěstím.

Mohlo mě napadnout, že všechno dokonale naplánoval, od soukromí až po exkluzivní lokalitu. Samozřejmě, že se vezmeme na pláži. Pláže v sobě nesou pro nás oba láskyplné vzpomínky, z nichž nikoli nejmenší je náš poslední výlet na Outer Banks.

Na kávovém stolku v sedacím koutě ložnice jsem uviděla tác se snídaní a usmála jsem se. Přes opěradlo židle byl také přehozený bílý hedvábný župan.

Gideon nikdy nic nezanedbá.

Navlékla jsem si župan a sáhla po konvici, abych si nalila šálek kávy - potřebovala jsem injekci kofeinu, než ho v apartmá vypátrám a sdělím mu svou odpověď. Tehdy jsem uviděla předmanželskou smlouvu, zastrčenou pod zakrytým talířem se snídaní.

Ruka mi ztuhla v půli cesty k termosce. Smlouva byla vkusně naaranžovaná pod jedinou rudou růží ve štíhlé bílé váze s příborem, lesknoucím se v umně složeném látkovém ubrousku.

Nevím, proč mě to tak překvapilo a… zkrušilo. Samozřejmě, Gideon naplánoval všechno do posledního detailu - počínaje předmanželskou smlouvou. Koneckonců, nepokusil se snad zahájit smlouvou i náš vztah?

Všechno závratné štěstí mě mžikem opustilo. Zplihle jsem se odvrátila od tácu a zamířila místo toho do sprchy. Beze spěchu jsem se myla, pohybovala jsem se zpomaleně. Usoudila jsem, že raději řeknu ne, než abych četla nějaký právnický dokument, který dá mé lásce cenu vyjádřenou v penězích. Lásce, která je pro mě vzácná a má nevyčíslitelnou hodnotu.

Přesto jsem se obávala, že je pozdě, že škoda už vznikla. Pouhé vědomí, že nechal zkoncipovat předmanželskou smlouvu, všechno změnilo, a já mu to nemůžu zazlívat. Proboha, vždyť to je Gideon Cross. Jeden z pětadvaceti nejbohatších mužů světa. Bylo nepředstavitelné, že by nepožadoval předmanželskou smlouvu. A já nebyla naivní. Věděla jsem, že nemám snít o krásném princi a hradech na nebesích.

Osprchovaná a oděná v lehkých plážových šatech jsem si stáhla vlasy do mokrého ohonu a vyšla za kávou. Nalila jsem si šálek, přidala smetanu a umělé sladidlo, pak vytáhla předmanželskou smlouvu a vyšla do patia.

Dole na pláži probíhaly svatební přípravy. U břehu stál oblouk pokrytý květinami a na písku byla napnutá propletená bílá stuha vyznačující improvizovanou uličku k oltáři.

Rozhodla jsem se usednout zády k té vyhlídce, protože pohled na ni bolel.

Usrkla jsem kávy, nasávala ji do všech buněk, a pak ještě. Už jsem byla v polovině šálku, když jsem sebrala dost kuráže, abych si ten zatracený právnický dokument přečetla. Úvodních několik stránek tvořil podrobný seznam majetku, který každý z nás vlastnil samostatně před manželstvím. Gideonovy državy byly omračující. Kdy vůbec spí? Říkala jsem si, že částka v dolarech připadající mně je chybná, dokud jsem neuvážila, jak dlouho už je základní kapitál investovaný.

Stanton vzal mých pět milionů a zdvojnásobil je.

Napadlo mi, jak jsem hloupá, že na penězích jen sedím, místo abych je investovala tam, kde by mohly pomoci těm, kdo je potřebují. Chovala jsem se, jako by ty zatracené peníze neexistovaly, když jsem je mohla nasadit do práce. V duchu jsem si poznamenala, že se musím do tohohle projektu pustit hned, jak se vrátím do New Yorku.

Potom začalo být čtení zajímavé.

Gideonova první podmínka byla, že přijmu jméno Cross. Mohu si nechat navíc jako druhé jméno Tramellová, ale nebude součástí příjmení. Eva Crossová — to muselo být bez diskusí. A velice se mu to podobalo. Můj dominantní milenec své neandertálské sklony nijak neomlouval.

Jako druhou podmínku stanovil, že při sňatku od něj přijmu deset milionů, čímž se mé osobní jmění zdvojnásobí za pouhé Ano. Každý rok potom dostanu další. Budu přijímat prémie za každé naše společné dítě, dostanu zaplaceno za to, že s ním budu navštěvovat párovou terapii. Souhlasím s poradenstvím a mediací v případě rozvodu. Souhlasím se společným bydlištěm, dovolenou každé dva měsíce, večerními schůzkami…

Čím víc jsem četla, tím lépe jsem Gideona chápala. Předmanželská smlouva vůbec neměla ochraňovat Gideonův majetek. Ten rozdával štědře, zašel až tak daleko, že předem vymínil, že padesát procent ze všeho, co nabude od našeho sňatku, náleží neodvolatelně mně. Ledaže by byl nevěrný. Kdyby k tomu došlo, přišlo by mu to hodně draho.

Předmanželská smlouva byla sestavena tak, aby ochraňovala jeho srdce, aby mě spoutala a podplatila, abych s ním zůstala stůj co stůj. Dával všechno, co měl.

Přišel za mnou na terasu, když jsem došla na poslední stránku, přikráčel v částečně zapnutých džínech a jinak nahý. Věděla jsem, že jeho dokonale načasovaný příchod není náhoda. Odněkud mě pozoroval, odhadoval mé reakce.

Setřela jsem si slzy z lící s úmyslnou nonšalancí. „Dobré ráno, frajere.“

„Dobrýtro, anděli.“ Sklonil se, vtiskl mi polibek na tvář a pak si sedl na konec stolu po mé levici.

Někdo z personálu přinesl snídani a kávu, rychle uspořádal prostírání a pak zmizel stejně rychle, jako přišel.

Hleděla jsem na Gideona, na to, jak ho tropický větřík zdobí a pohrává si s tou sexy hřívou jeho vlasů. Jak tam tak seděl, tak mužný a ležérní, vůbec se nepodobal té strohé a suché prezentaci dolarových částek, kterou jsem prve viděla v předmanželské smlouvě.

Přelistovala jsem zpátky na první stránku, položila ruku na smlouvu a řekla: „Nic v tomhle dokumentu mě nedokáže udržet v manželství.“

Rychle, zhluboka se nadechl. „Pak se k tomu vrátíme a zrevidujeme to. Uveď své podmínky.“

„Nechci tvoje peníze. Chci tohle,“ ukázala jsem na něj. „Obzvlášť tohle.“ Předklonila jsem se a položila mu ruku na srdce. „Ty jsi to jediné, co mě může udržet, Gideone.“

„Nevím, jak to udělat, Evo.“ Chytil mě za ruku a podržel si ji přitisknutou k hrudi. „Zvořu to. A ty budeš chtít utéct.“

„Už ne,“ namítala jsem. „Copak sis nevšiml?“

„Všiml jsem si, jak jsi včera večer vběhla do oceánu a šla ke dnu jako nějaký zatracený kámen!“ Předklonil se a upřeně mi hleděl do očí. „Neměj námitky proti předmanželské smlouvě z principu. Pokud tam není nic, co by ti vadilo, žij s ní. Kvůli mně.“

Opřela jsem se. „Ty a já máme před sebou ještě dlouhou cestu,“ řekla jsem tiše. „Žádný dokument nás nemůže donutit, abychom si navzájem věřili. Mluvím o důvěře, Gideone.“

„Jo, no…“ Zaváhal. „Nevěřím si, že to nezvořu, a ty nevěříš, že máš to, co potřebuju. Navzájem si ale věříme hodně. Ten zbytek dokážeme vyřešit společně.“

„Tak jo.“ Sledovala jsem, jak se mu rozzářily oči, a věděla jsem, že činím správné rozhodnutí, i když jsem byla pořád ještě zčásti přesvědčená, že jsme k němu dospěli příliš brzy. „Chtěla bych jednu opravu.“

„Řekni si.“

„Jméno.“

„Nepřipadá v úvahu,“ řekl bezvýrazně a pro jistotu ještě důrazně máchl rukou.

Vyklenula jsem jedno obočí. „Nebuď neandertálec, sakra. Chci si vzít taky tátovo jméno. Chtěl to a vadilo mu celý můj život, že nenesu jeho jméno. Teď mám možnost to napravit.“

„Takže Eva Lauren Reyes Crossová?“

„Eva Lauren Tramell Reyes Crossová.“

„Je toho plná pusa, anděli,“ protáhl, „ale dělej, co tě potěší. Nic víc nechci.“

„Já nechci nic než tebe,“ prohlásila jsem, naklonila se a nabídla mu svá ústa k polibku.

Jeho rty se dotkly mých. „Tak to bude oficiální.“

Provdala jsem se za Gideona Geoffreye Crosse bosa na karibské pláži. Za svědky nám šli ředitel hotelu a Angus McLeod. Nevěděla jsem, že tam Angus je, ale potěšilo mě to.

Byl to rychlý, krásný, prostý obřad. Podle zářivých úsměvů reverenda a Clauda jsem poznala, jak jsou poctěni, že se Gideonových oddavek zúčastní.

Vzala jsem si ty nejhezčí šaty, co jsem našla v šatně. Byly bez ramínek a rýžkované od ňader k bokům, s okvětními kvítky z organzy splývajícími až k zemi, sladké a přesto sexy, romantická toaleta. Vlasy jsem měla vyčesané do elegantně rozcuchaného uzlu s červenou růží. Hotel dodal kytici jasmínu s bílou stuhou.

Gideon měl na sobě grafitově šedé kalhoty a bílou košili, kterou si nezastrčil za pásek. Také šel bos. Plakala jsem, když opakoval svůj manželský slib, hlasem silným a jistým, i když oči prozrazovaly žhavou touhu.

Moc mě miloval.

Celý obřad byl intimní a hluboce osobní. Dokonalý.

Chyběli mi máma a táta a Cary. Chyběli mi Ireland a Stanton a Clancy. Když se však Gideon sklonil, aby zpečetil náš sňatek polibkem, zašeptal: „Zopakujeme to. Kolikrát budeš chtít.“

Moc jsem ho milovala.

Angus přistoupil a políbil mě na obě líce. „Dělá mi dobře, že vás oba vidím tak šťastné.“

„Děkuju vám, Angusi. Dlouho jste se o něj dobře staral.“

Usmál se a oči se mu leskly, když se otočil ke Gideonovi. Řekl něco tak těžce akcentovaného jeho skotským původem, že jsem si nebyla jistá, jestli je to vůbec anglicky. Ať to bylo cokoli, Gideonovi se z toho také zalesklo v očích. Jak dalece byl Angus Gideonovi po všechna ta léta náhradním otcem? Navěky mu budu vděčná za to, že poskytoval Gideonovi pomoc a lásku v době, kdy to zoufale potřeboval.

Rozkrojili jsme malý dort a připili si šampaňským na terase našeho apartmá. Podepsali jsme se do matriky, kterou nám reverend předložil, a obdrželi jsme k podpisu také oddací list. Gideon po něm se zbožnou úctou přejel prsty.

„Tohle jsi potřeboval?“ škádlila jsem ho. „Tenhle kus papíru?“

„Potřebuju vás, paní Crossová.“ Přitáhl si mě k sobě. „Tohle jsem chtěl.“

Angus vzal oddací list i předmanželskou smlouvu s sebou, když se vytrácel. Obojí bylo řádně ověřeno ředitelem hotelu a skončí to tam, kde Gideon takové věci uchovává.

Pokud šlo o Gideona a o mě, my jsme skončili v cabaně, nazí a propletení do sebe. Popíjeli jsme chlazené šampaňské, dotýkali se hravě i chtivě jeden druhého a lenivě se líbali. Den zvolna plynul.

To bylo také dokonalé.

„Tak jak to pojednáme, až se vrátíme?“ zeptala jsem se ho, když jsme večeřeli při svíčkách v jídelně našeho apartmá. „Celé to vysvětlování - utekli-jsme-a-vlezli-do-chomoutu.“

Gideon pokrčil rameny a olízl si z palce rozpuštěné máslo. „Jak chceš.“

Obírala jsem maso z krabí nožky a zvažovala možnosti. „Rozhodně to chci říct Carymu. A myslím, že tátovi to vadit nebude. Tak nějak jsem se o tom zmínila, když jsem mu prve volala, a on říkal, že ses ho už ptal, takže je na to připravený. Myslím, že Stantonovi to bude celkem jedno.“

„Taky si myslím.“

„Ale mám starost o mámu. Mezi námi je to drsné už i bez toho, že jsem se vdala. Bude úplně bez sebe, že jsme se vzali“ — na okamžik jsem se zarazila, už po miliónté jsem to musela vstřebat - „ale nechci, aby si myslela, že jsem ji ze svatby vynechala, protože jsem na ni naštvaná.“

„Tak prostě řekneme jí a všem ostatním, že jsme se jen zasnoubili.“

Namočila jsem krabí maso do rozpuštěného másla a říkala si, že si chci rychle zvyknout vídat Gideona bez košile, nasyceného a uvolněného. „Bude mít námitky, když spolu začneme oficiálně žít už před svatbou.“

„No, tak si bude muset s přípravami pospíšit,“ řekl suše. „Jsi moje manželka, Evo. Je mi jedno, jestli o tom ještě někdo ví nebo ne, já to vím. A chci se k tobě vracet domů, pít s tebou ráno kávu, zapínat ti zip na zádech šatů a večer ho zase rozepínat.“

Sledovala jsem, jak rukama odlamuje krabí nožku, a zeptala jsem se: „Budeš nosit snubní prsten?“

„Už se na to těším.“

To mě přimělo k úsměvu. Zarazil se a zadíval se na mě.

„Co je?“ naléhala jsem, když nic neříkal. „Mám obličej od másla?“

Opřel se a zhluboka vydechl. „Jsi krásná. Hrozně rád se na tebe dívám.“

Cítila jsem, jak mi do tváře stoupá horkost. „Taky nevypadáš špatně.“

„Už to začíná odcházet,“ zašeptal.

Úsměv mě opustil. „Co? Co odchází?“

„Ta… starost. Je to bezpečný pocit, ne?“ Usrkl vína. „Manželé. Je to příjemný pocit. Líbí se mi. Moc.“

Neměla jsem tolik času zvyknout si na myšlenku, že jsem vdaná, ale jak jsem tak seděla a opravdu se nad tím zamýšlela, musela jsem souhlasit. Gideon je můj. Už o tom nikdo nemůže pochybovat. „Mně se to taky líbí.“

Zvedl mou ruku ke rtům. Prsten, který mi dal, odrazil světlo svíčky a zatřpytil se mnohobarevným ohněm. Byl to vkusný velký diamant ve starožitném osazení. Milovala jsem jeho nadčasovou rafinovanost a cenila jsem si ho i proto, že šlo o prsten, který dal jeho otec při svatbě matce.

Ikdyž Gideona hluboce ranila rodičovská zrada, doba, kterou strávili společně jako tříčlenná rodina, představovala poslední opravdové štěstí, jaké zažil předtím, než jsme se poznali.

A to přísahal, že není romantik.

Přistihl mě, jak obdivuji prsten. „Líbí se ti.“

„Líbí.“ Pohlédla jsem na něj. „Je to originál. Říkala jsem si, že bychom mohli nějak neobvykle zařídit i náš domov.“

„Ale?“ Stiskl mi ruku a dal se znovu do jídla.

„Chápu, že musíme spát odděleně, ale nelíbí se mi, že jsou mezi námi dveře a zdi.“

„Mně taky ne, ale tvoje bezpečnost je na prvním místě.“

„Co takhle apartmá s dvěma ložnicemi, propojenými koupelnou bez dveří. Jen oblouky nebo průchody. Takže budeme mít každý svůj pokoj a přesto budeme spolu.“

Chviličku nad tím uvažoval, pak přikývl. „Nakresli to a odneseme to nějakému architektovi, ať to zrealizuje. Budeme zatím dál bydlet na Upper West Side, než bude přestavěný střešní byt. Cary se může podívat na sousední dvougarsoniéru a současně provést všechny změny, o které stojí.“

Podrbala jsem ho bosou nohou na lýtku na znamení díků. Večerní vítr přinášel zvuky hudby, což mi připomínalo, že nejsme na opuštěném ostrově sami.

Baví se Angus někde? Nebo trčí za dveřmi našeho apartmá?

„Kde je Angus?“ zeptala jsem se.

„Někde poblíž.“

„Je tu taky Raúl?“

„Ne. Ten je v New Yorku a zjišťuje, jak mohl Nathanův náramek skončit tam, kde skončil.“

„Aha.“ Najednou mě přešla chuť k jídlu. Zvedla jsem ubrousek a otřela si prsty. „Mám si dělat starosti?“

Byla to řečnická otázka, protože jsem si starosti nikdy dělat nepřestala. Záhada, kdo že to odvrátil pozornost policie jiným směrem, existovala stále, pořád mi vrtala v hlavě.

„Někdo mi rozdal kartičku z Monopolů, ,jsi propuštěn z vězení - zdarma, řekl klidně a olízl si dolní ret. „Čekal jsem, že,“ mě to bude něco stát, ale zatím mě nikdo neoslovil. Tak oslovím já jeho.“

„Až ho najdeš.“

„Však já ho najdu,“ zašeptal temně. „Pak se dozvíme, proč to udělal.“

Pod stolem jsem se k němu pevně přitiskla nohama.

Tančili jsme na pláži ve světle měsíce. Vysoká vlhkost vzduchu byla v noci smyslná a my se jí kochali. Gideon se mnou té noci sdílel lůžko, i když jsem poznala, jak je podstoupení toho rizika pro něj těžké. Neuměla jsem si představit, že bych o svatební noci spala sama a věřila jsem, že jeho léky ve spojení se včerejší nevyspalostí mu pomohou k hlubokému spánku. Pomohly.

V neděli mi dal na vybranou, zda chci jít k pohádkovému vodopádu, nebo vyplout na katamaránu z letoviska na moře, anebo raftovat na řece v džungli. S úsměvem jsem mu řekla, že až příště, a pak jsem s ním hříšně naložila po svém.

Lenošili jsme celý den, koupali se nahatí v soukromém bazénu a podřimovali, když se nám zachtělo. Do New Yorku jsme vyrazili až po půlnoci a já toho litovala. Víkend byl až moc krátký.

„Máme před sebou život plný víkendů,“ šeptal Gideon cestou zpátky na letiště, jako by mi četl myšlenky.

„Jsem k tobě sobecká. Chci tě jen pro sebe.“

Když jsme nastoupili do letadla, cestovalo s námi šatstvo, jež jsme měli k dispozici v letovisku. Přimělo mě to k úsměvu, když jsem pomyslela na to, jak málo jsme toho měli během těch dvou dnů na sobě.

Vzala jsem si do ložnice kosmetický kufřík, abych si mohla vyčistit zuby, než prospím zpáteční let. Tehdy jsem si všimla, že je na něm připevněná visačka z lakové kůže a mosazi s vyrytým nápisem Eva Crossová.

Gideon vklouzl na toaletu za mnou a políbil mě na rameno. „Jdeme spát, anděli. Potřebujeme se před prací trochu prospat.“

Ukázala jsem na visačku a řekla: „Bylo opravdu tak předem jasné, že řeknu ano?“

„Byl jsem připraven držet tě tam jako rukojmí, dokud to neuděláš.“

O tom jsem nepochybovala. „Jsem polichocena.“

„Jsi vdaná.“ Plácl mě po zadku. „Tak honem, paní Crossová.“

Pospíšila jsem si a vklouzla do postele vedle něj. Okamžitě se ke mně zezadu přivinul, přitulil si mě k sobě.

„Sladké sny, zlato,“ zašeptala jsem a položila paže na jeho, které mě objímaly v pase.

Zvlnil ústa na mé šíji. „Moje sny už se uskutečnily.“

20. kapitola

Bylo to divné, jít v pondělí ráno do práce a nemít nikoho, kdo by věděl, že se můj život úplně změnil. Kdo mohl vědět, jak moc těch několik slov a navléknutí kovového kroužku dokáže člověku převrátit život naruby?

Nebyla jsem už jen Eva, novopečená Newyorčanka, která se snaží se svým nejlepším kamarádem uplatnit vlastními silami ve velkém městě. Stala jsem se manželkou magnáta. Měla jsem celou řadu nových povinností a očekávání. Už jen to pomyšlení mě zastrašovalo.

Megumi vstala a pustila mě bzučákem skrz bezpečnostní dveře u firmy Waters Field & Leaman. Měla na sobě nezvykle usedlé černé šaty bez rukávů s asymetrickým dolním okrajem a zářivě fuksiové lodičky. „Páni. Ty jsi úžasně opálená! To ti moc závidím.“

„Díky. Jaký byl víkend?“

„Jako vždycky, jako vždycky. Michael přestal volat.“ Nakrčila nos. „Už mi to obtěžování chybí. Připadala jsem si žádoucí.“

Zavrtěla jsem hlavou. „Jsi cvok.“

„Já vím. Tak povídej, kde jsi byla? A jelas s tou rockovou hvězdou, nebo s Crossem?“

„Mé rty jsou zapečetěné.“ Ačkoliv jsem byla v pokušení všechno prozradit. Jediné, co mi bránilo, bylo to, že jsem to ještě nepověděla Carymu, a ten přece musí přijít na řadu první.

„Nekecej!“ Přimhouřila tmavé oči. „Vážně mi to neřekneš?“

„Samozřejmě že řeknu.“ Mrkla jsem. „Jenom ne hned.“

„Jsi hrozná, že mě tak napínáš,“ zavolala za mnou, když jsem zamířila chodbou ke své kóji.

Dorazila jsem k psacímu stolu a připravovala se poslat rychlou textovku Carymu, ale zjistila jsem, že mi jich během víkendu poslal několik - a dorazily až později. Rozhodně v telefonu nebyly, když jsem v sobotu jako obvykle telefonovala tátovi.

Chceš jít na oběd? Napsala jsem mu.

Když jsem se hned nedočkala odpovědi, přepnula jsem telefon na tichý režim a uložila do horní zásuvky.

„Kdes byla o víkendu?“ zeptal se mě Mark, když přišel do práce. „Jsi skvěle opálená.“

„Díky. Lenošila jsem v Karibiku.“

„Vážně? Zkoumal jsem ostrovy, kam by se dalo jet na svatební cestu. Doporučila bys to místo, kde jsi byla?“

Rozesmála jsem se - už dlouho jsem nebyla tak šťastná. Možná nikdy. „Jednoznačně.“

„Tak mi dej adresu. Přidám si to na seznam možností.“

„Máš na starost průzkum vhodných lokalit?“ Vstala jsem, abychom si mohli před začátkem pracovního dne dojít společně pro kávu.

„Jo.“ Mark zkřivil ústa k jedné straně. „Svatbu nechám na Stevenovi, protože ji už tak dlouho plánuje, ale svatební cesta je moje.“

Znělo to moc šťastně a já přesně věděla, jak mu je. Jeho dobrá nálada mi vylepšila začátek pracovního dne ještě víc.

Hladká plavba skončila, když mi krátce po desáté zavolal Cary do práce.

„Kancelář Marka Garrityho,“ ohlásila jsem se. „Eva Tramellová…“

„…potřebuje nakopat do zadku,“ dokončil za mě Cary. „Nemůžu si ani vzpomenout, kdy naposled jsem byl na tebe takhle naštvaný.“

Zamračila jsem se, žaludek se mi sevřel. „Cary, co se děje?“

„Nebudu mluvit o důležitých věcech do telefonu, na rozdíl od jistých lidí, které znám. Sejdeme se na oběd. A jen abys věděla, dneska odpoledne jsem odmítl jeden casting, abych ti mohl napravit hlavu, protože to kamarádi dělávají,” pokračoval hněvivě. „Udělají si v rozvrhu čas, aby si promluvili o věcech, na kterých záleží. Nenechávají zdvořilostí vzkazy v hlasové schránce a nemyslí si, že tím je to vyřízené!“

Telefon umlkl. Seděla jsem tam šokovaná a trošičku vyděšená.

Všechno v mém životě se zaseklo a zadrhlo. Cary byl moje kotva. Když to mezi námi nehrálo, fakt rychle jsem se sesypala. A věděla jsem, že u něj je to stejné. Když jsme ztratili kontakt, začal magořit.

Vylovila jsem mobil a zavolala mu zpátky.

„Co je?“ odsekl. Ale bylo dobré znamení, že to vzal.

„Jestli jsem něco podělala,“ řekla jsem rychle, „tak se omlouvám a napravím to. Jo?“

Vydal drsný zvuk. „Ty mě kurva sereš, Evo.“

„No jo. Naštvat lidi, to já umím, jestli sis ještě nevšiml, ale vadí mi, když to provedu tobě.“ vzdychla jsem. „Budu šílet, Cary, dokud to nevyřešíme. Potřebuju být s tebou v pohodě, to přece víš.“

„Poslední dobou ses podle toho nechovala,“ řekl nabručeně. „Jsem páté kolo u vozu, a to kurva bolí.“

„Pořád na tebe myslím. Jestli jsem to nedávala najevo, moje chyba.“

Neřekl nic.

„Mám tě ráda, Cary. I když to vořu.“

Vydechl do sluchátka. „Vrať se do práce a nestresuj se kvůli tomu. Vyřešíme to u oběda.“

„Je mi to líto. Vážně.“

„Uvidíme se v poledne.“

Zavěsila jsem a snažila se soustředit, ale bylo to těžké. Jedna věc je, když se na mě Cary zlobil a něco úplně jiného je vědomí, že jsem mu ublížila. Patřím mezi malou skupinku lidí v jeho životě, jimž důvěřuje, že ho nezklamou.

V půl dvanácté jsem dostala malou hromádku obálek interní pošty. Nadchlo mě, když se v jedné z nich objevil lístek od Gideona.

MOJE NÁDHERNÁ, SEXY ŽENO, VŮBEC NA TEBE NEPŘESTÁVÁM MYSLET.

TVŮJ X

Nohy mi pod stolem poskakovaly ve šťastném tanečku. Nepovedený den se trochu napravil.

Odepsala jsem mu.

Hříšný ďáble, šíleně tě miluji.

Tvá koule na řetězu. Paní X

Zastrčila jsem to do obálky a hodila do schránky s interní poštou.

Koncipovala jsem odpověď výtvarníkovi, který pracoval na kampani dárkových kartiček, když vtom mi zazvonil na stole telefon. Ohlásila jsem se jako obvykle a odpověděl mi známý francouzský akcent.

„Evo, tady je Jean-Franicois Giroux.“

Opřela jsem se dozadu a řekla: „Bonjour, Monsieur Giroux.“

„V kolik hodin by se vám dnes nejlépe hodilo to setkání?“

Co sakra ode mě chce? Předpokládala jsem, že chci-li to vědět, budu mu muset vyhovět. „V pět hodin? Nedaleko od Crossfiru je vinárna.“

„To by bylo skvělé.“

Dala jsem mu adresu a on zavěsil. Telefonát mě však poněkud vykolejil. Zatočila jsem se s židlí a říkala si: Gideon a já se snažíme pohnout svým životem dopředu, ale lidé a problémy z naší minulosti se nás pořád snaží zadržovat. Změní to ohlášení našeho sňatku, nebo aspoň zasnoubení?

Bože, doufala jsem, že ano. Ale je někdy něco tak snadné?

Pohlédla jsem na hodiny, znovu se zaměřila na práci a vrátila se k psaní e-mailu.

Pět minut po poledni jsem byla dole v hale, ale Cary dosud nedorazil. Čekala jsem na něj a nervy mi začínaly vibrovat. Znovu jsem si v duchu procházela krátký rozhovor s Carym a věděla jsem, že měl pravdu. Přesvědčila jsem sama sebe, že mu nebude vadit, když se do našeho životního uspořádání zapojí Gideon, protože jsem si neuměla představit jinou možnost - že bych musela volit mezi svým nejlepším kamarádem a přítelem.

A teď už volba nepřipadá v úvahu. Jsem vdaná. A velice šťastná.

Přesto jsem byla ráda, že jsem zastrčila snubní prsten do kapsičky v kabelce a zapnula na zip. Jestliže Cary pocítil vzrůstající vzdálenost mezi námi, zjištění, že jsem přes víkend vlezla do chomoutu, by situaci nijak neprospělo.

Žaludek se mi svíral. Tajemství mezi námi se hromadila. Nemohla jsem to vydržet.

„Evo.“

Hlas mého nejlepšího přítele mě prudce probral z myšlenek. Kráčel ke mně ve volných kapsáčových šortkách a tričku s véčkem. Nesundal si tmavé brýle a s rukama v kapsách působil odtažitě a chladně. Lidé se za ním otáčeli a on si jich nevšímal, jeho pozornost se soustředila na mě.

Nohy se mi daly samy do pohybu. Než jsem se nadála, už jsem k němu spěchala a pak běžela a narazila na něj tak prudce, až heknul. Objala jsem ho, hruď přitisknutou k jeho hrudi.

„Chyběls mi,“ řekla jsem upřímně, od srdce, i když nemohl přesně vědět proč.

Polohlasem něco zamumlal a objal mě. „Někdy jsi pěkně protivná, holčičko.“

Odtáhla jsem se a vzhlédla k němu. „Promiň.“

Propletl si se mnou prsty a vyvedl mě z Crossfiru. Šli jsme do podniku se skvělými tacos, kde jsme byli už posledně, když mě pozval na oběd. Také tam měli skvělé, osvěžující nealkoholické margarity, což se k parnému letnímu dni dokonale hodilo.

Po asi desetiminutovém čekání ve frontě jsem si objednala jen dvě tacos, protože jsem už moc dlouho nebyla v posilovně. Cary si jich objednal šest. Obsadili jsme stůl, jen co se od něj předchozí návštěvníci zvedli, a Cary zhltal první taco, ještě než jsem stihla vybalit z papíru brčko do pití.

„Promiň tu hlasovou schránku,“ řekla jsem.

„Ty to nechápeš.“ Otřel si ubrouskem rty, jejichž úsměv dokázal proměnit dospělé ženy v rozhihňané holčičky. „Jde o celou tu situaci, Evo. Necháš mi vzkaz, abych uvažoval o společném bydlení s Crossem, ale ještě předtím sdělíš mámě, že je to hotová věc, a potom zmizíš na víkend ze světa. Hádám, že jak je přitom mně, to je ti úplně u prdele.“

„To není pravda.“

„Proč bys měla stát o spolubydlícího, když stejně žiješ s přítelem?“ začínal se rozehřívat. „A proč myslíš, že bych vám měl dělat křena?“

„Cary…“

„Nepotřebuju, kurva, žádné almužny, Evo.“ Přimhouřil smaragdové oči. „Mám kde přespat, můžu se nastěhovat k jiným lidem. Neprokazuj mi žádné milosti.“

Hruď se mi sevřela. Ještě jsem nebyla ochotná nechat Caryho odejít. Jednoho krásného dne v budoucnu půjdeme každý svou cestou, možná se budeme vídat jen při zvláštních příležitostech. Jenže ta doba ještě nenastala. To není možné. Už jen při tom pomyšlení jsem začínala šílet.

„Kdo říká, že to dělám kvůli tobě?“ odsekla jsem. „Možná prostě jen nesnesu pomyšlení, že bych tě neměla blízko sebe.“

Ušklíbl se a urval sousto ze své porce. Hněvivě žvýkal a pak zapil jídlo dlouhým douškem skrz brčko. „Co jsem já? Tvůj odznak za výdrž?“

„Pardon.“ Předklonila jsem se. „Jsi naštvaný, to je mi jasné. Už jsem se omluvila. Mám tě ráda a jsem ráda, když jsi se mnou, ale nebudu tady sedět a nechávat do sebe kopat, protože jsem něco podělala.“

Odstrčila jsem se od stolu a vstala. „Ozvu se později.“

„Vy se s Crossem budete brát?“

Zarazila jsem se a pohlédla na něj. „Požádal mě o ruku. Řekla jsem ano.“

Cary přikývl, jako by ho to nepřekvapovalo, a znovu si kousl. Sebrala jsem kabelku, zavěšenou na opěradle židle.

„Bojíš se žít s ním sama?“ zeptal se s plnou pusou.

Samozřejmě, že si to myslel. „Ne. Bude spát ve vlastní ložnici.“

„Spal v oddělené místnosti těch posledních pár víkendů, co ses s ním tajně scházela?“

Zůstala jsem zírat. Věděl s jistotou, že mým „milencem“, s nímž jsem trávila čas, byl Gideon? Nebo to jen zkouší? Usoudila jsem, že je mi to jedno. Už mě nebavilo mu lhát.

„Většinou ano.“

Odložil taco. „Konečně trochu pravdy. Už jsem si začínal myslet, že jsi zapomněla být upřímná.“

„Jdi do do háje.“

Ušklíbl se a ukázal na mou uprázdněnou židli. „Dřepni si zpátky, holčičko. Ještě jsme nedomluvili.“

„Jsi cvok.“

Úsměv ho opustil a jeho pohled ztvrdl. „Jsem rozmrzelý, když se mi kolik týdnů lže. Sedni si.“

Sedla jsem si a zamračila se na něj. „Tak? Spokojený?“

„Jez. Mám ti toho hodně co říct.“

Zoufale jsem vydechla, zase přehodila kabelku přes opěradlo a zadívala se na něj se zdviženým obočím.

„Jestli myslíš,“ začal, „že střízlivost a vytrvalá práce mi zatemnily mozek, tak se pleteš. Věděl jsem, že zase chodíš s Crossem, od chvíle, kdy jste se zase dali dohromady.“

Ukousla jsem si taky sousto a střelila po něm skeptickým pohledem.

„Evo, zlato, snad si nemyslíš, že kdyby v New Yorku byl ještě další chlap, co by do toho dokázal bušit celou noc jako Cross, že bych o něm ještě nevěděl?“

Rozkašlala jsem se a málem vyprskla jídlo.

„Nikdo nemá takové štěstí, aby našel dva takovéhle chlapy po sobě,“ protáhl. „Ani ty ne. Měla bys mít nejdřív půst nebo aspoň pár fakt mizerných milenců.“

Hodila jsem po něm zmačkaným obalem z brčka, jemuž se smíchem uhnul.

Pak zvážněl. „Myslela sis, že tě budu odsuzovat za to, že jste zase spolu potom, co ti zahnul?“

„Je to složitější, Cary. Byl v tom… zmatek. Spousta tlaku. Pořád je, ta novinářka Gideona šmíruje.

„Šmíruje?“

„Jednoznačně. Jen jsem nechtěla…“ Abys byl tomu vystavený. Zranitelný. Abys mohl být obviněn jako spolupachatel po činu. „Prostě jsem musela předstírat, že už nejsme spolu,“ dokončila jsem chabě.

Chvilku o tom přemýšlel, pak kývl. „A teď se za něj vdáš.“

„Ano.“ Napila jsem se, potřebovala jsem uvolnit knedlík v krku. „Ale ty jsi jediný, kdo o tom ví, kromě nás.“

„Konečně jsi mě zasvětila do nějakého tajemství.“ Na pár vteřin sevřel rty. „A pořád chceš, abych s vámi bydlel.“

Znovu jsem se předklonila, položila ruku na jeho. „Vím, že můžeš dělat něco jiného, jít někam jinam. Ale byla bych radši, kdybys to neudělal. Ještě nejsem připravená být bez tebe, vdaná nevdaná.“

Sevřel mi ruku tak pevně, až mi zapraštěly kosti. „Evo.“

„Počkej,“ řekla jsem rychle. Zčistajasna byl přespříliš vážný. Nechtěla jsem, aby mě odmítl dřív, než řeknu všechno. „K Gideonovu střešnímu bytu patří samostatná dvougarsoniéra, kterou nepoužívá.“

„Dvougarsonka. Na Fifth Avenue.“

„Jo. Skvělé, ne? Úplně jen tvoje. Vlastní prostor a vlastní vchod a vyhlídka na Central Park. Ale pořád spojení se mnou. To nejlepší z obou světů.“ Chrlila jsem to ze sebe a doufala, že řeknu něco, čeho se chytí. „Chvíli ještě zůstaneme na Upper West Side, než se ve střešní nástavbě provedou úpravy. Gideon říká, že ve tvém bytě můžeme současně provést veškeré změny, které si budeš přát.“

„Můj byt.“ Zíral na mě, což mě znervózňovalo ještě víc. Muž a žena se pokoušeli promáčknout mezi naším stolem a opěradlem obsazené židle, vystrčené příliš daleko do uličky, ale já je ignorovala.

„Nemluvím o almužně,“ ujišťovala jsem ho. „Myslím, že bych ráda začala pracovat s těmi penězi, na nichž sedím. Vytvořit nadaci nebo tak něco, aby se to využilo k podpoře případů a dobročinných organizací, kterým věříme. Potřebuju tvou pomoc. A zaplatím za to. Nejen za tvou práci, ale za tvou tvář. Chci, abys byl prvním mluvčím té nadace.“

Caryho stisk na mé ruce ochabl.

Polekaně jsem ji sevřela. „Cary?“

Ramena mu poklesla. „Tatiana je těhotná.“

„Cože?“ Cítila jsem, jak se mi odkrvuje hlava. Malá restaurace byla nabitá lidmi a v pokřikování objednávek za pultem a cinkáním příborů bylo špatně slyšet, ale ta dvě slova, která vyšla z Caryho úst, jsem zachytila, jako by je na mě zařval. „To si děláš legraci?“

„Kéž by.“ Odtáhl ruku a shrnul si ofinu, která mu spadla přes jedno oko. „Ne že bych nechtěl dítě. To je v pohodě. Ale… kurva. Ne teď, víš? A ne s ní.“

„Jak sakra mohla otěhotnět?“ Cary byl fanatik přes ochranu, zatraceně dobře věděl, že žije vysoce rizikovým životním stylem.

„No, strčil jsem do ní pinďoura a trochu s ním cvičil…“

„Zmlkni,“ ucedila jsem. „Jsi přece opatrný.“

„Jo, no, když si na něj dáš ponožku, není to zaručená ochrana,“ řekl unaveně, „a Tat nebere pilulky, protože prý z toho má nervy a moc jí.“

„Ježíšmarjá.“ Pálily mě oči. „Víš jistě, že je to dítě tvoje?“

Ušklíbl se. „Ne, ale to neznamená, že není. Je v šestém týdnu, takže je to možné.“

Musela jsem se zeptat. „Nechá si to?“

„Nevím. Přemýšlí o tom.“

„Cary…“ Nedokázala jsem zadržet slzu, která mi skanula po líci. Srdce mě pro něj bolelo. „Co budeš dělat?“

„Co můžu dělat?“ Sesul se na židli. „Je to její rozhodnutí.“

Jeho bezmoc ho určitě ubíjela. Poté, co ho matka - nechtěného - porodila, chodila na jeden potrat za druhým namísto aby používala antikoncepci. Věděla jsem, jak ho to děsí. Vyprávěl mi o tom. „A jestli se Tatiana rozhodne, že si to dítě nechá? Dáš si udělat test otcovství, ne?“

„Panebože, Evo.“ Hleděl na mě zarudlýma očima. „Tak daleko dopředu jsem ještě neuvažoval. Co mám sakra říct Treyovi? Zrovna se to mezi námi začíná urovnávat a já na něj vybalím tohle? Vykašle se na mě. Je po všem.“

Zhluboka jsem nasála dech a napřímila se. Nemohla jsem dopustit, aby se Cary a Trey rozešli. Když to teď mezi Gideonem a mnou bylo dobré, přišel čas napravit všechno ostatní v mém životě, co jsem zanedbávala. „Vezmeme to postupně. Budeme řešit věci za pochodu. Dostaneme se z toho.“

Těžce polkl. „Potřebuju tě.“

„Já tě taky potřebuju. Budeme držet pohromadě a vyřešíme to.“ Zmohla jsem se na úsměv. „Nikam nepůjdu a ty taky ne. Leda na tenhle víkend do San Diega,“ opravila jsem se kvapně a připomněla si, že o tom musím promluvit s Gideonem.

„Díky Bohu.“ Cary zase poposedl dopředu. „Co bych teď dal za pár hodů na koš u doktora Travise.“

„Jo.“ Basketbal jsem nehrála, ale věděla jsem, že by se mi posezení u doktora Travise také hodilo.

Co by řekl, kdyby se dozvěděl, jak velký kus cesty jsme urazili za těch pár měsíců, co jsme v New Yorku? Když jsme naposled seděli všichni pohromadě, spřádali jsme velké sny. Cary se chtěl stát hvězdou reklamy na Super Bowl a já toužila být autorkou té reklamy. On teď možná čeká dítě a já jsem vdaná za nejkomplikovanějšího muže, jakého jsem kdy potkala.

„Doktor Trav se bude chytat stropu,“ zamumlal Cary, jako by mi četl myšlenky.

Kdo ví proč nás to oba rozesmálo, až jsme plakali.

Po návratu jsem našla na svém stole další hromádku obálek interní pošty. Zachytila jsem dolní ret mezi zuby a prohledávala je, až jsem našla tu, v níž jsem doufala.

NAPADÁ MĚ SPOUSTA MOŽNOSTÍ VYUŽITÍ TOHO ŘETĚZU, PANÍ X.

BUDOU SE VÁM VŠECHNY NESMÍRNĚ LÍBIT. VÁŠ X

Některá z černých mračen, která se nade mnou sbíhala při obědě, se rozplynula.

Po Caryho omračujícím odhalení bylo setkání s Girouxem na mé škále „věcí, co by se tak ještě mohly přihodit“ zcela zanedbatelné.

Už čekal ve vinárně, když jsem tam dorazila. Měl na sobě dokonale nažehlené plátěné kalhoty, bílou košili s vyhrnutými rukávy rozepnutou u krku, a vypadal dobře. Ležérně. Ale to ještě neznamenalo, že působil uvolněněji. Byl napjatý jako struna, vibroval napětím a vším, co ho ještě užíralo.

„Evo,“ uvítal mě. Přehnaně přátelsky, jak mi to vadilo už při prvním setkání, mě znovu políbil na obě líce. „Enchanté.“

„Nejsem dneska příliš blond, doufám?“

„Aha.“ Obdařil mě úsměvem, který mu nedosahoval až do očí. „Dobře mi tak.“

Přisedla jsem ke stolu u okna a krátce poté nás obsloužili.

Podnik působil dojmem, že existuje už dlouho. Strop pokrývaly plechové panely, letité parketové podlahy a složitě vyřezávaný bar nasvědčovaly tomu, že tu kdysi v minulosti bývala hospůdka. Zmodernizovali ji chromovými armaturami a regál na víno za barem klidně mohl být abstraktní objekt.

Giroux mě neskrývaně pozoroval, zatímco nám obsluha nalévala víno. Neměla jsem zdání, co hledá, ale určitě po něčem pátral.

Napila jsem se výborného shirazu, on se pohodlně uvelebil v křesle a zakroužil vínem ve sklence. „Setkala jste se s mouženou.“

„Setkala, ano. Je velmi krásná.“

„Ano, to je.“ Sklopil oči k vínu. „Co ještě si o ní myslíte?“

„Proč vám záleží na tom, co si myslím?“

Znovu na mě pohlédl. „Vidíte v ní soupeřku? Nebo hrozbu?“

„Ani jedno z toho.“ Znovu jsem se napila a všimla si, že černé SUV Bentley zajíždí do nevelké mezery u obrubníku hned za oknem, u kterého jsme seděli. Za volantem jsem viděla Anguse, očividně nedbajícího na nápis ZÁKAZ PARKOVÁNÍ, pod nímž se utábořil.

„Jste si Grossem tak jistá?“

Znovu jsem se soustředila na Girouxe. „Ano. Ale to neznamená, že nechci, abyste si sbalil svou ženu a odvezl si ji zpátky do Francie.“

Ústa se mu zkřivila ke straně v pochmurném úsměvu. „Vy Crosse milujete, ano?“

„Ano.“

„Proč?“

To mě přimělo k úsměvu. „Jestli myslíte, že dokážete pochopit, co na něm vidí Corinne, podle toho, co na něm vidím já, tak na to zapomeňte. Ona já, my jsme… spolu jsme jiní než s ostatními lidmi.“

„To jsem viděl. U něj.“ Giroux se napil, vychutnával doušek, než polkl.

„Odpusťte, ale já nevím, proč tu sedíme. Co ode mé chcete?“

„Jste vždycky tak přímá?“

„Ano.“ Pokrčila jsem rameny. „Nebaví mě, když mám ve věcech zmatek.“

„Tak tedy budu taky přímý.“ Natáhl se a chytil mě za levou ruku. „Máte v opálení proužek po prstenu. Velkém, jak se zdá. Snad zásnubní prsten?“

Podívala jsem se na svou ruku a viděla, že má pravdu. Na pravém prsteníčku jsem měla čtvercové místečko o několik odstínů světlejší než zbytek pokožky. Na rozdíl od matky, která má bledou pleť, jsem zdědila po otci teplý odstín pokožky a snadno se opaluju.

„Jste velmi všímavý. Ale byla bych vám vděčná, kdybyste si své spekulace nechal pro sebe.“

Usmál se, a poprvé to bylo upřímné. „Možná přece jen dostanu svou ženu nazpátek.“

„Myslím, že byste mohl, kdybyste se snažil.“ Napřímila jsem se a usoudila, že je čas odejít. „Víte, co mi vaše žena jednou pověděla? Řekla, že jste lhostejný. Místo abyste čekal, až se vrátí, měl byste si ji prostě vzít zpátky. Myslím, že na to čeká.“

Vstal spolu se mnou, tyčil se nade mnou. „Pronásledovala Crosse. Myslím, že pro ženu, která se za někým honí, není přitažlivý muž, který pronásleduje ji.“

„To bych neřekla.“ Vytáhla jsem z kapsy dvacetidolarovku a položila ji na stůl, přestože se při jejím spatření zamračil. „Řekla ano, když jste ji požádal o ruku, ne snad? Ať jste předtím dělal cokoli, udělejte to zase. Sbohem, Jeane-Francois.“

Otevřel ústa, aby něco řekl, ale já už byla v půli cesty ke dveřím.

Angus čekal vedle bentleye, když jsem vyšla z vinárny.

„Chcete jet domů, paní Crossová?“ zeptal se, když jsem vklouzla na zadní sedadlo.

Jeho pozdrav mě rozesmál. V kombinaci s nedávným rozhovorem s Girouxem ve mně probudil nápad. „Abych řekla pravdu, ráda bych se někde zastavila, jestli vám to nevadí.“

„Ani v nejmenším.“

Dala jsem mu adresu, pak se opřela dozadu a kochala se rostoucí nedočkavostí.

V půl sedmé jsem si konečně mohla dát padla, ale když jsem se Anguse zeptala, kde je Gideon, dozvěděla jsem se, že je dosud v práci.

„Odvezete mě za ním?“ zeptala jsem se.

„Samozřejmě.“

Návrat do Crossfiru po pracovní době byl divný. I když se halou ještě pořád pohybovali lidé, měla jsem jiný pocit než ve dne. V nejvyšším patře jsem našla bezpečnostní dveře do Cross Industries otevřené, uklízeči vyprazdňovali koše na odpadky, otírali skla a luxovali.

Zamířila jsem rovnou do Gideonovy kanceláře a zaznamenala přitom četné prázdné stoly, včetně stolu jeho asistenta Scotta. Gideon stál za svým stolem, sluchátko v uchu, a sako měl pověšené na věšáku v koutě. Ruce měl založený v bok a mluvil, rychle pohyboval rty a jeho tvář vypadala jako esence soustředění.

Stěnu naproti němu pokrývaly ploché obrazovky, z nichž proudily zprávy z celého světa. Napravo stál bar s třpytivými karafami na osvětlených skleněných policích, tvořících jedinou barevnou skvrnu v chladné paletě černé, bílé a šedé, do níž je celá kancelář laděna. Tři samostatná sezení představují pohodlné prostory pro méně formální schůzky, kdežto Gideonův černý stůl je zázrakem moderní technologie, odkud se ovládá veškerá elektronika v místnosti.

Obklopen svými drahými hračkami vypadal můj manžel doslova k sežrání. Krásně střižené linie jeho vesty a kalhot zdůrazňovaly dokonalé tělo a pohled na něj v jeho velitelském centru, vyzařujícím energii, která řídí jeho impérium, mi činil se srdcem šílené věci. Okna od podlahy až ke stropu, jež ho obklopuje ze dvou stran, nabízí vyhlídku na město a tvoří impozantní pozadí, které ho však ani v nejmenším nezastiňuje.

Gideon je pánem všeho, co má před očima, a je to vidět.

Sáhla jsem do kabelky, rozepnula zip kapsičky, vytáhla prsten a navlékla si ho. Pak jsem přistoupila blíž ke skleněné stěně a dvojitým dveřím, které ho oddělují od všech ostatních.

Otočil ke mně hlavu a pohled se mu rozehřál, když mě spatřil. Stiskl nějaké tlačítko na stole a dvojité dveře se automaticky rozestoupily. Vzápětí se sklo zakalilo, takže nás nemohl pozorovat nikdo, kdo by se ještě v kancelářích zdržoval.

Vstoupila jsem.

„Souhlasím,“ řekl tomu, s kým právě mluvil. „Udělejte to tak a podejte mi hlášení.“

Vytáhl si sluchátko z ucha, odložil je na stůl a přitom ze mě nespouštěl oči. „Jsi vítané překvapení, anděli. Povídej, jak dopadla schůzka s Girouxem.“

Pokrčila jsem rameny. „Odkud o ní víš?“

Zvedl v úsměvu jeden koutek úst a střelil po mně pohledem, který říkal: Vážně? Chceš to vědět?

„Ještě tu budeš dlouho?“ otázala jsem se.

„Za půl hodiny mám telefonickou konferenci s japonskou divizí, pak končím. Zajdeme si na večeři?“

„Pojďme si vzít něco domů a najíme se s Carym. Bude mít dítě.“

Gideonovo obočí vyjelo vzhůru. „Prosím?“

„No, možná bude mít dítě.“ Vzdychla jsem. „Je z toho úplně na kaši a já chci být s ním. Navíc by si měl zvyknout, že zase budeš u nás.“

Přejel mě hodnotícím pohledem. „Jsi z toho taky celá vedle. Pojď sem.“ Obešel stůl a rozevřel náruč. „Obejmu tě.“

Hodila jsem kabelku na podlahu, odkopla lodičky a přistoupila až k němu. Objal mě a jeho rty, tak pevné a teplé, se mi přitiskly na čelo.

„Vyřešíme to,“ šeptal. „Neboj.“

„Miluju tě, Gideone.“

Sevřel mě pevněji.

Zaklonila jsem se a vzhlédla do jeho nádherné tváře. Oči měl velice modré, na pohled ještě modřejší dotekem slunce, s nímž se setkal na našem výletě. „Něco pro tebe mám.“

„Ale?“

Couvla jsem a chytla ho za levou ruku dřív, než ze mě sklouzla. Podržela jsem ji a navlékla mu na prst prsten, který jsem právě koupila - musela jsem jím zakroutit, abych ho dostala přes poslední kloub. Gideon celou dobu mlčel. Když jsem pustila jeho ruku, aby se mohl lépe podívat, vůbec s ní nepohnul, nechal ji tak, jak jsem ji prve držela, jako by zkameněl.

Naklonila jsem hlavu a obdivovala prsten na jeho ruce - říkala jsem si, že působí přesně tak, jak jsem chtěla. Když ale uplynula chvilka a on pořád neřekl ani slovo, vzhlédla jsem a uviděla, že zírá na svou ruku, jako by ji viděl poprvé.

Srdce mi pokleslo. „Tobě se nelíbí.“

Chřípí se mu vzedmulo hlubokým nádechem, otočil ruku a podíval se na ni z druhé strany, kde vypadal prsten stejně. Vybrala jsem model s designem, který se stejnoměrně opakoval kolem celého prstenu.

Platinový snubní kroužek se hodně podobal tomu, který nosil na pravé ruce. Byly na něm stejné šikmé rýhy vyryté do drahého kovu, takže působil podobně industriálně a mužně. Jenže snubní prsten byl zdobený rubíny, takže se nedal přehlédnout. Krvavě rudý tón se odrážel od jeho opálené pleti a tmavých obleků, nápadné znamení mého vlastnictví.

„Je to moc,“ řekla jsem tiše.

„Vždycky je to moc,“ řekl chraplavě. A pak už byl u mě, držel mou hlavu v dlaních a tiskl rty na mé v divokém polibku.

Chytila jsem ho za zápěstí, ale pohyboval se příliš rychle, zvedl mě kolem pasu, až mi zmizela pevná půda pod nohama, a pak mě nesl k pohovce, kam se mnou poprvé ulehl tehdy před mnoha týdny.

„Na tohle nemáš čas,“ zajíkala jsem se.

Posadil mě na okraj pohovky. „Nepotrvá to dlouho.“

Nedělal si legraci. Sáhl mi pod sukni, stáhl kalhotky, pak mi široce roztáhl stehna a sklonil hlavu.

Tady ve své kanceláři, kde jsem právě obdivovala jeho moc a velitelskou osobnost, klečel Gideon Cross mezi mými stehny a hltal mě s nelítostnou obratností. Jeho jazyk se třepetal na mém klitorisu, až jsem se svíjela touhou vyvrcholit, ale byl to pohled na něj - v obleku, v kanceláři, jak mé tak důkladně obsluhuje -, co mě přivedlo k vyvrcholení s jeho jménem na rtech.

Chvěla jsem se rozkoší, když mě lízal, citlivé tkáně se chvěly kolem mělkých vniknutí jeho hříšně dovedného jazyka. Když si rozepnul poklopec a osvobodil svou erekci, zoufale jsem po něm toužila, moje tělo se mu prohnulo vstříc s nestoudnou němou prosbou.

Gideon uchopil těžký úd do ruky a přejížděl tlustým hřbetem po mé štěrbince, pokrýval se kluzkostí mého orgasmu. Skutečnost, že jsme byli oba stále oblečení až na to, co bylo třeba odstranit, aby to nepřekáželo, dodávala situaci ještě větší žhavost.

„Chci, aby ses podřídila,“ řekl temně. „Ohni se a roztáhni nohy. Chci ti to udělat ze zadu.“

Při té představě mi uniklo zasténání a spěšně jsem poslechla. S vědomím, jak je vysoký, jsem přistoupila k postrannímu opěradlu pohovky, ohnula se přes područku, sáhla za sebe a vyhrnula si sukni.

Nezaváhal. Mocným pohybem boků do mě vnikl, rozpínal mě. „Evo.“

Zajíkala jsem se a šátrala po polštářích pohovky. Byl silný a tvrdý a tak, tak hluboko! S břichem přitisknutým ke křivce područky bych byla přísahala, že cítím, jak se zevnitř protlačuje až k břišní stěně.

Skláněl se nade mnou, objímal mě pažemi a zatínal mi zuby ze strany do šíje. To primitivní zmocňování způsobovalo, že se moje pohlaví kolem něj svíralo, laskalo ho.

Vrčel a přejížděl po mně rty, lehce mě škrábal náznakem večerního strniště vousů na bradě. „Ty jsi tak příjemná,“ říkal chraplavě. „Hrozně rád tě píchám.“

„Gideone.“

„Dej mi ruce.“

Nevěděla jsem, co chce, ale přisunula jsem paže blíž k tělu a on obkroužil prsty má zápěstí, něžně mi přitáhl ruce k bedrům.

Pak mě píchal. Bušil do mého pohlaví neúnavnými pohyby, za paže mě táhl dozadu vstříc výpadům svých boků. Jeho těžký šourek mi pleskal o klitoris, rytmická plácnutí mě hnala k dalšímu orgasmu. Při každém vniknutí zasténal, jako by odpovídal na mé výkřiky.

Jeho honba za orgasmem byla divoce vzrušující, stejně jako to, jak cele ovládal mé tělo. Mohla jsem jen ležet a přijímat, brát jeho vášeň a dychtivost, posloužit mu jako prve on mně. Tření jeho pohybů bylo líbezné, vytrvalé tření a vysouvání, šílela jsem touhou.

Litovala jsem, že ho nevidím - jeho oči, když se rozostří a zmocní se ho rozkoš, grimasu bolestné extáze v jeho tváři. Byla jsem nadšená, že na něj dokážu tak prudce zapůsobit, že je mu moje tělo tak příjemné, že sex se mnou boří jeho hradby.

Otřásl se a zaklel. Úd se mu prodlužoval, sílil, varlata se napínala. „Evo… Kristepane, já tě miluju.“

Ucítila jsem v sobě proud semene, horkého a hustého. Kousla jsem se do rtu, abych ztlumila výkřik. Byla jsem tak rozpálená… byli jsme si tak blízcí!

Pustil má zápěstí, objal mě a zvedl, prsty jedné ruky vklouzly do mé úžlabiny a třely mi naběhlý klitoris. Vyvrcholila jsem, zatímco ještě pumpoval, mé pohlaví zvlhčovalo jeho tryskající úd, zatímco se do mě vyléval. Tiskl rty na mou tvář, na pokožce jsem cítila horké a vlhké poryvy jeho dechu, z hrudi mu zaznívalo tlumené sténání, vrcholil prudce a dlouho.

Oba jsme ztěžka oddechovali, jak orgasmy slábly, ztěžka jsme se o sebe opírali.

Těžce jsem polkla a zadýchaně promluvila. „Hádám, že se ti ten prsten líbí.“

Jeho drsný smích mě naplnil radostí.

Pět minut poté jsem ležela zvadlá a nasycená na pohovce, neschopná pohybu. Gideon seděl u svého stolu, vypadal neposkvrněně a dokonale, čišelo z něj zdraví a vitalita pěkně vysouloženého muže.

Absolvoval telekonferenci bez jediného škobrtnutí, mluvil většinou anglicky, ale zahajoval a končil hovorovou japonštinou, hlasem hlubokým a hladkým. Tu a tam ke mně zalétl pohledem, ústa se mu zvlnila náznakem úsměvu, prodchnutého nepopiratelným mužným triumfem.

Usoudila jsem, že na to má právo, vzhledem k tomu, že mi organismem proudilo tolik postorgasmických endorfinů, až jsem si připadala skoro opilá.

Gideon ukončil hovor, vstal a zase shodil sako. Lesk v jeho očích mi prozradil, proč.

Sebrala jsem veškerou energii k tomu, abych zvedla obočí a zeptala se: „My neodcházíme?“

„Samozřejmě, že odcházíme. Za chvilku.“

„Možná bys měl přestat brát ty vitamíny, frajere.“

Rty mu zacukaly, rozepínal si knoflíky vesty. „Příliš mnoho dní jsem fantazíroval o tom, jak tě šukám na téhle pohovce. Ještě jsme nepokryli ani polovinu těch představ.“

Protáhla jsem se, naschvál jsem ho sváděla. „Můžeme ještě dělat sprosťárny, když už jsme manželé?“

Jiskra v jeho úžasných očích mi prozradila, jaký má na to názor.

Než jsme skoro v devět hodin opouštěli Crossfire, zodpověděl mi Gideon tuto otázku definitivně.

21. kapitola

Gideon a já jsme seděli na podlaze v mém obývacím pokoji a jedli pizzu v teplákách, když chvíli po desáté vstoupil Cary. Měl s sebou Tatianu. Natáhla jsem se přes Gideona pro balíček parmezánu a zašeptala: „Maminečka.“

Škubl sebou. „To je malér. Chudák kluk.“

Přesně to jsem si říkala, když vstoupila vysoká blondýna a neomaleně ohrnula nos nad naší pizzou. Pak zahlédla Gideona a blýskla po něm vyzývavým úsměvem.

Zhluboka jsem se nadechla a říkala si, ať to nechám být.

„Ahoj, Cary,“ uvítal Gideon mého nejlepšího přítele, pak mi přehodil paži kolem ramen a zabořil obličej do mé šíje.

„Ahoj,“ řekl Cary. „Na co koukáte?“

„Na Patrolu,“ odpověděla jsem. „Je to fakt dobré. Chcete koukat s námi?“

„Jasně.“ Cary chytil Tatianu za ruku a vedl ji k pohovce.

Neměla ani tolik slušnosti, aby nad takovým nápadem skryla zklamání.

Sedli si na pohovku a uvelebili se do pohodlného spletence, který jim byl očividně vlastní. Gideon k nim přistrčil krabici s pizzou. „Poslužte si, jestli máte hlad.“

Cary si kousek vzal, přičemž si Tatiana stěžovala, že do ní strká. Naštvalo mě, že nedokáže být ve společnosti příjemnější. Jestli bude mít Caryho dítě, bude se vyskytovat i v mém životě a mně vadilo pomyšlení, že by ten vztah měl být takhle trapný.

Nakonec nezůstali v obývacím pokoji dlouho. Tatiana trvala na tom, že ze záběrů snímaných ruční kamerou se jí dělá špatně od žaludku a Cary ji odvedl do svého pokoje. Krátce poté jsem slyšela její smích, což mě přivedlo na myšlenku, že její největší problém je potřeba udržet si Caryho jen pro sebe. Chápala jsem tuhle nejistotu. Sama jsem s ní byla důvěrně obeznámena.

„Jen klid,“ zašeptal Gideon a přiměl mě opřít se o jeho hrud. „Vyřešíme to s nimi. Dej tomu trochu času.“

Chytila jsem jeho levou ruku, zavěšenou přes mé rameno, a pohrávala si s prstenem.

Přitiskl mi rty na spánek a dokoukali jsme film do konce.

Ačkoliv Gideon spal ve svém sousedním bytě, přišel dost brzy ráno, aby mi zapnul zip pouzdrových šatů a uvařil mi kávu. Právě jsem si připnula perlové náušnice a vycházela na chodbu, když se objevila Tatiana - přicházela z kuchyně s dvěma lahvemi vody v rukou.

Byla úplně nahá.

Málem mě překonal vztek, ale podařilo se mi zachovat klid. Těhotenství na ní rozhodně nebylo vidět, ale to, že jsem o něm věděla, byl dostatečný důvod, proč se vyhnout přestřelce. „Promiň. Musíš být oblečená, jestli se chceš procházet po mém bytě.“

„Není to jenom tvůj byt,“ odsekla, přehodila si temně zlatou hřívu přes rameno a chtěla projít kolem mě.

Zablokovala jsem jí cestu napřaženou paží. „Nezahrávej si se mnou, Tatiano.“

„Jinak co?“

„Prohraješ.“

Dlouze se na mě zadívala. „Vybere si mě.“

„Kdyby na to došlo, bude tě nenávidět a stejně prohraješ.“ Spustila jsem paži. „Uvažuj o tom.“

Za mnou se otevřely Caryho dveře. „Co to kurva vyvádíš, Tat?“

Otočila jsem hlavu a uviděla svého nejlepšího přítele stát ve dveřích, oděného pouze v boxerkách. „Dává ti dobrou záminku, abys jí koupil nějaký pěkný župan, Cary.“

Zaťal zuby a mávnutím ruky mě poslal pryč, přičemž otevřel dveře dokořán a dal tak Tatianě němý rozkaz, aby hodila svým nahým zadkem a koukala zapadnout.

Pokračovala jsem v pouti do kuchyně a skřípala přitom zuby. Nálada se mi ještě zhoršila, když jsem v kuchyni našla Gideona opřeného o linku a ležérně popíjejícího kávu. Měl na sobě černý oblek a světlešedou kravatu a nesnesitelně mu to slušelo.

„Pobavil ses?“ zeptala jsem se upjatě. Vadilo mi, že viděl jinou ženu nahou. A ne jen tak nějakou ženu, nýbrž modelku se štíhlým pružným tělem, a já věděla, že přesně takové ženské ho vždycky rajcovaly.

Zvedl jedno rameno, ledabyle jím pokrčil. „Nijak zvlášť.“

„Máš rád vysoké a hubené ženské.“ Sáhla jsem po šálku kávy, který na mě čekal na lince vedle jeho.

Gideon položil levou ruku na mou. Rubíny na jeho snubním prstenu se v jasném světle kuchyně zajiskřily. „Když jsem si to naposled kontroloval, byla moje milovaná manželka, které jediné nemůžu odolat, drobná a prsatá. Až pozoruhodně.“

Zavřela jsem oči a snažila se překonat žárlivost. „Víš, proč jsem ti vybrala ten prsten?“

„Naše barva je rudá,“ řekl tiše. „Červené šaty v limuzínách. Červené šukézní lodičky na zahradních slavnostech. Rudá růže v tvých vlasech, když sis mě brala.“

Uchlácholilo mě, že to pochopil. Obrátila jsem se a přitiskla se k němu celým tělem.

„Hmm,“ předl a pevně mě objímal. „Jsi měkké, rozkošné soustíčko, anděli.“

Zavrtěla jsem hlavou, můj hněv se mísil s rozhořčením.

Přitulil se nosem k mé tváři. „Miluju tě.“

„Gideone.“ Zaklonila jsem hlavu, nabídla mu svá ústa a nechala si od něj špatnou náladu slíbat.

Dotek jeho rtů mě nikdy nepřestával vzrušovat. Cítila jsem mírnou závrať, když se odtáhl a zašeptal: „Dneska večer jsem objednaný k doktoru Petersenovi. Zavolám ti, až skončím, a uvidíme, jak to bude s večeří.“

„Tak jo.“

Usmál se mé blaženě nonšalantní odpovědi. „Můžu nás k němu objednat na čtvrtek.“

„Na příští čtvrtek, prosím,“ zvážněla jsem. „Hrozně nerada vynechám další terapii, ale máma chce, abychom šli s Carym tenhle čtvrtek na nějakou charitativní akci. Koupila mi šaty a všechno. Bojím se, že kdybych tam nešla, špatně by si to vyložila.“

„Půjdeme spolu.“

„Jo?“ Gideon ve smokingu je pro mě čiré afrodiziakum. Samozřejmě, Gideon mě vzrušuje ve všem i v ničem. Ale ve smokasu… Dobrý Bože, to je úchvatný.

„Ano. Je to stejně dobrá příležitost, abychom se spolu ukázali mezi lidmi, jako každá jiná. A abychom oznámili své zasnoubení.“

Olízla jsem si rty. „Můžu tě zneužít v limuzíně?“

Smál se na mě očima. „Každopádně, můj anděli.“

Když jsem přišla do práce, neseděla Megumi u svého stolu, takže jsem se nedozvěděla, jak se jí daří. To mi však svým způsobem poskytlo záminku, abych zavolala Martinovi a zjistila, jak se to mezi ním a Lacey vyvinulo po naší divoké noci v Primalu.

Vytáhla jsem smartphone, abych si naprogramovala připomínku, a zjistila jsem, že mi máma včera večer nechala zprávu v hlasové schránce. Poslechla jsem si ji cestou ke svému stolu. Chtěla vědět, jestli si chci před čtvrteční večeří nechat upravit vlasy a nalíčit - navrhovala, že přijde s příslušným personálem ke mně a můžeme se nechat zušlechtit společně.

Po příchodu ke svému stolu jsem jí odpověděla textovkou, že nápad je to výborný, ale času nebude nazbyt, protože se nedostanu z práce dřív než v pět.

Právě jsem se usazovala k práci, když se u mě zastavil Will.

„Máš plány na oběd?“ zeptal se. Vypadal roztomile v kostkované košili, kterou dokázal tak dobře nosit jen on, a s tmavě modrou kravatou.

„Žádné další uhlohydrátové hody, prosím. Můj zadek by to neunesl.“

„Ne.“ Zazubil se. „Natalie ukončila brutální fázi diety, takže už se její vaření zlepšuje. Uvažoval jsem o polévce a salátovém baru.“

Usmála jsem se. „Do toho jdu. Mám zjistit, jestli nechce jít taky Megumi?“

„Dneska tu není.“

„Ale? Je nemocná?“

„Nemám tušení. Vím to jen proto, že jsem musel volat do agentury, aby ji někdo zastoupil.“

Zamračeně jsem se napřímila. „Zavolám jí, až budu mít pauzu, a zjistím, jak jí je.“

„Pozdravuj ji ode mě.“ Vybubnoval mi krátký rytmus na horní okraj stěny kóje a vzdálil se.

Zbytek dne uplynul rychlostí blesku. Nechala jsem o přestávce vzkaz Megumi, pak jsem se ji pokusila znovu zastihnout po práci, zatímco mě Clancy vezl do Brooklynu na lekci Krav Magy. „Ať mi zavolá Lacey, jestli je ti moc zle,“ řekla jsem do hlasové schránky. „Jen chci vědět, že jsi v pořádku.“

Ukončila jsem hovor, opřela se a obdivovala krásu Brooklynského mostu. Cesta pod masivními kamennými oblouky, vznášejícími se nad East River, mi vždycky připadala jako pouť do jiného světa. Voda pod námi byla poseta přívozními parníčky a jedna osamělá plachetnice mířila do rušného newyorského přístavu.

Ocitli jsme se u dlouhého výjezdu ani ne za minutu a já se znovu soustředila na telefon.

Zavolala jsem Martinovi.

„Evo,“ ozval se vesele, očividně poznal mé číslo ze seznamu kontaktů. „Jsem rád, že ses ozvala.“

„Jak se máš?“

„Já dobře. A ty?“

„Zvládám to. Měli bychom se někdy sejít.“ Usmála jsem se na policajtku, která umně řídila dopravu na obrovsky komplikované křižovatce na brooklynské straně. Udržovala provoz v pohybu s píšťalkou mezi zuby a vláčnými gesty rukou, z nichž čišela nepřehlédnutelná drzost. „Mohli bychom si skočit na sklenku po práci nebo jít ve čtyřech někam na večeři.“

„To bych rád. Chodíš s někým?“

„Gideon a já se k sobě vracíme.“

„Gideon Cross? No, jestli ho někdo dokáže ulovit, tak jsi to ty.“

Smála jsem se a litovala, že nemám na ruce prsten. Během dne jsem ho na rozdíl od Gideona nenosila. Jemu bylo jedno, kdo se dozví, že je zadaný a s kým, ale já to pořád ještě nikomu ze svých blízkých neřekla. „Díky za důvěru. A co ty? Chodíš s někým?“

„S Lacey se oťukáváme. Líbí se mi. Je s ní spousta legrace.“

„To je skvělé. To ráda slyším. Poslyš, kdybys s ní dneska mluvil, mohl bys ji požádat, aby mi dala vědět, jak se vede Megumi? Je nemocná a já se jen chci ujistit, že je v pořádku a nic nepotřebuje.“

„Jasná věc.“ Ze sluchátka se ozval náhlý příval hluku, nezaměnitelný zvukový doprovod, jak Michal vyšel na ulici. „Lacey je mimo město, ale má mi volat večer.“

„Děkuju. To budeš hodný. Jsi venku, tak se s tebou rozloučím. Sejdeme se příští týden, ano? Detaily domluvíme zítra nebo pozítří.“

„To zní dobře. Jsem rád, že jsi zavolala.“

Usmála jsem se. „Já taky.“

Ukončili jsme hovor a protože jsem měla náladu na společnost, poslala jsem textovku Shawně a pak další Brettovi. Jen krátký pozdrav se smajlíky.

Když jsem vzhlédla, postřehla jsem, že se na mě Clancy dívá do zpětného zrcátka.

„Jak je mámě?“ zeptala jsem se.

„Bude to dobré,“ řekl svým obvyklým věcným tónem.

Přikývla jsem, zadívala se z okna a zahlédla svítící ocelový přístřešek autobusové zastávky s billboardem, na kterém byl Cary. „S rodinou je to někdy moc těžké, víte.“

„Vím.“

„Máte nějaké bratry nebo sestry, Clancy?“

„Po jednom od každého.“

Jací asi jsou? Jsou stejné tvrdí a smrtonosní jako Clancy? Nebo je Clancy černá ovce rodiny? „Jste si blízcí, jestli se můžu zeptat?“

„Jsme spolu jedna ruka. Sestra žije v jiném státě, takže se moc nevídáme, ale mluvíme spolu nejmíň jednou týdně po telefonu. Bratr je v New Yorku, tak se scházíme častěji.“

„Pohoda.“ Pokusila jsem se představit si uvolněného Clancyho, jak do sebe hází jedno pivo za druhým s někým, kdo se mu podobá, ale nešlo to. „Pracuje taky u ochranky?“

„Ještě ne.“ Maličko cukl rty, téměř se to podobalo úsměvu. „Zatím jen u FBI.“

„Sestra je taky u bezpečnostních jednotek?“

„Je u mariňáků.“

„Páni. To je úžasné.“

„Ano, je úžasná.“

Prohlížela jsem si jeho vojenský sestřih na ježka. „Vy jste byl taky v armádě, viďte?“

„Byl.“ Víc mi neprozradil.

Když jsem se užuž chystala vypáčit z něj něco víc, zahnuli jsme za roh a já si uvědomila, že už jsme u bývalého skladiště, kde má Parker své studio.

Popadla jsem sportovní tašku a vystoupila, ještě než mi Clancy stihl otevřít dveře. „Uvidíme se za hodinu!“

„Pořádně je vyklepněte, Evo,“ řekl a díval se za mnou, dokud jsem nezašla dovnitř.

Dveře se za mnou sotva zavřely a hned jsem zpozorovala známou brunetu, kterou bych nejraději už nikdy nepotkala. Nikdy. Stála kousek stranou, hned u žíněnek, s pažemi založenými před sebou. Měla na sobě černé tréninkové kalhoty s jasně modrým lampasem po stranách, stejným jako přiléhavé tričko s dlouhými rukávy. Hnědé kučeravé vlasy měla stažené do přísného ohonu.

Otočila se. Chladné modré oči mě přejely od hlavy k patě.

Tváří v tvář nevyhnutelnému jsem se zhluboka nadechla a přistoupila k ní.

„Detektive Gravesová.“

„Evo.“ Stroze na mě kývla. „Skvělé opálení.“

„Díky.“

„Cross vás někam vyvezl na víkend?“

To nebyla zrovna ledabylá otázka. Napřímila jsem se. „Potřebovala jsem si trochu odpočinout.“

Koutek jejích tenkých úst sebou zacukal. „Pořád tak opatrná. Dobře. Co si o Crossovi myslí váš táta?“

„Mám za to, že táta důvěřuje mému úsudku.“

Gravesová přikývla. „Na vašem místě bych nepřestávala myslet na náramek Nathana Barkera. Ale na druhé straně, mě nevyřešené případy znervózňují.“

Po zádech mi přejelo zachvění nejistoty. Mě to znervózňovalo celé, ale s kým bych si o tom mohla promluvit? S nikým kromě Gideona, a toho jsem znala příliš dobře, než abych nepochybovala, že dělá vše, co je v jeho - značné - moci, aby tu záhadu vyřešil.

„Potřebuju sparingpartnera,“ řekla náhle. „Je to na vás.“

„Hm, cože?“ zamžikala jsem na ni. „Je to…? Můžeme…?“

„Případ byl odložen, Evo.“ Vkročila na žíněnku a začala se protahovat. „Honem. Nemám na to celou noc.“

Gravesová mě vyklepla. Na takovou hubenou, šlachovitou ženskou je obdivuhodně silná. Soustředěná, precizní a nemilosrdná. Za půldruhé hodiny tréninku jsem se od ní vlastně hodně naučila, obzvlášť že nikdy nesmím ztrácet ostražitost. Byla bleskurychlá a hbitě využívala každé výhody.

Když jsem krátce po osmé vklopýtala do svého bytu, zamířila jsem rovnou do vany. Naložila jsem se do vody s vanilkovou vůní, obklopena svíčkami, a doufala, že se Gideon objeví dřív, než se mi svraští kůže.

Nakonec vstoupil právě ve chvíli, kdy jsem se balila do osušky a jeho vlhké vlasy a džíny mi zvěstovaly, že se po návštěvě u svého psychologa také osprchoval.

„Ahoj, frajere.“

„Ahoj, choti.“ Přistoupil ke mně, rozhalil mi osušku a sklonil hlavu k mým ňadrům.

Prudce jsem vydechla, když vsál do úst mou bradavku a rytmicky za ni tahal, až ztuhla.

Napřímil se a obdivoval své dílo. „Bože, ty jsi sexy.“

Stoupla jsem si na špičky a políbila ho na bradu. „Jak to dneska šlo?“

Pohlédl na mě se sarkasticky zvlněnými rty. „Doktor Petersen nám pogratuloval a pak se zmínil o významu párové terapie.“

„On si myslí, že jsme se vzali moc brzy.“

Gideon se rozesmál. „Vždyť ani nechtěl, abychom spolu měli sex, Evo.“

Nakrčila jsem nos, znovu si upevnila osušku a sáhla po hřebenu na mokré vlasy.

„Ukaž,“ řekl, vzal hřeben a zavedl mě k širokému okraji vany Posadil mě na něj.

Zatímco mi česal vlasy, vyprávěla jsem mu o setkání s detektivem Gravesovou na lekci Krav Magy.

„Právníci taky říkají, že případ šel k ledu,“ řekl Gideon.

„Jaký z toho máš pocit?“

„Nic ti nehrozí. Na ničem jiném nezáleží.“

V jeho hlase nezněl žádný důraz, což mi sdělovalo, že je to pro něj důležitější, než mi prozrazuje. Věděla jsem, že kdesi hluboko v nitru ho Nathanova vražda nadále pronásleduje. Protože mě pronásledovalo to, co pro mě Gideon udělal, a byli jsme dvě půlky téže duše.

Právě proto Gideon tolik chtěl, abychom se vzali. Jsem jeho bezpečné útočiště. Jsem jediná osoba, která zná všechna jeho temná, trýznivá tajemství, a stejně ho zoufale miluju. A on potřebuje lásku nejvíc ze všech lidí, které jsem kdy poznala.

U ramene mi zavibrovalo a já zažertovala: „To máš v kapse novou hračku, frajere?“

„Měl jsem tu zatracenou potvoru vypnout,“ zamumlal a vylovil telefon. Podíval se na displej, pak se ohlásil úsečným: „Cross.“

Slyšela jsem ze sluchátka rozčilený ženský hlas, ale slovům jsem nerozuměla.

„Kdy?“ Vyslechl odpověď a zeptal se: „Kde? Ano. Už tam jedu.“

Zavěsil a hrábl si rukou do vlasů.

Vstala jsem. „Co se děje?“

„Corinne je v nemocnici. Matka říká, že je to špatné.“

„Obléknu se. Co se stalo?“

Gideon se na mě zadíval. Naskočila mi husí kůže. Ještě nikdy jsem ho neviděla tak… zdrceného.

„Prášky,“ řekl chraptivě. „Spolykala lahvičku prášků.“

Vzali jsme si DB9. Zatímco jsme čekali, až nám zřízenec přiveze auto, Gideon zavolal Raúlovi, aby na nás počkal v nemocnici a převzal Aston Martin, až přijedeme.

Gideon vklouzl za volant a řídil soustředěně, každé otočení volantem a sešlápnutí plynu bylo obratné a přesné. Jak jsem s ním byla uzavřena v tom malém prostoru, pochopila jsem, že se uzavřel. Emocionálně byl pro tuto chvíli nedosažitelný. Když jsem mu položila ruku na koleno, abych mu nabídla útěchu a podporu, ani se nehnul. Nevěděla jsem, jestli to vůbec vnímá.

Raúl na nás čekal u vjezdu na pohotovost. Otevřel mi dveře, pak obešel kapotu a usedl za volant poté, co Gideon vystoupil. Lesklé auto zmizelo z příjezdové cesty pro pacienty ještě předtím, než jsme prošli automatickými dveřmi.

Vzala jsem Gideona za ruku, ale ani tentokrát jsem si nebyla jistá, zda to cítí. Jeho pozornost se soustředila na matku, která vstala, když jsme vstoupili do soukromé čekárny, kam nás nasměrovali. Elizabeth Vidalová se na mě sotva podívala, šla přímo ke svému synovi a objala ho.

Neopětoval její objetí. Ale také se neodtáhl. Sevřel pevněji mou ruku.

Paní Vidalová mě ani nevzala na vědomí. Místo toho se ke mně otočila zády a ukázala na dvojici, sedící opodál. Byli to očividně Corinnini rodiče. Mluvili prve s Elizabeth, když jsme Gideon a já vstoupili, což mi připadalo divné, protože Jean-Francois Giroux stál sám u okna a působil jako vetřelec - stejný pocit budila Elizabeth i ve mně.

Gideon uvolnil stisk na mé ruce, když ho Elizabeth vlekla ke Corinnině rodině. Bylo mi trapné zůstat stát sama ve dveřích, a tak jsem šla k Jeanu-Francoisovi.

Tiše jsem ho pozdravila. „Je mi to moc líto.“

Hleděl na mě mrtvýma očima, jeho tvář jako by od včerejšího setkání ne vinárně zestárla o desítku let. „Co tady děláte?“

„Paní Vidalová volala Gideonovi.“

„Samozřejmě.“ Pohlédl k sedadlům. „Jeden by myslel, že jejím manželem je on a ne já.“

Sledovala jsem jeho pohled. Gideon dřepěl před Corinninými rodiči, držel její matku za ruku. Šířil se mnou odporný pocit děsu, až se mi udělala zima.

„Radši by byla mrtvá, než aby žila bez něj,“ řekl bezpřízvučně.

Vrátila jsem se k němu pohledem. Náhle jsem pochopila. „Vy jste jí to pověděl, viďte? O našem zasnoubení.“

„A podívejte, jak dobře tu zprávu přijala.“

Ježíšmarjá. Udělala jsem opatrný krok ke stěně, potřebovala jsem se opřít. Jak by mohla Corrinne nevědět, co s Gideonem udělá pokus o sebevraždu? Přece nemůže být tak slepá. Nebo snad od počátku byla jejím cílem právě jeho reakce, jeho provinilost? Udělalo se mi nanic při představě, že je někdo takový manipulátor, ale výsledek se nedal popřít. Gideon byl zpátky u ní. Aspoň prozatím.

Do místnosti vstoupila doktorka, na pohled vlídná žena s krátce ostříhanými stříbřitě blond vlasy a vybledle modrýma očima. „Pan Giroux?“

„Oui. “Jean-Francois postoupil kupředu.

„Já jsem doktorka Steinbergová. Ošetřuju vaši manželku. Mohli bychom si promluvit mezi čtyřma očima?“

Corinnin otec vstal. „My jsme její rodina.“

Doktorka Steinbergová se vlídně usmála. „Chápu. Nicméně já potřebuji mluvit s Corinniným manželem. Mohu vám sdělit, že Corinne bude v pořádku, až si pár dní odpočine.“

Vyšla s Girouxem z místnosti, čímž efektivně umlčela zvuk jejich hlasů, ale pořád ještě byli vidět skrz skleněnou stěnu. Giroux se tyčil nad mnohem menší doktorkou, ale všechno, co mu říkala, ho viditelně drtilo. Napětí v čekárně se stupňovalo až k nesnesitelnosti. Gideon stál vedle matky, pozornost upřenou k srdcervoucí scéně, jež se před námi odvíjela.

Doktorka Steinbergová vztáhla ruku, položila ji Jeanu-Francoisovi na paži a pořád mluvila. Po chvilce se s ním rozloučila a odešla. Jen tam stál a zíral do země, ramena nachýlená, jako by na nich spočívala nějaká obrovská tíže.

Užuž jsem chtěla jít za ním, ale Gideon mě předešel. Jen co vystoupil z čekárny, Giroux se na něj vrhl.

Bouchnutí, s nímž se oba muži srazili, bylo prudké a drtivé. Místnost se otřásla, jak Gideon narazil do tlusté skleněné stěny.

Někdo překvapeně vykřikl, pak začal volat ochranku.

Gideon odstrčil Girouxe a vykryl úder pěstí. Pak uhnul před ranou do obličeje. Jean-Francois něco křičel, tvář měl staženou vztekem a bolestí.

Corinnin otec vyběhl ven ve stejném okamžiku, kdy dorazila ochranka s tasenými a namířenými paralyzéry. Gideon znovu odstrčil Jeana-Francoise, bránil se, aniž sám zasadil jedinou ránu. Tvář měl kamennou, oči chladné a skoro stejně bez jiskry jako Giroux.

Giroux na Gideona křičel. Corinnin otec nechal otevřené dveře a tak jsem pochytila část toho, co bylo řečeno. Slovo enfant nebylo třeba překládat. Všechno ve mně smrtelně znehybnělo, všechny zvuky přehlušilo hučení v mých uších.

Všichni se vyřítili z místnosti, zatímco Gideona a Girouxe stráže spoutaly a hnaly ke služebnímu výtahu. Zamžikala jsem, když se ve dveřích objevil Angus - byla jsem si jistá, že si ho jen představuju.

„Paní Crossová,“ řekl tiše a opatrně ke mně přistoupil s čepicí v rukou.

Uměla jsem si představit, jak vypadám. Uvízla jsem u slova dítě a u toho, co by mohlo znamenat. Koneckonců, byla v New Yorku tak dlouho, jak dlouho jsem Gideona znala… ale její manžel ne.

„Přišel jsem vás odvézt domů.“

Zamračila jsem se. „Kde je Gideon?“

„Poslal mi textovku, abych pro vás přijel.“

Můj zmatek se změnil v prudkou bolest. „Ale on mě potřebuje.“

Angus se zhluboka nadechl, oči plné čehosi, co se podobalo lítosti. „Pojďte se mnou, Evo. Už je pozdě.“

„On mě tu nechce,“ řekla jsem bezvýrazně a chytila jsem se toho jediného, co jsem začínala chápat.

„Chce, abyste byla doma a v pohodlí.“

Nohy jako by mi přirostly k podlaze. „To bylo v té textovce?“

„To si myslí.“

„Jste jenom laskavý.“ Vykročila jsem jako automat.

Minula jsem jednoho ze zřízenců, který sbíral nepořádek, jenž vznikl, když Giroux narazil na vozík se zdravotnickým materiálem. To, jak přede mnou uhýbal pohledem, jako by potvrzovalo drsnou realitu.

Ocitla jsem se na vedlejší koleji.

22. kapitola

Tu noc se Gideon nevrátil domů. Když jsem cestou do práce zkontrolovala jeho byt, nalezla jsem postel úhledně ustlanou.

Ať strávil noc kdekoli, v mé blízkosti to nebylo. Po odhalení Corinnina těhotenství mě ohromovalo, že mě nechal odkázanou na sebe zcela bez vysvětlení. Bylo mi, jako by přede mnou explodovala obrovská bomba a já zůstala stát uprostřed výbuchu, sama a zmatená.

Angus s bentleyem na mě čekal dole, když jsem vyšla z domu. Vzkypěla ve mně podrážděnost. Pokaždé, když se ode mě Gideon odtáhl, poslal za sebe jako náhradníka Anguse.

„Měla jsem si vzít vás, Angusi,“ zamumlala jsem, když jsem vklouzla na zadní sedadlo. „Vy jste tu pro mě vždycky.“

„Gideon na to dbá,“ řekl a zavřel dveře.

Vždy loajální, pomyslela jsem si trpce.

V práci jsem se dozvěděla, že Megumi je pořád ještě nemocná, což mě naplnilo současně obavami i úlevou. Nepodobalo se jí nechodit do práce - vždycky byla u svého stolu hned časně ráno takže mi její opakované absence sdělovaly, že s ní něco opravdu není v pořádku. Její nepřítomnost však také znamenala, že nemůže postřehnout mou náladu a klást otázky, na něž se mi nechtělo odpovídat. Vlastně jsem na ně ani odpovídat nemohla. Neměla jsem zdání, kde je můj manžel, co dělá a co cítí.

A to mě zlobilo a bolelo. Jediné, co jsem necítila, byl strach. Gideon měl pravdu v tom, že manželství navozuje pocit stálosti. Měla jsem nad ním moc, kterou by mu dalo hodně práce zrušit. Nemohl jen tak zmizet nebo mě navěky ignorovat. Dříve nebo později se bude se mnou muset vypořádat. Zbývá jen otázka: Kdy?

Soustředila jsem se na práci a sugerovala času, aby plynul co nejrychleji. V pět hodin jsem odcházela, ale od Gideona pořád ještě nedorazily žádné zprávy a já ho také neoslovila. Pokud šlo o mě, on musel překlenout propast, kterou mezi námi vytvořil.

Po práci jsem zamířila na lekci Krav Magy, kde se mnou Parker hodinu trénoval zápas zblízka.

„Dneska jen hoříš,“ řekl, když jsem ho po šesté nebo po sedmé složila na žíněnku.

Neprozradila jsem mu, že si na jeho místě představuju Gideona.

Doma jsem našla v obývacím pokoji Caryho a Treye. Jedli obložené bagety a sledovali komediální pořad.

„Máme toho habaděj,“ přistrčil mi Trey půlku svého sendviče. „V ledničce je taky pivo.“

Je to skvělý kluk s úžasnou povahou. A miluje mého nejlepšího přítele. Zadívala jsem se na Caryho a on mi na vteřinu ukázal svůj zmatek a bolest. Pak obojí skryl za svým veselým, nádherným úsměvem. Poplácal polštář vedle sebe. „Pojď si sednout, holčičko.“

„Jasně,“ souhlasila jsem zčásti proto, že jsem nesnesla představu samoty svého pokoje, kde by mě myšlenky přiváděly k šílenství. „Jen se nejdřív osprchuju.“

Čerstvě vydrhnutá a v pohodlí obnošených tepláků jsem se přidala k oběma mužům na pohovce. Dumala jsem nad tím, jak se přenést přes sdělení „nenalezen“, když jsem se pokusila vystopovat Gideonův smartphone podle instrukcí, které mi dal.

Nakonec jsem usnula v obývacím pokoji - pohovka mi byla milejší než postel, která by mohla vonět po mém pohřešovaném manželovi.

Stejně mě probudila jeho vůně a dotek jeho paží, když mě zvedal do náručí. Unaveně jsem si opřela hlavu o Gideonovu hruď a poslouchala zvuk jeho srdce, které bilo silně a pravidelně. Odnesl mě do ložnice.

„Kde jsi byl?“ zamumlala jsem.

„V Kalifornii.“

Nadskočila jsem. „Cože?“

Zavrtěl hlavou. „Promluvíme si ráno.“

„Gideone…“

„Ráno, Evo,“ řekl přísně, uložil mě do postele a vtiskl mi na čelo drsný polibek.

Chytila jsem ho za zápěstí, když se napřimoval. „Neopovažuj se odejít.“

„Nespal jsem sakra skoro dva dny.“ V jeho hlase zazněla znepokojivá břitkost.

Zvedla jsem se na loktech a snažila se v přítmí zahlédnout jeho tvář, bylo to však příliš těžké a já byla dosud rozespalá. Poznala jsem, že má na sobě džíny a tričko s dlouhými rukávy, a to bylo zhruba všechno. „No a? Tady máš postel.“

Rozhořčeně, unaveně vydechl. „Lehni si. Vezmu si prášek.“

Teprve když byl pryč příliš dlouho, vzpomněla jsem si, že má lahvičku svých pilulek u mé v koupelně. Odešel jen proto, aby byl pryč. Shodila jsem přikrývky a vyklopýtala z místnosti, vydala jsem se přes setmělý obývací pokoj hledat klíče. Šla jsem ke Gideonovu bytu a odemkla si a málem jsem zakopla o kufr, který nechal nedbale u dveří.

Asi ho sem jen odložil, než šel ke mně. A přesto neměl v úmyslu strávit noc v mé posteli. Proč přišel? Jen aby mě viděl spát? Aby mě zkontroloval?

Krucinál. Pochopím ho někdy?

Pátrala jsem po něm a našla ho nataženého na břiše v posteli, hlavu na mém polštáři a ještě oblečeného. Boty ležely pár kroků od sebe na druhém konci lůžka, jako by je v kvapu odkopl, a smartphone a náprsní taška zůstaly pohozené na nočním stolku.

Telefon byl neodolatelný.

Zvedla jsem ho, vyťukala jako heslo anděl a beze studu jím zarolovala. Kdyby mě při tom přistihl, bylo by mi to jedno. Jestliže mi nechce poskytnout odpovědi, mám veškeré právo pátrat po nich sama.

To poslední, co jsem očekávala, že najdu, bylo množství mých obrázků v jeho fotoalbu. Byly jich desítky - na některých jsme byli spolu a pořídili je paparazzi, jiné vyfotil svým mobilem sám, když jsem o tom nevěděla. Momentky, které mi dávaly možnost vidět sama sebe jeho očima.

Obavy mě opustily. Miluje mě. Zbožňuje mě. Bez toho by žádný muž nedokázal pořídit ty snímky, na kterých jsem byla rozcuchaná a nenalíčená, nezabývající se zajímavější činností než četbou nebo postáváním před otevřenou ledničkou v úvahách, na co mám chuť. Fotografie, na nichž jsem spala a jedla a vraštila čelo soustředěním… Nudné, obyčejné věci.

V seznamu hovorů byly většinou telefonáty mezi ním a Angusem, Raúlem nebo Scottem. V hlasové schránce byly zprávy od Corinny, jejichž posloucháním jsem se odmítala trápit, ale viděla jsem, že jí neodpověděl ani jí už dlouho nevolal. Byly tu telefonáty mezi ním a obchodními partnery - dva s Arnoldem a několik s advokáty.

A tři hovory s Deannou Johnsonovou.

Přimhouřila jsem oči. Hovory trvaly několik minut až čtvrt hodiny.

Zkontrolovala jsem si jeho textové zprávy a našla jednu, kterou poslal Angusovi, když jsme byli v nemocnici.

Potřebuju ji odtud dostat.

Klesla jsem do křesla v rohu místnosti a zírala na zprávu. Potřebuju, ne chci. Kdožvíproč mi ta volba slov změnila vnímání toho, co se událo. Pořád mi to nebylo úplně jasné, ale už jsem si nepřipadala tak … odstrčená.

Byly tu také textovky mezi ním a Ireland, které mi udělaly radost. Nečetla jsem je, ale viděla jsem, že poslední přišla v pondělí.

Vrátila jsem mobil na původní místo a pozorovala muže, kterého miluju, pohrouženého do hlubokého spánku z vyčerpání. Takhle natažený, takhle oblečený vypadal na svůj věk. Nesl tak velkou odpovědnost a působilo to tak lehce… tak přirozeně a nevyumělkovaně, až bylo snadné zapomenout, že je stejně náchylný k přepracování a stresu jako všichni ostatní.

Mým úkolem manželky bylo pomoci mu to zvládat. Jenže to nešlo, pokud se přede mnou uzavírá. Aby mě ušetřil starostí, bral jich na sebe ještě víc.

O tom si promluvíme, jen co se trochu prospí.

Probudila mě křeč v šíji a přetrvávající pocit, že něco není v pořádku. Opatrně, abych si něco nenatáhla, jsem se narovnala ze zkroucené pozice v křesle a zaznamenala, že už se začíná rozednívat. Za okny bylo vidět narůžovělé oranžové světlo a letmý pohled na hodiny u postele mi sdělil, že se blíží ráno.

Gideon zasténal a já znehybněla, při tom zvuku do mě vstoupil děs. Byl to strašlivý zvuk, hlas tvora zraněného na těle i na duši. Po zádech mi přejel mráz, když zasténal znova, všechno ve mně divoce reagovalo na jeho trýzeň.

Vrhla jsem se k posteli, vylezla na ni, klekla si a strčila ho do ramene. „Gideone. Probuď se.“

Ucukl přede mnou, ovinul se kolem mého polštáře a tiskl ho. Tělo se mu zaškubalo a unikl mu vzlyk. Přitulila jsem se k němu zezadu, ovinula mu jednu paži kolem pasu. „Psst, zlato,“ šeptala jsem. „Mám tě. Jsem tady.“

Houpala jsem ho a jak ze spaní plakal, smáčely mu tričko moje slzy.

„Probuď se, anděli můj,“ šeptal Gideon a jeho rty mi přejížděly po tváři. „Potřebuju tě.“

Protáhla jsem se, ještě jsem cítila přetrvávající rozbolavělost po dvou večerech tvrdého tréninku a těch několika hodinách spánku v křesle, než jsem se přestěhovala k němu do postele.

Tričko jsem měla vyhrnuté, takže odhalovalo má ňadra jeho dychtivým, hladovým ústům. Ruka mu vklouzla za pás mých tepláků a pak do kalhotek, našla mou štěrbinu a zručně mě vydráždila k rychlému vzrušení.

„Gideone…“ Cítila jsem v jeho doteku touhu, touhu, která sahala daleko pod kůži.

Zmocnil se mých úst, umlčel mě polibkem. Prohnula jsem se v bocích, když do mě zasunul prsty a něžně jimi pohyboval. V horlivé odpovědi na jeho němou žádost o něco víc jsem si stahovala tepláky a zbrkle kopala, dokud jsem se jich nezbavila.

Sáhla jsem po knoflíku poklopce jeho džínů, prudce ho rozepnula a odhrnovala z cesty džínsovinu a bavlněné boxerky.

„Dej si mě do sebe,“ šeptal do mých rtů.

Obemkla jsem jeho silnou erekci prsty, nastavila ho a pak se zvedala, abych do sebe přijala jeho prvních několik centimetrů.

Zabořil tvář do mé šíje, vyrazil, pohroužil se do mě, sténal rozkoší a já se kolem něj pevně svírala. „Kristepane, Evo. Moc tě potřebuju.“

Uvěznila jsem ho pažemi a nohama, pevně jsem ho držela.

Čas a všechno ostatní na světě ztratily význam. Gideon obnovil všechny sliby, které mi složil na písku karibské pláže, a já se ho snažila vyléčit v naději, že mu dodám potřebnou sílu, aby mohl čelit dalšímu dni.

Nanášela jsem si oční stíny, když za mnou Gideon přišel do koupelny a postavil vedle mě na mramorový pult hrnek sladké kávy ze smetanou, z níž stoupala pára. Měl na sobě jen pyžamové kalhoty, takže jsem usoudila, že nejde do práce, nebo aspoň ne hned.

Pozorovala jsem ho v zrcadle a hledala známky toho, že si pamatuje své sny. Ještě nikdy jsem ho neviděla tak utrápeného, jako by mu pukalo srdce.

„Evo,“ řekl tiše, „musíme si promluvit.“

„Jsem pro.“

Opřel se o pult, držel svůj hrnek oběma rukama. Dlouhou chvíli zíral do kávy, než se zeptal: „Máš videonahrávku sexu s Brettem Klinem?“

„Cože?“ Otočila jsem se k němu, moje ruka sevřela pevněji štěteček. „Ne. Sakra, ne. Proč se mě takhle ptáš?“

Nespouštěl ze mě oči. „Když jsem se tuhle vrátil z nemocnice, Deanna mě chytla v hale. Po té situaci s Corinnou jsem věděl, že by byla chyba ji zahnat.“

„Já ti to říkala.“

„Já vím. Mělas pravdu. Tak jsem ji vzal naproti do baru, pozval ji na sklenku vína a omluvil se.“

„Tys ji vzal na víno,“ opakovala jsem.

„Ne, šel jsem jí povědět, že mě mrzí, jak jsem s ní zacházel. Koupil jsem jí víno, abychom měli důvod v tom zatraceném baru sedět,“ řekl podrážděně. „Připadalo mi, že by ti bylo milejší, když s ní budu někde na veřejnosti, než abych ji přivedl nahoru do bytu, což by bylo příhodnější a soukromější.“

Měl pravdu a já si vážila toho, že myslel na mou reakci a přizpůsobil se jí. Stejně mě však dopalovalo, že se Deanně podařilo uchvátit s ním pseudorande.

Gideon určitě poznal, co cítím, protože zkřivil rty ke straně. „Jsi tak majetnická, anděli. Máš štěstí, že se mi to tolik líbí.“

„Kušuj. Co má Deanna společného s nějakým videem? Řekla ti, že existuje? Je to lež. Ona lže.“

„Nelže. Má omluva vyžehlila situaci natolik, že mi hodila kostičku. Pověděla mi o té videonahrávce a že se každou chvíli čeká její aukce.“

„Povídám ti, že kecá,“ hádala jsem se.

„Znáš nějakého Sama Yimaru?“

Všechno se zastavilo. V břiše se mi nahromadila úzkost. „Ano, to byl fotograf a dokumentarista kapely.“

„Jasně.“ Upil kávy, přes okraj hrnku na mě hleděl tvrdýma očima. „Zřejmě instaloval dálkově ovládané skryté kamery na některých vystoupeních kapely, aby nashromáždil materiál ze zákulisí. Tvrdí, že předělal videoklip ,Zlatá, se skutečnými explicitními záběry.“

„Ach můj Bože.“ Zakryla jsem si ústa, udělalo se mi špatně.

Bylo dost zlé už jen si představovat, že cizí lidé uvidí Bretta a mě při souloži, ale miliónkrát horší bylo pomyšlení, že to uvidí Gideon. Ještě pořád jsem měla před očima, jak se tvářil, když sledoval ten hudební videoklip, a to bylo strašné. Mezi námi už by to nikdy nebylo stejné, kdyby uviděl realitu. Věděla jsem, že já sama bych nikdy nedokázala vymazat z mysli jeho obrázky s jinou ženou. A časem by mě užíraly jako kyselina.

„Proto jsi byl v Kalifornii,“ zašeptala jsem zděšeně.

„Deanna mi dala všechny informace, které měla, a já si zajistil předběžné opatření, které Yimarovi zakazuje to video zveřejnit nebo prodat.“

Z řeči jeho těla jsem nebyla schopna rozpoznat, na co myslí nebo co cítí. Byl uzavřený a ovládal se, držel se ze všech sil. Zatímco já měla pocit, že se každou chvíli rozpadnu ve švech. „Nemůžeš zabránit tomu, aby se to dostalo ven,“ zašeptala jsem.

„Máme předběžné opatření soudu po dobu projednávání.“

„To video se dostane na sdílecí servery a rozšíří se jako mor.“

Zavrtěl hlavou, konečky inkoustově černých vlasů se mu otřely o rameno. „Mám IT tým, který se nevěnuje ničemu jinému, než že nonstop hledá ten soubor na internetu, ale Yimara zveřejněním těch záběrů nevydělá žádné peníze. Cenu to má jen v případě exkluzivity. Nezvorá to dřív, než vyčerpá všechny ostatní možnosti - včetně toho, že by to prodal mně.“

„Deanna to předhodí veřejnosti. Její práce je odhalovat tajemství, ne je zachovávat.“

„Nabídl jsem jí osmačtyřicetihodinovou exkluzivitu na naše svatební fotky, pokud to udrží pod pokličkou.“

„A ona na to přistoupila?“ zeptala jsem se skepticky. „Ta ženská je do tebe blázen. Určitě nemá radost z toho, že už nejsi na trhu. Natrvalo.“

„V určitém bodě už je jasné, že není žádná naděje,“ opáčil suše. „Asi se mi podařilo to dát jasně najevo. Věř mi, byla docela spokojená s penězi, které na naší svatbě vydělá.“

Zamířila jsem k toaletě, sklopila víko a usedla. Začínala mi docházet realita toho, co mi Gideon sdělil. „Je mi z toho zle, Gideone.“

Postavil kávu vedle mé a přišel si dřepnout přede mě. „Podívej se na mě.“

Poslechla jsem, ale bylo to těžké.

„Nikdy nedovolím, aby ti někdo ublížil,“ řekl. „Rozumíš? Já to vyřeším.“

„Promiň,“ vydechla jsem. „Mrzí mě, že to musíš řešit. A při tom všem ostatním, co máš na krku.“

Gideon mě chytil za ruce. „Někdo narušil tvoje soukromí, Evo. Za to se neomlouvej. Pokud jde o to řešení… to je moje právo. Má čest. Ty budeš vždycky na prvním místě.“

„Když jsem včera přišla do nemocnice, tak to tak nevypadalo,“ namítla jsem - potřebovala jsem ze sebe dostat zášť dřív, než vykvasí. A potřebovala jsem, aby mi vysvětlil, proč mě vždycky odstrkuje, když se mě snaží ochraňovat. „Všechno šlo do háje a tys mě strčil Angusovi, když jsem chtěla být s tebou. Odjel jsi do jiného státu a nezavolals… nic jsi neřekl.“

Zaťal zuby. „A nespal jsem. Musel jsem vynaložit každičkou minutu času a prokázat nespočet služeb, abych stihl prosadit to předběžné opatření včas. Musíš mi důvěřovat, Evo. I když nechápeš, co dělám, věř, že vždycky myslím na tebe a dělám to, co je pro tebe nejlepší. Pro nás.“

Odvrátila jsem pohled, odpověď na tuhle jsem už dopředu nenáviděla. „Corinne je těhotná.“

Drsně vydechl. „Byla, ano. Čtyři měsíce.“

Jedno slovo mě zamrazilo. „Byla?“

„Potratila, když jí léčili to předávkování. Chci věřit, že o tom dítěti nevěděla.“

Pátrala jsem v jeho tváři a sama se snažila nedat najevo žalostnou úlevu. „Čtyři měsíce? Takže to dítě bylo Girouxovo.“

„To doufám,“ řekl stroze. „On si to zřejmě myslí, a taky si myslí, že je to moje vina, když o ně přišla.“

„Ježíši.“

Gideon spustil hlavu do mého klína, tvář mi položil na stehno. „Určitě nic netušila. Nemohla by riskovat dítě kvůli takové blbosti.“

„Nedovolím, aby sis tohle vyčítal, Gideone,“ prohlásila jsem přísně.

Ovinul mi paže kolem pasu. „Kristepane. Copak jsem prokletý?“

Vtom okamžiku jsem nenáviděla Corinnu tolik, že bych byla schopna dopustit se na ní i násilí. Ví, že Gideonův otec spáchal sebevraždu. Pokud Gideona aspoň trochu zná, ví také, jak moc ho její pokus o sebevraždu zničí.

„Tohle jsi nezavinil.“ Hrábla jsem mu prsty do vlasů, utěšovala ho. „Slyšíš mě? Za to, co se stalo, nese odpovědnost jen a jen Corinne. Ona bude muset žít s tím, co udělala, ne ty a já.“

„Evo.“ Objal mě a jeho dech mě hřál skrz hedvábí županu.

Čtvrt hodiny poté, co mě Gideon nechal v koupelně samotnou, aby přijal hovor od Raúla, jsem pořád ještě stála u toaletky a civěla do umývadla.

„Přijdeš pozdě do práce,“ řekl něžně, přistoupil ke mně a objal mě zezadu.

„Uvažuju o tom, že bych se hodila marod.“ Nikdy jsem to neudělala, ale byla jsem unavená a vyčerpaná. Neuměla jsem si představit, jak bych se dokázala vzchopit natolik, abych se mohla na práci soustředit, jak bylo třeba.

„To bys mohla, ale nebude to vypadat dobře, až tě budou večer fotografovat na té společenské akci.“

Podívala jsem se na něj do zrcadla. „Tam nejdeme!“

„Ale ano, jdeme.“

„Gideone, jestli se ty záběry mě a Bretta dostanou ven, nebudeš chtít, aby se tvoje jméno spojovalo s mým.“

Ztuhl a pak mě otočil čelem k sobě. „Opakuj to.“

„Slyšels dobře. Jméno Cross už toho zažilo dost, nemyslíš?“

„Anděli, teď mám takovou chuť ohnout tě přes koleno, jako ještě nikdy. Máš štěstí, že si nehraju na drsňáka, když jsem naštvaný.“

Jeho nabručené škádlení nerozptýlilo mou pozornost od toho, že je odhodlaný bránit dívku, kterou jsem bývala - dívku, za niž se stydím. Je ochoten vstoupit mezi mě a skandál, zaštítit mě jak nejlépe dovede a přijmout úder po mém boku, pokud na to dojde.

Nečekala jsem, že by bylo možné milovat ho ještě víc, ale pořád mi potvrzoval, že se mýlím.

Uchopil mou tvář do dlaní. „Ať přijde cokoliv, budeme tomu čelit spolu. A ty to uděláš s mým jménem.“

„Gideone…“

„Neumíš si představit, jak jsem hrdý, že je nosíš.“ Dotkl se ústy mého čela. „Jak moc to pro mě znamená, žes je přijala a osvojila si je.“

„Ach, Gideone.“ Stoupla jsem si na špičky a vrhla se na něj. „Moc tě miluju.“

Do práce jsem přišla s půlhodinovým zpožděním a u Megumina stolu našla brigádnici. Usmála jsem se a pozdravila, ale užíraly mě obavy. Strčila jsem hlavu do Markovy kanceláře a obšírně se omluvila za zpoždění. Pak jsem ze své kóje zavolala Megumi na mobil, ale nebrala to. Zamířila jsem k Willovi.

„Mám na tebe dotaz,“ řekla jsem.

„Doufejme, že znám odpověď,“ odtušil, otočil se na židli a vzhlédl ke mně skrz módní brýle.

„Komu Megumi volala, že je nemocná?“

„Hlásí všechno Daphne. Proč?“

„Jen mám o ni strach. Neozvala se mi. Zajímalo by mě, jestli jsem ji nenaštvala nebo tak.“ Přešlápla jsem. „Hrozně mi vadí, že nic nevím a nemůžu jí pomoct.“

„No, jestli ti to něco pomůže, Daphne říkala, že zněla děsně.“

„To je na pytel. Ale díky.“

Zamířila jsem zpátky do své kóje. Mark mě gestem přivolal k sobě do kanceláře, když jsem šla kolem.

„Dneska vyvěšují šestipatrový banner na šátky Tungsten.“

„Jo?“

Zazubil se. „Nechceš to jít překontrolovat?“

„Vážně?“ I když jsem si připadala na zhroucení, bylo mi milejší vypadnout do dusivého srpnového vedra než sedět v chládku u psacího stolu. „To bude senzace!“

Popadl sako zavěšené na opěradle židle. „Jdeme.“

Když jsem se krátce po páté vrátila domů, zjistila jsem, že můj obývací pokoj obsadil tým zkrášlovačů v bílých pláštích. Cary a Trey leželi naznak na pohovce se zeleným fujtajblem na obličejích a ručníky pod hlavami, aby se neumazalo bílé čalounění. Matka klábosila, zatímco jí kadeřnice upravovala na hlavě sexy účes z vln a kučer.

Rychle jsem se osprchovala a přidala k nim. Za hodinu se jim podařilo změnit mě z ucourané chudinky v krásku a ještě jsem měla čas zapřemýšlet o všem, co jsem celý den nemilosrdně potlačovala - videonahrávka, Corinne, Giroux, Deanna a Brett.

Někdo to bude muset říct Brettovi. Ten někdo jsem já.

Když se ke mně přiblížila kosmetička se štětečkem na rty, zvedla jsem ruku. „Červenou, prosím.“

Na okamžik se zarazila, naklonila hlavu a prohlížela si mě. „Ano, máte pravdu.“

Zadržovala jsem právě dech při posledním postřiku lakem na vlasy, když mi v kapse županu zavibroval smartphone. Uviděla jsem na displeji Gideonovo jméno a ohlásila se: ,Ahoj, frajere.“

„Jakou barvu budeš mít na sobě?“ zeptal se bez pozdravu.

„Stříbrnou.“

„Vážně?“ Jeho hlas se změnil v přívětivé předení, které mě rozechvívalo. „Nemůžu se dočkat, až tě v ní uvidím. A až tě z ní svléknu.“

„Dlouho čekat nebudeš,“ pokárala jsem ho. „Měl bys hodit tím svým pěkným zadkem, ať jsi tady asi tak za deset minut.“

„Ano, prosím.“

Přimhouřila jsem oči. „Honem, nebo v limuzíně nebude nic.“

„Hmm… za pět minut jsem tam.“

Zavěsil a já ještě chviličku držela telefon a usmívala se.

„Kdo to byl?“ přistoupila ke mně máma.

„Gideon.“

Oči se jí rozzářily. „On tě dnes večer doprovodí?“

„Ano.“

„Ach, Evo.“ Objala mě. „To jsem moc ráda.“

V jejím objetí jsem usoudila, že je to stejně vhodná chvíle jako každá jiná, abych rozšířila zprávu o zasnoubení. Věděla jsem, že Gideon nebude dlouho čekat, než začne naléhat, abychom se svěřili se svým sňatkem světu.

Řekla jsem tiše: „Požádal tátu o souhlas s naším sňatkem.“

„Vážně?“ Když se odtáhla, měla na rtech úsměv. „Mluvil taky s Richardem, což je podle mého moc pěkné gesto, že? Už jsem začala s přípravami. Myslela bych v červnu, u Pierra, samozřejmě. Budeme…“

„Já navrhuji nejpozději v prosinci.“

Matka se zajíkla, vyvalila oči. „Nebuď směšná. Za takovou dobu se svatba uspořádat nedá. To není možné.“

Pokrčila jsem rameny. „Řekni Gideonovi, že uvažuješ o červnu příštího roku. Uvidíš, co ti odpoví.“

„No, musím počkat, až tě nejdřív doopravdy požádá o ruku!“

„Pravda.“ Políbila jsem ji na tvář. „Jdu se oblékat.“

23. kapitola

Byla jsem ve svém pokoji a navlékala si šaty bez ramínek přes poloviční korzet ze stejného materiálu, když vstoupil Gideon. Doslova se ve mně zastavil dech, pohledem jsem hltala jeho odraz v trojdílném zrcadle. Stál za mnou ve smokingu šitém na míru, s krásným šedým motýlkem, který se tak dobře hodil k mým šatům, a byl oslnivý. Ještě nikdy jsem ho neviděla tak nádherného.

„Páni,“ vydechla jsem uchváceně. „Ty jsi dneska večer moc k nakousnutí.“

Zacukala mu ústa. „Znamená to, že můžu přeskočit zapínání zipu?“

„Znamená to, že nemusíme jít na tu akci?“

„Ani náhodou, anděli. Dneska večer předvádím svou ženu.“

„Nikdo neví, že jsem tvoje žena.

„Já to vím.“ Přistoupil ke mně zezadu a zapnul mi zip. „A brzy - opravdu brzy - se to dozví celý svět.“

Opřela jsem se o něj zády a obdivovala náš společný odraz v zrcadle. Vypadali jsme spolu skvěle.

Což mi připomnělo jiné obrázky…

„Slib mi,“ řekla jsem, „že se na to video nikdy nepodíváš.“

Když mi neodpovídal, otočila jsem se a pohlédla na něj zpříma. Při pohledu na uzavřený výraz v jeho tváři jsem začala panikařit. „Gideone. Ty už jsi to viděl?“

Zaťal zuby. „Minutu nebo dvě. Nic explicitního. Jen tolik, aby se potvrdila pravost.“

„Ach můj Bože. Slib mi, že si to nepustíš.“ Hlas mi stoupal a nabíral na ostrosti, jak se ve mně šířila panika. „Slib mi to!“

Uchopil rukama moje zápěstí a stiskl tak pevně, až se mi zadrhl dech. Zírala jsem na něj vyvřeštěnýma očima, zmatena tou nenadálou agresivitou.

„Zklidni se,“ řekl tiše.

Z míst, kde mě držel, se začal šířit prapodivný příval tepla. Srdce se mi rozbušilo rychleji, ale také pravidelněji. Zírala jsem na naše ruce, upoutána jeho rubínovým prstenem. Rudá. Jako ta pouta, co mi koupil. Teď jsem si připadala podobně zajatá a spoutaná. A uklidňovalo mě to způsobem, který jsem nechápala.

Ale Gideon zřejmě ano.

Právě proto jsem se bála provdat se za něj tak rychle, uvědomila jsem si. Vede mě po cestě, jejíž cíl neznám, a já slíbila, že ho budu slepě následovat. Nejde o to, kde skončíme jako pár, protože o tom, že jím budeme, nikdy nebylo pochyb. Jsme posedlí, závislí jeden na druhém jako závisláci na nějaké droze. Kde skončím já, kým nakonec budu, to jsem nevěděla.

Gideonova přeměna byla takřka překotná, došlo k ní v okamžiku prozření, kdy pochopil, že by nechtěl - nemohl — žít beze mě. Já se měnila postupněji, tak bolestně uměřenými krůčky, až jsem uvěřila, že se nebudu muset měnit vůbec.

Mýlila jsem se.

Polkla jsem přes knedlík v krku a promluvila klidněji. „Gideone, poslouchej. Ať je na tom videu co chce, není to nic v porovnání s tím, co máme ty a já. Jediné vzpomínky, které chci, abys měl v hlavě, jsou ty, co si vytvoříme my. To, co máme spolu… to je jediná skutečnost. To jediné, na čem záleží. Tak tě prosím… slib mi to.“

Krátce zavřel oči, pak přikývl. „No dobrá. Slibuju.“

Vydechla jsem úlevou. „Děkuju ti.“

Zvedl mé ruce k ústům a políbil je. „Jsi moje, Evo.“

Na základě tiché oboustranné dohody jsme se zdrželi muchlování v limuzíně předtím, než jsme se měli poprvé objevit na veřejnosti jako manželský pár. Byla jsem nervózní a pár orgasmů by to sice pomohlo rozptýlit, ale kdybych nevypadala úplně dokonale, všechno by se tím mohlo pokazit. A lidé by si toho všimli. Nejenže je moje stříbrná toaleta se svým zářivým leskem a krátkou vlečou nápadná - nepřehlédnutelným doplňkem je i můj manžel.

Pozornost všech bude upřená jen na nás a Gideon je zjevně odhodlaný, aby to tak i zůstalo. Pomohl mi z limuzíny, když jsme dorazili na roh Fifth Avenue a Central Park South, a krátce mi přejel rty po spánku. „Ty šaty budou na podlaze mé ložnice vypadat prostě úchvatně.“

Zasmála jsem se té drzé větě, což měl v úmyslu, jak jsem pochopila, a blesky fotoaparátů spustily bouři oslnivých světel. Jakmile se ode mé Gideon odvrátil, veškerá přívětivost z jeho tváře zmizela, krásné plošky na jeho tváři se změnily v uzavřený výraz, který nic neprozrazoval. Položil mi ruku na bedra a vedl mě po červeném koberci do Ciprianis.

Uvnitř našel místo, které se mu zamlouvalo, a tam jsme hodinu stáli, zatímco kolem nás kroužili obchodní partneři a známí. Chtěl mě mít po boku a sám chtěl být u mě, což potvrdil chvíli poté, když jsme zamířili na taneční parket.

„Představ mě,“ řekl prostě a já sledovala jeho pohled k místu, kde se Christine Fieldová a Walter Leaman z firmy Waters Field & Leaman smáli ve skupině lidí, mezi nimiž stáli. Christine vypadala zdrženlivě a elegantně v černých šatech, pošitých korálky, které ji halily od hrdla až k zápěstím a na hluboký výstřih na zádech, a Walter, který byl mohutný chlap, působil úspěšně a sebejistě v pěkně střiženém smokingu s motýlkem.

„Vědí, kdo jsi,“ namítla jsem.

„Vědí, kým jsem pro tebe?“

Trochu jsem nakrčila nos, protože jsem věděla, že můj svět se drasticky změní, jakmile mou osobnost nezadané dívky vystřídá totožnost Evy Crossové. „Tak pojď, frajere.“

Zamířili jsme k nim, proplétali se mezi kulatými stoly pokrytými bílými ubrusy a ozdobenými svícny, ověnčenými květinovými girlandami, jež plnily místnost nádhernou vůní.

Moji šéfové zahlédli samozřejmě nejprve Gideona. Asi mě ani nepoznali, dokud mi Gideon zcela okatě neustoupil a nenechal mě promluvit první.

„Dobrý večer,“ potřásla jsem Christině a Walterovi rukama. „Vím, že oba znáte Gideona Crosse, mého…“

Odmlčela jsem se, mozek se mi zasekl.

„Snoubence,“ dokončil Gideon a podal jim ruku.

Došlo na gratulace, úsměvy se šířily, oči zářily.

„To neznamená, že vás ztrácíme, že ne?“ zeptala se Christine, jejíž diamantové visací náušnice se třpytily v měkkém světle lustrů.

„Ne. Nikam neodcházím.“

Tím jsem si vysloužila od Gideona ostré štípnutí do zadečku.

Jednou se budeme muset s pracovním problémem vypořádat, ale usoudila jsem, že ho udržím na uzdě aspoň do naší příští svatby.

Trochu jsme mluvili o kampani na vodku Kingsman, což byl především způsob, jak zdůraznit, že firma Waters Field & Leaman odvedla tak dobrou práci, aby jí to přilákalo další zakázku od Cross Industries. Gideon tu hru samozřejmě znal a hrál ji dobře. Byl zdvořilý, okouzlující a očividně nepatřil k těm, co se dají snadno ovlivnit.

Potom nám došla témata. Gideon nás omluvil.

„Jdeme tančit,“ šeptal mi do ucha. „Chci tě objímat.“

Vstoupili jsme na parket, kde upoutával pozornost Cary s oslnivou rudovláskou. Skrz riskantní rozparek jejích smaragdově zelených šatů bylo vidět záblesky bledé, štíhlé nohy. Roztočil ji v piruetě, pak ji prohnul dozadu. Nepopiratelně smyslné.

Trey nemohl přijít kvůli večerní škole a mně to bylo líto. Také mě mrzelo, že jsem ráda, když Cary nepřivedl místo něj Tatianu. Při takových myšlenkách jsem si připadala jako mrcha, a mrchy jsem opravdu neměla ráda.

„Podívej se na mě.“

Na Gideonův rozkaz jsem zaklonila hlavu a zachytila jeho pohled. „Ahoj, frajere.“

S jeho rukou na mých zádech a mou dlaní v jeho jsme ležérně kroužili po tanečním parketu.

„Crossfire,“ zašeptal a žhavým pohledem se vpaloval do mé tváře.

Špičkami prstů jsem se dotkla jeho líce. „Učíme se ze svých chyb.“

„Čteš mi myšlenky.“

„Je to příjemné.“

Usmál se, oči měl tak modré a vlasy tak zatraceně sexy, až jsem toužila vjet mu do nich hned a na místě oběma rukama. Přitáhl si mě blíž. „Ne příjemnější než ty.“

Zůstali jsme na parketu přes dvě skladby. Pak hudba skončila, dirigent se obrátil k mikrofonu a pronesl oznámení: bude se podávat večeře. U našeho stolu jsme seděli s matkou a Richardem, Carym, jistým plastickým chirurgem a jeho manželkou a také s chlapíkem, který říkal, že právě dokončil natáčení pilotního dílu nového televizního pořadu, o němž doufal, že bude pokračovat kompletní sezonou.

K jídlu se podávala nějaká asijská směs a já snědla všechno, protože to bylo dobré a porce nebyly tak velké. Gideon měl pod stolem ruku na mém stehně, palcem lehce opisoval kroužky, až jsem se svíjela.

Naklonil se ke mně. „Seď klidně.“

„Nech toho,“ odpověděla jsem šeptem.

„Jestli se nepřestaneš vrtět, strčím do tebe prsty.“

„To si netroufneš.“

Ušklíbl se. „Zkus to a uvidíš.“

Protože by mě to od něj nepřekvapilo, seděla jsem nehybně, i když mě to ničilo.

„Omluvte mě,“ řekl zčistajasna Cary a vstal od stolu.

Dívala jsem se za ním a zachytila jeho pohled, který spočinul na nedalekém stole. Když ho rudovláska v zeleném o několik minut později následovala ven, nijak moc mě to nepřekvapilo, ale velice mě to zklamalo. Věděla jsem, že situace s Tatianou ho stresuje, a také mi bylo známo, že bezmyšlenkovitý sex je pro Caryho všelék, jenomže to ničilo jeho sebehodnocení a vedlo k většímu množství problémů, než kolik jich to napravilo.

Ještě že do návštěvy u doktora Travise scházelo jen pár dní.

Naklonila jsem se ke Gideonovi a zašeptala: „Cary a já jedeme tenhle víkend do San Diega.“

Otočil ke mně hlavu. „To mi říkáš teď.“

„No, mezi tvými bejvalkami a mým bejvalým, mými rodiči, Carym a vším ostatním mi to vždycky nějak vypadne z hlavy! Napadlo mě, že ti to radši řeknu, než na to zase zapomenu.“

„Anděli…“ Potřásl hlavou.

„Moment.“ Vstala jsem. Musela jsem mu připomenout, že Brettovo turné má ve stejné době zastávku v San Diegu, ale nejdřív jsem musela chytit Caryho.

Tázavě na mě pohlédl a vstal.

„Hned se vrátím,“ prohlásila jsem a velmi tiše dodala: „Musím si zahrát na kazišuka.“

„Evo…“

Slyšela jsem z jeho tonu varování a ignorovala je, podkasala jsem si sukni a spěchala za Carym. Hned za vchodem do tanečního sálu jsem narazila na známou tvář.

„Magdalene,“ zarazila jsem se překvapeně. „Nevěděla jsem, že jsi tady.“

„Gage dělá na jednom projektu, tak jsme dorazili trochu pozdě. Večeři jsme propásli úplně, ale aspoň jsem uchvátila jednu tu věc s čokoládovou pěnou, co se podávaly jako dezert.“

„Bomba,“ souhlasila jsem.

„Jednoznačně,“ usmála se Magdalene.

V duchu jsem si říkala, že vypadá skutečně dobře. Něžněji, mileji. Pořád byla oslnivá a smyslná v červených krajkových šatech na jedno rameno, tmavé vlasy rámovaly jemnou tvář a karmínové rty. Odchod od Christophera Vidala jí hodně prospěl. A určitě pomohlo i to, že se v jejím životě objevil nový muž. Vzpomněla jsem si, že se zmínila o chlapíkovi jménem Gage, když mě před čtrnácti dny navštívila v práci.

„Vidím, že jsi s Gideonem,“ řekla. „A taky jsem si všimla tvého prstenu.“

„Mohla jsi přijít a pozdravit se s ním.“

„Jedla jsem ten moučník.“

Zasmála jsem se. „Každá holka musí mít srovnané priority.“

Magdalene vztáhla ruku a krátce se dotkla mé paže. „Mám z tebe radost, Evo. I z Gideona.“

„Děkuju. Měla by ses stavit u našeho stolu a říct mu to.“

„Udělám to. Ještě se uvidíme.“

Odkráčela a já za ní chviličku hleděla, pořád ještě ostražitě, ale říkala jsem si, že možná přece jen nebude tak špatná.

Jediný záporný prvek na střetnutí s Magdalenou byl ten, že jsem ztratila Caryho. Než jsem se za ním znovu pustila, zmizel už kdesi z dohledu.

Vydala jsem se zpátky ke Gideonovi a v duchu se připravovala na to, jak dám Carymu co proto. Zastavila mě Elizabeth Vidalová.

„Pardon,“ řekla jsem, když jsem do ní málem vrazila.

Popadla mě za loket a zatáhla do tmavého kouta. Pak mě chytila za ruku a pohlédla na nádherný diamant. „To je můj prsten.“

Vyprostila jsem se. „To byl váš prsten. Teď je můj. Váš syn mi ho dal zhruba v době, kdy mě požádal, abych se za něj provdala.“

Hleděla na mě těma modrýma očima, které se tolik podobaly očím jejího syna. A očím Ireland. Byla to krásná žena, luxusní a elegantní. Vlastně stejně úchvatná jako moje matka, jenomže ledová jako Gideon.

„Nedovolím, abyste mi ho vzala,“ procedila mezi zářivě bílými zuby.

„Chápete to úplně špatně.“ Založila jsem si paže na hrudi. „Chci vás dva dát dohromady, abychom mohli vyložit karty na stůl.”

„Cpete mu do hlavy samé lži.“

„Ach můj Bože. Vážně? Až vám příště řekne, co se stalo - a já se postarám, aby vám to řekl - , budete mu věřit. A omluvíte se a najdete sakra nějaký způsob, jak mu to usnadnit. Protože já chci, aby se uzdravil a zahojil a byl zase celý.“

Elizabeth na mě zírala, viditelně kypěla hněvem. Tenhle plán se jí očividně nezamlouval.

„Skončily jsme?“ zeptala jsem se, znechucená její úmyslnou slepotou.

„Ani zdaleka ne,“ zasyčela a naklonila se ke mně. „Vím o vás a o tom zpěvákovi. Jdu po vás.“

Zavrtěla jsem hlavou. Mluvil s ní snad Christopher? Co řekl? Protože jsem věděla, co udělal Magdaleně, věřila jsem, že je schopen víceméně všeho. „Nepochopitelné. Věříte lžím a ignorujete pravdu.“

Užuž jsem byla na odchodu, ale zarazila jsem se. „Podle mého je opravdu zajímavé, že po tom, co jsem se s vámi střetla posledně, jste se Gideona nezeptala, co se stalo. ,Hele, synku, ta tvoje bláznivá holka mi vykládala takovou šílenou historku’. Neumím si představit, proč jste se ho nezeptala. Nejspíš mi to nechcete vysvětlit?“

„Jděte do háje.“

„Jo, to jsem čekala.“

Otočila jsem se k ní zády dřív, než stihla znovu otevřít ústa a pokazit mi večer.

Naneštěstí jsem cestou k našemu stolu zpozorovala, že na mé židli sedí Deanna Johnsonová a povídá si s Gideonem.

„To si ze mě děláš srandu?“ zamumlala jsem a přimhouřila oči nad tím, jak mu novinářka při řeči drží ruku na předloktí. Cary byl pryč, dělal někde bůhvíco, máma a Stanton se předváděli na tanečním parketu. A Deanna se připlížila jako had.

Ať si Gideon myslel cokoli, bylo mi zřejmé, že její zájem o něj nijak neochladl. A i když ji nijak nepovzbuzoval kromě toho, že poslouchal, co říkala, už jen skutečnost, že si jí všímá, byla voda na její mlýn.

„V posteli musí být skvělá. Hodně s ní šuká.“

Ztuhla jsem a otočila se k ženě, která na mě mluvila. Byla to Caryho rudovláska, zardělá, s rozjasněnýma očima ženy, která právě prožila moc pěkný orgasmus. Přesto byla starší, než jsem se původně na dálku domnívala.

„Měla byste si na něj dávat pozor,“ řekla s pohledem na Gideona. „Využívá ženské. Už jsem to viděla. Až moc často.“

„Dokážu si to vyřešit sama.“

„To říkají všechny.“ Její soucitný úsměv mě hladil proti srsti. „Vím o dvou ženách, které kvůli němu trpěly těžkou depresí. Určitě nebyly poslední.“

„Neměla byste poslouchat drby,“ odsekla jsem.

Odkráčela s protivně spokojeným úsměvem, zvedla ruku a upravila si vlasy, když cestou míjela stoly.

Teprve když byla v polovině cesty, zařadila jsem si její tvář.

„Do háje.“

Spěchala jsem zpátky k Gideonovi. Vstal, když jsem k němu dorazila.

„Potřebuju tě fakt rychle,“ řekla jsem rázně a teprve pak vrhla pohled na brunetu na mé židli. „Deanno, ráda vás vidím, jako vždy.“

Ignorovala dloubnutí. „Ahoj, Evo. Právě jsem odcházela…“

Ale já už ji nevnímala. Chytla jsem Gideona za ruku a táhla. „Dělej.“

„No dobrá, moment.“ Něco řekl Deanně, ale já to nepostřehla, místo toho jsem ho táhla za sebou. „Kristepane, Evo. Kam ten spěch, sakra?“

Zastavila jsem se u zdi a rozhlédla po místnosti, hledala jsem zelenou a rudou. Připadalo mi, že by si přece své dřívější milenky všiml - ledaže by se mu úmyslně vyhýbala. Samozřejmě že vypadala úplně jinak, když neměla svůj dřívější uličnický sestřih, a neviděla jsem jejího bělovlasého manžela, který by přispěl k rychlejší identifikaci. „Nevíš, jestli je tady Anne Lucasová?“

Sevřel mou ruku pevněji. „Neviděl jsem ji. Proč?“

„Smaragdově zelené šaty, dlouhé rudé vlasy. Viděls tu ženskou?“

„Ne.“

„Prve tančila s Carym.“

„Nedával jsem pozor.“

Hleděla jsem na něj a začínalo mě to dopalovat. „Ježíšmarjá, Gideone. Dá se těžko přehlédnout.“

„Odpust mi, že mám oči jen pro svou ženu,“ opáčil suše.

Stiskla jsem mu ruku. „Promiň. Jen potřebuju vědět, jestli to je ona.“

„Vysvětli mi proč. Navážela se do tebe?“

„Jo, navážela. Vyprskla na mě trochu jedu a pak se odporoučela. Myslím, že si s ní taky odskočil Cary. Však víš, na rychlovku.“

Gideonova tvář ztvrdla. Zaměřil svou pozornost do sálu, přejížděl ho z jednoho konce na druhý pomalým, pátravým pohledem. „Nevidím ji. Ani nikoho podobného, jak jsi ji popsala.“

„Není Anne psycholožka?“

„Psychiatrička.“

Zneklidněla jsem pocitem neblahé předtuchy. „Nemohli bychom už jít?“

Zadíval se na mě. „Pověz mi, co ti řekla.“

„Nic nového.“

„To je uklidňující,“ zamumlal. „Ano, jdeme.“

Vrátili jsme se ke stolu pro mou kabelku a abychom se se všemi rozloučili.

„Můžu se svézt s vámi?“ zeptal se Cary poté, co objal mámu na rozloučenou.

Gideon přikývl. „Jen pojď.“

Angus zavřel dveře limuzíny.

Cary, Gideon a já jsme se uvelebili na sedadlech a pár minut poté už jsme vyrazili od Cipriani’s a zařadili se do provozu.

Můj nejlepší přítel na mě vrhl pohled. „Nezačínej.“

Vadilo mu, když jsem ho peskovala kvůli jeho chování, a já mu to nezazlívala. Nejsem jeho matka. Ale měla jsem ho ráda a chtěla jsem pro něj samé dobré věci. Věděla jsem, jak bývá sebedestruktivní, když ho nikdo nekontroluje.

Jenže to mi v daném okamžiku nedělalo tu největší starost.

„Jak se jmenovala?“ zeptala jsem se a modlila se, aby to věděl a já mohla tu rudovlásku identifikovat jednou provždy.

„Komu na tom sejde?“

„Ježíšmarjá.“ Ruce se mi neklidně svíraly na kabelce. „Víš to, nebo ne?“

„Neptal jsem se,“ odsekl. „Nech toho.“

„Pozor na pusu, Cary,“ pokáral ho Gideon tiše. „Máš problém, fajn. Nenadávej Evě, že jí na tobě záleží.“

Cary zaťal zuby a zadíval se z okna. Opřela jsem se a Gideon si mě přitáhl do oblouku svého ramene, rukou mi přejížděl nahoru a dolů po obnažené paži.

Nikdo už cestou domů nepronesl ani slovo.

Po návratu do bytu zamířil Gideon do kuchyně pro láhev s vodou a skončil u telefonu - přes jídelní bar jsme se střetli pohledem, dělilo nás několik kroků.

Cary odkráčel do své ložnice, pak se zčistajasna v chodbě otočil a vrátil se, aby mě obejmul. Silně.

S tváří v ohbí mého ramene zašeptal: „Promiň, holčičko.“

Opětovala jsem jeho objetí. „Zasloužíš si něco lepšího než to, jak se sebou zacházíš.“

„Nedělal jsem to s ní,“ řekl tiše, odtáhl se a pohlédl na mě. „Chtěl jsem. Myslel jsem, že chci. Ale když došlo na věc, napadlo mě, že čekám děcko. Děcko, Evo. A nechci, aby na mě, až vyroste, myslel - nebo myslela - tak jako já na mou mámu. Musím si udělat v hlavě pořádek.“

Znovu jsem ho objala. „Jsem na tebe pyšná.“

„No jo.“ Odtáhl se, tvářil se ostýchavě. „Stejně jsem ji pomuchloval, když už jsem to zavedl tak daleko, ale ptáka jsem nechal v kalhotách.“

„Nemusím vědět všechno, Cary,“ prohlásila jsem.

„Ještě pořád platí, že zítra startujeme do San Diega?“ Nad jeho pohledem, plným naděje, mi pukalo srdce.

„Sakra, jo. Už se na to těším.“

Jeho široký úsměv byl zbarven úlevou. „To je dobře. Rezervoval jsem letenky na půl deváté.“

V té chvíli se k nám vrátil Gideon a pohled, kterým mě obdařil, sděloval, že si o mém odjezdu na víkend ještě promluvíme. Když však Cary zamířil chodbou ke svému pokoji, popadla jsem Gideona a prudce ho políbila, čímž jsem řečený rozhovor pozdržela. Jak jsem doufala, bez zaváhání si mě přitáhl a ujal se iniciativy, jeho

ústa se zmocnila mých bujnými, hlubokými pohyby jazyka.

Zasténala jsem a nechala se jím unést. Svět může na jednu noc zešílet. Zítra je dost času čelit světu i všemu, co musíme řešit.

Popadla jsem ho za motýlka. „Dnes v noci jsi můj.“

„Jsem tvůj každou noc,“ řekl tím příjemným, chraplavým hlasem, který probouzel ty nejžhavější fantazie.

„Začni hned.“ Šla jsem pozadu a táhla ho do svého pokoje. „A nepřestávej.“

Nepřestal. Až do rána.