Veronika Hrachovcová (Nika Peas)

Tetralogie bratří Maclachlanů 01. Záměna

Kapitola 1

Co budu dělat? – běželo Vivien hlavou, zatímco pomalu procházela kolem výloh módních butiků vyhlášených značek. Kostýmky, šaty a elegantní lodičky by každý jiný den upoutaly její pozornost. Tedy jenom pozornost. Vzhledem k tomu, že nevlastnila platinovou platební kartu, se u světových návrhářů jen inspirovala. Pak s neuvěřitelnou vytrvalostí na bleších trzích kombinovala cenově dostupné hadříky tak dlouho, až vytvořila modely, které jen málokdo rozeznal od těch z hlavní třídy.

Jenže dnes Vivien nezvedla pohled od svých páskových sandálků a pomalu šla, co noha nohu mine, po hlavní třídě italského Milána.

Naspořeno sice něco mám, ale to mi nebude stačit. Potřebuju 230 tisíc, a mám s bídou 30 tisíc. I kdybych se přetrhla, do dvou dnů nezískám víc – zoufala si v duchu. Hlava jí usilovným přemýšlením pomalu začínala třeštit bolestí, a to její dnešní úmorný den teprve začal.

Možná kdybych požádala banku o mimořádnou půjčku. Nebo bych mohla obvolat kamarádky. Jenže holky jsou na tom s penězi podobně jako já – pomyslela si chmurně. Plat překladatelky nebyla žádná almužna, ale život na vysoké noze to rozhodně nezajistilo. Navíc agentura Perfect Servis, pro kterou pracovala, vyžadovala od svých zaměstnanců nejenom dokonalou jazykovou vybavenost, ale i určitou společenskou úroveň. Což kromě všeobecné orientace v politice, kultuře a umění znamenalo i pohledný zevnějšek. Ušetřené peníze tak z velké části padly na kadeřníka, kosmetiku a průběžné oživování šatníku. Vivien se velmi rychle naučila neutratit zbytečně ani halíř a obejít víc obchodů, kombinovat, originálně improvizovat a sem tam i doma poupravit nějaký ten hadřík. Ale čím déle pro agenturu pracovala, tím více stoupala její profesionální prestiž. Měla významnější klientelu, a tím pádem musela o to pečlivěji sledovat módní trendy. Finanční kruh se tak pro Vivien neúprosně uzavřel. Jediné, co ji skutečně těšilo, byl fakt, že pro agenturu byla esem. A i když hlavním centrem Perfect Servis byl Londýn, pobočky měla agentura v Paříži, Barceloně a Miláně. Vivien byla jedna z mála překladatelek, které pravidelně létaly mezi všemi těmito městy.

A tak dnes směřovala do firmy miliardáře Mattea Fabbriho a úporně se snažila vymyslet, jak vyřeší nedostatek peněz, aby se pak celý den nestresovala a mohla se soustředit jen na svou práci. Jenže čím víc se blížila k moderní prosklené budově svého klienta, tím byla zoufalejší. Pohodila blonďatou hřívou a potlačila vzlyknutí.

Jsem v koncích. Musím zavolat do banky, nic jiného mi nezbývá – rozhodla se nakonec a s hlubokým nádechem vstoupila z parného italského dusna do chladivého stínu mramorové recepce. Pravidelný klapot jejích sandálků na vyšších podpatcích ji donutil ke koncentraci.

„Vivien Jonesová za panem Fabbrim,“ oznámila recepční v perfektně padnoucím kostýmku.

„Už jste očekávána. Desáté patro, druhé dveře vlevo, konferenční místnost,“ s úsměvem ze sebe vysypala recepční a prstíkem s dokonalou manikúrou ukázala k výtahům.

Zatímco kabinka nehlučně stoupala k desátému patru, Vivien si naučeným pohybem smotala rozpuštěné vlasy do drdolu a přidržela ho třemi sponkami. V zrcadle naposledy zkontrolovala vzhled a s povzdechnutím vystoupila z kabinky. Nikdy nebyla štíhlou krasavicí z titulních stran časopisů. Do míry modelek jí na výšku dost centimetrů chybělo a přes prsa a boky naopak spousta centimetrů přebývalo. Jenže Vivien se už dávno naučila žít s tím, co jí matka příroda nadělila. Svou kypřejší postavu oblékala šikovně do sukní, halenek a šatů, které její oblé půvaby potlačovaly a naopak vyzdvihovaly souměrnost postavy, pěkné nohy a pohledný obličej. Dneska ale kvůli náhlému problému s penězi neměla náladu dlouho stát u šatníku, a tak popadla první věc, ve které se cítila dobře – lehounké žluté šaty nad kolena s drobnými kvítky. Odhalené paže schovala do bílého sáčka a

vše doplnila bílými páskovými sandálky.

„Dobrý den. Vivien Jonesová?“ vytrhla ji ze zamyšlení další pohledná mladá žena.

„Ano, jdu za panem Fabbrim,“ usmála se na ultraštíhlou černovlásku, která ji uváděla do konferenční místnosti.

„Vydržte chviličku, jednání za chvilku začne. Pánové mají drobné zpoždění. Nicméně pan Fabbri vám tu nechal materiál k prostudování,“ a s tím jí černovláska podala těžký šanon a elegantně odplula z místnosti.

Vivien se rozhlédla po prostorné kanceláři, která by mohla hravě sloužit jako vstupní hala do mužského ráje – na vysokém černém koberci stál kovový stůl s prosklenou deskou. Každá z dvaceti židlí byla potažena černou kůží a byla nesmírně pohodlná, jak Vivien záhy zjistila. Na stěnách byly místo obrazů širokoúhlé obrazovky a na konci místnosti u tří kožených sedaček stál prosklený a perfektně vybavený bar. Jenže ani velkorysá plocha oken a výhled na město ji nedokázaly potěšit. S povzdechnutím položila těžký šanon na stůl a zběžně ho prolistovala – Matteo Fabbri představoval svoji firmu Star Dreams, která měla monopol na distribuci luxusního zboží pro horních 10 000. Ve svých obchodech a hotelových komplexech po celé Itálii, Španělsku a Francii nabízel movitým klientům nejlepší šampaňské, kaviár, doutníky, auta, dostihy, ubytování, relaxaci… prostě všechno, na co si jen bohatý multimilionář mohl vzpomenout. V druhé polovině byla nabídka Ryana Maclachlana, který se chtěl do Fabbriho sítě zapojit se svojí značkou whisky. Desítky stran historie výroby, distribuce i kontroly kvality následovány vizí obou podnikatelů na vzájemnou fúzi.

Vivien unaveně odstrčila šanon a vytáhla z kabelky telefon.

Potřebuju se ještě jednou ujistit, že ta suma je tak strašně vysoká, třeba se spletli – přemítala, zatímco se ve sluchátku ozývalo vyzvánění.

„Haló? Tady Vivien. Moc se omlouvám, můžete mě prosím spojit s paní ředitelkou? Ano, počkám. Dobrý den paní Morisová, vím, že máte spoustu práce. Volám jen, abych se ujistila, že ta částka, co jste mi poslala, je správně,“ začala s nadějí v hlase, která se po chvilce vytratila. „Nic se nezměnilo? Aha, chápu. Ne, rozhodně jsem si nemyslela, že jste to špatně spočítali, jen jsem prostě měla chvilku času, tak jsem se chtěla ujistit. Ano, chápu – také mám práci. Na slyšenou,“ zaklapla telefon a zavřela oči, aby se nerozbrečela.

Proč mě to nenapadlo dřív? Měla jsem s něčím takovým počítat a udělat si alespoň malou finanční rezervu.

Když dojde na peníze, nikdo nemá slitování – sklopila poraženě hlavu.

A právě v tom okamžiku se rozletěly dveře konferenční místnosti a dovnitř se nahrnula skupina čtrnácti mužů v dokonale padnoucích oblecích.

Vivien vyskočila ze židle a rozhlížela se po hloučku. Hledala svého nového šéfa Mattea Fabbriho. Agentura jí pochopitelně připravila klientovu složku, ale fotka u ní připomínala spíš playboye ve středních letech na nočním tahu. A jak tak pozorovala muže, kteří se k ní pomalu otáčeli, začala chápat, že tihle všichni vypadají obdobně.

Bože! Co to je za společnost? To tu všem dávají extra testosteron? – uvažovala a nechápala, co je na ní tak fascinujícího, že na ni všichni muži zírají.

Poslední dva příchozí se ve dveřích zarazili.

„Kdo to je?“ zeptal se šeptem Ryan Maclachlan svého budoucího partnera.

„Naše rozptýlení pro další dny,“ potutelně se zašklebil Matteo Fabbri.

„Překladatelka,“ dodal, když viděl, jak se na něj Ryan nechápavě podíval. Pak se pohled obou opět upnul zpátky k ženě, která stála zády k oknu a vůbec netušila, jakou jim kombinace ostrého slunce a tenkých letních šatů připravila nečekanou podívanou…

Hm, není to žádná nezkušená holčička. Flirtovat umí i beze slov – běželo Ryanovi hlavou, když si prohlížel půvabnou blondýnku před sebou. Přiléhavé sáčko mohlo jen těžko skrýt bujné poprsí a

prosvítající látka šatů byla rozkošnou kulisou pro pěkně tvarovaná stehna a svůdně kulaté boky. Kdyby přišla v plavkách, nemohla muže v místnosti nažhavit víc. Trapnou chvilku zírání ukončila sama Vivien.

„Dobrý den, jsem Vivien, vaše překladatelka pro nadcházející měsíc,“ promluvila a vykročila s napřaženou pravicí k Matteovi. Odmítala se podívat na muže vedle něj. Srdce jí tlouklo tak hlasitě, že se bála, že ho všichni uslyší. Vůbec se nepoznávala, tohle se jí nestávalo. Byla přece zvyklá pracovat pod tlakem, překládat i deset hodin vkuse. Nevadil jí ani ryze mužský kolektiv… jenže tady to byla spíš sbírka hřebců s mužně dokonalými šéfy. Na Mattea Fabbriho se díky agentuře a rychlé prohlídce internetu jakž takž připravila. Vysoký, souměrný čtyřicátník. Obličej s rovným dlouhým nosem a hluboko posazenýma očima mu rámovaly černé vlnité vlasy. Pochopitelně perfektně sestříhané dle poslední módy. Ovšem muž vedle něj byl jako zjevení z romantické telenovely. Vzhledem k jeho hypnotizujícímu hnědému pohledu si Vivien uvědomovala jen jeho výšku a krásný obličej.

„Dobrý den Vivien, říkejte mi Matteo. Tohle je můj obchodní partner Ryan Maclachlan,“ vytrhl ji ze zamyšlení Matteo a ukázal směrem ke svalnatému a bezmála dva metry vysokému muži.

Když Vivien zaklonila hlavu a jejich pohledy se setkaly, přišla o řeč i o dech. Z opálené tváře ji upřeně pozorovaly veliké hnědé oči plné zájmu. Dojem romantického hrdiny umocňovaly tmavě hnědé vlasy, které mu spadaly v neposlušných pramenech do očí a vzadu končily až na ramenou. Kolem rtů měl vrásku z drobného pobaveného úsměvu mizející v několikadenním strništi vousů, které nosil evidentně schválně.

„Do-dobrý den,“ hlesla tiše, a aniž by čekala na odpověď, okamžitě se věnovala Matteovi. „Jestli jste připraven, pane Fabbri, můžeme začít. Předpokládám, že budu tlumočit z italštiny do angličtiny. Přejete si simultánní překlad, nebo dáváte přednost tlumočení po blocích?“ chrlila ze sebe nervózně a odmítala se dívat kamkoliv jinam, než na svého nového šéfa. A zatímco Matteo domlouval detaily a ostatní se usazovali kolem stolu, Ryan si slečnu překladatelku pečlivě prohlížel od hlavy až k patě.

Snaží se mě upoutat předstíráním rozpaků? Nebo je vážně nervózní? To by byla vítaná změna po těch davech protřelých lovkyň, co o ně pořád zakopávám – běželo mu hlavou, i když už seděl u stolu a listoval materiály, které si donesl.

Ale co, ať si je třeba neposkvrněná panna, mně to může být jedno. Nejsem tu kvůli povyražení, ale práci – a s tím se ponořil do plynulého proslovu Mattea a jeho překladatelky.

Vivien s každou další minutou získávala pevnou půdu pod nohama. Soustředila se na dokonalou intonaci a milé vystupování.

Během pár hodin získala úplný přehled o společnosti. Kromě majitele Mattea tu bylo dvanáct sekčních ředitelů. Ti měli na starosti vždy hotel a síť obchodů v přidělené oblasti Itálie, Španělska či Francie. Na obrazovkách běžela prezentace jednotlivých oblastí. Ačkoliv Matteo se sám anglicky domluvil bez problémů, jeho dvanáct ředitelů na tom bylo mnohem hůř. Hlavně co se technických výrazů týkalo. A jak se zdálo, ani Ryan Maclachlan na tom nebyl s italštinou nejlépe. Vivien tedy pečlivě překládala, sem tam se usmála nebo gestem doprovodila vysvětlování. Den plynul jako voda, a než se nadála, sluneční dopoledne se přehouplo na příjemné šero začínajícího večera.

„Tak to by asi k dnešnímu dni stačilo,“ protáhl se ve své židli Matteo. „Teď si dáme dvouhodinovou pauzu a všichni se pak sejdeme v mém podkrovním apartmá a oslavíme naši fúzi,“ s tím se otočil na své podřízené a svižnou italštinou s nimi začal řešit podrobnosti následujícího měsíce. Vivien se tak vlastně až nyní dozvěděla, že Matteo změnil program a z měsíce tlumočení v hlavní budově se stane měsíc cestování po všech pobočkách Matteova koncernu! Než se ale stačila ohradit, že na nic podobného není připravená, natož aby jezdila po jednotlivých obchodech, padl na ni stín a obklopila ji příjemná mužská vůně. Jako ve snu pootočila hlavu a uvědomila si, že ji sledují oříškově hnědé oči Ryana Maclachlana. Ve chvilce její nepozornosti si přivlastnil křeslo vedle ní.

„Těšíte se na poznávací cestu?“ zeptal se hlubokým hlasem. Vivien byla ráda, že sedí, protože se jí pod stolem okamžitě začala třást kolena. Pronikavé oči s neskrývaným zaujetím pozorovaly každý její pohyb. Rukou se jí zlehka, jakoby náhodou, dotkl lokte. Osobitá vůně připomínající moře, podtón exotického dřeva a čisté mužské pokožky ji připravila o poslední zbytky soustředění. Naprosto bez sebekontroly se utopila v Ryanově pohledu a nechtěla vnímat nic jiného než přítomnost toho velikého muže, kterému se instinktivně chtěla choulit v náručí. Vypadalo to, jakoby se pro ni zastavil čas – měl tak krásné oči s dlouhými řasami. Výrazné rysy tváře zjemňovala plná ústa, která se smyslně roztáhla v mírném úsměvu a nadělala mu kolem koutků vějířek pobavených vrásek. Vivien polkla a nevědomky si jazykem přejela suché rty. V ten okamžik pocítila, jak ji po ruce konejšivě hladí Ryanovy dlouhé štíhlé prsty.

„Nechtěl jsem vás vyvést z koncentrace, ale určitě se vám to bude líbit, i když je na vás vidět, že jste s tou cestou nepočítala. Dovolím si vám dělat průvodce,“ promluvil na ni opět tím podmanivým hlasem.

Bože! Vždyť on mluví a já tu na něj civím jak malá holka na výlohu cukrárny – problesklo Vivien hlavou. Okamžitě sklopila oči. Cítila, jak jí hoří tváře.

„To záleží na rozvrhu pana Mattea. Nevím, jestli mě uvolní,“ tiše špitla.

Ryan se k ní naklonil, až se rty málem dotýkal jejího ouška: „O to se postarám. Stejně jako se postarám, abyste se ani chvilku nenudila.“ S těmi slovy se zvedl a dlouhými kroky odešel z konferenční místnosti.

Vivien se za ním nevěřícně dívala. Co to mělo znamenat? Co jí to vlastně nabízel – práci, rozptýlení, sex… nebo všechno najednou? Přece se nenechá rozhodit jedním pěkným chlapem!

Zatraceně pěkným chlapem – šeptalo jí podvědomí.

Jako v mlžném oparu si posbírala věci, objemnou složku o fúzi a od elegantní sekretářky u dveří dostala velikou obálku. Probrala se až na ulici, kde se osvěžující večerní větřík postaral o její návrat do reálného světa. V obálce byla adresa Matteova hotelu, klíč k vlastnímu pokoji a seznam s instrukcemi pro dnešní večer.

„Fajn,“ nakopla vztekle kamínek na chodníku. „Po celém dni nemám ani chvilku volna. Copak mě potřebují pořád? To si neumí objednat ani pití na baru?“ brblala si a svižně vyrazila k hotelu, kde, aniž to tušila, se jí už za pár hodin měl život změnit v ještě větší emocionální chaos.

Ryan se líně rozhlížel kolem sebe. Večírek byl v plném proudu. Všude postávalo spousta mužů v neformálním oblečení a kolem nich se točilo množství žen, které byly naopak ve večerních šatech, co nenechávaly moc prostoru pro mužskou fantazii. Každý třímal v ruce nezbytnou skleničku a nálada stoupala úměrně s vypitým alkoholem. Italský temperament Matteových podřízených už povážlivě balancoval na hranici seriózního večírku a uvolněné zahradní párty. Uvolněná atmosféra strhávala sebeovládání dalších pozvaných mužů. Z obchodních řečí už se dávno všichni dostali k mnohem zábavnější konverzaci, o čemž mimo jiné svědčily i důvěrnější dotyky přítomných žen. Jen hrstka z nich byla skutečně pracovně angažovaná v Matteově byznysu s luxusním zbožím. Zbytek byly asistentky, tajemnice, koordinátorky… prostě jak bylo potřeba, pokud jste hledali oficiální pojmenování pro příjemnou ženskou společnost. A mezi tím vším proplouvala drobná postava Vivien, která na první pohled do uvolněné zábavy ne a ne zapadnout. Černé pouzdrové šaty bez rukávů jí končily nad koleny, vlasy měla opět ve svém přísném drdolu a krk a drobná ouška jí zdobily perličky.

Žádný výrazný make-up, žádné závratně vysoké podpatky a místo afektovaného smíchu jen tiché monotónní překládání, kdykoliv ji někdo z přítomných potřeboval. Jenže místo aby kvůli nedostatku sexy šatů působila nudně, její tělo bylo magnetem pro přítomné muže. I Ryan zatajil dech při pohledu, jak se jí při chůzi svůdně pohybují oblé boky. A když se otočila, nikdo nemohl přehlédnout, že šaty jen ztěžka krotí bujné tvary štědrého hrudníku. Plnost ňader na celý sál doslova křičela a Ryana začaly brnět ruce. Měl nutkavou touhu pohladit tu hojnost a přesvědčit se, čím ho Vivienino tělo dokáže

překvapit. Ta touha byla tak silná, že cítil, jak mu ve slabinách začíná pulzovat krev. Jen velmi těžko se znovu soustředil na rozhovor, který se vedle něj vedl. V hlavě se mu rozehrál příběh, kde něžnou Vivien beze spěchu vysvléká a každou obnaženou část vášnivě líbá. Představy byly tak reálné, že by přísahal, že na svých rtech cítí jemnou pokožku vzrušeného ženského těla.

Dost! Nejsem žádný puberťák, co nedovede krotit pudy – okřikoval se v duchu a se zaťatými čelistmi dostal tělo pod kontrolu. Ponořil se do nudného vyprávění postaršího muže, který vysvětloval přednosti italských vín před francouzskými. Zatímco mužík rozhazoval malýma tlustýma rukama, jeho vysoká a štíhlá společnice se k němu tulila, a přitom vrhala vášnivé pohledy po Ryanovi. Nebylo pochyb, na co myslí. Ale i když by normálně Ryan na její flirtování odpověděl, dnes nemohl z hlavy vymazat něžný pohled plaché Vivien a její sexy oblé tvary.

Bude to pěkně dlouhý večírek – pomyslel si. Zdvořile se rozloučil a začal se přesouvat k další skupince. V tomhle líném tempu plynula hodina za hodinou…

Vivien už začínaly bolet nohy a od neustálého zdvořilého usmívání jí tváře strnuly v křeči. Byla sice zvyklá na dlouhé hodiny postávání a konverzace, ale to ji netrápily problémy jako dnes. Ani dlouhý večírek nedokázal zahnat tu hrůznou sumu, kterou bude muset sehnat v co nejkratším čase. Navíc jí při překládání každá zmínka o ceně diamantů pro milenku nebo o platbě za nové auto jen jitřila nervy.

To je zlý sen! Stačil by zlomek jejich peněz, a měla bych po problémech! Nemusela bych se nervovat a vše by se vrátilo do starých dobrých kolejí – honily se jí myšlenky hlavou. A najednou ji osvítil nápad. Šílený nápad! Ale zoufalé situace vyžadují zoufalá rozhodnutí. Požádá svého nynějšího šéfa o půjčku. Koneckonců, kolem ní se uskutečňují transakce za miliony, a ona potřebuje jen zlomek této sumy. Navíc všechno splatí, takže co může pracháč jako Matteo Fabbri ztratit? Jakmile se rozhodla, jako by jí z krku spadl těžký kámen.

Ano, je to jediné východisko – ubezpečovala se, zatímco očima hledala šéfa. Začala se prodírat davem rozvášněných lidí, kteří místo aby ve dvě hodiny ráno zívali a trousili se domů, naopak byli stále veselejší a hlučnější. Zábava gradovala, spousta párů tančila a už se ani nesnažily skrývat důvěrné doteky. Bar byl v obležení a společensky podroušení muži si bez uzardění prohlíželi přítomné ženy a polohlasně komentovali jejich přednosti. V tomhle zmatku bylo těžké Mattea najít. Vivien nenápadně nakukovala do všech přilehlých pokojů. Sem tam sklopila oči a dělala, že nic neviděla. Štěstí měla až v rohové pracovně s otevřenými dveřmi na balkon. Matteo právě vcházel z balkonu do místnosti a uvolněně se smál. Vivien využila momentu překvapení, vklouzla do místnosti, zavřela za sebou dveře a zamkla. Cvaknutí zámku zmrazilo úsměv na Matteově tváři. Vystřídalo ho zvednuté obočí a pohled plný očekávání.

„Ale ale, copak to má malá překladatelka kuje za pikle?“ rozzářil mu obličej úsměv a v očích se mu usadil pohled dravce. Nepřítomně postavil skleničku s pitím na stůl a pomalým krokem se vydal k Vivien.

„To se dělá, zamykat se se šéfem v jeho pracovně?“

Hluboký hlas sebral Vivien poslední zbytky odvahy. Nebo rozumu?

„Matteo, musím s vámi mluvit…“

„Musím s tebou mluvit! Měl jsem pocit, že si tykáme,“ zašeptal jí už u ucha a chytil ji za drobné dlaně.

„Já… já jsem tě chtěla o něco požádat.“

„Hm, co bych mohl odmítnout tak kouzelné bytosti v hříšně pozdní hodinu?“

„No, já jsem skutečně zoufalá a ty jsi moje poslední záchrana. Slibuji, že vše, o co tě požádám, je pro mě životně důležité. Na všechno sepíšeme smlouvu a já vše vyrovnám do stanoveného data,“ sypala ze sebe Vivien a nevšimla si, že Matteův roztoužený pohled se nezadržitelně mění na ostražitý.

„Počkej, Vivien, o co přesně mě žádáš?“

„Já bych potřebovala půjčku,“ špitla se skloněnou hlavou.

„Hm, tak půjčku,“ zavrněl Matteo jako mlsný kocour. „A jak vysoká by ta půjčka měla být?“

„230 tisíc,“ špitla Vivien tiše a cítila, jak hanbou rudne až za ušima.

„Tak to, co tě vehnalo do mojí náruče, jsou peníze,“ ztišil hlas Matteo a přitáhl si Vivien k sobě ještě blíž. Skloněnou hlavou narazila do mocného hrudníku a z jeho dechu teď jasně cítila vůni tabáku a whisky. Zřejmě toho dnes hodně vypil, protože jeho pohyby nebyly až tak jisté. Dokonce udělal dva kroky dozadu a stabilitu si zajistil opřením o desku masivního pracovního stolu. Pochopitelně Vivien si přitáhl opět k sobě.

„Matteo, klidně to necháme na zítřek, až se budeš cítit lépe.“

„Ale kdepak, já se cítím moc dobře. Zvlášť když tě mám u sebe, pusinko,“ šeptal jí dál do ucha.

„Matteo, já mluvím vážně, já ty peníze potřebuju…“

„…a taky je dostaneš. A nic nemusíme ani sepisovat,“ skočil jí do řeči, zatímco ji hladil prsty po ruce.

„Jak nemusíme nic sepisovat? Já ti nerozumím.“

„Ale brzy porozumíš. Zítra v osm večer za mnou přijdeš a já ti ty peníze dám. Tedy pokud na mě budeš moooc hodná.“

Do Vivien jako by uhodil blesk. „Ty mně chceš zaplatit za sex?“

„Říkejme tomu raději oboustranně výhodná chvilka vášně.“

„To… to nemůžeš myslet vážně,“ koktala Vivien naprosto v šoku.

„To si piš, že to myslím vážně,“ zpod přivřených víček si ji líně prohlížel od hlavy k patě. „Jsi takový malý dáreček a moc se těším, až si tě rozbalím,“ s tím se otočil a dopil whisky ve skleničce.

„Je to jen na tobě pusinko, zítra v osm ti pomůžu. Stačí jen přijít.“

„Matteo, já chtěla půjčku, kterou ti budu poctivě splácet! Ne sex na jeden večer, a navíc ve tvém apartmá, kde tě všichni znají.“

„Máš pravdu, trochu to změníme – takže zítra v osm večer v recepci hotelu Hilton dostaneš obálku s klíčem od našeho pokoje. Tak a teď utíkej, než si to rozmyslím a vezmu si tě hned tady,“ a s tím se k ní naklonil a políbil ji. Vivien byla v naprostém šoku – jeho vlhké rty ji obemkly a svázaly. Ovanula ji vůně whisky a teprve všetečná ruka, která jí sevřela zadeček, ji probrala.

Odstrčila Mattea a začala couvat ke dveřím.

„Já už radši půjdu,“ šátrala po klice a chvatně odemkla. Na cestě z pracovny ji doprovázel Matteův hrdelní smích.

Kapitola 2

To je snad zlý sen! Probudím se, a všechno bude jinak,“ potichu si šeptala Vivien a proplétala se bujarým večírkem pryč k východu. Nekoukala napravo ani nalevo, ignorovala pozvání na skleničku, a dokonce si ani neuvědomila, že když se snažila protáhnout východem na chodbu, někdo ji v tlačenici poplácal po zadečku. Musela na vzduch a projít se. Protože její pokoj byl jen o patro níž, musela ven z hotelu.

Rychle pryč, než se zhroutím – opakovala si Vivien jako modlitbu a hnala se k soukromému výtahu, který ji během chvilky dovezl do haly hotelu. Ale ani na ulici, kde ji ovanul chladný noční vzduch, nenašla úlevu a s pocitem ponížení a bezmoci šla jako ve snu pryč. Pryč od hotelu, pryč od děsivé nabídky, pryč od Mattea…

V tu samou dobu, kdy Vivien prchala od hotelu, Ryan vystoupil z přítmí balkónu a vkročil do pracovny.

„Co tě tak pobavilo?“ zeptal se Mattea, rozhodnutý nepřiznat, že celý jeho rozhovor s Vivien vyslechl.

„Jen taková epizodka,“ zachechtal se Ital a na papírek si psal pozámky, které chvatně strčil do kapsy saka.

„Kde jsme to přestali? Říkal jsi, že tvoje whisky je nejlepší. Ale já se musím důkladně přesvědčit,“ smál se a přitom poplácal Ryana po zádech.

„Tak pojď, jdeme si doplnit skleničky,“ a s tím vykročil do svého apartmá, kde zábava navzdory noční hodině gradovala.

Ryan si unaveně promnul oči – tohle bude skutečně dlouhá noc. Zvlášť když má chuť svého obchodního partnera praštit mezi oči. Představa, jak svírá Vivien v náručí a nese si ji zítra večer v anonymním hotelovém pokoji do postele, v něm vzbudila nečekané primitivní pudy zmlátit soka do bezvědomí. Nechápal sám sebe. Nikdy si nenechal pokazit dobrý obchod a vždy uvažoval s chladnou hlavou. Promarnit mnohamilionový byznys jen kvůli ženě nebyl jeho styl. Koneckonců, pokud si blonďatá překladatelka potřebuje rychle vydělat, tak je to jen a jen její problém.

Ale už za pár hodin Ryan věděl, že si marně lže. Zatímco míchal černou kávu v tiché hotelové kavárně, nemohl z hlavy vypudit obraz Mattea, jak se pod ním svíjí nahá Vivien. Ta představa mu vzala veškerou chuť na snídani.

„Taky toho máš po včerejšku dost?“ vyložil si mylně jeho nechuť k jídlu Matteo. Přemíra alkoholu se podepsala na jeho obličeji i náladě. Sluneční brýle kryly temné kruhy pod očima a černá káva mu měla zklidnit žaludek.

„Teda takovýhle bolehlav jsem si už dlouho nepřivodil,“ stěžoval si Matteo, zatímco opatrně srkal kávu.

„Kdybych tu tvou skvělou whisky nemíchal s těmi zatracenými koktejly, mohl jsem být dneska fit. Takle mám hlavu jako střep a od půlnoci si nic nepamatuju,“ postěžoval si a Ryan zbystřil.

Je skutečně možné, že by si Matteo nevzpomněl na úmluvu s Vivien? Rychle v duchu počítal – do pracovny za ním přišla kolem druhé ráno, a to už v sobě Matteo měl láhev whisky a půl tuctu koktejlů. A jakoby na důkaz jeho myšlenek se Ryanův spolustolovník začal divit.

„No to je bezvadný, co jsem si to domluvil?“ zíral na lístek, který si vytáhl ze saka.

„A co tam máš napsáno?“ zeptal se se zájmem Ryan.

„Dnešní datum, schůzka, hotel 20:00 a písmeno V. Netušíš, co jsem si dohodnul? Protože já nemám ani páru, co jsem komu slíbil,“ obrátil se s omluvným úsměvem na Ryana, který začal horečně

přemýšlet.

Co teď? Pravdu mu říct nechci a nemám čas na dlouhé kličkování. Snad kdybych mu předhodil jinou ženu, počkat… to je nápad – běželo mu hlavou. A tak se pohodlně rozvalil v křesle, pomalu upil ze své kávy a usmál se.

„To si piš, že vím. Včera jsme rozebírali reklamní kampaň na mou whisky v síti tvých prodejen a ty jsi přišel s nápadem na propagaci tak svůdnou, že tvým krajanům zamotá hlavu.“

„Vážně?“ nevěřícně se zeptal Matteo.

„No jasně, chtěl jsi skvělé pití spojit se skvělou ženou. Doporučil jsem ti vaši oblíbenou italskou modelku Valentinu a ty jsi souhlasil. Chtěl jsi ji pozvat dneska k sobě na večeři a přemluvit ji,“ pohotově si vymýšlel.

„Sakra, tak já ti kývnul na nejlépe placenou modelku současnosti? To mě bude stát balík! Ale budiž. Kdybych míň pil, mohl jsem ti protiargumentovat levnější modelkou. Nedá se nic dělat, zavolám Valentinu a zkusím ji dneska přemluvit,“ rezignoval.

No tak tohle bylo snadnější, než jsem čekal – nadšeně přemýšlel Ryan.

Konkurence je ze hry a Vivien je volná. Jenže ona to neocení. Říkala, že ty peníze nutně potřebuje. Takže pokud jí překazím dnešní schůzku, dohodne si jinou. Jediná šance je, že jí dám peníze sám. Za noc, kterou s ní strávím taky sám – dedukoval Ryan a čelo se mu krabatilo vráskami. Radost z nadcházejícího flirtu se v něm svářila s pocitem, že tu drobnou překladatelku s něžným pohledem musí podvést. Musí totiž zařídit, aby nepoznala, že se neocitla v posteli s Matteem, ale s ním.

No to je zápletka jak z béčkového filmu – pomyslel si a unaveně si promnul oči. Takhle si noc vášně nepředstavoval. Chtěl se na Vivien dívat a chtěl, aby i ona věděla, kdo ji svírá v náručí a přináší jí tolik rozkoše. A že po těch zástupech milenek uměl v ženě rozehřát i sebemenší plamínek vášně, který během chvilky dosáhl síly lesního požáru. Představa, že si bude Vivien myslet, že se s ní celou noc rafinovaně miloval někdo jiný, uráželo jeho mužskou pýchu. Nechtěl, aby zásluhy shrábl kdosi cizí, natož Matteo. Ne že by prahl po dlouhodobém románku, a už vůbec ne se ženou, která prodá svoje tělo za horu peněz. Protože pokud dnes přistoupila na kupčení se sexem, s čím přijde zítra? Ale potřeboval v sobě udusit nutkavou touhu po uspokojení. Jistě, až od ní bude zítra ráno odcházet, jeho tělo i duše bude opět klidná. Je to jako s jakoukoliv jinou touhou – když ochutnáte a poznáte nepoznané, pukne aura tajemna a člověk už tolik neprahne po tom, co mu včera nedalo spát. A stejné to bude i s tělem Vivien. Až se osobně seznámí s každou její křivkou a sladkou oblinou, nebude na ni myslet tisíckrát za den. Stane se prostě jen další bezejmennou tváří, která prošla jeho náručí, a Ryan si pak vyhlídne další půvabnou tvářičku.

Najednou se mu po duši opět rozlil klid. Ano, tohle je plán, jak se zbavit vnitřního přetlaku, který mu nedovoluje soustředit se na práci. Opět se pohodlně rozvalil v křesle a soustředil se na Mattea, který na něj už nějakou chvíli mluvil.

„Trošku posunu časový harmonogram, protože takhle před své podřízené fakt nechci přijít. Tak jestli ti to nevadí, sejdeme se až odpoledne. Já si mezitím dohodnu schůzku s Valentinou a tebe nechám ve spárech naší krásné překladatelky. Může ti ukázat město, když už jsi tady.“

„Ne, díky, taky nejsem po včerejšku ve své kůži. Skočím si tady do fitka, ať se trochu proberu,“ odmítl Ryan, kterému se volné dopoledne náramně hodilo. Musí přece naplánovat večerní dostaveníčko s Vivien v Hiltonu, a na to potřebuje pár nezbytností, kterými hotel rozhodně nedisponuje. Navíc vybere peníze a dohodne jejich uložení do sejfu. Má toho hodně. Ale je to veskrze příjemné plánování zahrnující výběr příjemného apartmá, šampaňského, svíčky, hedvábný šál na zavázání očí, vonné oleje, aby Vivien uvolnil, a pochopitelně pár dalších nezbytností, které vyzkouší, až její tělo správně nažhaví. Ne, vážně mu nezbyde čas na prohlídku města. Maximálně trochu potrápí tělo v posilovně, aby ze sebe schodil tu tíhu nedočkavosti.

Kapitola 3

Zatímco Ryan odcházel ze snídaně s úsměvem na tváři a tiše si pobrukoval, Vivien se po pár hodinách převalování v posteli rozhodla, že děsivou noc vymění za děsivější ráno. Protože její nový šéf zrušil penzion, co jí agentura platila, a přesunul ji do svého hotelu, byla tedy nedaleko Matteova soukromého apartmá, a tak se nemusela stresovat. Do práce to měla kousíček. Dovolila si luxus v podobě lenošení na posteli a snažila se přemýšlet, co bude dál. Z úvah ji ale vytrhlo zvonění mobilního telefonu.

„Haló?“

„Slečna Vivien? Tady osobní tajemnice pana Fabriho. Dnešní dopolední schůzky jsou zrušeny. Buďte prosím připravena na třetí odpoledne, kdy bude pokračovat jednání v hlavní konferenční místnosti.“

„Děkuji za upozornění, ve tři hodiny budu k dispozici,“ s tím se Vivien rozloučila a opět se ponořila do temných myšlenek, na které teď měla prakticky celý den.

Co mám dělat? Pokud zítra ráno nepošlu peníze, selhala jsem. Jenže pokud je zítra pošlu, musí se ze mě dnes v noci stát šlapka! Holka, která se svleče a udělá cokoliv, co si její zákazník přeje! Tohle se hodně liší od mých představ o milování.

Ne že by Matteo Fabbri byl obluda, spíš naopak. Každá žena by křičela štěstím jen při pomyšlení, že by s ním strávila hodinu v hotelovém pokoji. Natož celou noc. Jenže to je ten problém – Vivien nebyla jako každá žena. Netoužila po vzrušení na jednu noc, nechtěla se na pár hodin bezuzdně poddat vášni a pak vstát a jít dál, jako by se nic nestalo. Chtěla věci, o které jako malá holčička přišla, – milující rodinu, bezpečné zázemí a někoho, pro koho by mohla uvařit večeři. Všechny její kamarádky by se jí vysmály. Pro ně byla tahle práce splněním snů. Neustálé cestování, nové prostředí, atraktivní muži, to byl přece ráj! Ovšem ne pro Vivien. Toužila po klidné, láskyplné náruči věrného muže. A to Matteo Fabbri rozhodně nebyl. Navíc pokud s ním půjde do postele, jak se pak má k němu celý následující měsíc chovat? To na ni bude její šéf a milenec v jedné osobě pohlížet jako na profesionálku? Nebo pro něj bude jen laciné zboží? Stane se z ní přesně jedna z těch žen, které včera na večírku pozorovala. Všechny sice byly krásné a od hlavy až po paty zavalené luxusem, ale jejich pohled byl prázdný. Jako loutky bez vlastní vůle jen oddaně čekaly, až jejich pán kývne a ony se přitulí, usmějou, či se dokonce zapojí do diskuze. To je vážně děsná vyhlídka.

Jenže čím víc o tom přemýšlela, tím jí bylo jasnější, že všechno tohle potupné šaškování přijme. Jediným a nejdůležitějším důvodem totiž bylo 230 tisíc, které zítra ráno musí poslat na kliniku Sv. Pavla v Londýně. S rezignovaným povzdechnutím sáhla znovu po mobilním telefonu a vytočila kliniku.

„Dobrý den, tady Vivien Jonesová, můžete mě prosím spojit s paní Morisovou?“

„Jistě, vydržte chviličku,“ zahlaholil do sluchátka veselý hlas sekretářky ředitelky sanatoria.

„Haló,“ ozvala se po chvilce vyzvánění ředitelka ústavu, starší prošedivělá dáma, která pevnou rukou nekompromisně vedla svěřené zařízení. A to nebylo nic lehkého. Její pole působnosti dopadalo na tři staroanglické cihlové budovy, rozlehlý park, budovu správy, jídelnu a hlavně moderně vybavenou část nemocničního zařízení. Paní Morisová šéfovala 350 stařečkům a stařenkám a zhruba 200 lidem zdravotního a pomocného personálu. Pod jejím vedením ústav šlapal jako hodinky. V malíčku měla nejenom komunikaci se svéhlavými stařečky, ale díky praxi lékařky se dobře orientovala i na nemocničním oddělení. A k Vivienině smůle zvládala bravurně i účetnictví.

„Dobrý den paní ředitelko, tady Vivien Jonesová, chci se jen přeptat na zdraví mé babičky Charlotty

Jonesové,“ špitla do sluchátka.

„Dobrý den. Vaše babička se drží obdivuhodně statečně a její duševní stránka je velmi silná. Ale optimismus jí bohužel nevyléčí tělo. A jak sama dobře víte, Vivien, jsme soukromé sanatorium a pobyt zde je bohužel hrazený. No a vaše finanční zdroje…“

„…už došly,“ skočila jí do řeči Vivien. „Já ty peníze, paní ředitelko, mám. Tedy přesně řečeno budu mít. Dnes večer. Hned zítra ráno vám je složím na účet v nejbližší bance.“

„Ach, Vivien,“ vzdychla smířlivě starší dáma. „Já vás chápu, ale musíte pochopit i vy mě. Není jednoduché hradit plný pobyt vaší příbuzné a zvlášť intenzivní lékařskou péči. Navíc vaše babička potřebuje kvůli úrazu zvýšený dohled pečovatelek. Ale takový je bohužel život. Já tato pravidla nestanovila. Nicméně protože vaše platební historie byla doposud vzorná, posečkáme vám s platbou do zítřka. Nemusím vás upozorňovat, v jak vážném zdravotním stavu se vaše babička nachází. Kdyby nedošlo k platbě, byla bych velice nerada, ale musela bych paní Charlottu nechat převézt do obecní nemocnice.“

Vivien se zatmělo před očima. Vzpomněla si na přeplněné pokoje sténajících lidí a věčně spěchající neochotné zdravotní sestry, které suplovaly absenci lékařů. Už nikdy tam svou babičku nedovolí odvézt! Slíbila sama sobě, že i kdyby měla prodat všechno, co má, zajistí jí pobyt v důstojném prostředí. Což také doposud dělala. Jenže nešťastný pád milované příbuzné v kombinaci s jejími křehkými kostmi způsobil, že se na rentgenu po úrazu ukázal naštíplý kyčelní kloub. Běžný pobyt v sanatoriu, kde si babička našla spoustu přátel a lékaři jen dohlíželi na její zdraví, se tak stal celodenním pobytem v nemocnici s nutnou operací a následnou rehabilitací. A to už byla finanční rána, která dalece přesahovala Vivienin rozpočet. Tedy až do dnešního rána. Dnes jí došlo, že klidně bude dělat noční společnici svému po sexu toužícímu šéfovi, jen když zaplatí účty za sanatorium. Koneckonců, co je měsíc po boku muže, s nímž jednou sdílela postel, proti rokům, o které tím své příbuzné prodlouží spokojené stáří!? Zvlášť když se jí paměť nelepší, ale kvůli začínající Alzheimerově chorobě naopak horší. Musí babičce zaplatit operaci! Pozdě zjistila, že levný byt, který jí platila, byl smrtící pastí. Letité toxické působení hliníku ve starém domě nastartovalo nevyléčitelnou Alzheimerovu chorobu. Naděje na plné uzdravení nejsou. Důkladnou léčbou může jen zajistit zpomalení průběhu nemoci, devastující pamět milované babičky. Proto udělá cokoliv, aby jí zajistila veškerou dostupnou péči!

„Pochopitelně jsem si této možnosti vědoma, paní ředitelko, ale skutečně peníze mám již vyřízené. Platbu zdržely jen mezibankovní transakce. Mnohokrát děkuji za vaši trpělivost a přeji pěkný den,“ rozloučila se, ukončila hovor a zhluboka vydechla. Tak, a teď ještě jeden telefonát, ovšem mnohem náročnější.

Nesmím se rozplakat. Vytáhla z peněženky snímek usmívající se šedovlasé dámy s roztomilými ďolíčky ve tvářích. Vějířky kolem očí jen zdůrazňovaly měkký úsměv. Vivien pohladila konečky prstů babiččinu tvář a sáhla po telefonu. Po chvilce vyzvánění už slyšela svou milovanou příbuznou, pro kterou byla ochotna udělat cokoliv.

„Haló? Kdo je tam?“

Vivien bolestivě přivřela oči. Ačkoliv na displeji mobilu muselo být napsané její jméno, musela své jediné příbuzné říct, kdo je!

„To jsem já, Vivien. Tvoje vnučka.“

„Ahoj Viv, jsem tak ráda, že tě slyším,“ zněla babička najednou, jako by se jí vzpomínky vrátily a z paměti jí nevypadla ani jediná.

„Já tě taky ráda slyším, babičko. Moc mě mrzí, že nemůžu být u tebe, ale jakmile tu skončím, hned si beru dovolenou a budu za tebou chodit každý den.“

„Holčičko, obě dobře víme, že tvá práce je důležitá. Jen si nedělej starosti, moc dobře se tu o mě starají. Já bych ti měla být vděčná, že vyděláváš na mé pohodlí.“

„Babi! Co to říkáš? Jaké pohodlí, vždyť čekáš na operaci. Musí tě to hrozně bolet,“ stáhlo se jí úzkostí hrdlo a jen ztěží dokončila větu.

„Viv, moje staré tělo mě nemůže překvapit. Trošku víc bolesti snesu. A kdyby to šlo, vyženu doktory ze svého pokoje!“ rozohnila se stará dáma.

„Babi, ty jsi teda číslo. Ty nikdy nepřijdeš o dobrou náladu.“

„Zato ty se mi zdáš nějaká přešlá. Co se děje, holčičko? Poznám, když tě něco trápí i po telefonu.“

„Neboj, není to nic, s čím bych si ve své práci neporadila,“ – teda pokud nejde o nahé tělo mého šéfa a mě, jak mu plním všechna jeho přání…

„Vážně si nechceš popovídat? Uleví se ti, když se o své trápení podělíš.“

„Kéž by, babičko. Ale už dost o mně. Co ty? Přeložili tě už na nový pokoj? Před chvilkou jsem domluvila s ředitelkou. Chválila tě, že jsi pořád veselá.“

„No, jak bych nebyla? Od té doby, co jsem uklouzla na těch schodech, si mě sousedé hýčkají. Jonesa tvrdí, že jsem spadla, protože tam Carl špatně zametl posekanou trávu. Ten je z toho tak špatný, že mi denně nosí čerstvé květiny ze zahrady. A díky jeho návštěvám může vzteky puknout ta stará semetrika Lavinie, která si na něj brousila zuby. Tedy pokud by je pořád neměla ve skleničce,“ chichotala se stará dáma a svým veselím strhla i Vivien.

„Teda babi, ty mě nepřestaneš překvapovat. Ještě si do doby, než se vrátím, najdeš nápadníka.“

„Copak já, ale třeba ty bys mi mohla už někoho představit…“

Vivien se stáhlo hrdlo. V hlavě jí místo muže, který jí něžně svírá ruku, vyskočila představa zcela konkrétního chlapa, jak se jí zmocňuje. Jeho povýšený a výsměšný úšklebek byl jen kousíček od její tváře, dalo by se říct, že doslova cítila všetečné ruce na svém těle. Najednou ji rozklepala zima. Proč? Co se děje? Není panna, sexu si užila mnohokrát, tak proč najednou šílí? Musím to brát tak, jako když se po rychlém rande v baru dostaneme na pokoj! Jenže ani tahle výmluva moc nepomáhala.

„Hálo, Viv, slyšíš mě? Že by nás přerušili?“

„Ne, babičko, jsem tady. Jen jsem se zamyslela. Dělá mi starosti to tvoje zranění.“

„Holčičko moje, neboj se, všechno dopadne dobře. Ty mysli na to, jak si nadcházející měsíc užiješ.“

Výborně, to bylo jako další rána do žaludku. Nejraději by všechno své milované babičce řekla, jenže přesně tušila, co by stará dáma udělala – okamžitě by odmítla léčbu a odešla ze soukromého sanatoria. A to je přesně to, co Vivien nedopustí. Proto raději další půl hodinu strávila líčením, jak je Itálie krásná, její hotel pohodlný a co ji čeká za cesty. Při líčení měst, kam všude se podívá, se babička rozplývala nadšením a Vivien měla dobrý pocit, že zapomněla na bolestivé zranění.

„Budu ti posílat z každého místa co nejvíce pohledů, slibuji,“ rozloučila se, položila telefon a opět propadla depresi. S hlavou složenou v dlaních přemýšlela, co dál. Ne že by nevěděla, jak bude její den vypadat, ale jako praktická žena si v hlavě třídila, co všechno musí udělat. Jestliže je posunuté tlumočení na třetí odpoledne, protáhne se minimálně do večera, a ona pak musí běžet na osmou do hotelu.

Mám si s sebou vzít věci na večer? A co si vlastně mám vzít na sebe? Očekává se ode mě, že budu v erotickém? Nebo že budu hrát nezkušenou?

Čím víc nad tím přemýšlela, tím si byla méně jistá. Nakonec se rozhodla vykašlat se prozatím na dnešní večer a soustředit se na přítomnost. Do tašky naházela plavky, kosmetiku a hřeben – využije volna k relaxaci a pak hned půjde na schůzku. Koneckonců, Matteův hotel, kde se také dnešní tlumočení odehrává, má v suterénu obrovský areál s bazény, saunou a posilovnou. Alespoň si vyvětrá hlavu.

Ryan právě končil sérii posilovacích cviků. Sáhl po ručníku a líně přešel po místnosti k prosklené stěně sousedící s bazénem. Záměrně ignoroval pohledy žen, které v přiléhavých úborech spíše pózovaly, než cvičily. A to navzdory faktu, že po něm již od příchodu pokukovaly. Zatímco on se poctivě potil, před očima mu defilovala přehlídka ultraštíhlých těl, na která stačilo jen kývnout. Jindy

by to byla lákavá představa, kterou by nejspíš využil. Jenže dneska se mu těla žen vylepšená silikonem a sem tam botoxem vůbec nezdála přitažlivá. Měl chuť na ženu, jejíž jemná pleť nepotřebovala tunu make-upu a jejíž oblé boky slibovaly tolik potěšení, že se mu až zatmělo před očima. Násilím své tužby opanoval a pozoroval bazén, kde plavalo jen pár nadšenců. Najednou zkameněl – k okraji bazénu se blížila ta, co mu nešla z hlavy!

Vivien se skloněnou hlavou a od prsou až do půli stehen zabalená do ručníku.

Tak na tohle si počká. Do vody v ručníku nemůže. Uvolněně se opřel a pozoroval, jak rukou zkusila teplotu vody a pak se plaše rozhlédla po okolí. Poodstoupil od prosklené stěny tak, aby ho nezahlédla, ale on neztratil pozorovací výhodu. Vivien se zřejmě ujistila, že jak v posilovně, tak v bazénu si všichni všímají jen sami sebe. Na nejbližší lehátko rychle hodila ručník a skočila do bazénu. Ryan nasucho polkl. I ten zlomek vteřiny, kdy bělostný ručník padal na lehátko, stačil, aby v jeho tříslech zahořel chtíč. Vivien měla jednodílné plavky. Žádné vyzývavé bikiny. Ale o to víc vynikla její postava, připomínající přesýpací hodiny. Hladká stehna se zaleskla a kontrastovala s černou barvou plavek.

Dobrou čtvrthodinu Ryan stál a pozoroval, jak plave, než si na mělké straně bazénu stoupla. Zatímco si z očí vytírala vodu a přeplétala vlasy uvolněné z copu, nabídla celému okolí pohled na bujné poprsí. Mokrá látka neschovala nic. Naopak zdůraznila oblost prsou. Chlad během chvilky vykonal své a plavky nezakryly dva ostré hroty bradavek.

Ryan prožíval pocit, jako když malý kluk čekal před vánočním stromečkem, až mu dovolí rozbalit dárky. To, co doposud viděl, vybičovalo jeho touhu na maximum. Problém ovšem byl, jak opustí posilovnu. Ani volné kalhoty mu nepomohly. Jeho tělo pumpovalo krev do třísel a ztopořený důkaz vzrušení rozhodně nemínil ukazovat okolí. To si nechá na večer pro Vivien!

Dost! Tyhle myšlenky mu rozhodně krev neuklidní. Zavřel oči a začal v duchu počítat hrubý odhad exportu své whisky. Po drahné chvíli dospěl k součtu a zjištění, že už se může otočit a odejít. Netroufl si ale podívat se znovu do bazénu. Sebral láhev s vodou a uháněl do sprch, kde déle než obvykle stál pod chladnějším proudem.

Kapitola 4

Třetí hodina se rychle přiblížila a v zasedací místnosti se scházeli Matteovi podřízení. Kromě sekčních ředitelů Star dreams tu byli jejich zástupci, asistentky a tři lidé z propagačního spolu s fotografem. V nejzazším rohu seděl Ryan a líně míchal už dávno studenou kávu, když do místnosti vplula Vivien. Upjatější oblečení si snad už nemohla obléci. Černý kalhotový kostým pod sakem odhaloval tmavě modrou halenku poctivě zapnutou až k bradě. Přísný drdol, žádné šperky a lodičky s minimálním podpatkem to dílo odtažitosti jen dotvářely. Hotové brnění. No nic, usmál se Ryan, já tuhle ledovou krásku večer rozehřeju.

A v ten okamžik vešel rozesmátý šéf firmy Matteo. Možná se to Ryanovi jen zdálo, ale pleť už tak bledé Vivien ještě o odstín zesinala. Jenže pak se její výraz změnil – očima se vpila do šéfova obličeje a rukama si uhladila neexistující záhyby na bocích. Pak se zavlnila, usmála a vykročila mu vstříc.

Tak takhle vypadá k sexu donucená žena? To tedy rozhodně ne! Ona se těší a střízlivým oblečením jen bičuje klientovo libido, zamračil se Ryan.

Není to žádná cudná holčička. Dokonale hraje roli nezkušené, a já hlupák ji chtěl opatrně svádět. No nic, bude to drahá noc, ale užiju si ji tak, že na to nezapomenu ani já, a hlavně ne tahle protřelá obchodnice s vlastním tělem. Ráno pochopí, že s chlapem si může zahrávat jen do určité míry. A já, tedy vlastně Matteo, se jí pomstím tím, že si ji podmaním – škodolibá myšlenka se mu vplížila do podvědomí v okamžiku, kdy si všiml, jak si Matteo Vivien přitáhl k sobě. Nejenže neucukla, naopak koketně sklopila oči a začervenala se! Dobrá, po dnešní noci už nebude tak sebejistá! Tuhle noc se stane otrokyní jeho chtíče a vášeň spolu s naprostým podřízením jí vyžene z hlavy nápady zahrávat si propříště s muži, kteří za sex platí. Bouchl šálkem o stůl tak hlasitě, až se k němu pár hlav otočilo.

Kdyby jen tušil, jak daleko byly jeho úvahy od pravdy.

Vivien prožívala své malé peklo. S každým nadechnutím vnímala vůni nekompromisního šéfa a fantazie se jí rozjížděla naplno. Tikání hodin na stěně vnímala jako odpočítávání blížícího se trestu.

Už za pár hodin… šeptala jí jedna část podvědomí.

Klid, děláš to pro dobrou věc… šeptala druhá část.

Vivien se přinutila soustředit na Matteův proslov a začala plynně tlumočit z italštiny do angličtiny. Dlouhé vysvětlování finančního pozadí transakce, rozpočty a plánované výdaje ji uvrhly do mírné letargie a ona během chvilky zapomněla na všechno kromě tlumočení.

Z blaženého zapomnění ji vytrhl až hlas Ryana Maclachlana. Když si vzal slovo, přesunula se k němu. Podívala se mu do očí a strnula. Tentam byl vlídný pohled ze včerejška, kterým ji pohladil. Dnes našla jen pohrdání. Sklopila oči a čekala, až začne mluvit. Pro Ryana to byl jasný důkaz, že ji prokoukl a usvědčil z promyšleného plánu, jak vytáhnout z Mattea a kdovíkoho ještě co nejvíc peněz. Vůbec ho nezajímalo, na co je chce použít. Byl denně obklopen ženami, které podobnou sumu byly schopny dát za kabelku a k ní ladícím lodičkám. Takže ať si za 230 tisíc Vivien chce koupit cokoliv, nic ji v jeho očích neospravedlní. Je to zlatokopka jako každá jiná. Tedy až na to tělo! To je takový příjemný bonus – a s tím se pustil do své vize začlenění do sítě prodejen pro horních 10 000.

„Chci, aby moje whisky byla synonymem kvality a luxusu, který ovšem není elitářský,“ mluvil klidně ke skupině vyděšených obličejů.

„Whisky je pití, které není pro všední den. Je to nápoj, který si musíte vychutnat v určité atmosféře. Není to jako vtrhnout do hospody a hodit do sebe panáka rumu. Whisky je filosofie, která vyžaduje muže, který ví, co od tohoto pití očekává. Je to rituál, který dělá z běžného posezení nad skleničkou výjimečný okamžik,“ vysvětloval a Vivien tlumočila do vzrůstající nevole.

„Ale to jako že si to může koupit každý?“

„Copak děláme obchody pro dělníky?“

„To úplně potírá naši strategii,“ křičeli jeden přes druhého šéfové jednotlivých poboček. Vivien jen stěží stíhala přeložit do angličtiny všechny rozrušené komentáře. Ponořila se tak do slovní přestřelky, že najednou místo aby čekala na odpověď od Ryana, sama odrážela dotěrné otázky rozzuřených Italů. Jejich šéf seděl pohodlně rozvalený a s pobaveným úsměvem vše sledoval. Vzhledem k tomu, že ovládal obě řeči, se náramně bavil, jakého získal jeho obchodní partner ve Vivien obhájce. I Ryan se cítil zaskočený. Tak dlouhou odpověď rozhodně neřekl. Vždyť ta holka už odpovídá na třetí dotaz!

„Co to překládáte?“ chytil ji za ruku a překvapeně se na svou dlaň podíval. Drobná ručka byla bojovně zaťatá v pěst.

Vivien jako by se probrala ze snu a uvědomila si, že se před sálem plným lidí dokonale ztrapnila. Zrudla, sklopila oči, a zatímco ostatní mezi sebou živě diskutovali, tiše vysvětlovala Ryanovi:

„Omlouvám se, nechala jsem se unést.“

„To jsem si všimnul, ale teď mi řekněte, co jste překládala!“

„Vysvětlovala jsem jim, že nedostatek peněz přece nemůže ohrozit filosofii vašeho nápadu. Naopak! Muži budou toužit ochutnat něco, co je pro ně ztotožněním se s opravdovou mužnou esencí. Třeba nemají v peněžence potřebnou sumu na zakoupení vaší whisky, ale jsem si jista, že si na ni buď našetří, nebo to bude jejich přání. A za každým mužem je většinou milující žena, která mu chce splnit jeho přání. Uvažte, kolik svátků, narozenin a výročí do roku je! Tedy možností zajít na pobočku a koupit manželovi, milenci či příteli vytoužený dárek…“ dostávala se do varu, aniž by Ryan tušil, co je toho příčinou. Vivien z duše nesnášela elitářství. Jednak jí to bylo protivné, a po zkušenosti v babiččině ústavu v Londýně, kde se doslova kupčilo se zdravím starých lidí, zatínala zuby zlostí. Každý přece měl právo na spravedlnost a s tím i na rovnocenné zacházení a ošetření! Bože, jak nesnášela kastování na bohaté a chudé. Navíc šklebící se Matteo na druhé straně místnosti její odhodlání jen dorazil – za peníze si koupil její tělo! Může si dělat, co chce! Tohle snobství jí už lezlo krkem.

Ryan ji ohromeně sledoval. Kde se v ní vzala taková vlna empatie?

„Děkuji, Vivien, asi bych to neřekl lépe,“ ohromeně si prohlížel růžolící překladatelku. Hruď se jí vášnivě zvedala a klesala, jak rozčilením sotva popadala dech.

„Netušil jsem, že ve vás najdu tak chápavého spojence.“

„Ještě jednou se moc omlouvám, že jsem se nechala unést,“ klopila dál oči k zemi a nevšimla si tak překvapeného lesku v Ryanových očích.

„Tak pojďme pokračovat,“ vyzval ji a Vivien si opět stoupla.

Ryan si ji po očku prohlížel. Co to do ní vjelo? Tváře měla zrůžovělé a bujné poprsí se jí pod těsnou halenkou divoce zdvihalo, jak se snažila dostat svůj zrychlený dech pod kontrolu. Vzpomněl si na její slova – za každým mužem je milující žena – bude si to myslet i zítra ráno, až bude opouštět jejich hotelové apartmá? Ryan se rozhodl, že ať jsou Vivieniny důvody, proč prodala své tělo, jakékoliv, ukáže jí noc vášně, na kterou nezapomene. Koneckonců, bude mu ctí vyloupnout z obranné hradby tu vášnivou ženu, která hluboko uvnitř dřímala. Stačí se na ni jen chvilku dívat, aby chlap pochopil, že je jako sopka. Když použije ty správné podněty, její tělo bude reagovat silou explozivního výbuchu.

A v ten moment zachytil pohled svého partnera Mattea. V jeho očích četl pobavení s kapkou překvapení. Matteo pak s úsměvem zvedl sklenici s vodou a v nepostřehnutelném náznaku připil Ryanovi. Že by mu tím dával svolení flirtovat s jeho překladatelkou? Nebo mu jen chlapsky blahopřál, že dokázal rozpálit ledovou královnu? Ať je to jakkoliv, na dnešní noc se skutečně těší!

A s tím se opět rozvyprávěl o své vizi podnikání. Jeho hluboký sametový hlas přerušoval jemný hlásek budoucí noční společnice, která pečlivě překládala slovíčko od slovíčka a po celou dobu následující schůzky i obrazové prezentace prakticky nezvedla oči z desky stolu.

Ani netušila, jak rychle jí den utekl. Najednou byly nekonečné dotazy tytam a Vivien stála ve svém pokoji a snažila se soustředit. Co si má vzít na sebe? Něco vyzývavého? Nebo naopak usedlý kostým?

Ale co, vždyť je to jedno, za moje tělo už byla cena domluvena, tak se nemusím snažit – a s tím sáhla do skříně po džínách, tričku a tenkém svetříku.

Alespoň na mě v recepci nikdo nebude pohlížet jako na profesionální společnici, přemítala. Ovšem ani rezignace jí nedovolila hodit za hlavu výběr spodního prádla. To byla její slabůstka, kterou nikdy neopomněla. Babička jí stále opakovala – správná dáma je vždy upravená, má čisté nehty a krásné prádlo. Vždycky se při této vzpomínce usmála. Babička musela být za mlada velice obletovaná žena a o ctitele asi neměla nouzi. Vždyť i teď se za ní na klinice v Londýně otáčel nejeden postarší muž. Babička je však s elegancí sobě vlastní udržovala v patřičných mezích. Přitom ale nikdy nezničila jejich snahy o dvoření a nechávala prostor pro něžné vyjadřování náklonnosti v podobě květin, sladkostí či pozvání na skleničku sherry. A právě vzpomínka na milovanou babičku Vivien probrala.

Vždyť to všechno dělám jen kvůli ní! Proboha, prober se! Přestaň být sobec a začni myslet na jediného člověka, kterého na světě máš!

V ten okamžik se do zrcadla podívala zcela jiná žena – ohodlaná a pevně rozhodnutá zaprodat nejenom svoje tělo, ale i duši ďáblu, jen aby dosáhla vytýčeného výsledku.

Jestli mám dnes hrát holku na jednu noc, tak to bude stát za to, řekla si a odložila džíny a tričko. Na postel začala rozkládat zcela jiné oblečení.

Doufám, že Matteovi vyrazím dech alespoň obalem, dumala. Obklopuje se ultraštíhlými modelkami, takže co se týče těla, nemá šanci vyhrát. Alespoň mu tedy předvede, že není šmudla a umí se obléci.

Na přehozu postele přistály rudé saténové kalkotky. Ve stejné kombinaci podprsenka s černou krajkou. Jako pavučinka lehké punčochy, které na stehnech držely červené stužky. Rafinované černé koktejlky končily jen kousíček pod začátkem punčoch. Vše doplnila závratně vysokými rudými lodičkami. Vlasy si vyčesala do vysokého drdolu, ze kterého jakoby nechtěně splývalo několik pramenů na ramena. Lehký make-up, trocha parfému, a v zrcadle se objevila svůdná žena připravená na noc vášně. Kdyby nevěděla, že jde za zákazníkem, měla by Vivien pocit, že ji čeká žhavá schůzka s vášnivým milencem. Na poslední chvíli si ale uvědomila, že bude muset projít hotelovou recepcí, a tak si vzala šedivý plášť, který ji celou zahalil. Příslib erotiky tak slibovaly jen rudé lodičky klapající do rytmu chůze.

Nebudu dnes na nic myslet, opakovala si do rytmu klapání. Nechá svou duši zavřenou a bude si myslet, že prožívá film.

Ano, to je ta správná filosofie! Není to skutečné, je to jen film, který se přehraje a skončí. Zítra zase bude nudnou překladatelkou v kostýmku a halence až ke krku…

Kapitola 5

Do haly hotelu Hilton Vivien dorazila dokonale zhypnotizovaná svou filosofií. S hrdě vztyčenou hlavou došla k recepci, kde usměvavé ženě tiše nahlásila jméno.

„Chviličku strpení,“ usmála se recepční a zmizela za dveřmi vedlejší kanceláře. Vivien překvapeně zamrkala, a už se chtěla zeptat druhé ženy, zda ona má klíč od jejího pokoje. Jenže v ten okamžik se vynořil starší elegantní muž a s napřaženou pravicí mířil rovnou k ní.

„Dobrý večer paní Jonesová, je nám ctí uvítat vás v našem hotelu. Jsem zástupce ředitele. Můžete mě prosím následovat,“ spustil její ruku a pokynul směrem ke kanceláři.

Zjevně zaskočená Vivien neprotestovala. Že by na ní bylo znát, za jakým účelem sem přišla? Moc dobře věděla, že prostituce je v lepších hotelech zakázaná. Vysocí manažeři dokázali podobně trapné okamžiky vyřešit diskrétně, ale zato velice tvrdě. Jak se vzdalovali od mramorové haly recepce, podezření sílilo.

Určitě mě vede do místnosti, kam si pro mě přijde policie. Měla jsem se vykašlat na všechno to vyzývavé oblečení a jít v džínách, aby nikdo nic nepoznal, rezignovaně sklopila hlavu. Víc pokořená už být nemohla. Najednou se zastavili před výtahem a zástupce ředitele ji dvorně pustil jako první do výtahové kabinky. Pak udal směr dolů a na Vivien se usmál.

„Moc se omlouvám, ale v zájmu diskrétnosti jsem si nedovolil probírat tak osobní věci na recepci, kde nás každý může slyšet.“

Její podezření se naplnilo! Jede vstříc trapnému setkání s policií. Jenže už za chvilku procházela chodbou k místnosti s bezpečnostním čipem a destičkou s číselníkem. Její průvodce přiložil čip na patřičné místo, vyťukal číselnou kombinaci a pustil ji do místnosti s jedním stolem, židlí a stěnou rozdělenou na spoustu malých zásuvek. Každá kovová schránka byla očíslovaná.

„Zde je vaše bezpečnostní schránka, která je připravena na zítřejší vyzvednutí. Pokud uvažujete o prodloužení doby úschovy, jsem povinen vás upozornit, že bude potřeba prodloužit smlouvu,“ a s tím položil před zkoprnělou Vivien jednu kovovou zásuvku, kterou vytáhl ze zdi, a zároveň jí podal klíč.

„Prosím zkontrolujte si, zda je vše v pořádku,“ vybídl ji a diskrétně poodstoupil stranou.

Vivien jako ve snu otevřela schránku. Na dně ležely tři balíčky bankovek – dva větší a jeden menší. Nebylo pochyb, tohle bylo jejích 30 stříbrných, za které zaprodala tělo. Jen na rozdíl od Jidáše si měla odnést 230 tisíc! Zatímco nevěřícně zírala na dno bezpečnostní schránky, její průvodce postávající v rohu místnosti lehce zakašlal.

„Jestli je vše v pořádku, rád opět vaši schránku uložím.“

Vivien jen přikývla a schránka byla v mžiku zamčena a uložena ve stěně.

„Paní Jonesová, klíč je dle dohody do zítra v mé úschově. Kdykoliv budete chtít zítra svou schránku vyzvednout, jsem vám plně k dispozici. Dále tu pro vás mám ještě tuto obálku a dovolím si vás doprovodit zpátky do hotelu. Přece jen jsme cestou sem šli delší dobu a nerad bych vás obtěžoval blouděním,“ usmál se a podal Vivien obálku.

„Děkuji vám, jste velice laskav. Prodloužení nebude třeba, zítra si uložené věci vyzvednu,“ zmohla se na chabý úsměv a následovala svého průvodce zpět do hotelové haly.

Teprve až v chladné mramorové recepci se podívala do obálky, kde přesně podle jejího očekávání byla plastiková karta od pokoje. Přešla k hotelovému výtahu a vydala se vstříc osudu.

Ryan byl netrpělivý. Bylo pár minut po osmé. Pokud Vivien skutečně přišla, zástupce ředitele jí právě ukazuje v hotelovém trezoru peníze. Fakt, že si za sex platí, ho ani trochu netrápil. Kdyby to neudělal, zaplatil by někdo jiný. Sice to bylo hodně peněz za pár hodin vášně, ale něco uvnitř mu

říkalo, že Vivien není zas až tak suverénní kuplířka s tělem. Dokonce by se klidně vsadil, že na podobný návrh kývla jen párkrát. Přešel po pokoji a naposledy vše zkontroloval. Apartmá se skládalo z výrazně osvětleného obývacího pokoje, z něhož se vcházelo do ložnice, která se naopak topila v naprosté tmě. Zatažené závěsy tlumily i tu trochu světla, pronikající zvenčí. Ryan spoléhal na fakt, že než se světlem oslepená Vivien v ložnici rozkouká, zaváže jí oči šátkem, který měl položený na posteli. Tlumená hudba měla pomoci zamaskovat, že na Vivien nebude mluvit Matteo, ale Ryan. U postele stál stojan s otevřeným šampaňským a dostatečnou zásobou ledu. V přilehlé koupelně byla připravena horká lázeň a jen jedna rozsvícená svíčka. Naopak v ložnici, kde panovala naprostá tma, měl Ryan po ruce několik svíček, které chtěl v tu pravou chvíli rozsvítit, aby mohl sledovat sladké křivky své noční kořisti. Spokojeně se usmál. Ano, dneska si to užije. Ochutná její svůdné obliny a zítra odejde s čistou hlavou. Už nebude stokrát za den myslet na Vivien. Pozná její skrytá tajemství a aura tajemna praskne. Smyslně se protáhl, už se těšil na její pleť hebkou jak hedvábí. Prošel po ložnici až k nádobě se šampaňským a nepřítomně se začal prsty prohrabovat v kostkách ledu. Jeho tělo bylo napjaté jako tětiva luku. Ačkoliv stál v pokoji jen v lehkém županu a boxerkách, zachvátila ho vlna horka. Přitiskl si ruku zchlazenou ledem na spánek a představoval si, co všechno provede Vivien s kostičkami ledu. V ten okamžik uslyšel tiché cvaknutí zámku a opatrné kroky.

Vivien je tady!

Se zatajeným dechem vstoupila do luxusního apartmá. Vysoký měkký koberec tlumil klapot lodiček. Světlá kožená sedačka s horou polštářů lákala k posezení. Na stole byla váza s květinami a všude bylo rozsvíceno. Ostré světlo z lustru a spousty lampiček bodalo do očí. Zaslechla tlumenou hudbu, ale nikde neviděla Mattea. Apartmá bylo prázdné. Zmateně se znovu rozhlédla a najednou zaregistrovala na škvíru otevřené dveře do dalšího pokoje. Pomalu vykročila směrem k tmavé výzvě. Odhodlaně vstoupila a přitom si rozvázala plášť, který jí okamžitě sklouzl z ramen.

V ten okamžik Ryan přestal dýchat. V osvětlených dveřích se objevila silueta Vivien, která ze sebe nechala svůdně sklouznout plášť. Zatímco ona si clonila rukou oči a marně mžourala do tmavé ložnice, Ryan si užíval zábavu jako na divadle. Sebevědomý postoj ho nepřesvědčil. Viděl, jak jí na hrdle výrazně pulzuje krev v naběhlé žilce. Její nervozita byla přímo hmatatelná. Stejně jako drzost, se kterou vstoupila do místnosti a zavřela dveře.

„Můžeme rozsvítit?“

„Ne, chci si tě prohlížet nejprve rukama,“ zašeptal jí najednou u ucha.

Vivien ani netušila, kdy se k ní přiblížil. Ale jasně cítila jeho vůni. Podmanivá vůně muže, který před chvilkou opustil sprchu a má ještě mokré vlasy. Jeho rty byly jen milimetry od jejího ouška a ona cítila teplý dech na své pokožce. Navzdory tomu jí naskočila husí kůže a zachvěla se.

„Neboj, za chvilku ti zima nebude,“ znovu jí něžně zašeptal do ucha a pohladil ji po oblině boků. Vivien se otočila za tím hlasem a nechtěně tak přitiskla svou tvář na jeho rty.

„Pomaličku, máme celou noc,“ zasmál se tlumeně a otočil si ji opět zády k sobě. Ruce mu z jejích ramen pomalu klouzaly po pažích dolů k zaťatým dlaním. Rozevřel ty drobné pěstičky a zvedl si je k ústům. Do každé dlaně vtiskl horký polibek.

Zachvěla se a prohnula v zádech. Tělem narazila na bariéru svalnatého těla zabaleného do županu.

Objal ji kolem pasu, aniž by pustil její ruce, a pomalu vykročil k posteli. Rty měl znovu jen kousíček od jejího ucha a šeptal další něžnosti.

„Jsi okouzlující. Nemohl jsem se tě dočkat. Tvá vůně mi bere dech a poslední zbytky rozumu.“

Chtěla mu odpovědět, ale najednou ji pustil a pro něco se sehnul na postel. Na obličeji ucítila závan chladné látky a ruce jí instinktivně vystřelily k obličeji.

„Neboj se, má malá vílo. Nechci ti ublížit. Tohle bude tvoje noc, plná fantazie a splněných snů. Chci, abys všechno vnímala co nejsilněji, a proto tě donutím prožít všechno hlavně hmatem,“ vysvětloval, zatímco zavazoval šátek něžně, ale pevně.

Vivien najednou ztratila i tu trochu orientace, kterou v setmělé ložnici doposud měla.

„Můžu ti věřit?“ pípla nejistě.

„Nikdy bych ti neublížil, maličká,“ přiznal Ryan upřímně, a než se k Vivien znovu přitiskl, rozsvítil několik připravených svíček.

Vivien byla jeden velký uzlíček nervů. Věděla, co přijde, a bála se, že se na ni Matteo vrhne, serve z ní šaty a panovačně si ji vezme. Ale ani v nejdivočejších snech nebyla připravena na tenhle pomalý smyslný útok. Něžnosti a ohleduplnost nějak nešly dohromady s představou zaplacené noci vášně. Jenže už za vteřinu nedokázala rozumně uvažovat, protože letmé mužské dotyky jí sebraly poslední zbytky koncentrace. Tělo ji zradilo a velmi vášnivě reagovalo na muže, který se stal jejím pánem. A tak jen tiše stála se zavázanýma očima a čekala, co bude dál.

Ryan něžně hladil hřbetem své velké dlaně Vivieninu útlou paži. Chtěl si ji vzít vášnivě a podvědomě ji vytrestat, že své tělo prodává jako zboží. Ale když viděl, jak se chvěje, svědomí mu nedovolilo postupovat rychle. Nejdřív ji musí zbavit strachu, a teprve až mu začne skutečně důvěřovat, pomiluje se s ní. Hlazením přešel z paže na štíhlý krk a prsty jel až k lalůčku drobného ouška. Odhrnul spadlý pramen vlasů a těsně pod ouškem Vivien políbil. Ačkoliv to byl jen prchavý dotek rtů, Vivien projela vlna vzrušení, až se jí podlomila kolena. Zády se opřela o pevnou bariéru Ryanových svalů. Jeho ruce ji okamžitě ovinuly a nedovolily padnout. Něžně ji kolíbal v náručí do rytmu tiché hudby a začal jí do ucha šeptat něžnosti.

„Voníš jako louka plná květin. Jsi sladká a okouzlující. Jsi moje malá víla, kterou jsem si vysnil.“ Jeho hluboký hlas plný vášně se kolem ní obtáčel a spoutával ji. Čím víc poslouchala lichotky, tím rychleji odplouvala nejistota a strach z toho, co se stane. Naopak nervozitu vystřídala žhavá touha a nedočkavost, až se k němu přitiskne. Instinktivně otočila hlavu za hlasem a rty hledala ty jeho.

Ryan byl její odvahou potěšen. Usmál se a sklonil hlavu. Jen zlehka se dotkl těch šťavnatých rtů. Jenže žížnivému nestačí doušek vody a stejně tak jeho nemohl uspokojit jeden polibek. A když navíc zaslechl, jak Vivien uniklo tiché zasténání, okamžitě se znovu přitiskl na ta lačná ústa. Nedočkavě sál plné rty a jazykem se dožadoval vstupu do slastné hloubky jejích úst. Nemusel dlouho naléhat, Vivien mu sama šla vstříc a jejich milostný souboj jazyků neměl mít vítěze.

Ani netušila, jak se mu v náručí otočila, ale najednou zjistila, že v rukou svírá jeho vlasy. Tělem, rozbolavěným od očekávání rozkoše, se tiskla na široký svalnatý hrudník. A i přes látku županu cítila každý napjatý sval toho žhavého mužského těla.

Zatímco ji jednou silnou paží objímal, druhou jí jel po zádech dolů. Široká dlaň doslova vypalovala ohnivou cestu, až nakonec v dlani stiskl zadeček.

Zajíkla se, odtrhla se od jeho úst a zalapala po dechu. Tělo v jednom ohni, hlava se jí točila, ale chtěla víc. Najednou byla ráda, že má zavázané oči. Překvapilo ji, že se cítí nestoudně odvážná a rozhodnutá užít si každičkou minutu téhle neuvěřitelné noci.

„Jsi dokonalejší, než jsem si dokázal představit,“ šeptal jí Ryan hlasem zhrublým vášní do ucha. Jeho ruce ale už podnikaly vlastní průzkum. Hladily oblinu boků, štíhlý pas a jely výš, směrem ke štědrému poprsí. Nic ho nemohlo zastavit od prozkoumání té hojnosti, která mu nedávala spát. Nic, až na Vivien, která v sobě našla nečekanou sexualitu a odtáhla se od něj.

„Sedni si na postel,“ špitla napůl odvážně a napůl nejistě.

Ryan ji poslechl, a zatímco zvědavě čekal, co se bude dít dál, sundal si župan i boxerky.

Vivien sice netušila, jestli se na ni dívá, ale začala si pomalu rozepínat zip šatů a nechala je padnout na zem. Zavlnila se do rytmu tiché hudby, která ji lákala se uvolnit. Pohladila si boky a rukama přejela přes bříško až na prsa.

Ryan, který byl už tak vzrušený, jen tiše zaúpěl. Jeho tělo reagovalo až bolestivou erekcí na ty smyslné pohyby. Chtěl být těma rukama, které laskají ňadra, deroucí se z podprsenky. Pohled na houpavý pohyb boků a vlnění stehen, která obepínaly jemné punčochy zakončené hříšnými podvazky,

mu sebraly poslední kapku rozumu. A když se Vivien pohladila po lemu malých rudých kalhotek a prsty jí vklouzly pod látku, zavrčel: „A dost!“

Vrhl se na ni a začal ji líbat. Horečně si bral vše, co mu mohla nabídnout. Její ústa byla stvořena k líbání, rukama tiskl ňadra a tělem ji tlačil k posteli.

Vivien byla sice připravena o možnost dívat se na svého milence, ale o to víc si užívala dotyků. Cítila jeho zrychlený dech, když ji začal líbat na krku. Velké ruce ji hladily všude. Ani netušila, jak se ocitla na posteli, ale cítila, že tělo milence je už úplně nahé. Nešlo totiž ignorovat mohutnou erekci, která se jí tlačila na břicho.

„Jsi nádherná,“ vydechl, když uvolnil ňadra z podprsenky. Hned ale chladivý satén nahradil žhavými rty. Jednu po druhé sál růžové bradavky, jemně kousal ty dva ztuhlé hroty a rukama jel po jejím těle dolů. Nezastavil se na bříšku, ale pokračoval níž. Když prsty narazil na krajku kalhotek, zasunul palce za okraj a odtrhl rty od jejích prsou. Vivien byla jako na trní.

„Nepřestávej,“ zasténala a nepoznávala svůj hlas.

„Neboj se, má malá vílo, teď by mě od tebe nikdo nedostal ani za milion.“

Neškodná lichotka vrátila Vivien do tvrdé relity – nezáleží mu na mně! Je to jen obchod! Jsem zaplacené zboží a on si chce užít.

Tělem i srdcem jí projela nepochopitelná bolest. Byl to jen krásný sen, oddat se muži, pro kterého by byla středem vesmíru. Je naivní husa, co si nalhává pohádky. A aniž by to záměrně ovlivnila, ztuhla.

Ryan okamžitě vycítil, že se něco děje. To svůdné tělo se mu pod rukama změnilo v kus ledu.

„Co se děje, krásko?“ šeptal do jejích vlasů.

„Nechtěl jsem tě urazit, jsi ta nejsvůdnější pohádková bytost, co jsem potkal. A věř mi, můj domov je obklopen hlubokými hvozdy a víly tam běhají každou chvilku, ale ty jsi ta nejkrásnější, co jsem kdy viděl,“ šeptal jí dál roztomilé hlouposti a přitom prsty zasunutými pod lemem kalhotek nehnul ani o píď.

Na co čeká – honilo se Vivien hlavou?

Zaplatil si, tak ať si vezme, co je jeho.

Jenže její noční milenec byl trpělivý a jen mluvil. Podmanivý hluboký hlas jí neustále opakoval, jak je krásná a výjimečná. Nakonec zapomněla na všechny své myšlenky a začala věřit všemu, co jí šeptal. Uvolnila se a něžně se k tomu silnému tělu přitulila.

To byl pro Ryana jasný signál a vyrazil do útoku. Prsty hbitě stáhl ten nicotný kousek saténu, co halil klín. Punčochy ale odmítal sundat. Naopak ho pěkně tvarované nožky v dráždivé pavučince punčoch silně vzrušovaly. Hladil ji od kotníků přes lýtka a vnitřní stranu stehen až ke klínu, kde dlaní překryl malý chomáček tmavých chloupků.

„Moje pohádková krásko, teď tě zavedu do říše fantazie,“ zašeptal těsně u jejího bříška. Širokými rameny roztáhl pokrčená kolena a rukama jí opatrně rozevřel touhou zvlhlý střed ženství.

Vivien zalapala po dechu, když se jeho jazyk začínal prodírat jejím lůnem. Naposledy ji pohladil po stehnech a dlaněmi podepřel zadeček. Ale jen proto, aby si ji ještě těsněji přitiskl k obličeji. Neměla možnost úniku, nemohla se ani pohnout. Vnímala jen jeho jazyk, jak ji dráždí víc a víc. Sál a lízal ji, jako by na tom závisel život. Ztratila pojem o čase a zachvátila ji slastná horečka. S každým pohybem jazyka se víc a víc přibližovala k orgasmu.

Ryan cítil, jak se tělo pod ním vzpíná ve slastných křečích. Věděl, že stačí už jen chvilička, a Vivien se oddá orgasmu. Jen okamžik před jejím slastným vydechnutím se odtrhl od jejího klína a vztyčil se nad ní. Měla nohy na jeho ramenou, své chvějící se ženství doširoka roztažené a připravené na jeho vpád. Ryan se podíval na ten obrázek extáze, který se mu nabízel, a jedním mocným přírazem se do Vivien celý zasunul.

V ten okamžik se začalo její tělo zmítat mocným orgasmem. Hluboko v sobě cítila velké a touhou tepající mužství, ale víc už nedokázala vnímat a vyčerpaně padla zády na postel.

Ryan s vypětím všech sil zaťal zuby. Kolem mužství cítil vlhko, teplo a křeče jejích orgasmem zmítaných vnitřních svalů ho hnaly k vlastnímu vyvrcholení, aniž se v ní jedinkrát pohnul! Okamžitě začal myslet na nudná jednání, která ho čekala.

Co to se mnou tahle drobná kráska provádí? – letělo mu hlavou. V sexu byl dobrý a zástup uspokojených milenek by jeho slova potvrdil. Jenže tahle bytůstka pod ním v něm zažehla nečekaný plamen touhy, majetnictví a něžnosti. Chvěl se po celém těle a na čele se mu perlily kapičky potu. Ale čekal! Nepohnul se ani o kousek. Teprve až poslední záchvěv orgasmu odezněl a Vivien se pohnula, na chviličku z ní vystoupil, aby si nasadil ochranu. Hned ale do ní opět hluboko pronikl a začal se něžně pohybovat.

„Dej mi chviličku,“ zakňourala ospalým hlasem.

„Na to zapomeň, moje krásko,“ zašeptal a dál něžně plenil sladký klín. Když k němu zvedla ruce a chtěla mu něžnosti oplácet, chytil útlá zápěstí do své velké dlaně a zvedl jí je vysoko nad hlavu. Druhou rukou sáhl do nádoby s chladícím se šampaňským a vytáhl pár kostiček ledu. Nechal ledové kapky dopadat na její ňadra a bavil se, když se Vivien v úleku a okamžité vášni pod ním svíjela. Byl v ní hluboko, až po kořen penisu, a cítil sebemenší záchvěv jejího těla. Věděl tak moc dobře, že je opět vzrušená.

„Připravena na další kolo?“ zeptal se těsně před tím, než jí kostičky ledu přiložil na rozpálenou pokožku.

Mnohem mnohem později, když sexem unavená Vivien spala v rozházených peřinách, se oblečený Ryan odhodlával k odchodu. Stál nad postelí a snažil se zapamatovat každičký detail – uvolněný úsměv, chvějící se víčka a na polštáři doširoka rozhozené vlasy. Neodolal a jemně stáhl přikrývku z ňader, bříška a nakonec i klína s hebkým chomáčkem chloupků. Ačkoliv se celou noc laskal se všemi těmi bujnými křivkami, nemohl od nich odtrhnout oči. Hladká kůže volala po jeho polibcích. Naklonil se a jemně foukl nejprve na jednu a potom na druhou bradavku. Obě se okamžitě postavily do pozoru a Ryan se spokojeně usmál.

„Hm, Matteo, nech mě chviličku spát,“ z polospánku zaprosila Vivien a Ryana bodlo u srdce. Ona si bude pamatovat noc plnou vášně, a jediné jméno, které ji přitom napadne, bude její šéf?!

Vzteky zaťal pěsti. Měl primitivní chuť zanechat zde svou nesmazatelnou stopu. Dokázat, že to on ji celou noc držel v náručí. Nechtěl, aby si cizí muž připsal jeho zásluhy. Musel se několikrát zhluboka nadechnout, než začal opět uvažovat rozumně. Byl to přece jen obchod, věděl to a žádné city v tom nejsou. Zítra se už na Vivien bude dívat, aniž by toužil se na ni vrhnout. Zná každičký kousek jejího těla a vzpomínky na jejich sex jsou hodně bohaté.

Ne, pamět mu nestačí, potřebuje hmatatelnější upomínku. Vytáhl z kapsy saka mobil a nahou Vivien si vyfotil. Pak s vypětím všech sil tiše odešel.

Ráno se Vivien probudila zmatená. Mžourala ospale po cizí místnosti a snažila se vzpomenout si, kde je. Jen ale položila hlavu na polštář, vzpomněla si a tiše zasténala. Celá postel voněla po sexu a mužském těle. Když rychle zkontrolovala, že je sama, zavřela oči a snažila se identifikovat vlastní pocity.

Jak se vlastně cítí? Jako kurtizána?

Ne, na to byla příliš uspokojená. Jako milenka? To by se neprobudila sama, ale v objetí Mattea.

S údivem pomalu docházela ke zjištění, že nemá výčitky svědomí a ani necítí odpor sama k sobě za to, co provedla. Naopak pociťovala uklidňující naplnění a všechny její svaly příjemně bolely. Protáhla se jako kočka a labužnicky se zavrtala do přikrývek.

Byla to skvělá noc.

Ještě teď vnímala, jak jí celým tělem probíhají milostné dozvuky, rty měla napuchlé od vášnivého

líbání a v klíně cítila slastnou únavu.

Jestli se takhle probouzí každá kurtizána, nemusí to být tak špatné – napadla ji hříšná myšlenka. Okamžitě ji ale zaplašila a vyskočila z postele.

Banka!

Musí zaplatit, nebo je v průšvihu. Během chvilky se oblékla a pospíchala do hotelové recepce.

Byla stále jako ve snu. Tělo sice vykonávalo příkazy, jako požádat o vstup k hotelovému trezoru, ale hlava byla někde jinde. Stále měla před očima pokoj, který ji navždy změnil. Nebyla v sexu žádný nováček, ale to, co zažila tuto noc, bylo něco šokujícího, nepopsatelného, a bohužel velmi návykového. Najednou si na cestě k trezoru uvědomila, že chce, aby se podobné noční dobrodružství opakovalo! Ne že by chtěla znovu zopakovat role klienta a kurtizány, ale potřebovala tu vlnu smyslnosti, kterou jí Matteo zahrnul.

Jako ve snu vybrala z bezpečnostní schránky peníze, poděkovala a nechala se vyvést znovu do recepce. Nevnímala pohledy kolem sebe. Bylo jí jedno, jestli někdo z jejích zardělých tváří a jiskřících očí pozná, že prožila noc plnou vášnivého sexu. Teprve až facka v podobě dusného italského slunce před hotelem ji probrala.

Na co to myslím? Jsem sobec – zahanbeně sklopila oči.

Oddávám se tu nereálnému fantazírování! Teď musím do banky vyřídit převod a pak rychle do práce. A s tím se rozběhla vstříc mramorovému průčelí banky. V klapotu střevíčků zapomněla na intimní ložnici, zmuchlaná prostěradla i milence, který její tělo rozehrál jako vzácný hudební nástroj.

Kapitola 6

Úderem desáté hodiny už vyrovnaná a převlečená Vivien vstupovala do konferenční místnosti Matteovy firmy. Na tváři jí pohrával lehký úsměv. V bance totiž složila hotovost a okamžitě informovala ředitelku babiččina ústavu o zaplacení 230 tisíc. Počkala, až si ředitelka bankovní transakci nechala potvrdit emailem jak od úřednice, tak faxovou kopií vkladu na účet ústavu. Pak kontaktovala Vivien a ujistila ji, že léčba příbuzné bude pokračovat i nadále v nadstandardním režimu. Pak Vivien zavolala milované babičce a dlouze si povídaly. Líčila jí krásy Itálie a popisovala, kudy prochází, jaké kavárny na ulici míjí a jak jsou Italky elegantně oblečené.

Byl to takový letitý zvyk. Protože stará dáma už nemohla cestovat, byla Vivien jejíma prodlouženýma očima a ušima. Pohlednice prostě nestačily. A tak jí často volala z cest a popisovala, jaká místa navštěvuje a co vidí. S každou další cestou si ale bolestně uvědomovala, že nemoc se zakusuje do babiččiny paměti stále víc a víc. To, že se mnohdy musela do telefonu představit, ji bolelo snad ze všeho nejvíc. Je skutečně možné, že jednou zavolá a ona si na ni nevzpomene? Vždyť je Vivienina jediná žijící příbuzná! Pomyšlení, že by ztratila i ji a byla na celém světě sama, jí svíralo srdce ocelovou obručí strachu. Každý telefonát tedy brala jako požehnání a nic a nikdo ji nemohl odradit o čas, který se svou příbuznou trávila. I když je dělila obrovská vzdálenost, Vivien dokázala během chvilky navodit příjemnou náladu.

„Viv, ty jsi dneska jako kniha,“ rozplývala se stará dáma do telefonu.

„Jak to myslíš, babi?“

„Všechno je to jak z romantického filmu, někde tam musí určitě jezdit princ na bílém koni!“

„Ne, to se ti jen zdá,“ koktala Vivien a začala se červenat. Uvědomovala si, že dozvuky nočního dobrodružství jí deformují realitu. Což se nakonec potvrdilo hned v okamžiku, kdy vstoupila do konferenční místnosti Mattea Fabbriho. Její šéf najednou ztratil auru moci a autoritativnosti. V jejích očích se zcela změnil. Najednou v čele stolu spatřila citlivého a milujícího muže. Okouzleně sledovala, jak se protáhl a položil na stůl velké ruce. Ty ruce, kterými ji před pár hodinami hladil.

Byla v koncích.

Jak se má chovat? V ten okamžik Matteo zvedl oči a kývl na Vivien.

„Takže můžeme začít,“ a ukázal jí na místo vedle sebe.

Vivien poskočilo srdce. Chce ji u sebe co nejblíže, není to určitě tím, že je překladatelka a musí sedět blízko tomu, kdo mluví. Určitě to je proto, že se mu už po ní stýská. A s touhle myšlenkou se konečně rozešla po hustém koberci konferenční místnosti. Prošla nevšímavě kolem druhého nejdůležitějšího muže v místnosti, Ryana Maclachlana. Ten jí věnoval dlouhý pohled, který ale zůstal bez odezvy.

Dopolední kolo konference bylo zkouškou hned pro několik lidí najednou. Matteo byl zaskočen očividnou přítulností své jindy profesionální a upjaté překladatelky. Měl za sebou náročný večer s rozmazlenou a zhýčkanou modelkou Valentinou. Sice ji pro reklamní kampaň přemluvil, ale stálo ho to přemrštěný honorář a večer, kdy se kolem ní musel točit. Pochopitelně na noc zůstal sám a Valentina se zdviženým nosíkem odjela jeho firemní limuzínou na nějakou neopakovatelnou párty. Byl rozmrzelý a měl dost ženských intrik. Něžné pohledy najaté překladatelky vnímal jen jako další léčku po penězích lačnící zlatokopky.

Vivien prožívala hotová muka. Každé Matteovo gesto v ní vzbuzovalo vzpomínky. Chápala, že se před ostatními snaží zachovat tvář a nemůže si dovolit přiznat, co se stalo. Proto se snažila, seč mohla, zachytit jeho pohled či úsměv. Prakticky z něj nespouštěla oči. Nikoho jiného si v místnosti

nevšímala. Její svět se zmenšil na prostor úzce ohraničený širokými rameny Mattea Fabbriho. A když si vyžádal od asistentky pití a sáhl do dózy pro kostičku ledu, Vivien zatajila dech a přivřela oči. Fascinovaně pozorovala, jak Matteo vytáhl prsty led a pustil ho do skleničky s pitím. Na konečcích prstů mu ulpěly ledové kapičky, které kapaly na desku stolu.

Vivien znehybněla. Tělo jako v transu a vybavila si, co před pár hodinami zažila. Jak slastný to byl pocit, když ležela nahá na posteli a on jí kostkou ledu jel ve žlábku mezi prsy, dolů po bříšku. Kroužil kolem pupíku a pak zajel do chloupků v jejím klíně. Pamatovala si, jak položil tvář na vnitřní stranu jejího stehna a rukou jí mučil krouživými pohyby, kdy zanechával jemnou pokožku třísel ledově pálící. Když však druhou rukou jemně roztáhl záhyby jejího ženství a z výšky nechal padnout pár ledových kapek na klitoris, zasténala. Chlad z ledu ale okamžitě vystřídal žár jeho rtů, které sály ledové kapičky takovou silou, že se během chvilky ocitla na vlně bouřlivého orgasmu. Vzpomínky jí vířily hlavou a ona jako v tranzu sledovala kostky ledu. Zapomněla, kde je a že má tlumočit. Až Matteovo zakašlání a nechápavý pohled ji přivedly do reality a začala rychle znovu mluvit.

Ryan byl ale naprosto ve stejné situaci. Matteova malá šaráda s ledem v něm vyvolala totožné vzpomínky. Ještě teď cítil, jak jazykem třel chladivou pokožku Vivienina lůna. Jak se pod jeho žhavými polibky chvěla a jak jí rukama doširoka roztahoval stehna jen chviličku, protože jakmile Vivien propadla vášni, sama se mu nabízela s takovou intenzitou, že měl chuť se v jejím klíně navždy ztratit. Drsná část reality ale patřila faktu, že místo aby on sledoval její touhou zastřený pohled, dívala se na Mattea. Marně se snažil její pohled zachytit. Nespustila oči ze skleničky a velkých rukou jeho soka.

Ryan zaťal ruce v pěst. Nestávalo se mu, aby byl vůči ženě majetnický. Sex bral jako uvolnění, po kterém se mu lépe pracuje. Ale tahle malá víla ho dokonale spoutala. Myslel si, že po noci plné sexu na ni zapomene. Že prožitá fantazie mu dá klid na práci a zbaví ho myšlenek na Vivien a její přitažlivé křivky. Jenže jak ráno zjistil, jedna noc mu nestačila. Ačkoliv znal každou sladkou oblinu jejího těla, nedokázal dostat z hlavy představy, co dalšího by s ní chtěl dělat.

Je to jen sex – opakoval si dokolečka.

Prostě potřebuje víc času, aby se jí nabažil. Táhne ho to k ní proto, že ledovou královnu dokázal proměnit ve svůdnou sirénu, která se nebála ukázat, po čem v posteli touží. Teď si chce prostě jen tu její proměnu užít. Chce poznat, jak dokáže se svou nalezenou sexualitou naložit. Víc v tom není. Koneckonců, proč by ho měla citově svázat žena, která bez uzardění prodá vlastní tělo? Byl jen dobře platící klient.

Něco mu ale v hlavě našeptávalo, že tohle je ubohá výmluva.

Ano, nebyla panna fyzicky, ale prožitkově rozhodně. Pochopitelně měla nějaké zkušenosti, každopádně si to asi z předchozími milenci moc neužila… soudě podle překvapených reakcí na jeho laskání. Nejprve mu nedůvěřovala a uvolňovala se jen zdráhavě, ale posléze nadšeně reagovala na něžnosti a odvážně se pouštěla do experimentování. Musí ji znovu dostat do postele. Musí ukojit alespoň tu tělesnu potřebu, když už nedokáže zjistit, proč se Vivien prodává jako kus zboží. Pod stolem opět otevřel v mobilu obrázek spící a uspokojené Vivien.

Ano, tenhle pohled na její orgasmem zemdlelé tělo si musí dopřát znovu!

Jednání se protáhlo až do večera, ale nakonec bylo vše na dobré cestě. Matteo byl nadšený, že to největší papírování a dohadování má za sebou. Toužil po jediném: odjet za svou občasnou milenkou Loránc do vily na okraji města a užít si její vášnivosti. Pak, až zemdlelý sexem nebude vědět ani to, jak se jmenuje, si dá nohy na stůl a dopřeje si skleničku. Jenže na cestě z firmy k limuzíně zjistil, že je mu v patách jeho přítulná překladatelka. Rozmrzele na ni počkal.

„Tak copak se děje, Vivien?“

„Já… já jsem se chtěla jen rozloučit.“

„Ok, nashledanou,“ a s tím se otočil a začal nastupovat do přistavené limuzíny.

„Já jsem jen chtěla vědět, jestli něco nepotřebujete.“ Co to blábolí, nadávala si v duchu a rudla rozpaky. Proč ho chytá na ulici, kde je může každý slyšet? A proč se k ní chová tak odtažitě? Muž, který byl celou noc jemný a pozorný, nemůže být tak cynický a celý den ji přehlížet – letělo jí hlavou, zatímco nejistě přešlapovala z místa na místo.

Matteo se na ni zkoumavě podíval, než pomalu a rozvážně promluvil.

„Vivien, jde vám o něco konkrétního?“

„Omlouvám se, jen jsem si říkala, jestli si se mnou nechcete promluvit,“ špitla se skloněnou hlavou teď už naprosto pokořená.

„Pochopitelně že si s vámi rád promluvím, ale nebudu to dělat na ulici. Nastupte si,“ a ustoupil od dveří limuzíny, aby mohla projít jako první.

Vivien svitla jiskřička naděje. Vklouzla do pohodlných sedaček a čekala. Matteo instruoval řidiče a zatáhl přepážku, aby je nemohl poslouchat.

„Tak co máte na srdci, Vivien?“ otočil se k ní s výrazem, který rozhodně nebyl láskyplný ani roztoužený.

„Myslela jsem si, že spíš vy budete chtít mluvit se mnou,“ začala nejistě a semknuté dlaně v klíně bolestivě zatínala. Čekala, že intimita limuzíny promění Mattea z mocného šéfa zpátky do milujícího muže.

„Ano, máte pravdu. Je tu něco, co bych s vámi rád probral.“

S nadějí na něj pohlédla a doslova mu visela na rtech. Nestávalo se, aby byla takhle vyvedená z koncentrace. Nikdy se nechovala jako puberťačka a vždycky měla své city pod kontrolou. Nechtěla být ovládána, a nyní zažívala přesně okamžik, kdy stačí jedno slůvko muže před ní, a ona bude šťastná. Nehleděla přitom na zítřek, chtěla žít okamžikem náhlé rozkoše. To se jí vůbec nepodobalo.

„Chtěl jsem s vámi probrat vaše chování při dnešním jednání. Nelíbí se mi, že vaši náklonnost si nezaujaté okolí může vykládat tak, že mezi námi je jiný vztah než pracovní. Byl bych rád, kdybyste se do budoucna podobných omylů vystříhala.“

To bylo jako šlehnutí bičem.

„Já jsem si myslela, že po tom, co jsme spolu prožili…“

„…moc toho zatím nebylo, a to, co bylo, nestojí za řeč. Budeme se držet čistě pracovních vztahů. Obchod je obchod a já momentálně nestojím o rozptylování. Upřímně, jste milé a pohledné děvče, a kdybychom se potkali někdy jindy, asi bych se vám nepokrytě dvořil. Ale teď potřebuju plnou koncentraci jen na svůj byznys.“

„Jak můžete být tak tvrdý? To vám ty miliony zatemnily mozek?“ vykřikla s pláčem na krajíčku Vivien.

Matteo byl upřímně překvapen. Co si to ta malá překladatelka dovoluje?

Chvilku je v mé přítomnosti, já se na ni párkrát usměju, a už má pocit, že slyší svatební zvony?

Nasadil tu nejtvrdší masku byznysmana, jakou dokázal, a rozhodl se celou debatu ukončit: „Nemám chuť nadále v téhle diskuzi pokračovat. Nikdy jsem vám nedal nejmenší naději, že by mezi námi mohl vzniknout vztah. Možná žijete v nějakém romantickém poblouznění, že stačí pohledná tvářička a sexy tělo, a bohatí muži vám padají k nohám. Ovšem v mé firmě tomu tak není a nebude!“

„Ale já jsem to tak…“

„Ne, nepřerušujte mě! Nechci nic slyšet. Mohl bych si sice u vaší firmy stěžovat na skandální chování jejich zaměstnankyně, ale neudělám to.“

„Já jsem přece sama nic nezačala! Za všechno můžete vy…“

„Tak já? No dobrá, postarám se tedy, aby vás moje přítomnost nedráždila,“ rozčílil se Matteo a začal zvedat hlas. „Milá slečno Jonesová, s okamžitou platností vás přeřazuji z aktivního tlumočení do oddělení propagace. Snad vás několikajazyčné překlady reklamních brožur zchladí!“ a s tím stáhl zástěnu mezi řidičem.

„Okamžitě zastavte, slečna Jonesová vystupuje!“

Ani nevěděla, jak se ocitla na ulici a dívala se za odjíždějící limuzínou. Po tvářích jí stékaly slzy vzteku a ponížení.

Tak tohle jsem si plně zasloužila – běželo jí hlavou. Věděla dopředu, jaká jsou pravidla hry, jenže ona si musela hrát na romantickou hrdinku. Malovala si růžové sny, které nikdy neměly spatřit světlo světa. Přitom by měla být ráda. Dostala 230 tisíc za jednu noc úžasného sexu, ale láska, city a společná budoucnost součástí úmluvy nebyly. Všechno tohle věděla, měla se držet stranou, a stejně udělala tu hloupost, že se vrhla na Mattea jako nějaká zlatokopka. A on ji zcela logicky odkopl. Co by si s ní také počal? Není jedna z jeho vysokých reprezentativních krásek, které se po jeho boku objevují. Naopak je šedá myška, která si navíc pěkně zavařila. Jestli ho rozčílí ještě víc, zavolá šéfovi Perfect Servisu, a ještě se bude klepat o místo. Vzteky nakopla kamínek u cesty a vydala se pomalým krokem zpátky tam, odkud odjížděla limuzínou – k Matteově firmě. Musí se přihlásit na svém novém oddělení.

Kapitola 7

Celý večer a hlavně noc byly pro Ryana k nevydržení. Tělo měl v jednom ohni. Nepomohla mu hotelová posilovna, masáž ani noční společnost krásné blondýnky v baru. Jindy by ocenil její půvaby a sexy vemlouvavý hlas. Dnes ale na nepokryté svádění reagoval odtažitě a podrážděně. Nechápal, proč se vlastně vydal do baru a proč ztrácí čas s další kráskou, kterou si zítra nebude pamatovat. Vlastně už nějakou dobu ani nevnímal, co mu povídá, a jen nepřítomně kroužil jantarovou tekutinou ve své sklence. Myšlenky, které se mu honily hlavou, se mu ani trochu nelíbily. Jsou to už roky, co se rozhodl, že už se nikdy nenechá žádnou ženou spoutat. Poslední lekce byla příliš bolestivá. Dal si jasné priority – od žen chce dobrý sex a žádné závazky. Jen tak je jeho srdce v bezpečí. Raději bude pro něžné pohlaví povrchním playboyem, než aby jim opět na stříbrném podnose naservíroval svou obnaženou duši.

Už nikdy!

S tím do sebe obrátil celý obsah skleničky, na bar hodil hrst bankovek a beze slova rozloučení odcházel z baru. Blondýnka zůstala ohromeně stát v půlce slova. Nestávalo se jí často, aby byla takhle drsně odmítnuta. Ryan zaslechl, jak mu za zády odfrkla a mumlala něco o sobeckých hajzlech.

Asi má pravdu, ale co, nehodlá ji utěšovat. Nechce se s ní vlastně už ani potkat. Ženy a jejich city jsou zbytečná komplikace. Rozumní muži hloupnou a dělají osudové chyby… tak proč má momentálně plnou hlavu Vivien? Proč nemůže zapomenout na něžné rty chvějící se rozkoší, když mu zemdlele odpočívala v náručí?

V duchu zaklel, když ho výtah vezl do jeho hotelového apartmá. Jistě, sex s ní byl jedinečný a chce ho zase. Nejsou v tom ale žádné city!

Nesmí být – poroučel svému já, zatímco chodil po rozlehlém apartmá a strhával ze sebe šaty jako šílenec. Ještě ve sprše si pod vodou chladnější než obvykle mumlal novou modlitbu – jen sex, jen sex…

Jenže už nad ránem, kdy stále ležel v posteli s otevřenýma očima, věděl, že marně lže sám sobě. Po paměti nahmátl mobil na nočním stolku. Otevřel poslední pořízený snímek a pokoj prozářilo tlumené světlo displeje. A na něm se objevila lesní víla s vlasy rozhozenými na polštáři. Něžná křivka plných ňader lákala k pohlazení, ploché bříško a plavý trojúhelníček v klíně dávaly spící krásce neuvěřitelný sexuální rozměr. Ryanovo nahé tělo reagovalo zcela přirozeně – v tříslech se mu hromadilo napětí a až bolestně cítil, jak touží znovu pronikat do hřejivých hlubin Vivienina sladkého těla. Znovu chtěl poznat ten omamný pocit, kdy se jí vnitřní svaly sevřou pod náporem orgasmu a ona ho v sobě zmáčkne natolik, že i on okamžitě vyvrcholí. Hlasitě zasténal.

Tak teď rozhodně neusnu – zhodnotil letmým pohledem, že jeho tělo je plně připraveno k milování. Není žádný malý kluk, ale nebude se tu do rána trápit nenaplněnou touhou. Zavřel oči a začal svému trápení ulevovat.

Vivien netušila, jak krušnou noc Ryanovi připravila. Popravdě ho úplně vytěsnila z hlavy. Všechny síly upínala k jedinému – neztrapnit se ještě víc! Matteo, ten krásný a mocný chlap, který jí otevřel brány do říše rozkoše, jí zároveň ukázal, že za všechno se platí. V jeho očích je jen jednorázové rozptýlení, kurtizána. Nemá šanci na nic víc. Může zapomenout na své romantické naděje a sny. Realita je jako nečekaná facka. Za noc Matteo zaplatil, a víc než štědře. A tím vše končí. Tím, že se mu tak hloupě vnutila, ho jen rozčílila a vlastně ho donutila, aby ji potrestal. Teď může jen doufat, že bude diskrétní, nic nepoví její mateřské firmě a ani v Matteově podniku se nic nerozkřikne.

Už dnes odpoledne na ni v propagačním nedůvěřivě koukali, když se tam hlásila jako nová síla.

Vedoucí, která byla přítomna na dnešní schůzi, chtěla vysvětlení, proč se z osobní tlumočnice všemocného bosse stala řadovou překladatelkou. Nebyla to žádná hloupá úřednice, která se spokojí s neurčitým pokrčením ramen. Chtěla vědět podrobnosti, a ty jí Vivien pochopitelně nemohla říct. Krátký, ale o to více nepříjemný výslech se změnil v jasné rozdělení pozic. Vivien spadla na žebříčku firemní hierarchie hluboko. Až moc hluboko. Její nová šéfka Karen dávala okatě najevo, že může zapomenout na veškeré výhody. Vivien nasměřovala do maličké kanceláře doslova zavalené šanony.

„Potřebujete na překlady klid, takže vás tu nebude rozptylovat výhled,“ s ironickým úsměvem konstatovala fakt, že kancelář neměla okno. Ona to vlastně nebyla ani kancelář, spíš jakýsi kumbál, který vznikl zaplněním mezery mezi výtahem a první prostornou kanceláří. Vivien to naštěstí bylo jedno. Byla ráda, že ji nikdo nevidí a ona se nemusí s nikým bavit. Až do večera si rovnala materiály a připravovala si, s čím druhý den začne. Měla příliš rozjitřené nervy a věděla, že nemá smysl se pouštět do překladu. Za nic by to nestálo. Musí se uklidnit, vyspat, a teprve pak začne. Když v deset večer odcházela jako poslední z propagačního oddělení, její kancelářská kobka vypadala zcela jinak. Stačilo trochu trpělivosti, a z chaosu vytvořila poměrně útulný koutek. Dokonce se jí podařilo rozmístit po stěnách propagační fotografie zastupovaných letovisek tak šikovně, že jí ani nevadila absence okna. Kamkoliv se podívala, dýchala na ni exotická krása Matteových rezidencí. Co na tom, že tahle místa kvůli svému nevhodnému proslovu v limuzíně nepozná, alespoň má klid. Navíc vyřešila ten nejpalčivější problém – zaplatila za babiččinu léčbu a navíc jí stále běží štědrý plat! Co víc by si mohla přát? A že má pošlapané sebevědomí a srdce se jí svírá jen při vzpomínkách na to, co prožila? Tak s tím už se musí poprat. Je vlastně dobře, že Mattea neuvidí a do konce svého pobytu zde bude sedět mezi čtyřmi stěnami!

Vivien se stejně na odchodu z Matteovy budovy Stars Dreams otáčela, jakoby snad i noční recepční tušil, jak hloupě se ztrapnila. Ten na ni ale na odchodu jen mrknul a usmál se. Chladivý noční vzduch Vivien zklidnil natolik, že byla schopna se soustředit na telefonát babičce. Po cestě ke svému hotelu jí líčila poupravenou verzi, jak přišla k nové pracovní pozici. Jak moc se těší na sestavovaní brožur a jak si zařídila útulnou kancelář. Až pozdě v noci, vykoupaná a zavrtaná do peřin, si uvědomila, že si za všechno může sama.

„Ale stojí mi to za to!“ zasyčela vzpurně do prázdna a s myšlenkou na zabezpečenou příbuznou se propadla do neklidného spánku.

„To si děláš legraci!“ zasyčel Ryan na Mattea a pohledem provrtával nervózního mladíka před sebou.

„Ne, vůbec ne,“ pochechtával se Matteo. „Jasně, není to naše půvabná plavovláska ze včerejška, ale takhle narychlo jsem nedokázal sehnat adekvátní záskok.“

„A proč potřebujeme záskok? Kde je Vivien?“

„V propagačním oddělení sestavuje všechny brožury, reklamní letáky a připravuje několikajazyčnou tiskovou kampaň,“ zamumlal otráveně Matteo a rukou si smetl neviditelné smítko z na míru šitého saka.

„A to ji zaměstná natolik, že se mnou a tvými sekčními šéfy nemůže na tu okružní cestu?“ povytáhl Ryan nevěřícně obočí a propaloval pohledem už naprosto rudého překladatele, který si začal mnout ruce.

„Pověz mi, co je za tím,“ otočil se Ryan na Mattea a založil si ruce na prsou.

„Dobrá, je to pro ni vlastně jakási forma trestu.“

„Proč? Co provedla?“

„Překročila rámec svých pravomocí, a já navíc nesnáším zlatokopky, co ze mě tahají peníze,“ utnul debatu.

Ryan jen nevěřícně zíral. Tak ona chtěla další peníze? Snad se nedohodla na další noci? V krku mu náhle vyschlo při představě, že on odjíždí na okružní jízdu po Matteových hotelech, zatímco Vivien

opět prodává svoje tělo! Netušil, jestli ho víc znechutila představa, že chce znovu za sex peníze, nebo že její sladké obliny dostane Matteo. Musí zjistit víc podrobností.

„A co přesně po tobě ta malá mrška chtěla,“ šibalsky mrknul, aby dal najevo zájem.

Matteo nejprve mávl na překladatele, že může odejít, a pak přešel do rohu kanceláře kde měl bar. Nalil dvě skleničky a teprve po prvním doušku promluvil: „Pochopíš, že jsem jí nezadal jedinou záminku. Jediný úsměv nebo pohlazení, a ona si drze nakráčí do mého auta a začne se vyptávat na pokračování… Co si o sobě myslí? Já nejsem naivní mladíček, co se nechá vydírat nějakou pohlednou tvářičkou! Okamžitě jsem ji srovnal a pohrozil, že jestli to ještě jednou zkusí, rovnou ji vyhodím.“

„Nebylo to zbytečně tvrdé?“

„Nebylo, kamaráde! S podobnými asistentkami, překladatelkami a pobočnicemi mám své zkušenosti. Ty cítí mé konto i přes betonovou zeď. Stačí, že se na ně usměju, a zítra přijdou s tím, že se mnou čekají dítě! Ne, děkuju!“

„No když to máš takhle…“

„Jo, mám, a jsem rád. Za tu opatrnost mi ten klid stojí. Ženský do postele si vybírám velice opatrně,“ uchechtl se Matteo, dopil a rázně skleničku položil na mramorovou desku baru.

No, moc pečlivě ne, pomyslel si Ryan a vybavila se mu noc, kdy nesporně opilý Matteo flirtoval s Vivien a dohodl si placený sex. Na druhou stranu musel uznat, že i když to jeho obchodní partner popsal drsně, v podstatě měl ve všem pravdu. I on sám doplatil na důvěřivost a podlehl okouzlujícím očím a sladkým slovíčkům. I když už je to pěknou řádku let minulostí. Až bolestně pozdě si tehdy uvědomil, že byl jen doplňkem ke svému jmění. I on si vyzkoušel, jaké to je, probudit se ze zamilovaného oparu a sledovat, jak na něj ta něžná bytůstka, nymfa, kterou chtěl nosit do konce života na rukou, řve s očima podlitýma krví. Nepříjemné neveřejné vyrovnání a úmluva s právníky o naprosté mlčenlivosti pak už byly jen trapnou tečkou za jeho velkou láskou. Ale stálo to za to. Uchránil svou rodinu od skandálu a sebe poučil – žádná žena už si ho nepodmaní. Srdce už nikdy nikomu nedá všanc. Všechnu lásku, co v něm zbyla, si schovával pro matku a své tři bratry. Ke zbytku ženského pokolení přistupoval zcela konzumně. Jasně dopředu stanovil pravidla, ne nepodobná obchodu, a těch se pak držel. Doposud mu to tak vyhovovalo a mínil se toho držet. A to i přes naléhaní své matky, že by se měl usadit, pořídit si manželku a dědice. Doposud se vždy vymluvil na rozvoj jejich rodinné firmy, a tak mu milovaná matka odpouštěla… zatím. Většinou mu pomohl argument, že je jen druhý nejstarší. Hlava jejich podnikatelského klanu, o rok starší Stephen, by měl přece být první, kdo se usadí a jejich matce pořídí vnouče. Naštěstí Stephen se vždy, když přišla řeč na rodinné zázemí, smál, že do čtyřiceti ho žádná kráska neuloví, a tím pádem má minimálně rok čas. A co se týče dvou mladších bratrů – Wallace a Stuarta, ani tam se nedalo čekat, že v dohledné době se kvůli nim rozezní svatební pochod. Zkrátka muži klanu Maclachlanů si od života slibovali spíš radovánky než povinnosti plynoucí z manželství a rodičovství.

„Haló, posloucháš mě?“ vytrhl ho ze zamyšlení Matteo.

„Už na tebe nějakou dobu mluvím, a ty jsi duchem mimo.“

„Promiň, už se soustředím,“ vrátil se Ryan do reality.

„Ptal jsem se, jestli si teda toho překladatele vezmeš s sebou…“

„Jistě, spoléhám na tvůj výběr. Koneckonců, deset dní to s ním vydržím,“ když už s sebou musím vláčet celý zástup tvých nagelovaných hejsků, pomyslel si v duchu. Představil si sekční šéfy, kteří víc než schopnostmi v obchodě vynikali společenským přehledem a rozmařilostí. Ale nakonec byla to Matteova firma, a pokud chtěl, aby jeho vedoucí pracovníci vypadali jako playboyové, je to jen jeho věc. Jemu stačí, když důstojně připraví kampaň na zavedení jeho whisky. S tím se s Matteem rozloučil a vyrazil směrem k limuzíně, která ho měla odvézt na letiště a následnou okružní jízdu po jednotlivých pobočkách Stars Dreams.

Dny pomalu plynuly v nudném stereotypu. Vivien se prokousávala horou informací o jednotlivých

letoviscích jak Matteových poboček, tak Ryanovy domoviny. Nudné informace o tom, kde se co nalézá, se snažila oživit zajímavými tipy na výlet a pochopitelně doplnit i kouzelnými snímky. Postupně získávala ucelený obraz, ale stále měla ve své práci spoustu bílých míst. Chyběly jí hlavně poutavé obrazové podklady ze Skotska a k životopisu jak Mattea, tak Ryana toho také moc neměla. Když byla po prvním týdnu hotová s ostatními překlady, vydala se za svou novou šéfovou Karen, aby jí pomohla chybějící informace doplnit.

„Jsem snad vaše sekretářka?“ vzhlédla upravená brunetka nevzrušeně od svého stolu. Vivien taktně pomlčela o tom, že ji nechává stát mezi dveřmi jako posledního poskoka.

„Měla jsem za to, že v případě potřeby se mám na vás obrátit o pomoc,“ špitla a snažila se, aby na její intonaci nebylo znát, že jí je Karen z duše nesympatická.

„Ale, najednou mě potřebujete! Týden jste zašitá u sebe, nevycházíte, a najednou potřebujete pomoc?“

„Mám hotovou prezentaci o devadesáti stranách v italštině, španělštině, francouštině a angličtině,“ zvedla vzdorovitě hlavu. „Potřebuju už jen doplnit pár informací. Pokud mi ale nemůžete pomoci, pochopitelně počkám a předám panu Fabbrimu to, co jsem sama doposud dokázala nashromáždit.“

Karen přeběhl při zmínce o nejvyšším šéfovi po tváři stín strachu. Představa, že by mohla být spojována s nedodělanou prezentací, se jí ani trochu nelíbila.

„Co přesně vám chybí?“

„Nemám žádné věrohodné zdroje, abych mohla čerpat z životopisu pana Fabbriho a pana Maclachlana. Také bych potřebovala nějaké jejich fotografie ze soukromí, abych odlehčila formální stránku prezentace. A pak ještě fotky ze Skotska. Ty, co nabízejí agentury, jsou dost neosobní.“

„S informacemi vám pomohu, ovšem fotky ze Skotska si budete muset vyžádat přímo od sekretářky pana Maclachlana. Všechno potřebné vám pošlu do emailu. Až budete mít hotovou kostru prezentace, přinesete mi ji ukázat a já vám ji schválím. A Vivien, nesnažte se být příliš aktivní. Není dobré vstupovat do soukromí obou šéfů víc, než je zdrávo,“ a s tím mávla rukou a propustila ji.

Ve Vivien doutnal vztek. Copak je nějaká začátečnice, aby potřebovala dostávat přes prsty? Za poslední týden udělala víc práce, než celé propagační oddělení. Ráno přicházela do práce mezi prvními a večer to byla ona, která na recepci hlásila, že její patro už je prázdné a může se zabezpečit. A přesto se to Karen nezdálo a čas od času ji v malé kanceláři doslova přepadla.

Zřejmě čeká, že mě přistihle s nohama na stole, jak si lakuju nehty na rukou, brblala si Vivien potichu. Ale to má smůlu. Jednak příprava prezentace byla opravdu náročná a pak, po fiasku v Matteově limuzíně se rozhodla, že nikomu nedovolí, aby jí mohl vynadat za odvedenou práci. Pracovala na 150 % jen proto, aby mohla odejít z téhle firmy se vztyčenou hlavou. A pak také proto, že tak alespoň zapomněla na žhavou noc, která se jí vždy nad ránem vplížila do snů. Bohužel tahle metoda fungovala až dodnes. Nyní, kdy se měla začít zabývat osobou svých erotických představ, jí poklesla kolena. Začne tedy nejprve s Maclachlanem a ožehavé fotografie pohledného italského podnikatele si nechá až úplně nakonec. S tím sáhla po sluchátku a spojila se s pobočkou ve Skotsku. Během chvilky měla plný email fotografií a informací o Ryanovi. Zatímco stahovala do počítače jednotlivé přílohy emailů, zjišťovala, že se na ni z fotografií dívá pohledný muž. Jeho hluboké, oříškově hnědé oči ji fascinovaly, stejně jako neposlušné vlasy, které mu snad na všech snímcích padaly do obličeje. Doslova ji svrběla ruka, jak chtěla odhrnout těch pár zbloudilých pramenů z jeho tváře. A přesně v tom okamžiku ji přistihla šéfová Karen.

„Je úžasný, co?“ zasnila se a její hlas postrádal obvyklou dávku sarkasmu.

„Pro tenhle pohled a tělo bych zabíjela,“ vzdychla Karen a naklonila se k monitoru.

„Ukaž, co ti všechno poslali za fotky,“ vyhrkla a sebrala zkoprnělé Vivien myš a začala sama procházet fotografie.

„No to snad není pravda,“ zavzdychala, když narazila na fotku, kde Ryan do pasu nahý v tradičním

kiltu hází kládou na nějakých skotských hrách. Snímek zdařile zachycoval nejenom jeho soustředěnou tvář, ale hlavně napnuté svaly.

„Kláro, Mirel, pojďte sem,“ zakřičela Karen přes rameno, a než se Vivien nadála, její malý kutloch se zaplnil vzdychajícími ženami, které zapomněly na okolí a vyzdvihovaly fyzické přednosti muže na snímku. Vivien se nepozorovaně zvedla a proplížila se ven. Nikomu nechyběla. Její místo u počítače bylo okamžitě zaplněno. Jistě, Ryan byl pohledný chlap. Dokonce víc než pohledný, připustila Vivien zkoprněle. Ale jí to může být jedno. Ona už se ve zdejší firmě ztrapnila dost a nemíní se už ani koutkem oka podívat na žádného muže. Proto opřená o rám dveří své minikanceláře pozorovala, jak tři kolegyně vzdychají nad každou další fotografií. A že jich bylo – Ryan ve smokingu, Ryan na koni, Ryan na louce se psy, Ryan ve své destilérce…

„Co se to tam děje?“ zeptal se Vivien menší muž se začínající pleškou a nakukoval do kanceláře.

„No jó, to se nediv, Ralphe, ženský zase přetřásají toho anglána,“ uchechtl se za ním černovlasý mladík, kterému mohlo být tak kolem třiceti.

„Hochu, to je tvrdá konkurence, tady nepomůžou ani ty tvoje šikovný fotografický ruce,“ poplácal menšího kolegu po zádech. „Tenhle pracháč je pro naše ženské jako rudý hadr pro býka!“

„Aby se nepřetrhly, stejně jsou pro něj vzduch. Tenhle panáček míří pěkně vysoko. Četl jsem, že naposledy se vsadil, že prožene všechny hlavní modelky Victoria’s Secret, a hádej co? Stihl to do měsíce! Chápeš? Do jednoho měsíce,“ rozhazoval muž rozhořčeně rukama a odcházel s černovlasým mladíkem chodbou pryč.

Ve Vivien získaná informace vzbudila minimální zájem. Pro mě za mě, ať si chodí třeba s celým týmem roztleskávaček, hlavně ať už mám tuhle práci za sebou, podrážděně si odfrkla. Ale když se po drahné době opět dostala ke svému počítači, musela uznat, že Ryan Maclachlan je vážně kus chlapa. Kdyby nevěděla, jak úžasný je Matteo, byla by ochotná připustit, že by její pozornost jednoznačně uchvátil Ryan.

„Tak a dost,“ zasyčela sama pro sebe. „S takovouhle se daleko nedostanu.“ Podrážděně vypnula monitor, sebrala kabelku a vyrazila do hotelu. Na dnešek měla testosteronu až dost – musí se zchladit a dostat z hlavy Mattea i Ryana. Jinak si vážně zadělává na pořádný průšvih.

Jenže druhý den ráno věděla, že včerejší hodiny v bazénu, dlouhá procházka ani rozhovor s babičkou jí nepomohly. Stačilo otevřít první fotku, a zjistila, že je tam, co včera. A to jen k informacím doplňovala Ryanovy a Matteovy fotky. Práce se pro ni stala tancem po žhavých uhlících. Do hotelu se večer vracela s rudými tvářemi a hlavou se jí honily erotické představy. Její tělo odmítalo poslušnost. Až příliš dobře si pamatovalo něžné doteky nočního milence a dožadovalo se pokračování. Marně rozum Vivien velel okamžitě všechny touhy potlačit. Vždyť za deset dní, co v propagačním oddělení sestavovala prezentaci, ji velký šéf Matteo ani jednou nevyhledal. To je víc než jasná odpověď na její otázku, jestli mu na ní záleží. Jenže stačil jeden pohled na snímky v prezentaci, a její pracně budovaná obrana byla pryč. Jedinou útěchou Vivien bylo, že po odevzdání své práce už se s velkým šéfem zřejmě nikdy nepotká. To ovšem netušila, že si pro ni osud v podobě urostlého Skota připraví zcela jiný úkol!

„Tak jak se ti to líbilo?“ vyzvídal Matteo, zatímco se mu celé tělo lesklo potem s každým dalším zdvihem činky.

„Bylo to dost náročné, na játra,“ uchechtl se Ryan a bez problému srovnal tempo vzpírání. Ani jeden si nevšímal faktu, že z firemní posilovny rázem udělali saunu, kde se při pohledu na jejich těla všechny přítomné ženy začaly potit i bez posilování.

„Ne, vážně, jsi spokojený?“

„Jsem. Nenašel jsem jediný závažný problém, který by mě od našeho projektu odradil. Všechny tvoje hotely a s nimi spojené pobočky jsou sice luxus sám, ale nezamezují přístup normálním lidem. To se mi líbí,“ usmál se Ryan a škodolibě zrychlil tempo vzpírání. Matteo to zaregistroval a snažil se

srovnat rytmus. „Takže teď už tě čeká jen cesta k tobě domů a pak podpis smlouvy. Super, už se docela těším.“

„Pojedeš se mnou do Skotska?“

„Snad na první den, pak mám v Londýně jednání a nechám ti tam moje drahé podřízené bez dozoru. Máš plné sklepy a dostatek krásných hostesek?“

„Nemusíš se bát, vaši pohostinnost vám vrchovatě oplatím,“ usmál se Ryan a přemýšlel, jak zaplést hovor k Vivien. Na desetidenní cestě ji až bolestivě postrádal. Netušil, jak nepříjemně se bude cítit, až nikde vedle sebe neuvidí záplavu jejích medových vlasů. Místo pohledu na její svůdné obliny se mu pod nohy pořád motal přidělený překladatel, který se tak snažil zavděčit, až mu lezl na nervy. Ke konci okružní jízdy po Matteových hotelech se Ryan přistihl, že se tomu nebožákovi záměrně vyhýbá. To kdyby po jeho boku byla něžná Vivien, užil by si ten výlet opravdu náramně. Zvlášť neformální setkání v termálních lázních – usmál se v duchu.

„A copak dělá naše přítulná překladatelka,“ nakousl jakoby náhodou téma, které ho zajímalo víc než cokoliv jiného. Potřeboval zjistit, zda opět nepodlehla touze po penězích a nedala Matteovi všanc svoje něžné tělo.

„Nevím, je zavřená v propagačním. Komunikuju jen s její nadřízenou Karen. Dodala mi celkem působivou prezentaci. Člověče, musel jsem kvůli tobě vyměnit nějaké svoje fotky, abych nevypadal jako chudinka,“ zasmál se Matteo a odložil činku.

„Cože?“ otočil se k němu Ryan překvapeně a taky ukončil sérii vzpírání a přesunul se na běžecký pás.

„Tvoje polonahá fotka, jak házíš na slavnostech kládou, způsobila v mé firmě malou revoluci!“

„Stále nechápu.“

„Celé ženské osazenstvo si ten snímek rozeslalo a mají ho pečlivě vystavený na monitorech počítačů. Nemohl jsem dopustit, aby mi cizí kohout lezl do kurníku, a tak jsem pustil něco ze svých soukromých fotek z dovolené na jachtě.“

„Abys vyrovnal skóre?“ rozesmál se Ryan.

„No jasně. Ale teď vážně, poslední, co prý podle Karen chybí k dokončení prezentace, jsou fotky tvé domoviny. Podle té překladatelky jsou všechny agenturní fotky hrozně neosobní a tvoje sekretářka neposlala prý nic, co by vyhovovalo.“

Ryanovi nadšením poskočilo srdce! Lepší záminku si nemohl přát, tohle byla dokonalá výmluva, jak drobnou blondýnku získat na dalších pár dní jen pro sebe. A navíc nemusel kvůli Matteovi vymýšlet složité řešení, když mu ho v podstatě dal sám. Nasadil neutrální výraz a jakoby nic prohodil.

„Fajn, tak si ji vezmu na tu cestu ke mně do Skotska. Ona si nafotí přesně, co bude potřebovat, a na místě dokončí a pošle kompletní prezentaci. A koneckonců, bude na ni rozhodně lepší pohled než na toho tvého překladatele, co se mu pořád klepaly nervozitou ruce a červenal se,“ a v hraném rozhořčení zvedl oči ke stropu.

Matteo se rozesmál: „Tak ty uvádíš do rozpaků nejenom ženy, ale i nebohé překladatele? No, jak chceš, klidně si ji s sebou vezmi, já ji tu mám vlastně už na nic. Svou práci stihla v rekordním čase, takže bych jí stejně na zbytek placeného pobytu musel dát volno nebo nějakou podružnou práci.“

Ryan se znovu spokojeně rozběhl na běžeckém pásu. V hlavě se mu už pomalu rozjížděl plán, jak si plánovanou cestu náramně užije.

Kapitola 8

Zatímco Matteovi sekční šéfové nadšeně přijali na rychlé schůzce pozvání Ryana Maclachlana do jeho domoviny a hlavně okružní cestu po skotských hospodách a centrální palírně, Vivien jen registrovaně pokrčila rameny a smutným pohledem sledovala, jestli na Matteově tváři nezahlédne alespoň náznak sympatie. Jenže jeho obličej byl naprosto kamenný. Neprozrazoval nic, všechny své emoce ukryl za maskou lhostejnosti! Sklopila tedy oči dřív, než si mohla všimnout Ryanova vzteklého pohledu.

Sakra, pořád by mu nadšeně skočila do postele – honilo se mu hlavou a vůbec se mu to nelíbilo. Jistě, na jednu stranu by měl být nadšený, že jeho umění milence z ní dokázalo udělat kuličku nervů, která zjevně nedokáže zapomenout na prožité smyslnosti. Jenže co je mu to platné, když všechny zásluhy připadnou jinému muži a on je pro ni stále jen stín. Co stín, vzduch! Ani nezaregistrovala, že je v místnosti. Tak tohle tedy ne! Než se vrátí ze Skotska, bude Vivien zatraceně dobře vědět, kdo byl muž, co jí dal poznat erotický ráj – rozhodl se a sledoval, jak pomalu odchází z místnosti. Aniž si to uvědomovala, při chůzi ladně pohupovala plnými boky. Těmi boky, kterých se ve víru vášně držel jako záchranné kotvy. Její obliny mu nešly vymazat z paměti. Krásně kulatý zadeček jen lákal k pohlazení a Ryan už pomalu šílel z toho, jak se mohl jen koukat. Přitom věděl, a jeho tělo si až moc dobře pamatovalo, jak je Vivien krásně stavěná. Znal každičký kousek jejího hebkého těla a chtěl zase zažít ten pocit, jak se celá prohne do oblouku, když jí hranou ruky pohladí na boku a jemně jede prsty až k hranici ňader. Ano, musí ji dostat do postele, jinak mu praskne hlava! Už z těch erotických představ, co by s ní všechno dělal, pomalu šílí a není schopen se soustředit na práci. Ale ve Skotsku bude na jeho území. Tam jí předestře svá pravidla a svede ji.

„Hm, Ryane?“ vyrušil ho ze snění Matteův hlas. „Mám menší změnu plánu,“ pokynul mu přes stůl, ať jde za ním. V Ryanovi se všechno sevřelo – jestli mu sebere Vivien a dá mu zase toho šíleného chlapíka, vážně ho zaškrtí před všemi podřízenými. Pomalu kráčel k Matteovi a snažil se ovládnout. Bezděčně zatínal pěsti a silou vůle si vsugerovával, že nemůže partnera v podnikání praštit kvůli jedné blondýnce.

„Netvař se tak znechuceně, já za to přece nemůžu,“ začal Matteo a Ryanova nálada poklesla.

Je to tady, zase mi ji chce sebrat! Co vymyslím? Nějak to musím uhrát…

„Prostě se mi naskytl lepší program, bez urážky, kamaráde.“

„Cože?“ probral se Ryan a plně se soustředil na to, co mu Ital spiklenecky šeptá do ucha.

„Valentina, ta šíleně předražená modelka, chce, abych osobně dohlédl na focení naší kampaně. No a chápeš, že jí musím vyhovět,“ culil se Matteo. „Výběr lokality, osvětlení, prádla,“ rozchechtal se a plácl Ryana do zad.

„No chápeš, ne?“

„Takže ta změna je, že s námi nejedeš?“ svitlo Ryanovi a uvolnil se.

„Taky mě to mrzí, těšil jsem se, jak to tvoje sídlo podrobím kontrole a proženu pár hostesek. Ale když Valentina je tak provokativní… to se prostě nedá odmítnout. Jakmile to s ní vyřídím, přiletím za tebou.“

„Klid kamaráde, já ti to přeju. Nemusíš nikam spěchat, já se o ty tvoje dárečky postarám,“ stočil pohed k povykujícím Italům, kteří spíš než hlouček sekčních šéfů připomínali partu rozjívených puberťáků.

„Díky,“ rozloučil se s ním Matteo.

„To se tak někdo má,“ sykla vztekle Karen opírající se o dveře Vivieniny minikanceláře. „Stačí říct,

že chybí pár fotek, a už se můžou šéfové přetrhnout, aby někoho poslali na VIP cestu.“

Vivien se rozhodla nereagovat a dál v klidu třídila papíry na vyhození a kopírovala si nedokončenou prezentaci na přenosný disk, aby ji po cestě mohla průběžně doplňovat.

„No jo, když má někdo to štěstí, užije si dlouhou dovolenou na úkor druhých,“ prskala dál nenávistně Karen. „To by mě moc zajímalo, čím si dokáže taková malá obtloustlá Angličanka obtočit kolem prstu naše šéfy. Že by nějaké speciální služby?“

Karen ani netušila, co její poznámka způsobila. Vivien sebou cukla, jakoby dostala políček. Narovnala se a s tvářemi rudými zahanbením a vztekem se ke Karen otočila.

„Ale já o to nestála! Nemám nejmenší problém vám svoje místo přenechat! Stačí říct, a hned dojdu za šéfem a řeknu mu váš a můj názor na mou nadcházející cestu,“ vmetla jí do tváře a s uspokojením pozorovala, jak prostořeká Italka bledne a koktá.

„No no, počkejte! Já to nemyslela tak doslovně…“

„Ale ne, já vás chápu, je to nespravedlivé, vy jste moje nadřízená, a tudíž vy máte právo na tuhle cestu,“ prohodila Vivien s milým úsměvem a hodila poslední papíry do koše a šla k telefonu.

„Nebudeme otálet, řeknu to panu Fabbrimu pěkně od plic rovnou.“ Karen k ní zděšeně přiskočila a donutila ji položit sluchátko.

„Ne, to opravdu není nutné. Vy si tu cestu zasloužíte a určitě vám přispěje k dokončení prezentace,“ potichu procedila mezi sevřenými zuby a nápadně bledá rychle zmizela z kanceláře. Vivien se neudržela a tiše se rozesmála.

Tak, malá tlustá Angličanka se o sebe dokáže postarat, a to vychrtlé italské bidlo má, co chtělo. Ne že by byla Vivien pomstychtivá, ale už měla plné zuby polohlasně pronášených urážek na její adresu. Pracovala poctivě a v oddělení propagace ji nikdo nemohl obvinit z lenosti. No a ona naopak nebyla zvyklá ukazovat prstem a žalovat na ty, kteří si práci prokládali dlouhými přestávkami. Nicméně i ta nejmírnější povaha jednou nevydrží a prostě vybuchne. Jistě, Vivien věděla, že její postava je až příliš kyprá a nikdy nezíská proporce modelek z časopisů, ale to neznamená, že se stane terčem anorektických Italek. S hrdě vztyčenou hlavou a pevně svírajíc kabelku odcházela z budovy. Jen co ale byla z dohledu, ramena jí klesla stejně rychle jako nálada.

Tak, a je to vyřízené. Za jejím poblouzněním je definitivní konec. Matteo ji ze svého života vytěsnil jako nepotřebné zboží.

„Byl to obchod, jenom obchod,“ mumlala si polohlasně jako modlidbičku. Jenže v podvědomí jí začala hlodat neodbytná myšlenka – co když byla jako milenka strašná? Matteo byl známý playboy, třeba se před ním ztrapnila. Neuspokojila ho snad? S podobnými myšlenkami pak ve svém hotelovém pokoji balila na cestu do Skotska a pomalu ani nevnímala, co do kufru dává. Z neradostných úvah ji vytrhl až telefon.

„Ahoj babičko,“ zašvitořila do přístroje a snažila se, aby působila vesele.

„Tak jak jsi daleko, Viv?“

„Balím poslední věci a za chvilku jedu na letiště a přesouvám se ze slunné Itálie do naší staré dobré pošmourné Británie,“ rozvyprávěla se potěšená, že její jediná příbuzná má svou světlejší chvilku. Nejenom že ji poznává, ale dokonce jí sama zavolala! To už se hodně dlouho nestalo.

„Jedeš domů? Tak brzy?“ vyzvídala babička.

„Ne, kdepak. Jedu do Skotska s naším posledním klientem. Musím doplnit svoji práci o texty a hlavně autentické fotografie. Takže budu pár dní kroužit po palírnách a místech, které by zaujaly turisty, když zrovna nedegustují whisky.“

„To zní jako bezva výlet.“

„Jo, to jo,“ špitla Vivien do telefonu. Na cestu se vlastně vůbec netěšila. Chtěla tuhle práci ukončit a rychle odjet domů. Slíbila si, že si po návratu vezme dovolenou. Místo toho jede s houfem chlapů do míst, která ji vůbec nelákají.

„Ale copak, holčičko, slyším, že tě to moc nenadchlo,“ prokoukla ji babička. „Zelené pláně s ovcemi jsou slabá náhražka za rušný bulvár plný butiků, co? Nebo je tvůj šéf tak nepříjemný?“

„Ale ne, doposud jsem se měla jak v bavlnce. Já jen, že jsem chtěla už být u tebe,“ zkoušela Vivien odvést svou příbuznou na falešnou stopu. Marně.

„Moje milá, to vykládej někomu jinému. Já tě znám moc dobře! Tak co se děje?“

„Jsem trošku nervózní,“ rozhodla se Vivien přiznat částečnou pravdu. „Jsem obklopena samými muži a jsem z toho lehce nesvá.“

„A jak tak slyším, jsou to asi samí pohlední playboyové,“ zasmála se stará dáma do sluchátka. „No tak popadni příležitost za pačesy a trošku si užij!“

„Babi! Co to říkáš? Neměla bys ty být právě ta osoba, která mě začne od náhodného sexu zrazovat?“

„Naopak, holčičko, na mně je dobře patrné, že život žijeme jen jednou a člověk je tvor smrtelný! Na co čekáš? Až ti bude šedesát? To si pak už moc hezkých chlapů neužiješ. Navíc ty jsi nesmírně půvabná. Stačilo by jenom, abys konečně otevřela oči a jednou se podívala po svém okolí. Byla bys překvapená, kolik mužských na tebe se zalíbením kouká. Vždyť i když mě jdeš navštívit, je tady z toho malá revoluce a sestry tu pak těm starým kozlům rozdávájí léky na snížení tlaku!“

To už se Vivien místo odpovědi do telefonu smála. „No jasně, babi, jsem úplná femme fatale!“

„Jen mě poslechni, holčičko, a tu cestu si užij.“

„Pokusím se, slibuju,“ rozloučila se a s úsměvem se vydala na cestu na letiště.

Poslední rozhovor jí nešel z hlavy. Nikdy neměla v mužském kolektivu problém. Necítila se sice jako královna večírků, ale ani si o sobě nemyslela, že je nějaká šereda. To až emocionální tobogán, který jí Matteo přichystal, jí sebral i tu špetku sebevědomí, co měla. Jenže co když má babička pravdu? Na světě je přece spousta mužů, kteří mají radši vyvinutější a oblejší tvary. Ne každého vzrušuje hubená tyčka. S jiskřičkou naděje v srdci se začala dívat kolem sebe. Když se její pohled setkal s temnýma očima taxikáře ve zpětném zrcátku, lehce jí znachověly tváře. A když pak na ni ten muž ještě mrkl, zčervenala úplně. Před letištní halou z taxíku vystřelila tak rychle, že si málem zapomněla vzít kufr. Vyprovázel ji temný pohled a tiše pronesené slůvko obdivu: „Bella!“

Nebudu dělat ukvapené závěry, mumlala si Vivien v duchu. Taxikář ze mě chtěl vyrazit jen větší dýško.

„Můžu vám pomoci?“ zaslechla vedle sebe podmanivý mužský hlas a její drobnou dlaň přikryla velká mužská ruka. Vivien se polekaně ohlédla a dívala se do hlubokých temných očí Ryana Maclachlana. Pozorný pohled doplněný o pár uličnicky spadlých pramenů vlasů spolu s vlídným úsměvem byl přímo smrtelným koktejlem na její ledovou bariéru sebeovládání. Vážně ty fotky nelhaly! Je pohledný. Ne, je víc než to, je sexy a okouzlující. „A-ano, děkuju, ale je to těžké. Snad bych to měla nést sama,“ koktala a nepouštěla kufr z ruky. Najednou cítila, jak ji Ryan ještě více stiskl a druhou rukou ji něžně chytil za bradu a natočil jí hlavu tak, aby neunikla jeho pohledu.

„Právě proto, že je to těžké, vám ten kufr vezmu. Tak jemné ruce jako ty vaše, nejsou určeny pro námahu. Ty mají dělat něco jiného.“

„Co?“ uklouzlo Vivien a hned zčervenala. Dala by si pohlavek za tak hloupé nesoustředění.

Ryan se tiše zasmál, a aniž by pustil její bradičku, naklonil se k ní, až se rty dotkl jejího ucha. „Jsem si jistý, že něco vymyslím,“ a s tím jí odebral kufr a vyrazil směrem k letuškám. Vivien měla pocit, že vydýchala všechen vzduch v letištní hale, než dostala tělo a hlavně myšlenky zase pod kontrolu.

Co se to se mnou sakra děje? Stačí jeden telefon, a je ze mě uzlíček nervů?

Jenže to horší mělo teprve přijít. V letadle zjistila, že dvanáct Matteových sekčních ředitelů obsadilo bezmála celou první třídu. A jediné volné místo bylo vedle Ryana Maclachlana! Rozpačitě se podívala po letušce, ale ta ji s úsměvem neomylně vedla na místo vedle mužného Skota s uhrančivýma očima.

„Tady jste,“ vstal, když ji zahlédl. „Už jsem se bál, že vás budu muset jít hledat,“ mrkl na ni a pustil ji k okénku. Vivien se stočila na sedačce do klubíčka a horečnatě přemýšlela, co odpovědět. Ryan ji

ale předešel. „Nebojte se, cesta nebude dlouhá a hned po vzletu nás čeká příjemná zábava.“ Vivien na něj vytřeštila oči – snad nemluví o té zábavě, co jí sliboval vymyslet.

„Ne, o tom skutečně prozatím nemluvím,“ rozesmál se Ryan. Vivien poníženě sklopila hlavu – bože, mluvila nahlas! To je teda trapas. Jak teď přetrpí let do Británie?

„Vivien, uklidněte se, já skutečně nekoušu. Byl bych rád, aby vaše cesta po mojí domovině byla příjemná. Záleží mi na tom, aby to pro vás byla příjemná zkušenost.“

„Proč?“ vzhlédla k němu.

Pohodlně se rozvalil v křesle a již zcela klidným hlasem pokračoval: „Protože pokud se vám u mě bude líbit, odrazí se to jistě i na fotografiích a popisu lokality. A já bych byl velice rád, aby si k nám našla cestu spousta lidí. Distribuce whisky je jen část mého plánu. Chci oživit cestovní ruch a tahle fúze s Matteovým impériem mi připadá jako ideální příležitost.“

„Poraďte mi, prosím, na co se mám tedy soustředit,“ uvolnila se Vivien a z kabelky vytáhla blok a tužku.

Za pár hodin, když přistávali v Anglii zjistila, že nemá v bloku ani poznámku, ačkoliv se celou dobu příjemně bavila. Popis jednotlivých míst se přehoupl do vzájemného vyprávění historek z dětství a srovnávání života na skotských kopcích oproti rušným anglickým městům. Konverzace neustala ani ve chvíli, kdy se celá jejich skupinka přesunula do terénních aut a jejich kolona se vydala na cestu k Ryanovu domovu. Zatímco dvanáct Italů jelo ve čtyřech autech s řidičem, Vivien si užívala samoty s vysokým a svalnatým Ryanem.

„Rád řídím, doufám, že to nevadí,“ usmál se a pomohl jí na místo spolujezdce. „Za pár hodin si dáme přestávku i večeři a pak budeme pokračovat v cestě. Původně jsem zamýšlel někde přespat, ale miluju noční cestování.“

Vivien se přistihla, že na něj zírá jako dítě na pytlík bonbónů. Jak je možné, že si neuvědomila, jak je nesmírně mužný a sexy? Jistě, na začátku práce pro Mattea propadla Ryanovu kouzlu už v zasedací místnosti. Ale žhavý flirt s nejvyšším šéfem ji ochromil a na oči jí nasadil klapky. Neviděla nikoho jiného než opáleného Itala. Teprve teď zjišťovala, že je tu další muž, který ji rozpaluje doběla. Jenže to ona nesmí dopustit! Dost na tom, že vlezla do postele jednomu šéfovi. Teď by měla vlézt pod peřinu i druhému? Jen to ne! Nebála se ani tak faktu, že by se mezi lidi dostala nějaká jedovatá poznámka, natolik věděla, že je Matteo gentleman. Její vlastní svědomí jí nedovolilo popustit uzdu sexuální náruživosti. Ať si babička říká, co chce, já zůstanu profesionální. A s tím se zaposlouchala do Ryanova hlubokého hlasu, který jí líčil, co právě vidí, kam míří a kdo slavný tu žil. Jeho sametový hlas ji obtáčel a hýčkal, až jí pomalu klesla hlava na opěrátko a ona se propadla do spánku.

Je nádherná – pomyslel si Ryan, který už drahnou chvíli stál u jejích otevřených dveří a pozoroval, jak klidně oddechuje. Tvář se jí uvolnila, ztratila věčně ostražitý výraz a ona teď vypadala jako děvčátko. Tedy až na to tělo. To rozhodně vyvracelo možnost, že mu v autě spí dítě. Neodolal, naklonil se k Vivien a přitulil tvář k jejím vlasům. Voněla po citrusech. Nasál tu božskou vůni a nemohl se odtrhnout. Bohužel za sebou jasně slyšel, že kolona aut už je dojela a parkují na dvoře před stylovou hospůdkou.

„Vivien, jsme na místě,“ zašeptal jí do vlasů a pohladil ji po ruce.

„Hmm,“ protáhla se a pomalu otevřela oči. Rozespale zamrkala, když zjistila, že ji na tváři škrábe Ryanovo strniště. Okamžitě zrudla a její tělo zaplavila vlna touhy. Najednou nevěděla, kam s rukama, co má říct, nebo jestli ho má odstrčit.

„Neměl jsem to srdce vás budit po cestě,“ zašeptal jí znovu do vlasů a pohladil ji hřbetem dlaně po tváři. Oříškově hnědé oči ji hypnotizovaly a ona zatajila dech. Políbí ji?

„Pojďte, pomohu vám,“ přerušil erotické dusno Ryan a poodstoupil od auta. Vivien chtěla namítnout, že to zvládne, ale na zemi pochopila, že má nohy jako z rosolu. Kdyby nebylo pevných paží jejího šéfa, svezla by se mu k nohám.

„My jsme ještě v říši snů, že,“ tichounce se rozesmál, když si ji přitáhl do náruče.

„Ne ne, už jsem v pořádku,“ mumlala do jeho širokého hrudníku, protože výš mu nedosahovala. Neochotně ji pustil a ona se na nejistých nohách vydala ke vchodu do osvětlené skotské hospůdky.

Příjemná atmosféra u večeře a tisíce otázek ze strany Italů daly Vivien zapomenout na to mravenčení, které jí v přítomnosti Ryana probíhalo tělem. Krátce po půlnoci jejich kolona vyrazila na další cestu. Ale zatímco čtyři auta až na řidiče spala, vůz s Ryanem a Vivien jel poslední a spánek se jim vyhýbal.

„Chci vám po cestě ukázat jedno hezké místo, tedy pokud nejste unavená,“ sledoval Ryan po očku, jestli mu nedá košem. Zbytečně – usmála se na něj tak, že i přítmí ve voze se najednou rozzářilo. Spokojeně tedy přikývl a dál jeli mlčky.

Až bolestně si uvědomoval její přítomnost. Jemná vůně citrusů ho poutala jako zaoceánské parníky kotvící lana. Když se pohnula, aby odhodila zbloudilý pramen vlasů z tváře, měl pocit, že zavyje a vrhne se na ni. Tělo ho zrazovalo čím dál víc. Pamatoval si, jak vášnivě reagovala na jeho laskání, jak mu její jemná pokožka mravenčila pod dlaní, když ji hladil. Všechno tohle chtěl znovu zažít. Ale tentokrát chtěl, aby se milovali za světla a Vivien si plně uvědomovala, kdo ji svírá v náručí. Toužila po něm, to jasně poznal z jejích chvějících se rtů a kradmých pohledů, o kterých byla mylně přesvědčená, že si jich nevšiml. Musí ji dostat z hlavy, a jediná cesta vede přes její postel. Má dost času na to, aby ji svedl a zbavil se té závislosti na jejím těle. S těmito úvahami zaparkoval na kopci, nad jezerem Loch Ard, kde stál jeho domov.

„Jsme tady,“ pronesl tiše.

Vivien zvědavě mžourala do tmy, protože po vypnutí reflektorů se v autě rozlila černočerná tma.

„Pojďte ven,“ vábil ji jeho sametově hluboký hlas. Nedalo se mu odporovat. Vystoupila z auta, zaklonila hlavu, aby si protáhla ztuhlé tělo, a oněměla v úžasu.

„Takže už jste odhalila moje překvapení,“ zašeptal jí najednou u ucha, když k ní nepozorovaně přistoupil zezadu. Vivien by se jindy lekla a jeho nenadálá fyzická blízkost by ji rozhodila, ale teď konsternovaně hleděla k obloze.

„Nikdy jsem neviděla něco tak kouzelného,“ šeptala při pohledu na černou oblohu posetou tisíci hvězd. „V Londýně je příliš smogu a světla, aby bylo možné zažít něco podobného.“

Ryan si v duchu gratuloval – povedlo se mu ji ohromit natolik, že na chvilku zapomněla na své železné sebeovládání. Přistoupil těsně k ní, až cítil, jak se mu zadečkem lehce opřela o stehna. Jednou rukou ji objal kolem pasu, druhou začal ukazovat k obloze.

„Přímo nad námi je mléčná dráha. Támhle je Orion, tady Velký vůz. Za nocí, jako je tato, místní lidé nepotřebují světlo. Orientují se podle hvězd.“

„Je to úchvatné,“ zasnila se Vivien a zlomena kouzlem okamžiku se uvolnila a hlavou se opřela o mužnou hruď za sebou.

„Vypráví se pověst, že kdysi dávno, za časů mých prapradědů, utekla ze svého domova mladá dívka. Nechtěla se provdat za starého muže, kterého jí rodina vybrala. Pro slzy neviděla a brzo se ztratila. Když byla na pokraji sil, sedla si do trávy, a místo aby se modlila, podívala se na oblohu a prosila mocnou postavu Oriona, nejlépe viditelného souhvězdí, aby jí ukázal cestu. Nebe se prý tehdy rozzářilo a dívka viděla na cestu.“

„A co se s ní stalo?“ otočila se Vivien, a tím se dostala do Ryanovy náruče. Přitáhl si její měkké a svůdně oblé tělo k sobě, sklonil k ní hlavu a konec příběhu jí šeptal se rty přitisknutými na její ouško.

„Došla do lesa, na mýtinu. Tam se v měsíčním světle koupaly víly. Užasle je sledovala a pomaličku se k nim blížila. Jakmile se jí však dotkly měsíční paprsky, zmizelo její staré oblečení, vlasy se jí rozpustily a ona stála bosá a obklopená vílami. Stala se jednou z nich. Od té doby tančí spolu se svými družkami za nocí, jako je tahle. A protože místní pověst znají, žádný muž nedopustí, aby se krásná žena toulala za úplňku sama venku. Mohlo by ji ozářit světlo měsíce, a ona by se také proměnila ve

vílu.“

Vivien zasněně vydechla. Nečekala takový příval romantiky. Místní pověst se v nastalé atmosféře zdála málem skutečná. Instinktivně se přitiskla k mužnému tělu.

„A proto ani já nedopustím, abyste se mi tu sama toulala, Vivien,“ pohladil ji po tváři. „Nechci, aby se z vás stala víla,“ a s tím se sklonil a políbil ji do vlasů, kousek nad spánkem. Vivien se podlomila kolena. Ryan ji zachytil, vzal do náručí a odnesl k autu. Ještě chvilku stál a objímal ji, jako by sbíral k něčemu odvahu, ale nakonec otevřel dveře a pomohl jí nastoupit. Cítila se podivně, jako by ji někdo vyloupl z jejího vždy pragmatického života a ona teď pozorovala romantický film o sobě a svalnatém Skotovi s podmanivýma očima. Chtěla říct, jak ji to okouzlilo, ale přišlo jí škoda banálními slovíčky zničit to snové mezi nimi. Už už otvírala pusu, aby poděkovala za ten zážitek, když se k ní otočil a usmál se: „Jsme tady.“

Vivien sebou trhla. Ani si neuvědomila, že dojeli k sídlu Ryana Maclachlana. I když byla již noc, velkolepá stavba dávala tušit architektonické nádheře, která ji zítra čeká. Po široké štěrkové cestě kráčela k mohutnému schodišti, u kterého už čekal Ryanův majordomus. Nebylo třeba cokoliv říkat, její zavazadlo už bylo neseno za ní a příjemná mladá žena jí s úsměvem ukazovala, ať ji následuje do domu.

„Dobrou noc, Vivien,“ naklonil se k ní Ryan, zvedl jí ruku a jemně si ji přiložil k tváři.

„Nezapomeňte, že co se první den zdá na novém místě, to se splní,“ pošeptal jí něžně a odešel do domu za svým majordomem.

Zbytek noci se Vivien slil do jednoho snu – komorná ji odvedla do pokoje. Světlé barvy zařízení, polštářů a květin důmyslně kontrastovaly s hrubou strukturou zdí a stropu z masivních trámů. Během chvilky byla v posteli a usnula. Sny se jí ale točily stále okolo vysoké siluety neznámeho muže. Když se dostala blíž k jeho tělu, rukama zkoumala silné svaly, hladila neposlušné vlasy, které mu padaly do obličeje, a poslouchala, jak jí šeptá něžnosti. Ráno se probudila a v náručí svírala polštář jako milence. Napadla ji šokující věc: I když si celou noc myslela, že sen je jen zbytkové okouzlení z milování s Matteem, teď v ranním slunci věděla, že to byl jiný muž! Bála se i sama sobě přiznat, že se právě ve snu milovala se svým novým šéfem!

Ani pro Ryana nebyla noc nejlehčí. Dobré dvě hodiny po tom, co se s Vivien rozloučil, strávil ve své pracovně. Kontroloval došlou poštu a chtěl se ujistit, že program připravený pro dvanáct Matteových ředitelů je bez chybičky. Když se konečně dostal do postele, nemohl zkrotit fantazii. Matrace postele kopírovala jeho tělo tak dokonale, jako křivka Vivienina zadečku přitisknutá na jeho stehna a klín. Polštáře jemně voněly po květinách, jako její vlasy po citrusech. Z otevřeného okna k němu doléhaly tlumené zvuky noci, připomínající mu Vivien, jak šeptá slůvka obdivu na noční oblohu. Ze zoufalým zaúpěním vstal a šel si stoupnout pod sprchu. Už zase! Ráno ho zastihlo rozlámaného a nabroušeného. Věděl, že jestli nahromaděnou sexuální energii rychle nevybije, bude protivný na své okolí. A protože nemohl vtrhnout k objektu svého zájmu, strhat z ní šaty a ukojit nahromaděný chtíč, vyběhl z pokoje a schodištěm pro služebnictvo vklouzl na dvůr. Během chvilky už zaměstnával svaly štípáním polen do hlavního krbu.

U snídaně už byl zase tím vyrovnaným a klidným Ryanem, na kterého bylo okolí zvyklé.

„Dnes vás chci nechat odpočinout po včerejším náročném přesunu. Takže do odpoledne je pro vás připraven tým masérů, sauna, bazén, vířivka. Odpoledne můžete využít přistavených aut a šoférů k projížďce po okolí a večer máme na programu jen jíst, pít a veselit se,“ shrnul Ryan program. Vivien ještě nepřeložila ani poslední část, a všichni už nadšeně pokřikovali.

„Jak moc budete potřebovat mě?“ obrátila se s nevinnou otázkou na Ryana. Jeho oči potemněly a přivřel víčka. Když ale promluvil, byl opět vyrovnaný.

„Myslím, že to zvládnou bez vás. Chcete, abych se o váš program postaral sám?“ a opět se na ni díval tím zvláštním způsobem.

„Jste laskavý, ale chci si projít okolí a zkusit pořídit pár záběrů vašeho sídla. Pohled na jezero Loch Ard. Něco z místní přírody, prostě cokoliv, co by dotvořilo naši prezentaci. Až to nashromáždím, ráda bych s vámi probrala vhodnost snímků a jejich případné zařazení. Díky vaší asistentce už mám bohatou kolekci vašich fotek, takže během pár dnů by mělo být vše připraveno k závěrečnému schvalování.“

Ryan pokýval hlavou. „Jen si s sebou prosím vždy berte telefon a auto s řidičem. Byl bych nerad, kdyby se vám něco stalo. Je to tu sice malebné, ale už nejeden můj známý tu zabloudil. Proto se, Vivien, neostýchejte a volejte mi. Rád vám pomohu, doporučím pěkná zákoutí a pak vás tam můžu i dovést. Vy se tak můžete soustředit jen a pouze na focení,“ usmál se na ni. „Jinak vám mnohá kouzla mojí domoviny uniknou. A to by byla škoda, velká škoda,“ spiklenecky na ni mrkl.

„A vy mi je všechny budete chtít odhalit?“ nevěřícně kroutila Vivien hlavou, ale přitom už nad otevřenou mapou plánovala, kam si zajede, sepisovala poznámky, co se jí budou hodit, a kroužkovala místa, kam se musí podívat. Najednou jí ruku s tužkou přikryla velká dlaň.

„Vivien, drahoušku, máte si tu odpočinout, ne se uštvat. To, co chcete stihnout v prvním dnu, je práce určená na celý týden. Co vás tedy zaměstná, až splníte své vytýčené cíle?“ ptal se Ryan nezaujatým hlasem a jakoby mimoděk ji pozoroval.

„No, nevím,“ přiznala zaskočeně. „Snad vypomůžu tady ve vašem domě, půjdu si zarybařit, nebo se na člunu budu opalovat uprostřed jezera,“ špitala s hlavou skloněnou. Najednou ji ale bojovně zvedla.

„Ale ujištuji vás, že nezanedbám své povinnosti překladatelky a budu všude tam, kde mě budete potřebovat. Jsem profesionálka a neberu svou práci na lehkou váhu,“ a s hrdě vtyčenou hlavou odešla od snídaně.

Ryan mrkl na svého řidiče Jacka: „Dej na ni prosím pozor. Bude se chtít podívat po okolí a nafotit co nejvíc záběrů. Hlavně ji voz po hezkých loukách a pastvinách. A ještě jedna věc – nespouštěj ji z očí a přivez mi ji odpoledne celou!“

Jack se jen ušklíbl: „Pojedu s ní jako s budoucí skotskou královnou.“

Jack ani netušil, jak moc by se na to Vivien podle Ryana hodila. Byla milá, okouzlující, společenská, přirozeně inteligentní i podezíravá. Bohatí muži se v její přítomnosti vždy cítili jako po požití elixíru mládí. Ano, ona by byla skvělá. Jenže ještě skvělejší by byla jako jeho stálá milenka. Ryan ztuhl – proč ho to nenapadlo dřív? Nejde jen o krátkodobý flirt! Potřebuje ji jako stálou milenku… protože slovo přítelkyně bylo až moc blízko od slova manželka. A to on už nikdy nedopustí! Nenechá ze sebe udělat hlupáka a nevystaví celou svoji rodinu opakované hanbě! Z hravé nálady plné sexuálních narážek se opět dostal do chmurného rozpoložení. Ženy dokážou člověka motivovat, ale také mu udělají ze života peklo, co sežehne všechny milované. Než to znovu zažívat, zůstane u osvědčeného způsobu – muž nabídne postavení a šperky na dobu určitou a žena vloží do románku své tělo, půvab a naprostou loajálnost. Po pár dnech či týdnech se rozejdou s oboustranně výhodnými dárečky a život pokračuje. S hlavou plnou myšlenek šel s hloučkem Italů a vůbec nezaregistroval, že Vivien už v místnosti dávno není. Až když se snědí chlapíci začali durdit, že je nedostatek půvabných masérek, ale naopak přehršel urostlých masérů, Ryan se probral z letargie a začal vše řešit k jejich plné spokojenosti. Dopoledne tak běhal mezi pracovní částí svého panství, kde na počítači kontroloval finanční pohyby na burze a pak rychle uklidňoval návštěvníky ve svém lázeňském komplexu. Odpoledne, kdy je všechny nastrkal do aut a nařídil řidičům, že je mají přivézt až za tři hodiny, měl všeho právě dost. Byl zralý praštit pěstí do stěny a silně zařvat. Místo toho opět utekl do kůlny, shodil košili, popadl sekeru a začal štípat špalky tlusté jako tělo dospělého muže.

Vivien netušila, co se děje na Maclachlanově panství. Byla hluboce ponořena do své práce. Její řidič a průvodce v jednom se projevil jako všestranný společník. Nejenže ji Jack, prošedivělý padesátník, nepustil za volant, ale upozorňoval ji na místní pamětihodnosti i půvabná přírodní zákoutí. Než se odpoledne vrátili do Ryanova domova, měla Vivien dokonalý přehled o okolí, foťák plný snímků a

v notesu seznam míst a tras, která ještě musí zdokumentovat, aby uspokojila nejenom pěší turisty, ale i ty, kteří jezdili na kole, nebo dokonce neopustili kabinu auta. Probírala své zápisky tak pečlivě, že si neuvědomila, že už je z auta venku a kráčí k domu. Najednou se zarazila a otočila se na Jacka: „Mohla bych si ještě zajet do nejbližšího města? Potřebuji si něco nesmírně důležitého vyřídit, dokud je čas.“

„Není problém, odvezu vás tam,“ souhlasil Jack a ostentativně přehlížel její rozladěnost. Po jejich návratu z nejbližšího městečka Kinlochard už na ně na nádvoří netrpělivě čekal Ryan. Nechtěl, aby na něm byla znát nervozita, s jakou je vyhlížel, a tak se velice krotil, když otevíral Vivien dveře od auta.

„Příjemné odpoledne, omlouvám se, že vás teď trošku popoženu, ale za hodinku máme všichni sraz ve velké místnosti v hale u krbu. Po skleničce je připravena večeře a volná zábava.“

„Budu hned hotová,“ špitla Vivien a utíkala do domu, jako by jí za patami hořelo.

„Co vás zdrželo?“ obrátil se už rozmrzele Ryan na řidiče.

„Byli jsme tu už před hodinou, ale slečna si vzpomněla, že musí do města. Tam si nakoupila pohledy a dlouze je vypisovala. A když už jsem chtěl jet, popadla telefon a dobrých dvacet minut do něj šeptala jako spiklenec. Bohužel jsem ale nic neslyšel,“ vychrlil ze sebe Jack a na tváři jeho šéfa se usadil stín podezření.

„Že by chtěla fúzi bojkotovat a dávala echo konkurenci? To je trošku silné podezření.“

„No, nevím,“ krčil rameny Jack. „Říkám jen, co jsem viděl.“

„To je dobře. Sledovat slečnu Vivien teď bude tvoje hlavní priorita,“ poplácal Ryan věrného zaměstnance po zádech a šel k domu. Třeba to je jen náhoda – bručel si pod vousy. Mladá dívka jako ona má spousty kamarádů, kterým píše. Ale co ten telefonát? Že by měla milence? Že nevolala Matteovi, si byl jistý, v limuzíně jí dal takovou lekci, že se prý k němu ani nepřiblížila. Tak s kým si špitala? Ryana bodl nečekaný šíp žárlivosti, což pro něj nebylo typické. Už dávno si nedělal na ženy vlastnický nárok, protože to pak nutně vedlo k tomu, že ony si ho dělaly na něj. A to nesnesl. Ale představa Vivien, jak leží nahá na zádech a nad ní se sklání cizí muž, mu vystřelila krevní tlak až k nebi.

Je to jen flirt – mrmlal si pod vousy, když vstupoval do domu. Ale ani během večeře a následného drinku u krbu se neuvolnil. Jako ostříž pozoroval Vivien, která sice neměla moc práce s překládáním, ale o to více se na ni soustřeďovala mužská pozornost. Marně si Ryan nalhával, že je to tím, že je kromě obsluhujícího personálu jediná žena v místnosti. Podvědomí ho usvědčovalo ze lži. Dlouhé černé kalhoty a bílá halenka byly asi to nejstřídmější, co by si žena mohla obléci. Jenže Vivienina figura plná sladkých oblin naopak vypadala v černo-bílé kombinaci jako bonbón v celofánu. Jen rozbalit. Poslední kapkou pro jeho sebeovládání byl moment, kdy Umberto Riddy, Matteův sekční šéf pro pobočky v Benátkách, položil nedbale ruku Vivien jen kousek nad oblinu zadečku a začal jí něco šeptat do ucha.

„Ehm, Vivien, mohu vás na chvilku vyrušit?“ vyskočil Ryan z křesla.

„Jistě,“ zvedla k němu překvapeně oči a půvabně se začervenala. Po cestě do zahrady ani jeden z nich neprohodil slovo. Teprve když je obklopilo přítmí, se Ryan na Vivien otočil a potichoučku se zeptal: „Nevadí vám, že jsem vás unesl?“

„Popravdě jsem vám za to vděčná. Už jsem potřebovala trošku na vzduch.“

„A já si bláhově myslel, že jste si našeho ovzduší dneska užila až až,“ zasmál se.

„Máte pravdu, dneska jsme toho s Jackem najezdili hodně.“

„Těším se, že mi ukážete, co vás zaujalo nejvíc,“ prohodil a netušil, že díky jeho poznámce vyvstala Vivien v paměti fotka, na které do pasu nahý hází kládou na místním festivalu. Stále měla před očima tu kouzelnou hru pevných svalů pod zlatavě opálenou pokožkou. Bezděky si povzdychla. Vždyť má tady a teď na dosah ruky to, o čem dosud jen snila. Ryan stojí u ní tak blízko, že se stačí naklonit a ucítí vůni jeho pokožky. Jen si jednou dopřát té smyslné fantazie. Jen jednou přitisknout rty na prohlubeň na krku v místě, kde mu končí krátké strniště vousů a začíná mužná hruď. Stačilo by se jen

natáhnout…

Ryan sledoval její vnitřní boj, který se jí až příliš čitelně zračil v obličeji. Pozoroval její touhou ztěžklá víčka, mírně pootevřené rty a jemnou žilku na krku, která pulzovala v divokém rytmu. Její vzrušení bylo až hmatatelné a on nechtěl propásnout příležitost. Pevnou paží si ji k sobě přitáhl a opřel se rty o její čelo.

„Copak se děje?“ zašeptal, aniž od ní odtrhl rty. „Celá se chvějete. A já nechci vidět, jak se trápíte. Na to mi na vás příliš záleží,“ a s tím ji druhou rukou vzal jemně za bradičku a lehce ji zaklonil. Přibližoval se k jejím malinovým rtům až bolestně pomalu a cítil, jak mu její tělo vláční v náručí. Kdyby ji teď pustil, svezla by se mu k nohám. Usmál se nad tím vítězstvím a v očekávání vášnivé noci lehce políbil horní ret. Jen lehoulince ho pohladil, a když Vivien neprotestovala, sklouzl níž a chtěl začít důkladný průzkum jazykem.

„Tak kde je ta naše kulaťoučká hračka?“ zachechtal se zpoza křoví hlas jednoho z Italů.

„Netuším, ale nic bych nedal za to, že se motá kolem toho Skota,“ odpověděl mu druhý hlas, stejně podbarvený alkoholem jako ten první.

„Pche, nejdřív dělá oči na Mattea, a když neulovila miliardáře, stačí jí multimilionář?“

Víc už Vivien neslyšela. Zatmělo se jí před očima – co to provádí!? Ryan vše slyšel, stáli jen kousek od obou mužů a jeho italština byla natolik slušná, že pochopil význam celé debaty. Navíc to byla pravda, ona opravdu okatě pokukovala po Matteovi, a to na veřejných poradách. Co na tom, že Ryan netuší, že s ním nakonec skončila v posteli. Za peníze! Teď to vypadá, že si brousí zuby na dalšího pracháče. Zahanbeně se začala kroutit v Ryanově náručí. Musela pryč, rychle, než se ještě víc ztrapní.

Co si o ní pomyslí? Že se mu nabízí v jeho parku, jako laciné zboží!

Konečně sevření svalnatých paží povolilo a ona zamumlala něco banálního o pozdním čase a utekla po cestičce k domu.

Ryan by nejraději ty dva hlupáky roztrhl vedví! Vivien se mu v náručí tak kouzelně uvolnila a on už v hlavě vymýšlel, kudy ji v náručí pronese do své ložnice, aby je nikdo neviděl. Místo vášnivé milenky měl ale během vteřiny v náručí kus ledu. Věděl, že je na zmínky o penězích citlivá, a to, co zaslechla, pro ni musela být velká rána. Sice nechápal proč, protože i on za žhavou noc s ní zaplatil nemalý obnos, ale stálo to za to! Tak proč ji tak rozhodila pouhá zmínka dvou opilců? Že by stále chovala něžné city pro Mattea? Nebo ji ranila nelichotivá zmínka o jejím těle? Věděl přece, že sama sebe nevnímá jako svůdnou sirénu, ale spíš jako nemotornou boubelku. A to navzdory tomu, že jí v posteli víc než jednou dokázal, že její oblé boky, plná prsa a kulaťoučký zadeček jsou pro něj vášnivou kombinací. Tak co způsobilo ten zkrat v jejím chování? Marně vše probíral znovu a znovu. Dnes už ji ven do zahrady nevyláká a bude mít velké štěstí, když se mu v příštích dnech otevře tak jako dnes večer. Mrzutě se vrátil zpátky ke svým hostům a do ranních hodin rozladěně přihlížel, jak popíjejí.

Kapitola 9

Bohužel příští dny se nesly přesně v duchu jeho nejhorších odhadů. Vivien si vždy večer vyslechla program na příští den, potvrdila svou účast při exkurzích, aby jako překladatelka byla k ruce, a pak zmizela. Volný čas trávila venku v přírodě. Stala se mistrem útěků a Jack měl co dělat, aby ji během dne vypátral, jak někde fotí malebné zákoutí nebo mluví se starousedlíky. Jak Ryan Jackovi záviděl všechny ty chvilky, které mohl trávit v její přítomnosti. Ze vždy ostražitého a podezřívavého Jacka si Vivien během pár dnů udělala největšího zastánce. Dohlížel na ni, i kdyby ho o to Ryan nepoprosil. Denně neúnavně vyrážel hledat ji v hvozdech a lesích, a vždy si nezapomněl do auta naložit košík s jídlem, aby jeho chráněnce nevyhládlo. Když pak večer Ryanovi líčil, kde ji zase načapal, rozčiloval se nad její lehkovážností, jako by šlo o jeho vlastní dceru.

„Visela na kládě nad roklí! Doslova tam byla zachycená za kolena jen kvůli tomu, aby vyfotila potok! Málem jsem měl z toho smrt,“ rozhazoval Jack rukama a zběsile chodil po Ryanově pracovně sem a tam. „Ta holka mě vážně přivede do hrobu,“ vztekal se naoko, ale z jeho pozvednutých koutků bylo jasné, že ho ta podívaná pobavila.

„Měl jsem nejdřív sto chutí ji nechat do toho potoka spadnout, ale nakonec jsem ji dostal dolů a ošetřil.“

Z Ryanovy tváře okamžitě zmizel úsměv: „Ošetřil? Jak ošetřil?“

„No na nohou, měla je samý škrábanec,“ ale to už Jack říkal zádům svého šéfa, který si to dlouhými kroky rázoval z pracovny pryč.

„Zatrhnu jí ty vycházky, anebo budu všude s ní,“ polohlasně si mumlal Ryan, zatímco bral schody po dvou a řítil se k ložnici Vivien. Po zaklepání se ani neobtěžoval počkat na pozvání, a vřítil se do místnosti jako bůh pomsty.

„Chcete se zabít?! Víte, že vás mám na starosti, a přitom takhle riskujete?“ spustil, aniž čekal, až si vyděšená Vivien sebere ze země papíry, které upustila, když při jeho příchodu vyskočila z postele.

Ryan dvěma dlouhými kroky překonal vzdálenost mezi nimi a chytil ji do náruče. Rozčilení v jeho hlase vystřídala starost.

„Jste v pořádku? Nebolí vás nic?“ ptal se a přitom jí rukama otáčel s hlavou a pohledem prohlížel tělo jako doktor.

„N-ne, nic mi není,“ koktala překvapeně a nechápala, co se děje? Proč najednou taková péče? Než se ale stačila zeptat, strhly ji silné paže a přitlačily na bariéru svalů na rozložitém hrudníku.

„Jack mi říkal, že vás musel ošetřit,“ šeptal jí do vlasů. „Nedělejte už prosím nikdy nic, co by vás mohlo ohrozit. Nechci, aby se vám něco stalo. A teď mi ukažte, kde jste se poranila,“ odstoupil od ní a nekompromisně si založil ruce na široké hrudi.

„Já… já se nebudu před vámi svlékat,“ snažila se Vivien couvat před jeho rozhodným postojem. Jediné, čeho docílila, bylo, že narazila na hranu postele a padla na matraci.

Ryanovi zablesklo šelmovsky v očích: „Buď se svlečete sama, nebo vám pomůžu.“ Vivien se pozadu vyškrábala na postel, jako by ji měly polštáře zachránit.

„Nebudete mi nic nařizovat, nejsem váš zaměstnanec,“ zmohla se na protest, ale její hlas zněl cize. Jakoby zastřeně.

Ryan se naklonil nad postel a rukama se opřel Vivien podél boků. Obličej měl jen kousíček od zrůžovělých tváří své chráněnky.

„Takže jste se rozhodla, že vás mám svléknout já,“ zašeptal a významně pozvedl obočí.

Vivien nasucho polkla a snažila se pozadu couvat po posteli z dosahu jeho dráždivého pohledu.

Kdyby jen věděl, jak ráda by ho nechala, aby udělal to, čím jí vyhrožoval. Jenže i když ji přitahoval sebevíc, po debaklu s Matteem si už nemohla dovolit zaplést se s dalším mužem na své pracovní cestě. Ryan jako by její vnitřní boj sledoval, zvedl ruku a chytil ji za kotník.

„Tak dobrá, udělám to sám,“ řekl a přitáhl si ji opět pod sebe tak lehce, jakoby nevážila nic. Jeho dlouhé prsty začaly zápasit s knoflíkem džínsů a očima stále sledoval její vyděšený obličej.

„Já se svleču sama,“ vykoktala Vivien a odstrkovala velké dlaně ze svého podbřišku. Ryan se neochotně narovnal a čekal.

„Otočte se!“

„Ne. Jen vás spustím z očí, zmizíte mi,“ stál rozhodně a ona pochopila, že se prostě bude dívat. Zrudla studem a snažila se zavrtat pod peřinu.

„Vivien…“ varoval ji a začal se opět natahovat po jejím těle. Zahodila tedy stud a během vteřiny ze sebe džínsy sundala.

Ryan se zhluboka nadechl, když modrá látka kalhot opustila boky a před jeho očima se objevil zřetelně se rýsující pahorek ženského klína, který kryl nicotný kousek krajkových kalhotek. Srdce se mu rozbušilo rychleji a intenzivně cítil, jak se mu všechna krev řítí do slabin. Jenže už v další vteřině měl pocit, že ho někdo polil vědrem ledové vody. Na obou stehnech měla Vivien krvavé škrábance, které se táhly až dolů k lýtkům. Pokožka kolem rány byla nateklá a místy už vyskakovaly nepěkné modřiny.

„Co jste si to udělala?“ vydechl a něžně chytil jedno její stehno do dlaní a zblízka si prohlížel ránu. Dával pozor, aby se nedotkl poranění, ale prsty jel od plných hebkých stehen přes koleno až k lýtku.

„Musíte se nechat vyšetřit doktorem,“ rozhodl a opatrně položil její nohu na postel.

„Já nic nepotřebuju…“

„Žádné protesty, pošlu vám sem doktora,“ utnul její námitky. „A od zítřka už nebudete jezdit s Jackem! Budu vás vozit sám a také si vás sám ohlídám,“ s tím se otočil a odešel z pokoje. Až na chodbě si dovolil ten luxus, že se zhluboka nadechl a opřel se o stěnu vedle jejích dveří. Obraz polosvlečené Vivien se mu vypálil do paměti. A ačkoliv si ji z hotelového pokoje pamatoval nahou a svíjející se pod ním rozkoší, pohledu na její rozpaky zrudlou tvář, oči naplněné něžným očekáváním a tělem odevzdaným jeho rukám málem neodolal. Stačila jen chvilička, a zůstal by ve velké posteli. Vzal by ji do náruče a konejšivě by ji houpal, dokud by mu nezačala spokojeně vrnět v náručí.

„Dost!“ zavrčel sám na sebe. Chci milenku! Milenku! A to, co tady spřádám, je nebezpečně blízko vztahu. Musím se nějak rozptýlit – a s tím seběhl zpátky do své pracovny. Zavolal rodinného lékaře a požádal ho o okamžitou návštěvu. Pak rychle zajistil večerní zábavu pro svých dvanáct hostů a vyrazil ven. Potřeboval si pročistit hlavu, a na to nebylo nic lepšího než vyjížďka při západu slunce.

Vivien stála u velkého okna, pozorovala krajinu a čekala. Před chvilkou ji služebná upozornila, že lékař rodiny Maclachlanů je na cestě, a proto ať neopouští pokoj. Stejně nevěděla, kam by šla. Její jediné povyražení – příjemné procházky po okolí – už je minulostí. Pokud ji chce všude doprovázet Ryan, bude celý den napjatá, jak si bude hlídat sebemenší pohyb. Jak se chovat, aby mu ani náznakem nedala najevo, že se jí líbí? Jak skrýt touhu, aby ji sevřel v náručí? Dokud mohla svobodně vyrážet do okolí, alespoň na chvilku unikla jeho uhrančivému pohledu. Jenže pokud ji bude všude hlídat, je ztracená. Podívala se z okna na nádvoří, a musela se chytit okenního rámu, aby se jí nepodlomila kolena. Objekt erotických tužeb pomalu kráčel k bráně a vedl si koně. V zapadajícím slunci vypadal jako hrdina z divokého západu. Elegantně se vyhoupl do sedla. Rozpuštěné vlasy mu spadaly na ramena a i na tu dálku Vivien pocítila nutkavou touhu mu je odhrnout z čela. Fascinovaně hleděla za vzdalující se postavou a věděla, že i kdyby jí doktor předepsal prášky na spaní, dneska neusne. Hlavu měla plnou představ o pomalém a smyslném milování. Jak rychle zapomněla na něžnosti od Mattea a zatoužila po Ryanovi. Je snad proto špatná? Zhýralá? Není žádná puritánka, ale během pár dní vyzkoušet náruč dvou mužů?

Zatřásla hlavou, aby se zbavila vtíravých myšlenek, a vrátila se ke své práci. Ke svým poznámkám se snažila předběžně přiřadit pořízené fotografie. Ale po hodině práce se přistihla, že si v notebooku místo snímků místních lokalit prohlíží složku s Ryanovými snímky. A konkrétně fotku, kde do pasu nahý hází kládu, není schopná zavřít.

„Tohle bude dlouhá noc,“ povzdechla si.

Ráno při snídani bylo jak na Ryanovi, tak na Vivien znát, že toho moc nenaspali. Ani jeden z nich se nepřipojil k všeobecnému nadšení, že dnes večer bude tolik očekávaná degustace Ryanovy whisky. Pro Vivien to znamenalo dlouhý večer plný práce a nad ránem odrážení dotěrných poznámek Matteových podřízených. Normálně by flirtování Italů přehlížela. Jenže když nepočítala obsluhující personál a pokojské, byla na Ryanově panství jediná žena. A jak už se za krátkou dobu tady přesvědčila, Italové svou pověst svůdníků musí uplatňovat vždy a všude. Co na tom, že nesplňovala jejich obvyklé standardy, tedy nebyla vysoká, anorektická a úplně hloupá. Večeři co večeři se opakovalo to samé – čím víc toho dvanáct sekčních šéfů vypilo, tím víc ji uháněli. Stal se z toho jakýsi sport. Vzájemně se hecovali a oplzle komentovali neúspěchy odmítnutých a vůbec nebrali v potaz, že Vivien jejich mateřštinu perfektně ovládá. Celá tahle šaráda ji nevlívala příliš sebevědomí do žil. Když k tomu přidala trpkou zkušenost s placenou nocí vášně s Matteem, připadala si každý večer jako špinavá levná hračka, připravená pro pobavení toho, kdo si alkoholem smazal větší část paměti. Vyhlídka na další večer jízlivých poznámek a laciných lichotek jí vzal i tu poslední chuť k jídlu. Odstrčila téměř netknutý talíř a povzdychla si.

„Nechutná vám?“ naklonil se k ní Ryan a hluboký sametový hlas vykouzlil na jejím obličeji růžový odstín.

„Mám vám objednat něco jiného? Řekněte, na co máte chuť, a dostanete to.“

Na tebe – blesklo Vivien hlavou a z červených tváří se rázem staly temně rudé. Je vážně zkažená. Na jednu stranu tady vzdychá, že se k ní muži chovají jak k levnému zboží, a jen se najde muž, co projeví špetku galantnosti, hned ho vidí v posteli.

„Vivien, jste v pořádku?“ překryla její ruku velká dlaň a jemně ji stiskla. Vivien sykla a vyškubla mu ji.

„Jsem v pohodě, jen si skočím pro foťák a zmizím.“

„Ne tak zhurta, zapomněla jste na naši včerejší dohodu? Kamkoliv se z mého domu hnete, jdu s vámi.“

„Ale to byl váš nápad a já s ním nesouhlasila.“

„To ani nemusíte, já jsem tady totiž hradní pán a má přání a příkazy plní všichni,“ rošťácky na ni mrkl a odsunul jí židli od stolu.

„Takže se uvidíme za čtvrt hodiny u mého auta na nádvoří,“ a s tím odešel.

Vivien stála s otevřenou pusou a marně si vybavovala všechny nacvičené věty, kterými chtěla zdvořile odmítnout jeho společnost. Když se totiž podívala do temných očí skotského hradního pána, zapomněla i jak se jmenuje. Jak tedy přežije celý den po jeho boku? Většinou si během svých dopoledních procházek dostatečně uklidnila nervy, a byla tak schopná čelit večernímu tlumočení a hlavně dotěrnostem opilých mužů. Jenže pokud ji dneska na každém kroku bude provázet objekt jejích erotických snů, těžko může odhadnout, kdy a kde načerpá potřebný klid.

Za chvilku už s batohem na zádech postávala na nádvoří a telefonovala. Během popisování plánu na dnešní den, ke kterému měla její babička tisíce otázek, ani nepostřehla, že se k ní Ryan připojil a se zájmem ji pozoruje. Nevěděl, s kým volá, ale její něžná intonace i láskyplný klid, který se jí zračil v obličeji, naznačovaly, že je to někdo blízký jejímu srdci. Ryana píchl nečekaný osten žárlivosti. A zaryl se ještě hlouběji, když Vivien zaregistrovala, že už není sama, a rozhovor ukončila zdrcující větou: „Musím končit, ale dneska ti ještě zavolám. Ano, taky mi moc chybíš a těším se na tebe.“ Následně poslaný mlaskavý polibek neznámému na druhém konci telefonu byl pro Ryana jako facka!

„Tak můžeme vyrazit,“ usmála se a začala nastupovat do auta.

Během jízdy se snažila udržovat zdvořilou, ale neosobní konverzaci, kterou Ryan očividně bojkotoval.

Komu mohla volat? Matteovi určitě ne, s ním mluvil dnes ráno těsně před jeho letem do Las Vegas. Touhle dobou byl ve svém letadle a užíval si po Valentině půvabů nové španělské milenky. Tak s kým mluvila? Že by měla v hledáčku dalšího bohatého podnikatele? Jenže kde by ho tak rychle našla? Ať je to ale kdokoliv, utvrzovalo ho to v předsevzetí udělat si z Vivien milenku jen na tak dlouhou dobu, než se mu omrzí. Rozhodně neměl v plánu se s touhle svůdnou blondýnkou citově vázat. Stačí když mu na pár dní, možná týdnů, propůjčí svůdné tělo. On ji za to zahrne pohodlím a luxusem. Obě strany budou spokojené a pak si každý může jít po svém. Ano, to je jediná možnost, svoje srdce už nikdy nedá žádné ženě, aby mu ho pošlapala. Dneska se tedy zaměří na svedení téhle bytůstky, co se tak neúnavně snaží vtáhnout ho do hovoru.

„Škoda, že nemáte nejlepší náladu. Mohl jste mi toho hodně říci o místním kraji,“ povzdechla si Vivien, které už docházely nápady a chuť pokračovat v jednostranném rozhovoru. Tedy spíš pěkně nudném monologu.

„Těžko vám můžu něco vykládat, když se snažím nás nezabít.“

„Cože?“

„Máte pocit, že je pro muže jednoduché sedět vedle vás a soustředit se? Zvlášť když tak rozkošně voníte…“ rozhodl se Ryan neodkládat svádění na později a pobaveně sledoval, že jeho slova se neminula účinkem.

Vivien zmlkla, vykulila oči a rozkošně zrůžověla. Ryan zastavil, otočil se k ní a na prst si namotal dlouhý pramen blond vlasů.

„Copak se můžu soustředit na řízení, když mě oslepuje tahle zlatá záplava? Když nemyslím na nic jiného, než na to, co jsme tehdy v zahradě nedokončili,“ a zatímco jednou rukou ji hladil ve vlasech, prsty druhé ruky jí jemně přejel po spodním rtu: „Když pořád myslím na ty sladké rty, které jsem pořádně ani neochutnal?“

„Já… já jsem si myslela, že…“ koktala Vivien a hrudník se jí vzdouval zrychleným dechem.

„Co sis myslela? Že zapomenu na tvoje oči, které se leskly touhou, když jsem se tě jen dotknul?“ šeptal Ryan a nakláněl se blíž a blíž. Vivien chtěla odpovědět, ale už neměla čas. Umlčely ji něžné rty. Zatočila se jí hlava a zapomněla všechno, co chtěla říct. Jediné, co bylo důležité, byl okamžitý prožitek. Kolotoč pocitů tak jiskřivých, že zavřela oči a pootevřela rty. Ryan se okamžitě zmocnil těch sladkých úst. Plenil a dobýval a přitom ji laskal a hýčkal.

Tak rozporuplné pocity už neměla od té doby, co byla s Matteem v hotelovém pokoji! Najednou otevřela v hrůze oči – už to dělá zase! Nechává se využít jako příležitostná hračka. Ne! Nebude čekat, až ji někdo odhodí, a to i když se teď cítí obletovaná, žádaná a snad i milovaná!

Vzepřela se rukama o Ryanův široký hrudník: „Ne, ne, já nemůžu.“

„Copak se stalo?“ šeptal jen kousíček od jejích polibky nateklých rtů. „Nemusíš se bát, maličká.“

„Já musím jít fotit,“ vyhrkla a vrhla se po otevírání dveří. Jenže nervozitou roztřesené ruce marně lomcovaly klikou. Dveře se ne a ne otevřít. Najednou ucítila na zádech teplo mužského těla, ruku jí překryla velká dlaň a u ucha jí Ryan zašeptal: „Utíkej, maličká, dám ti náskok.“

Otevřel dveře od auta a Vivien vyklopýtala ven. Ani nevěděla, kam přesně jde, jen se snažila dostat co nejdál. Aby byla sama a mohla se nadechnout a začít rozumně myslet. Teprve až když začala popadat dech, si uvědomila, že auto má daleko za sebou a ona se žene do kopce jak šílená. Zastavila a přitlačila si ruku na bok, kde ji z ostré chůze začalo píchat. Než stačila vzít na vědomí krásný výhled do údolí, kde kamenné zídky oddělovaly jednotlivé louky, na kterých pobíhaly ovce, ozval se za jejími zády podmanivý mužský hlas: „Nezapomněla jsi něco?“

Zhluboka vydechla, a než se otočila, rozhodla se, že se nenechá vtáhnout do kolotoče erotického

svádění, který Ryan roztáčel. Jenže stačil jeden pohled, a opět ztratila půdu pod nohama. V natažené ruce pohupoval foťákem.

„Sakra,“ ujelo jí, když si uvědomila, že získal další bod.

„Těžko můžeš fotit, když jsi to nechala u mě v autě,“ zapředl jako spokojený kocour a pomalu k ní došel.

„Hm, no děkuju,“ zrůžověla, když si brala fotoaparát, a než aby se mu podívala do očí, kontrolovala raději baterii a nastavení.

„Máš mé slovo, Vivien, že se od tebe sice nehnu na krok, ale už tě nebudu rozrušovat.“

„Jak jsi přišel na to, že mě rozrušuješ?“ zvedla hlavu a bojovně vystrčila bradu.

Ryana její touha po získání nadvlády v rozhovoru pobavila. Místo aby se ale smál, zvedl jen významně obočí a naklonil se k ní na pár centimetrů.

„Chceš důkaz, nebo budeme pracovat?“

Vivien zalapala po dechu – celou mysl jí prostoupila omamná vůně muže, který ji nepokrytě chtěl. Cítila teplo jeho těla a toužila dotknout se jemné tváře, na které rašilo strniště několikadenních vousů.

„Proč si je necháváš růst?“ zeptala se s pohledem upřeným na jeho tvář. Ryan zaklonil hlavu a rozesmál se na celé kolo.

„Promiň, nic mi do toho není,“ sklopila zahanbeně hlavu a utíkala s fotoaparátem k blízkému lesíku. Během několika vteřin ji ale dohonil a sevřel v náručí.

„Nepleť se, maličká, nesmál jsem se tobě, ale sobě. Tvá přítomnost a otázky jsou jako balzám na moji duši. S tebou se uvolním víc než po hodinách cvičení. Kdybych tě potkal dřív, ušetřil bych balík za permanentky do posiloven,“ a s tím ji laškovně cvrnkl do nosu.

„A k tvé otázce – ženám se líbí, když je při líbání do tváří jemně škrábou vousy,“ a než se Vivien stačila vyvléct z jeho náruče, ukradl jí polibek. Pak, jako by se nic nestalo, ji chytil za ruku a vyrazil po cestě.

„Támhle od lesa určitě uděláš nádherné fotky údolí.“

Celý zbytek dne se Vivien slil do jednoho prožitku – ať procházela lesem, brodila se přes potok, nebo kličkovala mezi ovcemi na louce, všude na sobě cítila jako hřejivé pohlazení Ryanův pohled. Kdykoliv zakopla nebo na úzké lávce zakolísala, okamžitě byl vedle ní a chytil ji. Přitom si neváhal sem tam ukradnout polibek a pokaždé ji pohladil po tváři, ramenou nebo boku. Ke konci dne už Vivien ani nevnímala, co fotí. Byl z ní uzlíček nervů. Věděla, že by stačil ještě jeden takový den, a místo focení by ležela v trávě na zádech a v náručí by svírala toho zatraceného Skota! Vztekle nakopla kamínek u cesty a dál pochodovala kolem domu. Do večeře zbývá pár hodin a ona potřebuje uklidnit nervy, aby vydržela večerní nápor vtíravého flirtování od dvanácti Italů. Copak je tohle nějaký trest? Za to, že podlehla a prodala svoje tělo? Sice si užila, ale jako by od té noci s Matteem její smysly ožily. Nikdy si tolik nevšímala mužského smíchu, flirtování, letmých doteků. A teď toho měla plnou hlavu. Nemohla zapomenout na úžasnou noc s Matteem. Přes den jí Ryanovy polibky nedaly ani chvilku klidu a večer se bude vyhýbat opilému zájmu houfu nadržených Italů – vážně skvělý! Zase chtěla nakopnout další kamínek, ale zůstala v půli kroku stát jako přimražená. Během své zuřivé meditace obešla dům a dostala se do zadní části k hospodářským budovám. A v té nejbližší spatřila obrázek, který už asi nevymaže z paměti. U velkého špalku stál rozkročený Ryan a štípal obrovské kusy dřeva. Měl na sobě jen džíny a s každým mohutným úderem sekerou se mu na zádech zatnuly pletence svalů. Pokožka se mu leskla potem a vlasy se uvolnily z koženého řemínku. Neposlušné prameny poletovaly kolem jeho obličeje. Štípal mohutné špalky, jako by to byla obyčejná polínka. Třísky odlétaly od sekery a s každým úderem Vivien jasně slyšela, jak zvoní umíráček jejího sebeovládání. Copak se dá odolat takové záplavě mužnosti? Kolena jí změkla, a aniž by si to uvědomila, opřela se o otevřené dveře. Hlavou jí běžely představy, jak ty svalnaté ruce svírají její tělo. Dlaně s hrubými mozoly přejíždějí po hladké kůži ňader…

Ne! Musí okamžitě pryč, než se na něho vrhne a slíbá mu ze zad každičkou kapičku potu a pak bude pokračovat i na hrudníku. Opatrně se vykradla z kůlny a utíkala do svého pokoje. Musí pod sprchu a zaměstnat se něčím jiným, než představou svalnatého mužného těla mezi svými stehny!

Vivien netušila, že se Ryan v kůlně zbavoval každý den bolestivé touhy po ní. Jenže ani halda rozštípaných polen nedokázala vyhnat z jeho hlavy dnešní zážitek. Stále před sebou viděl Vivien, jak šplhá do kopce tak zuřivě, až se jí šaty rozhalují víc a víc. Vlastně netušil, jestli si zavinovací šaty nevzala jako trest za to, že jí dělal společnost. Ten pekelný kousek látky ji obepínal jako druhá kůže. Ačkoliv byly skoro až pod kolena, nešlo přehlédnout oblé boky a bujná ňadra, která se úspěšně drala z výstřihu ven. Navíc fakt, že zavinovací šaty na Vivien držely jen díky dvěma pentlím, zavázaným na ledabylou mašličku na zádech, ho ničil. Svrběly ho dlaně, jak chtěl zatáhnout za ty pentle a nechat šaty spadnout dolů. Vlastně stačilo málo, a nemusel se se svlékáním vůbec obtěžovat. Když se Vivien při bezhlavém úprku zamotala do šípkového keře, než se k ní stačil dostat a opatrně ji vypletl z nebezpečných trnů, měla už šaty napůl vyhrnuté a přes ramena naopak stažené dolů tak, že vykukovala krajka jemné podprsenky. Chtíč mu nezchladil ani pohled na její stehna, plná nepěkných modřin z předchozích eskapád se skotskou přírodou. Naopak chtěl každý škrábanec líbat a něžně hladit. Ryan zavřel oči a protáhl si unavené tělo. Jestli ji okamžitě nedostane do postele, je odsouzený k rozštípání veškerého dřeva ve Skotsku!

Kapitola 10

Kdykoliv jindy by si Ryan gratuloval, jak je večer s jeho obchodními partnery úspěšný. Zábava byla v plném proudu, jídlo bylo skvělé a na jeho whisky všichni pěli chválu. Měl by být spokojený. Jenže nebyl. Podmračeně pozoroval, jak se kolem Vivien motají stále rozvernější muži. Na dnešní večer byli pozváni i místní podnikatelé, a tak místnost doslova praskala ve švech. Každý, kdo měl ruce a nohy, neodolal pozvání do sídla Maclachlana. Hlavní sál s krbem, který byl schopný pojmout na padesát hostů, už překročil svou kapacitu. Lidé se skleničkami korzovali i v přilehlé zahradě, kde v trávnících zapíchané louče navozovaly intimní atmosféru stejně jako stolky se svíčkami rozmístěné v různých zákoutích. Dávno už minula hodina, kdy si pozvaní hosté vyměňovali vizitky a domlouvali obchodní schůzky. Teď už šlo ryze o zábavu. Ale ani to neulehčilo Vivien situaci. Spíš naopak. Zatímco dřív pobíhala od jednoho Itala ke druhému a představovala místní podnikatele a jejich partnerky, nyní doslova lítala. Většina partnerek a manželek se stáhla do pohodlí hlavního sálu a muže nechali jejich zábavě v kuřáckém salonu a na zahradě. Což pro Vivien znamenalo, že se tryskem přesouvala ze zahrady do salonku a zpátky, podle toho, kdo z Italů na ni zrovna zavolal. Nohy ji kvůli vysokým podpatkům bolely a v krku měla od neustálého překládání sucho jak na Sahaře. S přibývajícím alkoholem se navíc překládaná konverzace měnila na nepokryté flirtování na její účet. Když k tomu navíc přičetla podmračené pohledy hostitele, měla náladu pod bodem mrazu. Večeři si neužila, protože Ryan si ji posadil vedle sebe a využil každé chviličky, aby se jí na něco zeptal. Kdykoliv se k ní naklonil, omámil ji svou vůní. Pod stolem se sem tam dotkl svým stehnem její nohy, a bylo to jako rána elektrickým proudem. A což teprve když ji začal hladit po noze! Přívalem touhy byla napnutá a na jídlo neměla pomyšlení. Pochoutky tedy vracela netknuté. Po večeři pak měla naštěstí tolik rozumu, že odmítala jedno pozvání na whisky za druhým. Ale nebyla tak silná, aby celý večer vydržela jen se sodovkou v ruce. Proto když už její hlas připomínal šeptání, omluvila se a chtěla jít k baru. Mile ji překvapilo, že jí Umberto Riddy, Matteův benátský šéf, galantně došel pro skleničku bílého vína. Vlastně se jí věnoval celý večer. Byl pozorný, ale na rozdíl od jiných dní nebyl vlezlý. Když dopila, postaral se o přídavek. Ani si nevšimla, že jí donesl už čtvrtou sklenku. Teprve až když cítila, že se jí nebezpečně točí svět a má neodolatelnou touhu sednout si do trávy a zout lodičky, začala přemýšlet, kolik toho vlastně vypila. Není přece možné, aby byla po čtyřech sklenkách vína tak omámená. Není žádný abstinent a je zvyklá si při tlumočení a návštěvách recepcí dopřát víno. Musí to být tou únavou a hladem – potřásla hlavou a rozhodla se dojít si pro sodovku. Pomalu kladla nohy před sebe a snažila se nezakopnout. V půlce cesty k baru ji dohonil Umberto.

„Vivien, drahoušku, vy jste úplně na suchu!“

„Ano, chtěla jsem si dojít pro sodovku.“

„Ale no tak, oslavujeme. Dovolte, abych se vám postaral o pití,“ zašvitořil a okamžitě vyrazil k baru. Tam už na něj čekala skupinka kolegů a živě diskutovali.

Ryan si je podmračeně prohlížel. Něco se mu nelíbilo. Snad to bylo až příliš galantní chování zavalitého Umbertta, nebo hlouček jeho krajanů, kteří se pochechtávali a pokukovali po Vivien. Propletl se davem návštěvníků a nenápadně se postavil k baru a strnul! Jeho mizivá znalost italštiny stačila na to, aby pochopil, co se děje. Umberto za hlasitého povzbuzování kolegů mixoval Vivien pití. Do vína jí právě naléval vodku, a to téměř do poloviny skleničky! A ostatní ho jen povzbuzovali! Než stačil Umberto odpovědět na poznámky, že po těchhle drincích vyhraje sázku, protože se dostane Vivien pod sukni, držel ho Ryan pod krkem.

„Co to děláte?“ syčel nenávistně do překvapené a rychle brunátnějící tváře vyděšeného Umbertta.

„To… to je jen vtípek,“ chrčel přistižený muž, který ze sebe sypal anglická slovíčka, ačkoliv donedávna dělal, že ničemu nerozumí, a proto musí být Vivien neustále po boku.

„Bezva, tak si zavtipkujeme,“ procedil Ryan mezi zuby a celou sklenku s namixovaným pitím vylil Umbertovi do krku.

„Tohle je poslední tečka mé pohostinnosti. Ráno vás odvezou moji lidé na letiště a přesvědčí se, že okamžitě odletíte pryč. Postarám se o to, aby se Matteo dozvěděl, jakou si vydržuje krysu.“

„To snad není potřeba,“ chrčel Ital. „Přece se nebudeme prát kvůli nějaké oplácané překladatelce! Stejně je na mě moc tlustá…“

„Řekni ještě slovo, a já tě pošlu domů po kouskách,“ vrčel už těžko se ovládající Ryan. „Jestli máš dost rozumu, okamžitě teď zmizíš v pokoji,“ pustil vzpouzejícího se Umbertta a ledovým pohledem rozprášil hlouček jeho spoluviníků. Nechtěl jim už věnovat ani vteřinu svého času. Párty pro něj právě skončila! Jediné, co chtěl, bylo najít Vivien. Což nebyl problém, protože se na vratkých nohách snažila pomaličku dostat ze zahrady k baru. Nebezpečně balancovala a snažila se zaostřit na nejbližší křeslo.

„Pro dnešek už bylo vína dost,“ zahučel jí do ucha. Vivien se prudce otočila za jeho hlasem. Vysoké podpatky ji zradily, ztratila rovnováhu a podlomila se jí kolena. Místo pádu na tvrdou podlahu ale skončila v hřejivé náruči pohotového Ryana.

„Kolik jsi toho vypila?“ ptal se, zatímco ji nesl z místnosti po schodech do patra.

„Čtyři skleničky, ale já je zaplatím, číšníku,“ blekotala Vivien a hlava se jí bezvládně kývala ze strany na stranu.

„Vivien, neusínej, jedla jsi něco?“ Sakra, proč si jí nevšímal víc. Při večeři se v servírovaných pochoutkách jen šťourala a i později se pro samé tlumočení nedostala k jídlu. Jestli do ní ten mizera nalil čtyři obdobně namíchané drinky, je div, že ještě stála na nohou. Přidal do kroku a tiskl k sobě její bezvládné tělo. Nevzpouzela se, a to ho děsilo. Kde je ta věčně odporující Vivien? Místo ní svírá v náručí hadrovou panenku, která nevnímá. Jeho vztek nemohl být větší. Vztekle kopl do dveří své ložnice, a jen co vstoupil dovnitř, práskl dveřmi takovou silou, že to muselo být slyšet po celém domě. V rozporu s uvolněnou agresivitou položil Vivien neskutečně něžně do velké postele.

„Vivien, musím tě svléknout. Slyšíš mě? Neboj se, já ti neublížím,“ šeptal jí do ucha a přitom ji hladil po čele. Věnovala mu kalný pohled zpod těžkých víček.

„Italsky, nebo španělsky?“ zeptala se a naprosto Ryana zmátla.

„Co to povídáš, maličká?“

„Jak chcete tlumočit?“

„Nebudeš tlumočit. Odpočívej, já se o zbytek postarám,“ konejšil ji, zatímco jí sundával z nohou lodičky.

„Hotovo, dám je vedle postele a teď sundáme šaty, nelekni se,“ popisoval, co dělá, aby ji nevyděsil. Marně. Vivien upadla do spánku a hlava se jí opět bezvládně kývala podle toho, jak Ryan natáčel její tělo. Šaty, které ji těsně svíraly, tak byly během chvilky vedle lodiček.

„Proboha,“ zatajil Ryan dech a zatnul ruce v pěst. Nebyl připraven na tak velký nápor touhy. Věděl, že je Vivien svůdná. Koneckonců znal každou oblinu jejího těla. Dokonce si pamatoval, jak sexy vypadala v tom černorudém prádle v hotelu. Ale ani ve snu ho nenapadlo, že ho cudná bílá krajka srazí na kolena. Bez okázalé rafinovanosti vynikly všechny měkké tvary ženského těla před ním ještě víc. Plná kulatá prsa a růžové hroty bradavek prosvítaly pod bílou látkou stejně jako skromný chomáček chloupků v klíně. Jakoby Vivien tušila, že si ji Ryan prohlíží, zavrtěla se.

„Už tě přikrývám,“ donutil se natáhnout a zakrýt její téměř nahé tělo. Chtěl u ní sedět jen chvilku, aby se přesvědčil, že je v pořádku. V duchu si opakoval, že na jeho místě by se tak zachoval každý čestný muž. Přece jenom ona je křehká žena v nouzi, kterou zachránil před jistým znemožněním a možná i znásilněním. Ta myšlenka ho tak rozlítila, že popadl telefon a šel do vedlejšího pokoje

zavolat Matteovi. Bylo mu jedno, kde je a s kým, pěkně od plic mu řekl, co si myslí o jeho podřízeném a že chce jeho okamžitou výpověď, jinak odstupuje od jejich obchodu a všech dohod. Byl tak v ráži, že ani nepostřehl, že s ním Matteo souhlasí. Teprve když hovor ukončil, uvědomil si, že mu Matteo na konci se smíchem popřál, „ať dá na tu svou berušku pozor“!

Copak mu přeskočilo? Ona není žádná jeho beruška ani nic jiného. Jen jí pomohl v okamžiku, kdy to nejvíc potřebovala. Dobrá, jeho žádost o výpověď Umbertta Riddyho možná nebyla nejpřiměřenější reakce, ale to neznamená, že je do Vivien zakoukaný. Na veřejnosti na sobě nedal nikdy znát, že ho přitahuje. A aby se vyléčil z jejího sladkého těla, potřebuje ho ještě párkrát okusit, a pak bude žít dál svůj život. Nemůže a ani se nechce vázat. Z lásky a spokojeného života ho vyléčila jeho bývalá a jediná láska. Podruhé už nedá žádné ženě příležitost, aby mu pošlapala srdce. Jenže v okamžiku, kdy překročil práh ložnice a podíval se na svou postel, věděl, že tentokrát bude těžké svým předsevzetím dostát. Na jeho velkém lůžku pod jemnými přikrývkami ležela víla. Vlasy barvy zlata rozprostřené na polštáři, ruce rozhozené do stran a spící tvář světlou, téměř bledou…

Sakra! Ona je vážně nezdravě bledá!

Dvěma kroky byl u ní. Co bledá, byla bílá! Na čele se jí perlil studený pot a měla téměř neslyšitelný dech! Ryan se opravdu vyděsil. Bylo dílem okamžiku, než donutil rodinného lékaře vylézt z postele a pomoci mu. Jakmile Ryan popsal všechny Vivieniny příznaky, doktor ho začal do telefonu uklidňovat.

„Je to klasická otrava alkoholem, není to nic smrtelného, ale nemůžeme nad tím mávnout rukou. Pokud navíc dotyčná téměř nejedla a nepila nic jiného než alkohol, máme vážný problém. Snažte se do ní v pravidelných intervalech dostat co nejvíce tekutin. Kdyby navíc snědla i živočišné uhlí, bylo by to skvělé,“ vypočítával trpělivě lékař a ignoroval Ryanovo vzteklé vrčení.

„Proč živočišné uhlí?“

„Naváže na sebe jedy a ty se snáze dostanou z těla. Zřejmě bude několikrát za noc zvracet, neměla by tedy zůstávat bez dozoru. Kdyby se její stav zhoršil, zavolejte mi,“ s tím rozhovor ukončil a začalo Ryanovo soukromé peklo.

Celou noc Vivien hlídal. S mírným úsilím do ní vpravil vše, co lékař nařídil. Došlo i na avizované zvracení. Normálně by se odporem otřásl jen při myšlence na něco podobného. Ale tuhle noc necítil odpor, jen nesmírný strach a něhu. Pokaždé když vedl nevnímající Vivien do koupelny, držel jí vlasy a pak ji následně sprchoval a v náručí ukládal do postele, měl chuť Umbertta zašlapat do země a všechnu Vivieninu bolest vzít na sebe. Něžně hladil bledé tváře, líbal potem studené čelo a houpal její tělo ve svém náručí, kdykoliv sebou trhla. Šeptal jí do ucha láskyplná slůvka a s každým dalším vyřčeným vyznáním si začal uvědomovat, že tahle křehká bytůstka ho dokonale spoutala. Nechtěl, aby odjela. Chtěl, aby u něj zůstala. Pocit, že s ním leží v jeho posteli, byl omamný. Mísila se v něm touha chránit, vlastnit a snad i milovat. Byl z těch pocitů zmatený. Doposud držel své srdce v bezpečí. Bál se vázat, a dát tak někomu cizímu šanci, aby mu zradou ublížil. Raději byl vlk samotář. Ženám se pochopitelně nevyhýbal, spíš naopak. Ale právě zástupy po sexu lačnících krásek byly jeho štítem. Uspokojily tělo, a srdce bylo v bezpečí. Ryan je totiž ze svého života a postele vypoklonkoval dřív, než se v jejich rozkošných hlavičkách vůbec zrodila myšlenka na společnou budoucnost. Tak proč teď má v posteli ženu, která po něm nic nechce, neděsí ho řečmi o lásce a milování až do smrti, a on naopak zoufale hledá způsob, jak jí zabránit v odjezdu? S hlavou plnou otázek nad ránem usnul. Nepřestal ale svírat Vivien, aby mu náhodou nepláchla.

Když bolestivá mlha zapomnění začala pomalu ustupovat, Vivien zkusila otevřít oči. Byla zmatená. Nevěděla, kde je ani co se s ní stalo. Posledních pár hodin ale měla pocit bezpečí. Zvláštní sen. Viděla a snad i cítila pozorné ruce, které ji hladily a otíraly jí čelo studeným ručníkem. Byla by přísahala, že cítila na své rozpálené pokožce chladivý dotek vody ve sprše, a pak ji ty starostlivé ruce balily do nadýchaného ručníku. Byl to tak pokojný a uklidňující sen. Slastně se protáhla a dávala si velký pozor, aby se moc nehýbala, a nerozběhla tak bolestivé tepání v hlavě. Jenže v ten okamžik pocítila hřejivé

teplo. Opatrně otočila hlavu – a setkala se s ospalým pohledem Ryana Maclachlana!

Co jsem to udělala, ztuhla hrůzou!

Proč je se mnou v posteli? A proč jsem skoro nahá? Snad jsem s ním nestrávila noc – to je to poslední, co potřebuje. Už tak neví, jak se před ním chovat, a teď si nevzpomene ani na to, co s ním v téhle zatracené posteli dělala?

Co jsem to za ženu! Vážně se chovám jako coura!

Ryan okouzleně sledoval její spánkem zastřený pohled, který se měnil z rozespalého na zamračený.

„Dal bych nevím co, abych zjistil, na co myslíš,“ pohladil ji prsty po tváři.

„Co tu dělám? A proč tu jsi ty?“ koktala celá zmatená.

„Nemusíš se bát, nic se nestalo. V noci jsem se o tebe staral, ale nezneužil jsem tě. Na to nepotřebuju čekat, až se opiješ do bezvědomí,“ škádlivě ji cvrnkl do nosu a vyhoupl se z postele. Vivien zatajila dech. Jednak proto, že si vybavila, jak se včera cítila omámená po pár sklenkách vína, a pak hlavně proto, že Ryan na sobě měl jen saténové boxerky! Jinak nic! Nemohla odtrhnout oči od jeho vypracované postavy. Široký svalnatý hrudník by měli postavit mimo zákon. Stejně jako mohutná stehna. Očima přejížděla jeho postavu a ani se to nesnažila skrýt.

„Nemohl jsem tě sprchovat v oblečení,“ vysvětloval jí, když zachytil všetečný pohled hlubokých očí. Místo zděšení ale v jejím pomněnkovém pohledu viděl zájem a touhu. Dal si proto na čas a začal ji nepokrytě svádět. Protáhl se, aby dal vyniknout všem svalům na zádech. Natáhl se pro vybledlé džíny a velmi pomalu si je natahoval. Jindy by mu to připadalo komické, ale když koutkem oka spatřil, jak si Vivien olízla vyprahlé rty a pozorně ho sleduje, pochopil, že je na správné cestě, jak zlomit její ledové sebeovládání.

„Včera se tě Umberto Riddy snažil opít. Včas jsem to zjistil a odnesl tě do bezpečí. Bylo ti moc špatně, ale díky sprše a dostatku tekutin jsme to spolu zvládli. Vzpomínáš si? Dokonce jsem ti půjčil i svůj zubní kartáček!“ vysvětloval a při tom se k ní otočil čelem. Knoflík džínsů nechal záměrně rozepnutý.

„Takže to nebyl sen,“ koktala růžovolící Vivien zabalená až po krk v přikrývkách. Všechny ty příjemné dotyky byly skutečné!

„Takže jsi…“

„…jsem tvůj princ na bílém koni, co nedostal od princezny za záchranu odměnu,“ zasmál se a dravčím krokem se blížil k posteli.

„A já si určitě odměnu zasloužím, maličká,“ šeptal hlubokým hlasem, když se naklonil nad postel a rukama se opřel Vivien vedle těla. To a fakt, že podmanivě voněl, jí dokonale rozprášilo souvislé myšlenky. Vnímala jen jeho vzrušující hlas zastřený touhou a tu sexy vůni. Něco jí připomínala. Něco velmi vzrušujícího.

„Snad se mě nebojíš, moje pohádková vílo,“ šeptal jí Ryan už kousíček od ucha. A v ten okamžik to Vivien došlo! Ona tyhle něžnosti už zažila! Tahle podmanivá vůně ji okouzlila v hotelovém pokoji, kde strávila noc s Matteem! Jenže to on jí šeptal do ucha, že je jeho víla, to Matteo tak krásně voněl… nebo ne? Zmateně se podívala na Ryana. Přece jsem se nespletla? Zavřela oči a snažila se soustředit. Jenže čím víc přemýšlela a vybavovala si právě prožitou noc, tím víc ji to utvrzovalo ve zjištění, že podobné něžnosti už jednou okusila. A jako by snad bylo potřeba posledního důkazu pro její rozjitřené srdce, Ryan vzal mezi zuby její ouško a něžně ho skousl. Pak rty sklouzl na tvář a prolíbával si cestičku až k jejím chvějícím se rtům. V ten okamžik to Vivien došlo! Pravda na ni udeřila jako kladivo. Vyděšeně couvla na posteli a začala se vymotávat z přikrývek.

„Co se děje?“ překvapeně pozoroval Ryan zděšenou Vivien.

„Já jsem to netušila,“ šeptala s očima vytřeštěnýma šokem a couvala ke dveřím. Než se stačil zvednout z postele, vyběhla z pokoje zamotaná jen do tenkého prostěradla z postele. Jedním skokem byl Ryan na nohou a utíkal za ní. Dostihl ji teprve až v rozhlehlé hale svého sídla. Naštěstí byl dům

prázdný. Návštěvníci ještě spali, personál už dávno uklidil stopy po včerejším večírku a jediný, kdo byl vzhůru, byly kuchařky v kuchyni.

„Vivien, zastav se! Kam chceš takhle oblečená jít?“ chytil ji za ruku a rázně ji otočil čelem k sobě.

„Já… já nevím. Někam pryč. Musím domů!“

„Ne, nemusíš! Řekni mi, co se stalo. Prosím. Vyděsil jsem tě něčím?“

„To já! Až teď jsem pochopila, že jsem se nezbláznila a nezdálo se mi to, ale prostě jsem se chovala jako coura,“ přiznala si plnou hrůzu svých skutků.

„Vivien, zlatíčko, co to povídáš?“ sevřel ji Ryan v náručí. „Dneska v noci se nic nestalo. Vodil jsem tě na toaletu a pak do sprchy. To je všechno! Věř mi. I když to bylo těžké, nedokl jsem se tě.“

„Včera ne, ale v tom hotelu sis za mě zaplatil a vyspal se se mnou,“ vytrhla se z jeho náruče a utíkala ke dveřím. Do Ryana jako když udeří hrom – jak to poznala? V noci se nepodřekl, tak podle čeho věděla, že to on se s ní celou noc v hotelu vášnivě miloval. Nebyl čas se vymlouvat. Jestli chtěl, aby mu neutekla, musel se rychle přiznat a všechno jí vysvětlit. Dohonil ji na schodišti, jen pár kroků od vchodových dveří.

„Počkej přece. Nemůžeš venku pobíhat polonahá,“ sevřel ji v náručí a jemně, ale nekompromisně si ji přitiskl k hrudníku.

„Jsi vyděšená. Navíc já ti to všechno chci vysvětlit. Dáš mi šanci?“

„Na tom, co jsem ze sebe udělala, nic nezmění ani tvoje vysvětlování,“ vzlykala do širokého hrudníku a marně se snažila vykroutit z pevného sevření.

„Ale ano, pomůže to,“ zvedl ji ze země, přenesl do nejbližšího křesla a tam se s ní na klíně posadil. Jednou rukou ji stále držel, aby mu neutekla, a druhou ji hladil po vlasech. Pomalu jí vyprávěl, jak vyslechl její rozhovor s Matteem i nabídku k placenému sexu. Nevynechal ani detaily, jak vyměnil schůzky a sám čekal v hotelu.

„Myslel jsem si, že prostě jen budeš další milenka v řadě, která projde mým životem. Potřeboval jsem tě poznat a ochutnat. Toužil jsem po tobě od prvního okamžiku. Vzrušovala jsi mě, a tak jsem chtěl tou nocí uspokojit svoji touhu. Ale mýlil jsem se,“ potřásl hlavou.

„Zklamala jsem tě,“ špitla uzardělá Vivien.

„Právě naopak, maličká, naprosto jsi mě okouzlila. Nemohl jsem se tě nabažit. Byla jsi vášnivá, spontánní, a přitom plachá. Chtěl jsem tě ale poznat i jinak. Co máš ráda, co čteš, kam chodíš, když je ti smutno. Proto jsem donutil Mattea, aby mi tě sem poslal.“

„A co jsi čekal? Chtěl jsi mi zase zaplatit, abych s tebou spala?“ vykřikla a hlas se jí zlomil.

„Zlatíčko, mně je jedno, na co jsi ty peníze použila. Té noci nelituju. A ano, jsem tebou tak posedlý, že bych udělal cokoliv, co bys chtěla. Třeba ti snesl i modré z nebe. Dokonce jsem kvůli tobě ohrozil svoji fúzi s Matteovým řetězcem obchodů,“ přiznal Ryan a upřeně sledoval Vivienin obličej. Čekal na první náznak souhlasu, aby ji mohl okamžitě odnést zpátky do ložnice. Jenže Vivien se svíjela pod náporem hanby. Vybavovala si všechny pikantní detaily jejich vášnivého milování. Když měla zavázané oči, měla pocit odosobnění. Jako by sledovala film. Ale teď věděla, že ty velké ruce, které ji hladily po prsou, ji právě laskají ve vlasech. Rty, kterými jí líbal stehna, bříško i podbřišek, jí teď šeptají do ucha. Bouřily se v ní pocity. Stud bojoval s touhou znovu propadnout té nespoutané vášni. Ještě jednou ochutnat jeho laskající ústa a nemyslet na to, co bude zítra. Chtěla to moc, ale bála se – už teď si o ní myslí, že chodí s muži za peníze.

Vždyť kdo by dal 230 tisíc za jednu noc?

„Každý, moje malá vílo, každý,“ vydechl jí Ryan do vlasů a Vivien si uvědomila, že opět přemýšlela nahlas. Zčervenala ještě víc, ale Ryan z toho nic neviděl. V ten okamžik se totiž s ní v náručí zvedl a odnášel ji zpátky do domu. Nemusela se ani ptát, podle jeho zrychleného dechu a silně bušícího srdce tušila, že zbytek rozhovoru proběhne v ložnici. Sama pro sebe se usmála, začínala se totiž těšit.

„To je ale pěkná báchorka,“ uchechtl se Umberto Riddy, který celý rozhovor vyslechl schovaný za

těžkým brokátovým závěsem. Dnešní ráno pro něj nebylo nejradostnější. Ještě v noci mu volala Matteova osobní sekretářka s tím, že šéf očekává jeho okamžitý návrat na pobočku, kde předá veškeré pravomoci svému nástupci. Dobře, ten nafoukaný Skot si tedy prosadil svou a on byl po létech dřiny a nesmírného intrikování vyhozen z místa snů. Těžko bude hledat pozici, kde se snoubí hromada peněz, luxusu a firemních výhod, jako je soukromé letadlo a zástupy po sexu lačnících krásek. Sakra, to mu za to ta oplácaná anglická blondýna nestála – bručel Umberto, když brzo ráno vláčel svoje kufry do salonku u dveří, kde čekal, až si ho vyzvedne Ryanův řidič a odveze na letiště. Že dostane takovou šanci se pomstít, vůbec netušil. Naštěstí pro něj byli Vivien a Ryan tak zabraní do svého dohadování, že si nevšimli, jak je za závěsem poslouchá a fotí na mobil.

„Teď ti ukážu, kdo bude mít poslední slovo,“ uchechtl se Umberto a vytočil první číslo v seznamu.

„Je to redakce The Sun? Přepojte mě okamžitě na šéfredaktora. Mám pro vás sólokapra!“

Kapitola 11

Všechno bylo najednou zastřené a Vivien měla pocit, že se dívá na zpomalený a značně rozmlžený film. Ryanova ložnice plná ranního slunce. Široká postel a rozházené pokrývky. Jemná mužská vůně, která se jí drala do nosu a rozechvívala citlivé strunky, končící v prstech, břiše, bradavkách. A pak on, vysoký, svalnatý a napůl nahý chlap, který si ji tiskl v náručí, aby mu nemohla utéct.

„Uděláme to jako včera, ano?“ šeptal jí do ouška a ona znachověla.

„No já, víš, moc si toho nepamatuju…“

Zaklonil hlavu a rozesmál se. „Neboj, všechno ti připomenu a slibuju, že tentokrát si budeš pamatovat každou minutu,“ a s tím vstoupil do koupelny. Aniž by ji pustil z náruče, sedl si na okraj veliké vany a začal napouštět vodu. „Dneska ale uděláme malou změnu, vykoupu si tě a ty mi to oplatíš,“ vpíjel se temnýma očima do jejího pomněnkového pohledu. Byla vyplašená, jasně jí to četl v očích. Jistě, teď ji nekryla noc jako včera a ani neměla na očích pásku jako v hotelu. Nyní byla vystavena jeho dravčímu pohledu. Moc se těšil, že konečně pochopí, kdo ji provedl erotickým rájem. Že bude mít navždy jeho ruce a rty spojeny s něžnostmi, které ji vystřelí do oblak k dokonalému uspokojení. Pomaličku ji začal vymotávat z přikrývky. Každou odhalenou část políbil. Nemohl se nabažit alabastrové pokožky.

„Jsi tak jemná,“ zašeptal, když líbal rameno. Posunul velké opálené ruce a stáhl pokrývku, že sotva zakrývala vrcholky ňader. Sklonil se a políbil svůdné údolí mezi prsy.

„Voníš jako jaro,“ vydechl a rty dál přejížděl po citlivé pokožce těch božských kopečků. Vnímal, jak se mu v náručí uvolnila, zaklonila hlavu a přitiskla se k němu. Chtělo se mu zakřičet radostí. Na tohle čekal, na souhlas a definitivní kapitulaci. Teď už se nemusel bát, věděl, že Vivien je jeho. Stoupl si a nechal přikrývku spadnout na zem. Stála před ním jen v malých kalhotkách, které nemohly zakrýt to úžasně tvarované tělo. Oblé boky soupeřily s kulatými a těžkými ňadry. Rozpuštěné medové vlasy lákaly, aby do nich zabořil prsty. Pootevřené rty ho zvaly k polibku. Musel na chvilku zavřít oči, aby odolal tolika pokušením.

„Stalo se něco? Už mě nechceš?“ zašeptala nervózně Vivien. Okamžitě otevřel oči, a když viděl ty strachem rozšířené modré tůňky, potlačil nutkání bolestivě se zasmát.

„Kdybych tě chtěl jen o trošičku víc, explodoval bych. Tvoje krása je pro muže omračující,“ zašeptal jí do ouška.

„Musím trošku popadnout dech, abych nespěchal. Chci, ať si to užiješ,“ a s tím jí začal rukama sjíždět po těle. Hladil každou oblinu a prohlubeň. Hřbetem ruky z boku polaskal plná ňadra a spokojeně zamručel, když se jako odezva na jeho něžnosti staly z růžových bradavek tvrdé špičky. Sklonil hlavu a vzal mezi rty jednu bradavku a druhou přikryl dlaní. Vivien zasténala. Touhou se jí zamlžil pohled. A když pak začal Ryan ztvrdlé hroty touhy sát, musela se pod náporem slasti opřít o jeho ramena. To byl ale slabý odvar toho, co ji čekalo. Horkými dlaněmi pohladil chvějící se bříško a pak se vrátil na boky. Za palce zahákl lem kalhotek. Mučivě pomalu stahoval ten malý kousek látky. Jak ruce klouzaly dolů, rty vytvářel žhavou cestu od prsou až ke klínu. Tam se zastavil a tváří se otřel o hebký chomáček světlých chloupků. Vivien vykřikla a jako smyslů zbavená přitiskla pánev k jeho tváři.

„Nespěchej, maličká,“ přidušeně se zasmál Ryan, potěšen její vášní. Konečně přestala uvažovat rozumně a poddala se touze. Musí toho využít a nedat jí šanci probrat se a opět kolem sebe vybudovat neprostupnou zeď odtažitosti. Vzal ji do náruče a opatrně, jako by byla z křehkého porcelánu, ji položil do vany.

Bylo to tak příjemné, ležet v teplé vodě. Vivien se cítila na jednu stranu velice uvolněně, ale zároveň napjatě čekala, co bude následovat. Myslela, že ji Ryan umyje měkkou houbou, která byla u vany. On si ale rozetřel sprchový gel do dlaní a začal jí masírovat šíji. Uvolněně zavrněla jako kočka. Poddala se těm velkým rukám. Vnímala, jak tře jednotlivé svaly, a klid se jí rozlil po duši. Zavřela oči, zaklonila hlavu a opřela se o okraj vany. Ten slastný klid byl tak podmaňující a jeho doteky lehké a nevtíravé, že až po dlouhé době si uvědomila, že už jí nemasíruje krk. Naopak velice svůdně jednou rukou hnětl ňadro a druhou jel neomylně po bříšku dolů. Strnula očekáváním. Když prsty pohladily klín a vklouzly do žhavých záhybů, zalapala po dechu.

„Nesmíme vynechat žádné místečko. Musím si tě důkladně namydlit… všude,“ zašeptal jí do ouška.

„Ano… prosím,“ vydechla, otočila lehce hlavu a hledala jeho rty. Líbat ho bylo jako mazlit se s uragánem. Bral si vše a po jeho plenění jí zůstaly opuchlé rty a tělo bez dechu. Jazykem si nárokoval vše a pronikal jím hluboko. V rytmu výpadů všetečného jazyka útočily na její horký klín jeho prsty. Zasouval a dráždil ji v pravidelném rytmu. Palcem kroužil na nejcitlivějším místě a třel tu kuličku touhy tak důkladně, až se Vivienina těla zmocnily sladké křeče.

„Já… já už to nevydržím,“ zasténala mu do úst.

„Tak se tomu poddej. Chci vidět, jak tě moje laskání dovede až k orgasmu.“

A to bylo poslední, co zaslechla. Pod náporem slasti prohnula tělo do oblouku, za očima jí vybuchl ohňostroj a křičela jeho jméno.

Bylo to neskutečné. Za svůj život uspokojil zástupy žen. Považoval se za velice zkušeného milence. Ale teď si připadal jako školák, co zvládl závěrečný test. V rukou se mu svíjela žena, která nepředstírala zájem kvůli jeho vlivu, neprahla po jeho majeteku a jen se poddala rozkoši, která ji naprosto zlomila. Křečovitě se držela jeho paží a očima plnýma nevěřícího úžasu se vpíjela do jeho pohledu. Cítil se pyšný. Nevadilo mu, že jeho vlastní vzrušení se mu bolestivě tlačilo v džínách. Jindy by je ze sebe strhl a okamžitě uspokojil vlastní potřeby. Teď ale trpělivě kolíbal tělem uspokojené ženy a s úsměvem sledoval, jak se pomaličku probírá ze závoje slasti.

„To bylo…“

„…první kolo, maličká. Teď vykoupeš ty mě a pak ti ukážu, co je to opravdová rozkoš,“

zasmál se a sundal si džíny. Vivien nemohla odtrhnout oči od jeho svalnaté postavy. Už před tím vypadal jako řecký gladiátor – pod snědou pokožkou se mu zatínaly svaly jako z oceli. Hnědé vlasy mu neposlušně v dlouhých pramenech padaly do očí a na tváři s pečlivě udržovaným strništěm vousů mu hrál spokojený úsměv. Byl prostě snem každé ženy. Černé boxerky nemohly zakrýt mohutnou erekci. Bylo vlastně zbytečné něco zakrývat, protože ve vteřině boxerky padly na zem ke kalhotám. Nyní před ní stál nahý, vrušený a očividně spokojený. Nechal ji, ať se do sytosti pase očima na jeho postavě. Když zpozoroval, že se její pozornost upíná už jen k jeho čnícímu důkazu náklonnosti, vlezl si k ní do široké vany.

„Teď jsi na řadě ty,“ podal jí houbu a sprchový gel.

Roztřesenýma rukama napěnila houbu, klekla si a předklonila se, aby na něj dosáhla.

„Pojď blíž,“ zašeptal a v přimhouřených očích mu hrály jiskřičky pobavení. Vivien se na kolenou posunula dopředu, až se dotýkala jeho lýtek.

„Ještě blíž.“

Posunula se až ke kolenům a předklonila se, aby mu dosáhla na široký hrudník posetý jemnými chloupky. Jasně si uvědomovala, jak se její touhou nalitá prsa zhoupla. Ale než si sedla, aby zabránila bujným vnadám potupně se kývat ze strany na stranu, Ryan jí je sevřel v dlaních. Těžkal jejich váhu, nadzvedával a laskal bradavky.

„Tak co bude s tím koupáním?“ zasmál se, když viděl, jak se v ní opět rozhořela vášeň.

Vivien zvedla houbu a kopírovala s ní svalnatý hrudník. Nemohla z té zlatavé pokožky spustit oči. Věděla, že je mocně stavěný, ale teprve teď jí došlo, jakou jeho tělo skrývá sílu. Tak se zabrala do

zkoumání, že nepostřehla, jak se Ryanovy ruce přesouvají z ňader na zadeček.

„Stále mám pocit, že jsi moc daleko,“ mrkl na ni. Než si stačila uvědomit, co tím myslí, sevřel její pozadí do velkých dlaní. Vždycky si myslela, že to byl trest přírody, že jí dala tak oblé tvary. Už od školy schovávala zadeček do volných sukní a nevěřila, že by se nějakému klukovi líbila. A teď je nahá s mužem, který nejenom že se jí nesměje, ale naopak je jejími tvary nadšený! Dlouhými prsty sevřel zadeček, jako by byl pro něj stvořený. Slastně se prohnula, když ji zvedl a obročmo si ji posadil kousek nad kolena.

„Hmm, krásně mi padneš do ruky, ale teď musíme na chvilku přestat,“ šeptal a líbal ji na krk. Mydlila mu hrudník, jako by jí šlo o život.

„Proč?“ vydechla.

„Musím si vzít ochranu.“

„Nemusíš,“ špitla. „Pravidelně od puberty užívám antikoncepci. Možná i proto jsem tak… no, tak kulatá a oplácaná.“

„Ty jsi blázínek! Který hlupák ti řekl, že jsi oplácaná? Máš pas jako holčička, ale boky a ňadra jako bohyně. Mám velké ruce a potřebuju svírat smyslnou ženu, ne vyhublé modelky. Chceš vědět, kde mi ještě padneš jak ulitá?“ zeptal se jí a čekal na odpověď.

Kývla hlavou.

„Kdepak, musíš mi to říct, princezno.“

„Prosím, Ryane, ukaž mi to,“ škemrala hlasem, který nepoznávala. Chtěla ho. Moc ho chtěla. Zapomněla na divný způsob jejich seznámení i na to, jak si hrála na svůdkyni v hotelu. Najednou bylo všechno zapomenuto a ona žila jen pro tenhle okamžik rozkoše. Nechat se laskat až do slastného bezvědomí orgasmu byl momentálně jediný důvod, proč dýchala. Jako by to Ryan věděl. Posunul ruce, kterými svíral její zadeček. Dlouhé prsty se z obou stran dotkly záhybů ženství. Pohladil tu jemnou kůži a zvedl ji z vody, jako by nic nevážila. Překvapením doširoka otevřela oči. Sledovala, jak si ji přitáhl nad ztopořené mužství. Čekala, že ji spustí. Ale on místo toho kouzlil s prsty. Lehce roztáhl vstup do jejího nejcitlivějšího místa. Zasténala očekávanou rozkoší. Lehce ji nasadil na špičku svého kopí a mazlil se s jejími vlhkými záhyby. Bylo to krásné, ale chtěla víc. Mnohem, mnohem víc. Když se začala nespokojeně vrtět, pustil ji z rukou. Prudce dosedla a celého ho pojmula. Zalapala po dechu a v návalu extáze se přitiskla k jeho hrudi. Netušila, že je možné prožít orgasmus jen díky jednomu dlouhému přírazu. Choulila se v jeho náručí a podbřišek jí svíraly orgastické křeče. Ryan byl na vrcholu blaha. Cítil, jak se kolem něj stahuje Vivienino horké a těsné tělo. Cítil každý záchvěv a záškub svalů. Věděl, že je uspokojená, a to mu samotnému dávalo pocit vítězství. Aniž z ní vystoupil, sevřel ji v náručí a vstal z vany. Odnesl ji na postel a začal se s ní pomalu milovat, aniž by jejich spojení jen na vteřinu přerušil. Slíbil ji provést erotickým rájem a on byl muž, který sliby plnil!

Slunce už stálo hodně vysoko, když se Vivien probrala. Ospalýma očima mžourala kolem sebe. Tohle už zažila – měkká postel, silná mužská ruka na jejím boku. Jen tentokrát přesně věděla, co dělala a s kým. Slastně se protáhla a otočila hlavu ke svému milenci. Ve spánku působil bezstarostně mladistvým dojmem. Neodolala, a odhrnula mu z čela zbloudilý pramen vlasů.

„Vivien…“ zašeptal ze spánku a dál pravidelně oddechoval. Usmála se. Snil o ní. O ní! Ne o žádné super štíhlé modelce. Tohle vědomí jí dávalo křídla. Po dlouhé době se cítila krásná a odvážná. Chtěla si užít všechno, co jí mohl nabídnout, a nechtěla myslet na to, co bude zítra. Věděla totiž moc dobře, že jejich světy se nikdy nemohou protnout. On byl multimilionář a ona pouhopouhá překladatelka. Už dávno nevěřila pohádkám. Princové si vybírají chudé dívky jen v knížkách pro děti. A ona je dospělá a světem poučená. Konec krásného románku byl nevyhnutelný. Děkovala za ten zázrak, že nikdo netušil, co se mezi ní a Ryanem stalo. Soukromé apartmá skýtalo útočiště, kde je nikdo nemohl překvapit. Hodlala toho beze zbytku využít. V hlavě se jí honila jedna fantazie za druhou. Kdyby byla odvážnější, mohla by ho překvapit.

I když, proč to nezkusit.

Stejně až skončí její pracovní cesta, už ho nikdy neuvidí. Tak proč nepopustit uzdu nikdy neuskutečněným touhám. Opatrně Ryanovi zatlačila na rameno a on se ve spánku přetočil na záda. Sundat mu tenkou přikrývku z těla bylo dílem okamžiku. Kochala se pohledem na to dokonalé tělo. Teď si ho beze studu prohlížela. Široký hrudník, chloupky na prsou, které směrem k tříslům tmavly. A nakonec jeho impozantní intimní partie. Konečky prstů hladila tu nejjemnější část těla. Usmála se, když cítila, jak se pod jejím dotykem probouzí k životu. Teď už hladila silné a energií pulzující mužství, zatímco jeho majitel spal dál. Jen jeho pravidelné oddechování se změnilo. Mělčí nádechy a lehce zarudlé tváře prozrazovaly, že Vivienino laskání se mu líbí. Usmála se a sklonila hlavu. Otřela se tváří o tu ocel skrytou v sametově jemné pokožce. Tváří jela vzhůru, až se rty dokla jeho špičky. Lehký polibek následoval jazýček, který obkroužil jeho mohutnost. Hrála si a něžně ho líbala. Dala si záležet, aby se ho jinde nedotýkala. Jeho dech už byl trhaný a svaly na stehnech se mu zatínaly. Prohloubila polibky a vzala ho do úst. Laskala jazykem každý záhyb a pulzující žilku.

Ryan měl nádherný sen – prožíval erotickou extázi. Ve snu viděl nahou Vivien, jak se s ním miluje. Laskání bylo čím dál intenzivnější. Tak krásný sen už dlouho neměl. Jasně cítil, jak se s jeho mužstvím mazlí milující žena. Jako by rozeznával polibky a hlazení rukou. Otevřel oči a strnul! Sen se stal skutečností a jeho blonďatá víla se s ním milovala. Bez dechu pozoroval zpod přivřených víček, jak kouzlí svými rty v jeho klíně. Tenhle pohled ale nevydržel dlouho. Vzrušovalo ho, jaká se s ní stala proměna. Z plaché dívky, kterou před pár týdny poznal, vykouzlil vášnivou ženu, co se nebála užít si sexu. V duchu si gratuloval. Navíc, když to šikovně vymyslí, bude si její náklonnosti užívat další měsíce. Teď ale na to nemohl myslet. Tělo se mu stahovalo v milostných křečích a cítil, že dlouho její laskání nevydrží. Převzal iniciativu a Vivien překulil na záda.

„To se dělá, obtěžovat spícího muže?“ kroutil hlavou a tiskl smějící se Vivien k posteli. „Budu ti muset vyměřit trest!“

„Hmm… a co to bude?“ vyzvídala a prohnula nahé boky. Na břiše ji tlačila jeho erekce a ona smyslně zavlnila pánví.

„Ty nepřestaneš zlobit,“ zavrčel a zvedl jí ruce nad hlavu. Obě je uzamkl ve své dlani a druhou jí roztáhl kolena. Klekl si mezi její hebká stehna a rukou si ji chytil pod zadečkem. „Je na čase tě zkrotit, ty moje svůdnice,“ a s tím ji zvedl a hluboce se do ní ponořil. Propadl erotickému rytmu. V pravidelných výpadech si ji bral a vnímal, jak se pod ním svíjí rozkoší, sténá jeho jméno a prosí, ať nepřestává. Jenže to bylo to poslední, co by chtěl udělat! Nic a nikdo ho nyní nemohl zastavit. S každým ponořením do jejího horkého lůna měl pocit, že je blíž k ráji. Užíval si ten omamně svíravý pocit jejího těla. Horko a vlhko ho dráždilo do posledního konečku prstů. Cítil, jak se kolem něj začíná svírat, až její svaly přešly v už známé orgastické křeče. Jakmile viděl ty slastí semknuté rty, dovolil i sobě vyvrcholit a s posledním přírazem naplnil svým horkem její tělo. Chvíli zkameněl a užíval si pomalu odplouvající slastné pocity. Pak z ní opatrně vyklouzl, vstal a odešel.

Vivien se zmocnil pocit ztráty. Její tělo potřebovalo mnohem více času, než se jí vrátil normální dech. Když se zvedla na loktech, zjistila, že je v pokoji sama. Než ale propadla smutku, otevřely se dveře od koupelny a Ryan se vracel. Byl nahý jako antický bůh a na tváři mu hrál šibalský úsměv. Sedl si na kraj postele a jemně jí roztáhl kolena od sebe. Teprve teď si všimla, že má v ruce ručník a chce ji otřít.

„Já sama,“ vyhrkla a ruměnec jí barvil tváře dorůžova.

„Kdepak, maličká, já tě potrestal a já tě teď budu hýčkat.“

Zavřela oči a nechala ho, ať se o ni postará. Pak ho zaslechla, jak volá interkomem do kuchyně a objednává jídlo a pití. O chvilku později se prohnula matrace a Ryan se k ní přitulil.

„Máme ještě chviličku soukromí, než nám přinesou něco na posilnění. Pak si trošku zdřímneš, protože odpolední milování bude náročné.“

„To dneska vůbec nevylezeme z postele?“ vykulila překvapením oči. Rozesmál se a přitáhl si ji k sobě, až zády kopírovala jeho pevný hrudník a stehna.

„No, možná se přesuneme do koupelny a pomilujeme se ve vodě,“ šeptal jí do ouška a rukou se jí pomaličku prodíral mezi stehna. Čekala další erotický vpád a nebyla si jistá, jestli to její unavené tělo vydrží. Ale Ryan byl vnímavý milenec a přesně vycítil, že teď potřebuje něhu. Ruka mu sklouzla po chomáčku zlatavých chloupků a do dlaně ukryl její sladké ženství. Přitulil si tvář na její rameno a šeptal něžná slůvka. Vivien bylo najednou slabo a do očí se jí draly slzy. Jeho ruka nebyla dobyvatelská, ale ochranitelská. Měla pocit bezpečí a jistoty. Držel ji v náručí, jako by ji chtěl ochránit před vším, co ji venku čekalo. Nechtěla myslet, chtěla jen cítit ty pevné mužské ruce a poslouchat lichotky šeptané tak zblízka, že se jí rty otíral o ouško.

Teprve hodně dlouho po té, co se v posteli najedli, vyzkoušeli snad všechny způsoby milování v napuštěné vaně a znovu upadli do podvečerního spánku, pustil Ryan Vivien z náruče. Byla zemdlelá a cítila každičký sval v těle. Za okny už byla tma a zahradu osvětlovala světla loučí. Matteovi podřízení se zjevně dobře bavili i bez nich. Zdálo se, že ji nikdo nepotřeboval a její nepřítomnost pro ně není problém. Usmála se a otočila se k posteli. Ryan ji pozoroval a nesnažil se skrýt svou nahotu. Zmuchlané přikrývky rozházené kolem jeho snědého těla je usvědčovaly, co ještě před pár okamžiky dělali. Pohledem sklouzla po pevném hrudníku, plochém břiše až… k opět čnícímu důkazu touhy?!

„Ryane?“ nejistě pípla Vivien.

„Ano, maličká?“ odpověděl jí chraplavým hlasem a natáhl se na záda, aby snad nebylo pochyb o jeho vzrušení.

„No, hmm, já jsem… víš…“ koktala a nemohla odtrhnout oči od těch životem pulzujících partií.

Ryan se pásl na jejích rozpacích. Věděl, že v ní doutná vášeň, a stejně tak věděl, že je se silami u konce. Už při jejich posledním milování se jí stehna a bříško chvěla námahou tak, že převzal všechnu aktivitu. Musel se usmát, když si vzpomněl, jak těsně po orgasmu upadla do hlubokého spánku a neprobrala se, ani když ji ukládal do přikrývek a pak ji hladil ve spánku po celém těle. Nemohl se nabažit těch oblých křivek. Ta měkkost ho spoutávala a vytlačila mu z hlavy všechny předchozí milenky. Když tak nad tím uvažoval, nedokázal si vzpomenout na lepší sex než ten, co prožil s Vivien. Chci ji u sebe, co nejdéle to půjde, přiznal sám sobě. Samozřejmě ji nechce představovat rodině a lákat ji do manželství, na to byl moc opatrný. Jenže Vivien netoužila po ničem, co jeho předchozí partnerky vyžadovaly a mnohdy zneužívaly pro vlastní sobecké zájmy. Nelákaly ji luxusní večírky, nechtěla drahé šperky, nezajímalo ji jeho tučné konto, a už vůbec netoužila po zveřejnění jejich vztahu. Vztahu? No vlastně ano! Bylo příjemné myslet na ni jako na svou stálou milenku. Představa,

že se zítra probudí a nenajde ji vedle sebe na polštáři, mu bolestně sevřela útroby.

Co se to s ním děje? Nikdy se nechtěl vázat. Vždycky byl k ženám zdvořilý, ale nikdy je nechtěl déle než na pár hodin uspokojení. A teď chce jen jediné – aby s ním jeho blonďatá princezna byla co nejdéle.

„Pojď ke mně,“ natáhl k ní ruku a druhou si přetáhl přikrývku přes klín. „Nemusíš se bát, chci si s tebou jen povídat.“

Váhavě se k němu přitulila a položila mu tvář na hrudník. Hrál si s její plavou hřívou, natáčel zlatavé pramínky vlasů na své snědé prsty a do nosu mu stoupala omamná vůně citrónového šamponu a její pokožky.

„Co jsi mi chtěl říct?“ šeptala a oplácela mu hlazení. Prstíky jezdila po pevném plochém břiše.

„Napadlo mě, že bych do konce pobytu naplánoval pro všechny takové aktivity, aby nás u nich nebylo potřeba.“

„Hmm, to je ale zhýralý nápad,“ zachichotala se Vivien, ale neprotestovala. Povzbuzen, že ho neodmítla, spřádal plány dál.

„Můžu ti udělat osobní prohlídku po okolí a večer ti namasíruju bolavé nohy. Možná tě i zahřeju ve

své posteli…“

„Možná?“ plácla ho po ruce a vyskočila mu na břicho.

„Tak možná?“ naoko se durdila, šermujíc mu prstíkem před nosem. „To jsem jako holka na zavolání?“

„Ne, maličká, ty jsi důvod mých bezesných nocí, pokud se rozhodneš opustit mou ložnici,“ přiznal upřímně a vzal její obličej do dlaní. „Vivien, nechci aby to skončilo za pár dní. Je mi s tebou hezky. Zůstaň se mnou.“

„Jako co?“ smutně pípla a do podvědomí se jí draly představy vydržované milenky. Znovu měla před očima krásné ženy s prázdným pohledem. Nechtěla se stát loutkou v rukou bohatého muže, jak to viděla na Matteově zahajovacím večírku.

„Až skončí moje práce tlumočnice, budu tu jako co? Jako tvoje sekretářka? Asistentka? Placená milenka?“

Co po něm chce? Proč to komplikuje? Je jim spolu dobře, a to stačí. Nemůže čekat, že z ní po pár hodinách udělá oficiální partnerku.

„No, zásnubní prsten ti tu nenabízím,“ zabručel, a hned věděl, že udělal chybu. Vivien ztuhla a začala z něj rychle prchat. Aniž by se na něj podívala, vymotávala se z postele a hledala po zemi rozházené oblečení.

„Nejsem naivní. Nestavím si vzdušné zámky. Já jen chtěla vědět, proč mě tu chceš,“ koktala a odmítala zvednout oči. Nechtěla, aby viděl, jak se v ní pere stud se zděšením.

„Vivien, neblázni, já to tak samozřejmě nemyslel. Toužím po tobě, chci tě u sebe co nejdéle a chci ti ukázat svůj domov a jeho krásy. Navíc je nám spolu dobře a o tom, jak jsme se seznámili, kromě nás dvou nikdo nemá tušení. Čeho se bojíš?“

Že se do tebe zamiluju – chtělo se Vivien vykřiknout. Ale studená sprcha v podobě Ryanova tvrdě realistického pohledu na jejich vztah ji od toho odradila.

„Já si nechci připadat, jako že si mě kupuješ. I když si za mě zaplatil… ale to není jako když si koupíš na hotelu holku… tedy i když to bylo v hotelu…“ Vivien se do svého vysvětlení zamotávala víc a víc. Cítila se trapně a Ryan zjevně bojoval se smíchem. Nakonec to nevydržel, přitáhl si ji do náruče a začal se smát.

„Maličká, já ti pomůžu, ano?“

„Hmm,“ kývla hlavou, obličej pevně zabořený v jeho hrudníku.

„Líbí se ti se mnou?“ Další kývnutí.

„Máš ráda, když se tě dotýkám a líbám tě?“ Energické kývnutí, které Ryanovi polechtalo ego.

„Chtěla bys tu se mnou zůstat ještě chvilku déle, než je naše pracovní cesta?“

„Ano,“ vydechla tiše a rty ho přitom polechtala na hrudníku. Chytl ji prsty za bradičku a zvedl jí hlavu, aby se mu dívala do očí.

„Tak pro to nebudeme hledat označení a užijeme si, že jsme se našli. Ano?“

„Ano,“ pípla a váhavě ho objala kolem pasu.

„Nebudeme si nic slibovat, kromě naprosté důvěrnosti. Užijeme si slunné dny a vášnivé noci a nebudeme přemýšlet. Chci ti toho tolik ukázat,“ šeptal jí Ryan do vlasů a přitom něžně kolíbal jejím tělem.

„Víš, v obchodě jsem nekompromisní a jdu si tvrdě za svým. Ale když jsem s tebou, kašlu na byznys. Jsem tebou tak posedlý, že se nedokážu soustředit na nic jiného, než jen na naše milování,“ konejšil ji a Vivien si jasně uvědomovala, že to na ni zabírá. Bylo to jako hojivý balzám na její věčně nejistou duši. Cítila se žádoucí a zbožňovaná. A to bylo momentálně všechno, co si od života přála. Se slastným vzdychnutím se ještě víc přitulila do jeho náruče. Když se pak Ryanovo hlazení stalo odvážnějším, přimhouřila oči a nadšeně se vrhla do dalšího milostného dobrodružství.

O co krásnější byl předchozí den a noc, o to šílenější bylo ráno. Vstala první a utekla Ryanovi

z postele rovnou na snídani. Byla si jistá, že pokud by to neudělala, strávili by další den zavřeni v jeho ložnici. S úsměvem uspokojené ženy vstupovala do jídelny, kde kolem bufetových stolů probíhal čilý ruch. Jenže jakmile Vivien pozdravila prvního Itala, zábava a hlasité povykování ustalo. Všechny hlavy se k ní otočily. Dokonce i Ryanův personál si ji měřil zlostným pohledem. Rychle sklopila oči ke svému oblečení – zapomněla se zapnout? Nebo snad na ní všichni poznali, co ještě před pár hodinami dělala? Jenže její neformální oblečení nevykazovalo známky neupravenosti, a už vůbec ne vášnivého milování. Bílá halenka, džíny a i béžové lodičky byly v pořádku. Co se tedy stalo? Proč na ni všichni zírají, jako by ukradla národní poklad. Vztyčila hlavu a šla si pro kávu.

„To je tedy charakter, to se musí nechat,“ uchechtl se jeden z Matteových podřízených.

„Jo, říkal jsem ti, že Umberto měl pravdu…“

„Jasně, je to běhna,“ zasyčel další a Vivien zakopla o vlastní nohy. To přece nemůžou mluvit o mně?! Vždyť nevědí, že jsem byla s Ryanem? Nebo vědí? Rozechvěle položila hrneček s kávou a otočila se k nenávistným pohledům. Vtom ale její pohled padl na stolek, kam každý den Ryan nechával doručit veškerý denní tisk. Noviny byly rozházené a několik kolemstojících mužů si je s pochechtáváním prohlíželo. Vivien byla ke stolku magicky přitahována. Tušila, že důvod všech těch nenávistných pohledů se velice brzo dozví. A nebude se jí to líbit. Jako v mrákotách přešla místností ke stolku a strnula! Titulky všech místních plátků hlásaly jediné – Aféra roku! Dva boháči v posteli zlatokopky! Čtvrt milionu za chvilku sexu! A pod tím fotografie Mattea a hned vedla nekvalitní, ale rozpoznatelná fotografie polonahého Ryana, jak svírá v náručí Vivien zabalenou jen do prostěradla.

Popadla noviny a svezla se na židli. Nevnímala, jak se ostatní baví a pronášejí jízlivé poznámky už zcela nahlas. Oči měla přilepené k novinám a četla. Čím víc toho přečetla, tím víc jí bylo slabo: Malá anglická překladatelka dokázala nemožné! Z multimiliardáře vytáhla za jednu noc v hotelu čtvrt milionu! To jí ale nestačilo a nyní si brousí zuby na jednu z nejlepších partií ve Skotsku, Ryana Maclachlana! Kolik platí výrobce nejlepší whisky za její vášnivé polibky? Proč jim nestačí ložnice a oddávají se sexu na chodbě jeho sídla? – další a další lži se slily do jediné šmouhy. Vivien se motala hlava a srdce měla jako ve svěráku. S novinami v křečovitě sevřených rukách se rozběhla zpátky do Ryanovy ložnice. Chtěla se mu schovat do náruče a zároveň od něj slyšet, že to vyřeší a že se o ni postará.

Kapitola 12

Jenže už na prahu jeho pokoje věděla, že byla bláhová. Ryan rázoval po místnosti s telefonem u ucha. Kamenný výraz v obličeji doplňoval hlas tak chladný, že Vivien běhal mráz po zádech.

„Jsem překvapený, že se chtějí pouštět do soudního sporu! Dovolili si mě pošpinit, aniž se mě zeptali na můj názor? Jestli kvůli tomu poklesne prodej whiskey, započítáš jim to i s úrokem. Jsi můj právník a já po tobě chci, abys to okamžitě vyřešil. Jediné, co mají v ruce, je jeden snímek, jak držím v náručí holku. Jeden nedůležitý snímek neznámé holky, která to s největší pravděpodobností naplánovala. Ale já se nenechám zblbnout jako Matteo,“ odmlčel se a poslouchal rady právníka. Vivien se svezla po rámu dveří na zem. Byla na dně. Připadala si jako ta největší špína. Všichni o ní mluví jako o prodejné holce. Nikoho nezajímá pravda. Jenže jí nezáleželo na mínění ostatních. Ji ničilo, že jí nevěřil Ryan. Slzy jí nekontrolovaně stékaly po tvářích, když poslouchala další a další krutá slova. „Ano, okamžitě to zastav. Je mi naprosto jedno, jestli je tam jediné slovo pravdivé, nebo je to všechno vylhané. Prostě to ukonči!“

Vivien tiše vzlykla a Ryan se prudce otočil. Aniž z ní spustil rozzlobený pohled, udílel dál chladným hlasem rozkazy.

„Zavolej všem majitelům novin a řekni jim, že pokud zítra ráno nebude na titulkách omluva, stahuju veškeré placené reklamy v jejich pochybných plátcích! O soudních sporech nemluvě. Je mi jedno, jak to udělají, chci, aby očistili mé jméno a moji firmu,“ s tím zaklapl telefon a konečně promluvil. Vivien by ale bývala radši, aby nic, co mělo následovat, nepřišlo.

„Přestaň mi tu hrát divadýlko a vstaň,“ procedil mezi zuby a očima probodával sedící Vivien.

„Možná vypadám jako snadná oběť tvých hrátek, ale upozorňuji tě, že se pleteš!“

„Ryane, prosím, nech mě to vysvětlit…“

„Co chceš vysvětlovat? Že ti čtvrt milionu nestačilo, a tak si z naší aférky vytřískala víc? Kolik ti zaplatili? Dost, abys mě nechala alespoň na měsíc? No řekni, stálo ti to za to?“ zvedl ji ze země a třásl s ní.

„Jsi sama na sebe pyšná?“

„Já to neudělala. Za nic nemůžu.“

„Jistě, ty jsi oběť! Chudinko! Když si pomyslím, že jsem ti věřil a chtěl si tě tu nechat. Jsem hlupák,“ pustil ji a přejel si rukou přes obličej. „Sbal se. Za půl hodiny tě můj řidič odveze na letiště.“

Vivien neměla tušení, jak se dostala z jeho pokoje do svého ani jak si zabalila. Z mlhy zoufalství a šoku se neprobrala ani po cestě. Teprve v letadle jí začalo docházet, co se vlastně stalo. Spolucestující i letušky po ní pokukovali. No jistě – i v letadle se rozdávají noviny. Vykonstruovaný skandál rostl do obludných rozměrů. Vivien měla pocit, že každý ví, co udělala. Zvědavých pohledů si nevšímala, ale polohlasně pronášené poznámky nešlo přeslechnout. Když si ji pak při vystupování z letadla začali fotit na mobil, nasadila černé brýle a sundala je až u babičky v sanatoriu.

„Viv, drahoušku, co se stalo?“ objímala stará dáma svou plačící vnučku a konejšivě ji hladila po zádech.

„Ty… ty jsi neviděla no-noviny?“ plačtivě popotahovala.

„Ale jistěže viděla,“ nevzrušeným hlasem pokračovala babička.

„A to se mě ptáš, co se stalo?“ odtáhla se Vivien z jejího náručí a pro šok z babiččina klidného hlasu zapomněla na slzy. „Tobě nevadí, že o mně píšou jako o lehké holce?“

Stará dáma se rozesmála: „No a před týdnem psali, že na předměstí zřejmě žije mimozemšťan. Holčičko moje, jsou to jen noviny, kdo se bude zítra zajímat, co se psalo včera, předevčírem nebo před

týdnem? Nikdo!“

„Ale… já… nechtěla jsem…“ koktala překvapeně.

„Co jsi nechtěla miláčku? Zamilovat se do toho pěkného Skota?“

Vivien už podruhé během chvilky byla bez dechu: „Jak… jak zamilovat? Vždyť jsem ti nic neřekla.“ Pobavený smích staré dámy ji úplně rozhodil.

„Pojď se posadit a zkus mi to vyprávět. Jsem zvědavá, jestli mi povíš něco, co jsem nepoznala na první pohled z tvého zasněného výrazu, jakmile jsi sem přišla.“

Vivien si nebyla jistá, jestli chce vysvětlovat zrovna své babičce, že peníze na nadstandardní hospitalizaci získala výměnou za své tělo. Nebyla hrdá na to, že nedokázala vydělat tolik, aby se nemusela uchylovat k tak ponižujícímu kroku. Babička by si určitě vyčítala, že kvůli svému pohodlí v soukromém sanatoriu se její jediná vnučka vrhla do náruče muže, který ji nemiluje, jen si platí její tělo. Vivien se sevřelo srdce bolestí – byla tak hloupá, když si myslela, že to všechno skvěle vyřešila a že z celé aférky vyklouzne bez citové újmy. Jak moc se spletla! Ty mrazivě temné oči, které ji odsuzovaly, se jí pořád vybavovaly. Přísná linka sevřených úst, těch úst, kterými ji dokázal rozpálit… jenže to bylo předtím, než vyšly noviny. Předtím, než si celý svět přečetl, že ona je zlatokopka. Vlastně ani to ne. Jen příliš drahá prostitutka a že si ji může koupit každý, kdo má dost peněz. Nevěděla, co je horší potupa – to, že ji označili za prodejnou, nebo fakt, že se jí Ryan nezastal a okamžitě ji odsoudil. Vždyť on věděl, že všechno jsou to smyšlené lži… tedy až na ty peníze.

„Copak, nějak dlouho ti trvá, než se rozhodneš mi to povědět,“ probrala ji z vlastních úvah babička. Vzdychla si, sedla si vedle své jediné žijící příbuzné a dala se do tichého vyprávění. Musela uznat, že se jí pomaličku začínalo ulevovat. Sdílené trápení jako by se zmenšovalo. Babička ji nepřerušila, ani když se dostala k tomu, proč ty peníze potřebovala. Jen pokyvovala hlavou a hladila ji po ruce. Dlouho poté, co s vyprávěním skončila, ji vzala do náruče.

„Viv, drahoušku, ty jsi tak statečná. Netušila jsem, co všechno pro mě dáš v sázku.“

„Jo, svoji pověst…“

„…ne, ty hlupáčku! Svoje srdce.“

Vivien se odtáhla z jejího náručí a uplakanýma očima si ji prohlížela. Copak vážně udělala tak velkou hloupost? Skutečně z pouhého zakoukání vyrostlo něco víc? Jistě, s Ryanem jí bylo krásně. Vlastně ani netušila, proč se celé dny mučila a snažila se od něj držet dál. Mohla si mnohem, mnohem dřív užívat jeho zájmu a láskyplného objetí. Jenže jak to dopadlo?! Křičelo na ni její podvědomí. Po 24 hodinách slasti přišla tak studená sprcha, že se z ní bude dlouho dávat dohromady.

„Teď už je jedno, jestli ho mám ráda, nebo ho miluju. Je to pryč. On mě nechce.“

„Ach, drahoušku, když dojde na lásku, muži jsou hlupáci,“ zasmála se stará dáma.

„Jenže on mě odsoudil. Všechno to hodil na mě a ještě mě nechal vykázat ze svého domu.“

„Ano. A tušíš, proč to udělal? Protože ho vyděsilo, co k tobě cítí. Však počkej, teď není konec světa…“

„…jenže já na něj nebudu čekat!“ skočila jí Vivien do řeči. „Musím si udržet práci, a to teď půjde dost těžko. Kdo si najme překladatelku, co svádí klienty? A počkej, co noviny napíší zítra! Ryanův právník si dal určitě hodně záležet, aby všechnu vinu hodil na mě. Teď budu ráda, když dostanu na překládání cestovní brožurky!“

A jako na potvrzení Vivieniných nejčernějších vizí zaplavil druhý den všechny noviny skandál jako ze špatného filmu. Znovu se přetřásala sexuální zápletka, jen s tím rozdílem, že Vivien byla ta, která všechno vymyslela. Ona si brousila zuby na Mattea. Ona svedla Ryana. Ona rozházela peníze za luxusní oblečení a dokonce si měla obhlížet na Ryanově panství cennosti a fotit pozemky, které chtěla získat a následně výhodně rozprodat! A teď, když jednoho pracháče vysála, následovaly spekulace, jak dlouho jí potrvá, než skutečně svede miliardáře Mattea. Vivien už se nechtělo ani brečet. Všechny slzy už vyplakala. Srdce měla zlomené. Nemohla pochopit, jak se z milujícího a citlivého Ryana stal

bezcitný byznysman, který jen přihlížel, jak ji veřejně očerňují. Ano, on a jeho firma ze skandálu vyklouzli a veškerá špína teď ležela na ní. Jeho podnik a čest byly zachráněny, a z Vivien se stala všemi sledovaná „malá, obtloustlá zlatokopka“!

Jak jsem se sem dostala? Co jsem udělala špatně? dokolečka si probírala s hlavou v dlaních. Byla zavřená doma a hodlala tu ještě dlouho zůstat. Jak vlastně dlouho? Jak dlouho může trvat, než sexuální skandál utichne? Má vůbec ještě práci? Může nastoupit znovu do agentury? Myšlenky se jí honily hlavou jako splašení koně. Pak se ale mezi temnými vizemi mihla vzpomínka na usměvavou tvář její jediné příbuzné. Bylo to jako světlo v bezútěšné tmě – stálo to za to!

„Zachránila jsem ji! Stálo to za to,“ opakovala si nahlas a pomalu zvedla hlavu.

„Nenechám se zadupat do země jedním nafoukaným chlapem!“ Praštila dopitým hrnkem o stůl a vstala.

Je nejvyšší čas vzít svůj život opět pevně do rukou!

Po půlhodinovém rozhovoru s koordinátorkou své agentury věděla, že místo nejenom že má, ale nikdo se na ni vlastně nezlobí. Spekulace o sexuální aférce jsou podle majitele nepříjemné a v rozporu se seriózní pověstí firmy, ale bohatě je vyvážila masivní propagace. Počet zakázek prudce stoupl, a dokonce se Vivien dostala na první místo nejžádanějších překladatelek.

„Jak je to možné? Vždyť jsem za tu chamtivou mrchu,“ koktala Vivien do telefonu. Ester, firemní koordinátorka, se jen smála.

„Jó, holka zlatá, najednou jsi žhavé zboží. Mám tu pro tebe tolik práce, že by ses musela rozčtvrtit. Týdenní pobyt s majitelem castingové firmy v Paříži. Víkendové tlumočení pro španělského ředitele pětihvězdičkového hotelu při jeho soukromé cestě do Londýna. Desetidenní soustředění v Miláně, kde tě chce skupina vyvíjející počítačové hry, a to je jen špička ledovce.“

„Ale?“

„Jaké ale?“

„No tak Ester, znám tě už dost dlouho, abych slyšela, že je tam nějaké skryté ale.“

„Dobrá,“ ztišila žena na druhém konci telefonu hlas. „Neměla bych ti radit. Šéf by mě asi přetrhnul, ale všechno jsou to zakázky, které si jasně říkají o sex. Taky tě znám dobře a nemyslím si, že jsi udělala jedinou věc z toho, co se píše. Takže bys neměla brát ani jednu z těchhle zakázek.“

Vivien měla najednou v krku knedlík a do očí se jí tlačily slzy. „Jsi hodná, Ester,“ špitla.

„Vůbec ne, jen mám nos na podrazy. Hele, já ti vyberu nějaké slušné zakázky a pošlu ti to.“

„Děkuju.“

„Jo a Vivien, i když ti věřím, možná bys měla zauvažovat o změně vzhledu. Ať máš trošku klid,“ a s tím zavěsila.

Pochopitelně měla pravdu. Vždyť se Vivien osobně přesvědčila už při vystupování z letadla, že jejími ženskými tvary obdařená postava s dlouhými blond vlasy je nyní jako maják v davu. Musí s tím něco udělat! S postavou toho moc nesvede. I když jestli bude její nervozitou stažený žaludek i nadále odmítat jídlo, brzo zhubne. Ale vzhled, ten rozhodně změní. S tím sebrala ze stolu peněženku a vyrazila na nákupy a ke kadeřníkovi.

Ryan vztekle rázoval po pokoji. Už několik hodin ignoroval posměšné pohledy Matteových kolegů a odmítal se zapojit do posledního dne jejich společného programu. Sice už zítra všechny odveze na letiště, ale jeho problémy tím nekončí. Pohled stočil k posteli, kam ráno v záchvatu vzteku zmačkal a zahodil hromadu novin. Včerejší smyšlenosti dnešní vydání ještě vyšperkovalo. Jistě, na něm a jeho byznysu nebylo ani smítko špíny. Měl by být rád. Tak proč nemá radost? Proč vztekle kope do všeho, co se mu připlete v pokoji do cesty? Sám se sebou sváděl těžký boj. Rozum mu velel radovat se, že se zbavil zlatokopky. Ale tichounký hlas svědomí zpíval zcela jinou písničku. Už když četl, jak novináři Vivien vylíčili jako po penězích lačnící mrchu, bodlo ho u srdce.

Ona přece taková není. Je milá, laskavá a neskutečně vlídná… co si to namlouvám? Naletěl jsem na

její sexy tělo! Nebo nenaletěl?

Vždyť se s ním milovala tak vášnivě a v jejích očích neviděl žádnou faleš. Jen údiv nad rozkoší, kterou jí Ryan krůček po krůčku učil přijímat. Takhle se přece vypočítavé mrchy nechovají. A ten její rozkošný ruměnec? Nepamatoval si, že by kdy měl ženu, která při lichotkách zčervená. Měl pocit, že stud už v dnešní době mezi ženské zbraně nepatří.

Jenže u Vivien to nejsou zbraně! Ona nepoužívá rozpaky, aby něco získala. Ona se červenala, když ji vyplétal na procházce ze šípkového keře. Nebo když ji pod stolem pohladil po noze. Při těch vzpomínkách se začal bezděčně usmívat. Jak byla sladká, když stála polosvlečená v šípkovém keři. V očích se jí zrcadlila nervozita, byla mu vydána na milost. Nebo jak začala zrychleně dýchat, když se k ní nečekaně při jídle naklonil. Neodolal a musel se jí dotknout. Prsty jel pomalu od kolene ke stehnu, až narazil na lem sukně. Jedním prstem vjel pod látku a laskal Vivien neškodně, a přitom tak smyslně, až se jí nohy roztřásly. Byla prostě sladká.

Zničeně si prohrábl vlasy a rezignovaně vykročil k jejímu teď už prázdnému pokoji. Ani nevěděl, proč jde zrovna tam. Vždyť teď už ji tam nenajde! Sám ji vyhodil, tak co hledá? Na co si hraje?

Otázky mu vířily hlavou ještě dlouho poté, co stál uprostřed pokoje, který byl ještě nedávno jejím útočištěm. Došel k posteli, kde stále byla shrnutá peřina, jako němý svědek toho, že tu spala. Natáhl se na postel na záda a zavřel oči. Vnímal, jak ho obklopila slabá vůně ženy, která se mu dostala hluboko za obranné valy kolem srdce. Natáhl ruce a zajel prsty pod polštář. Chtěl se jen protáhnout, ale prsty narazily na krajku. V mžiku se otočil na břicho a konsternovaně hleděl na ten malý poklad.

„Zapomněla tu kalhotky?!“ Ryanovi se chtělo smát i brečet zároveň. Kousek krajkového nic mu ležel na dlani a on si připadal jako v pohádce o Popelce. Jenže na rozdíl od pohádky tohle není začátek hledání Popelky, zakončený šťastným koncem. Tohle je spíš Vivienino nevědomé sbohem. Nevěřil totiž, že by tak intimní kousek prádla rafinovaně nastražila, aby ho našel. Rychlý průzkum pokoje mu potvrdil, že Vivien opustila pokoj ve spěchu a asi značně rozrušená. V koupelně zůstal hřeben a na umyvadle jedna perleťová náušnice. A v šatně na dně skříně našel zapomenutý šátek. To bylo všechno, co mu po jeho víle zůstalo. Pár věcí s její slabou vůní a nečekaná bolest u srdce. Znovu se vrátil k posteli a sedl si. V dlani měl těch pár drobností, co tu nechala.

Ani nevěděl, jak dlouho jen tak seděl. Vyrušil ho až řidič Jack.

„Ta banda špagetožroutů chce svoji večerní zábavu,“ s omluvným krčením ramen vstoupil do pokoje. „Nejradši bych je všechny posadil do aut a poslal na letiště…“

„Ne, to nejde. Musím se jim tenhle poslední večer věnovat,“ vstal Ryan a poplácal svého zaměstnance po rameni.

„Nás jen tak něco nerozhází,“ snažil se bodře nadhodit, ale jen tím klamal sám sebe. Nebyl zdaleka v tak veselé náladě a ani Jack se netvářil, že by mu věřil.

„Ona za nic nemůže.“

„Cože?“ otočil se Ryan ve dveřích.

„Byl jsem s ní dost dlouho. Je to hodná holka. Pochybuju, že by si něco takového připravila. To spíš ten Talián, co jsem ho vezl o den dřív.“

Ryan se zastavil s rukou na klice. „Proč si to myslíš, Jacku?“

„Ona celou cestu jen tiše seděla a tekly jí slzy. Zatímco když jsem den před tím vezl na letiště toho chlápka, nedal telefon od ucha. Byl samé pronto, pronto a zaslechl jsem několik názvů místních i celostátních novin. Navíc byl pěkně naštvanej.“

Ryanovi se ta slova zařezávala do svědomí jako žhavá čepel nejostřejšího nože. Podvědomě věděl, že fotky, jak objímá polonahou Vivien v hale, nemohla ona sama vyfotit. Ale nechtělo se mu nad tím přemýšlet. Pro jeho vnitřní klid prostě bylo jednodušší, že si myslel, že se s někým spolčila. Ale pokud snímky udělal Umberto Riddy, a on byl nyní přesvědčen, že to byl on, byla Vivien v celé aféře stejná oběť jako Ryan. Nejenže to vše do sebe časově zapadalo, ale dokonce mu bylo jasné, proč celá

aféra vznikla. Umberto dostal po Ryanově apelu u Mattea okamžitou výpověď bez nároku na odstupné či dobré doporučení. Těžko teď bude v oboru hledat podobné zaměstnání. Těžko vlastně bude hledat jakékoliv zaměstnání. Navíc jestli to ráno čekal v hale na Jacka, aby ho odvezl na letiště, slyšel všechno, co si s Vivien povídali.

Najednou mu pravda vyvstala před očima v celé své kráse.

„Sakra,“ zaklel a prohrábl si zoufale vlasy. „Co jsem to provedl?!“

„Pěknou špinavost, jestli to tak můžu říct,“ uklouzlo Jackovi a nejistě se po Ryanovi podíval. Jindy by ho neloajalita nejbližšího zaměstnance rozčílila, ale dneska mu mohl dát jen za pravdu. Skutečně se choval ohavně. Nejdřív plachou Vivien svedl, a když mu doslova zobala z ruky, odkopl ji a dovolil, aby ji špinili. Naopak jim vlastně ještě pomáhal! Zoufale si vybavil její doširoka otevřené oči, když ji vykázal ze svého sídla. Překvapený pohled plný bolesti mu nešel z hlavy. Zničil její křehce nabytou sebedůvěru. Uhasil v ní plamen vášně, který tak nadšeně rozdmýchával.

„Musím ji najít,“ rozhodl se a podíval se na Jacka.

„Najdu ji a dám všechno do pořádku. Dnešní večerní zábava je na tobě Jacku,“ v rukou sevřel těch pár věcí, co mu po jeho krásce zůstalo. „Já odjíždím, a když se mi to povede, vrátím se s Vivien.“

„Tak na to bych si nevsadil ani prázdný sud od whiskey,“ zabručel už k Ryanovým vzdalujícím se zádům dobrosrdečný Jack. „Ale jestli má ta holka alespoň trošku za ušima, tak to tomu našemu paličákovi vůbec neusnadní,“ pochechtával se sám pro sebe a vyrazil organizovat rozlučkovou zábavu pro partu nedočkavých Italů.

Kapitola 13

Najít Vivien se ukázalo jako daleko těžší, než si Ryan ze začátku myslel. A to navzdory jeho nezměrnému úsilí a upřímné snaze dát vše dopořádku. Chtěl se omlouvat, prosit a slibovat. Cokoliv, jen když mu jeho krásná víla odpustí. Proto jeho první kroky pátrání vedly za Matteem. Doufal, že u něj zjistí nejenom Vivieninu agenturu, ale i soukromou adresu. V duchu už si plánoval, jak ji překvapí. Půjde domů z práce, a už na schodech před domem budou stát poslíčci s náručemi květin. Další den jí pošle znovu květiny a k tomu sladkosti. No a třetí den ke květinám a sladkostem přidá šampaňské. Až si všechny balíčky a květiny převezme, zaťuká u jejích dveří a bude škemrat o odpuštění. Ona mu padne do náručí, a než se rozkouká, odveze si ji zpátky na své panství. Měsíc nevylezou z postele a budou se milovat do zemdlení.

Hm, ano, to je dobrý plán – zasnil se Ryan a opřel se v limuzíně do měkkých sedadel. Zavřel oči, sáhl do kapsy saka a nahmátl krajkové kalhotky. Jako by už na rtech cítil dotek její hebké kůže. Nemohl se dočkat, až ji sevře v náručí a rukama vjede do zlaté záplavy vlasů.

„Jsme na místě, pane,“ vytrhl ho ze snění řidič.

Ryan musel chvilku zhluboka dýchat, aby zahnal slastné představy a dostal pod kontrolu své ztuhlé tělo. To poslední, co potřeboval, bylo procházet Matteovou firmou se zjevně vyboulenými kalhotami. Celý podnik žil skandálem a on se spolu s Matteem stal ještě obletovanějším. Nic na tom nezměnilo ani jejich společné prohlášení, že nic z publikovaného skandálu se nezakládá na pravdě. Noviny si žily svůj vlastní život. A i když v posledních rozhovorech pro noviny Ryan líčil Vivien v těch nejprofesionálnějších superlativech a tvrdohlavě zatloukal skutečnosti ohledně peněz a jejich prvního sexu, nebylo to nic platné. Čím víc se snažil, tím víc se lidé chtivě vrhali na noviny a doslova hltali další pokračování sexuálního skandálu. Historka se tak rozrostla do nečekaně obludných rozměrů. Vivien byla líčena jako po penězích lačnící necitlivá mrcha, která se nezastaví před ničím. Ryan byl za hlupáka, co se zamiloval do zlatokopky a chtěl ji veřejně očistit. Podobně dopadl i Matteo. Ryan si ani nechtěl představovat, jak se Vivien cítila. Musela být chudinka úplně zničená. Bezmocně zatínal ruce v pěst, když si vybavil jejich poslední rozhovor. Stále viděl, jak se mu vyčerpaně svezla k nohám a jak vykulila oči ponížením, když ji vyhodil ze svého panství, ze své postele a hlavně ze svého života!

Byl hlupák! Neskutečný hlupák – sám ji zranil nejvíc ze všech. Místo aby ji sevřel v náručí a chránil ji, odehnal ji od sebe. Když se měl zachovat jako chlap, žalostně pohořel. K čemu je mu teď prosperující byznys, když nemá Vivien?

Myšlenky mu vířily hlavou, zatímco pomalu kráčel k Matteově kanceláři.

„To jsou k nám hosti,“ vítal ho rozesmátý Matteo. „Ty se tváříš, jako by ti vymřela půlka rodiny!“

„Nemám náladu na žerty,“ zavrčel Ryan a stoupl si k oknu. Očima bloudil po okolních budovách a uvažoval, kde se jeho víla schovává.

„Matteo, jak jsi přišel na Vivien?“

„Poslala mi ji agentura. Proč?“

„Dáš mi na ně kontakt?“

„Jistě, ale nebylo by lepší, kdybys jí zavolal na mobil?“

„Zkoušel jsem to, má zrušené číslo.“

„Hm, tak to jsi zachráněný,“ zasmál se Matteo a Ryan sebou při zvuku jeho uvolněného hlasu škubl.

„Proč máš pocit, že jsem zachráněný?“

„Vyřešila to za tebe! Nechce se k ničemu vyjadřovat a mlčením potvrdila všechny ty historky. Buď rád, že ji máš z krku…“

„…ale já nejsem rád,“ zařval Ryan a zoufale si projel rukama vlasy.

„Chci ji! Hned,“ vrčel a zběsile rázoval po místnosti. Když se mu nedostalo odpovědi a viděl jak na něj Matteo vyjeveně kouká, svezl se do křesla a rezignovaně zašeptal: „Člověče, já ji potřebuju.“

„Zamiloval ses,“ pokýval Matteo hlavou. Zvednutou rukou utnul Ryanovy protesty, že to není pravda.

„To, že se nechci usadit, neznamená, že nepoznám zamilovaného blázna. A ty jsi poblázněný zcela učebnicově.“

„Asi jsem, ale je mi to teď všechno na nic. Nevím, kde je, a podle toho, co píšou každý další den v novinách, mě musí nenávidět.“

„Jak to můžeš vědět?“ ptal se se zájmem Matteo.

„Ani jedenkrát se nepokusila v novinách hájit. Neřekla jim svou verzi příběhu. Nechala na sebe naházet jakoukoliv špínu… musí se cítit hrozně. Opuštěná. Zrazená. A za to všechno můžu jen já,“ tiše se přiznával Ryan se skloněnou hlavou.

„Nezapoměň ale na jeden důležitý fakt! Nevrátila ti těch 230 tisíc a ani ti nevysvětlila, na co je potřebovala. Takže zas tak nevinná není.“

„Nevěřím, že by je Vivien použila na něco špatného. Spíš se stydí. Ale až ji najdu, tak mi to řekne.“

Matteo vstal, šel poplácat přítele po ramenou a zároveň mu podat vizitku agentury, pro kterou dělala jeho budoucí žena. Naštěstí měl tolik rozumu, aby si své úvahy nechal pro sebe. Ryan si musí k tomuto logickému závěru dojít sám. „Můžu ti ještě nějak pomoci?“

„Hm,“ zahleděl se Ryan do dálky: „Drž mi palce, ať mi odpustí.“

Neuplynuly ani dva týdny a on znovu rázoval po Matteově koberci a vzteky nemohl ani mluvit. Přítel ho pobaveně pozoroval a čekal, až se uklidní a řekne mu, co se stalo. Mezitím měl dost času ho pozorovat a musel uznat, že proměna, která se za tu dobu s Ryanem stala, je děsivě zarážející. Elegantní zjev playboye byl tentam. Výraz očí připomínal štvanou zvěř. Nedbalé strniště vousů, které ženy milovaly, už bylo regulérním zanedbaným plnovousem. Vlasy měl rozcuchané, tváře propadlé a pod očima tmavé kruhy od únavy a nevyspání.

„Kdy sis naposledy odpočinul a pořádně se najedl?“ prohodil konverzačně Matteo.

„Nemám čas!“

„A co tedy celé dny děláš?“

„Hledám ji, ale marně,“ rezignovaně zasyčel. „Nevím, co mám dělat. Matteo, poprvé ve svém životě jsem bezradný.“

„Zrovna já ti těžko můžu radit,“ sarkasticky se usmál Matteo. „Jsem úspěšný miliardář, playboy a mistr na úniky před vážnými vztahy. Já vážně nejsem ten nejlepší, kdo by ti měl radit. Ale ty máš tři bratry. Proč si nenecháš poradit od nich?“

„Nikdy!“ vyhrkl bez rozmýšlení Ryan.

„Proč ne?“ trval si na svém Matteo, a tak začal Ryan vypočítávat na prstech: „Stephen se mi jako prvorozený a nekorunovaný král našeho klanu vysměje a bude mě moudře poučovat. Wallace zajímá jen jeho obor a ženám se vyhýbá jako ty. Na to, abych požádal Stuarta, je času dost. Okamžitě by zalarmoval všechny svoje detektivy a přivlekl by mi ji minimálně v poutech. A to není to, co bych zrovna toužil Vivien udělat. Už takhle mě má plné zuby.“

„Hm, a co ji prostě vylákat z agentury?“ nadhodil Matteo.

„Jak si to představuješ?“

„No, jednoduše – ty máš asi u jejího zaměstnavatele stopku. Ale kdybych já svým jménem požádal o překladatelku, tak ji pošlou. No a ty budeš vždycky poblíž, a pokud přijde Vivien, je to už na tobě, kamaráde.“

Ryan měl pocit, že mu svitla naděje. Najednou se mu lehčeji dýchalo a začal spřádat plány. „Muselo by se to navléknout jako soustředění. Třeba po tvých pobočkách. Aby, když pošlou jinou

překladatelku, nepojaly ty další podezření?“ rázoval opět plný energie místností. „Všechny náklady ti pochopitelně uhradím. Dokonce zajistím i dostatečný počet lidí, aby najaté překladatelky měly co tlumočit. Co bys říkal propagační kampani? Poslal bych studenty vysoké školy k tobě do poboček, aby se přiučili. A s každou skupinou by byl nějaký novinář, aby to pak náležitě zdokumentoval, ať z toho něco máš.“

Matteo se náramně bavil: „Klidně. Ale uvědomuješ si, že bych to udělal i tak? Nic po tobě nechci. Stačí mi pohled, jak polezeš do chomoutu!“

Ryan se na něj nechápavě otočil. „Cože? Já jsem neřekl… nechci… možná někdy…“ koktal zaskočeně.

Matteo se už neudržel a rozchechtal se na celé kolo. Vstal a přátelsky plácl Ryana do ramene.

„Jasně, jasně… jen pak dohlídni, ať máte na svatbě móc pěkný družičky, ať si mám z čeho vybrat,“ zubil se a s tím se otočil ke dveřím a šel s osobní asistentkou dohodnout podrobnosti jejich plánu.

Ryan osaměl a v hlavě mu hučelo. Svatba! Zní to tak definitivně. Vždycky se podobným závazkům vyhýbal. Zvlášť poté, co se zamiloval a Deborah ho krutě připravila o ideály. Léta nevěřil na lásku. Věděl, že za vše se vždycky platí. Však se o tom přesvědčil při jejich rozchodu. Ne že by ho atraktivní kráska zruinovala. Jeho bankovní konto její chamtivost sotva zaznamenalo. Ale ztráta důvěry a hlavně iluzí o manželské instituci byla mnohem více devastující. Deborah udělala z Ryana cynika, co po citech žen šlapal. Za každou cenu si chránil srdce a už nikdy ho nechtěl dát v sázku. Jenže stačila chvilka, a malá sladká Vivien prolomila všechny ochranné valy, které si postavil. Dostala se mu pod kůži, do snů a hlavně do podvědomí. Bez ní nespal, nejedl, nebyl schopný se soustředit. Toužil po ní. Chtěl ji u sebe tak moc, že by obětoval cokoliv. I svou svobodu.

Jsem v tom až po uši, Matteo má pravdu – uvědomil si Ryan překvapeně. Místo paniky ho ale zalil osvěžující pocit příjemného uvolnění. Přiznat si pravdu bylo jako shodit černé brýle. Najednou viděl svět barevnější. Byl plný energie a měl sil na rozdávání. Tedy pokud Vivien znovu získá. A on ji získá!

Bezděčně sáhl do kapsy, kde jako talisman nosil něžný kousek krajkového prádla, který mu po sobě Vivien nevědomky zanechala. Sevřel v dlani tu krásnou vzpomínku a přesně věděl, co udělá. První návštěva bude u klenotníka!

Aby nevyvolali s Matteem podezření, každý týden pořádali kurz se stážisty a novou překladatelkou. Zpočátku si Ryan myslel, že po pár pohovorech narazí na Vivien. Jenže když pořádal devátý kurz a místo jeho víly mu agentura posílala další a další překladatelky, začal propadat panice. Už to byly skoro tři měsíce, co ji nemilosrdně vypudil ze svého života. Docházely mu nápady i Matteovy destinace, kde mohli kurzy pořádat. Seděl za stolkem malé kafetérie v italském Caorle. Z okna pozoroval nedaleký přístav a čekal na dnešní schůzku. Při všech předchozích pohovorech měl vždy záložní plán, který sestával z hotelového apartmá plného růží či pikniku na pláži ozářené svitem loučí. Tam chtěl Vivien unést a tak dlouho ji přesvědčovat, až mu podlehne. Doposud všechny květiny rozdal hotelovému personálu a pikniky rušil. Pohled se mu stočil na přístav, kde se v dálce pohupovala pronajatá jachta, čekající, zda se něj tentokrát usměje štěstí a jeho víla přijde. Nervózně zabubnoval prsty o desku stolu a soustředil se na kavárnu. O dva stolky dál seděla asistentka, která byla do jeho malého spiknutí zasvěcena. Najímala překladatelky a následně je koordinovala. Ryan se totiž nebyl schopen soustředit na nic jiného než na okamžik pohovoru. V momentě, kdy zjistil, že na schůzku nedorazila Vivien, ztratil o další běh věcí zájem a odcházel. Vše nechal na své nadané podřízené. Pokaždé v zádech cítil její soucitný pohled. S každou další schůzkou byl ten soucit hmatatelnější.

Byl tak zabrán do svých úvah, že si nevšiml pohublé černovlásky v tmavých brýlích, která vešla do kafetérie. Zaregistroval ji, teprve až když se zastavila u stolku jeho zaměstnankyně. Zklamaně sklopil hlavu. Na stůl hodil na svou útratu neúměrně velkou bankovku a vstal.

Zase nepřišla – svět mu opět potemněl. Tak zase za týden.

Kvapem se blížil k východu. Naposledy se ohlédl po asistentce a chtěl jí kývnutím hlavy poděkovat. Něco ale přitáhlo jeho pohled. Snad to, jakým způsobem se neznámá dívka plaše usmála? Nebo její obezřetné rozhlédnutí po kafetérii, než se usadila ke stolku? Jako kdyby měla z něčeho strach. Jako by ji někdo sledoval a ona se nejprve musela ujistit, že je čistý vzduch, a teprve pak se usadila. Ani nevěděl proč, ale tělem se mu rozlil známý pocit – chtěl tu dívku sevřít v náručí. Pevným objetím jí dodat odvahu a chránit ji před všemi démony, ať už byly jakékoliv. Reakce jeho těla ho překvapila, a tak se zvědavě podíval na profil tmavovlásky – a strnul!

To přece nemůže být Vivien – letělo mu hlavou když hltal křivky pohublého těla schovaného do střídmého kostýmku, který na ní ale povážlivě visel. Jako by si vzala šaty o dvě velikosti větší. Pohledem putoval od nohou, přes boky a prsa, až se zastavil na tmavých vlasech po ramena.

Vivien má krásné blonďaté vlasy do půli zad! Jenže stačil jeden pohled na tvář, a srdce se mu sevřelo radostí!

„Vivien!“ Svět kolem přestal existovat. Viděl jen její vyděšené oči, když se otočila za jeho hlasem. Když poznala, kdo na ni volá, propadla panice. Těkala očima jako vyplašené zvířátko zahnané do kouta. Dvěma rychlými kroky byl u ní, a znemožnil jí tak útěk. Na nic nečekal, popadl ji do náruče a pevně si ji přitiskl k hrudi. Dovolil si ten luxus, aby na vteřinu zabořil úžasem ztuhlé dívce tvář do vlasů a zhluboka se nadechl. V nose ho polechtala ta nejsvůdnější vůně, jakou znal, vůně citrónového šampónu, lehkého parfému a hlavně osobitá vůně ženy. Jeho ženy!

Pokud mi tedy odpustí, blesklo mu hlavou a prudce otevřel oči.

Vivien přešel první šok a s děsivou tíhou jí došlo, kdo ji uprostřed plné kafeterie drží v náručí. Začala se vrtět a drobnými pěstičkami mu bušila do hrudníku.

„Pusť mě! Okamžitě mě dej dolů!“

„Ani za nic, lásko,“ ignoroval její protesty a odnášel si ji východem na ulici přímo k zaparkované limuzíně. Řidič ho zdálky viděl, otevřel dveře a čekal, až se Ryan se svým vzpouzejícím uzlíčkem usadí na sedačce. Jen co za nimi zaklaply dveře diskrétního auta, Vivien se znovu pokusila vymanit z jeho náručí.

„Nejsem dítě, pusť mě, ať se sama posadím!“

„Nevrť se, nebo bude hůř,“ procedil Ryan mezi zuby a ani si neuvědomil, že jeho hlas zní výhružně. Teprve až dívčina reakce, když se strachy přikrčila, ho donutila něžněji dodat: „Miláčku, působíš mi velké potěšení, ale jestli ještě chviličku budeš vrtět tím svým rozkošným zadečkem v mém klíně, tak za nic neručím.“

Vivien zrudla a vykulila oči. No jistě, to, co cítí pod svým pozadím, je nepochybně vzrušení. A musí uznat, že je pěkně tvrdé – sklopila hlavu a tváře jí hořely.

Ryan s povděkem přijal její rozpaky. Přestala se totiž vrtět. Pevněji ji objal a do přístavu dojeli v klidu, aniž by protestovala, že ji chová na klíně. Neměl v úmyslu ji pustit, dokud nebudou bezpečně na širém moři, odkud mu neuteče. Proto nevnímal protesty, když ji ani po vystoupení z auta nepustil a v náručí ji za pískání námořníků i turistů nesl směrem k motorovému člunu. Teprve když přirazili k zádi luxusní jachty, byl ochoten ji pustit. A to jen proto, aby ji mohl postavit na palubu. Než se stačila rozhlédnout, překvapeně vypískla – Ryan ji opět chytil do náruče a odnášel do podpalubí.

Vivien zabořila hlavu do jeho hrudníku. Vztek se v ní pral se studem! Všichni na ně koukali! Vždy si dávala takový pozor, aby poslední měsíce nebudila pozornost. Schovávala se a nechtěla k sobě za žádnou cenu přitahovat zájem okolí. A pak si přijde bezmála dvoumetrový svalnatý chlap a nese si ji za bílého dne nejrušnějším přístavem v italském Caorle! Nebylo snad turisty, který by si jich nevšiml. Zvlášť když Ryan vypadal jako bůh pomsty – vysoký, s vlasy až na ramena, které mu povlávaly v přímořském vánku. Všichni mu uhýbali z cesty. Personál plnil všechna jeho přání, aniž je musel vyslovit. Než došli do podpalubí, všichni diskrétně zmizeli z dohledu. Ještě než za nimi Ryan nohou zavřel dveře od prostorné ložnice, motory jachty se rozhučely naplno a kývání naznačovalo, že

vyrazili na otevřené moře. Ryan se široce rozkročil v místnosti, zavřel oči a znovu zabořil obličej do jejích vlasů. Vnímala, jak se celý uvolnil a zhluboka se nadechuje. Jeho dech ji šimral na krku, ale nechtěla pokazit tenhle okamžik. Byla na něj rozčílená, cítila se ponížená, ale i tak ho nyní nedokázala odstrčit a vymanit se mu z náruče. Očima přelétla místnost. Kromě široké postele s množstvím malých polštářků stála u stěny pohovka, dvě křesílka a stolek s vázou plnou růží. Na zemi byl bílý huňatý koberec a po něm ledabyle poházené balíčky zabalené do barevných papírů. Každý měl ale místo mašle opět růži. U postele na nočních stolcích byl ve vysokých vázách nasypaný písek a do něj zapíchané svíčky. Zahlédla ještě barový pult a za ním dveře do otevřené koupelny, ale víc nestihla. Byla něžně postavena na nohy. Volná ale nebyla, stále ji svíraly silné paže. S nosem zavrtaným do Ryanova hrudníku čekala, až promluví. Koneckonců ona není ta, co má něco vysvětlovat!

„Hrozně jsi mi chyběla. Málem mi puklo srdce,“ zašeptal jí do vlasů.

Chtěla mu vynadat, chtěla, aby klečel a omlouval se. Ona by mu vrátila ponížení a studená slova, kterými ji tak ranil! Pak by s hlavou vztyčenou od něj odešla a nikdy se nevrátila – takhle si to v duchu plánovala snad tisíckrát. Ale když teď nastal okamžik, kdy svou pečlivě nacvičenou pomstu mohla realizovat, on jí dokonale vzal vítr z plachet a slova jí zamrzla na rtech. Oči ji po tom vyznání začaly štípat, a když zamrkala, na tváře jí dopadly mokré kapičky.

„Miláčku, moc mě mrzí, co jsem ti provedl,“ dál šeptal a prstem jí stíral cestičky od slz. „Můj život se bez tebe proměnil v peklo. Jenom myšlenka, že tě najdu a odprosím, mě držela při životě. Jsi pro mě všechno. Řekni, a zbavím se veškerého majetku, jen když mi odpustíš… a… zůstaneš se mnou,“ zahleděl se jí do očí.

Musela zamrkat ještě jednou, aby se přesvědčila, že se jí to nezdá! Nejenom že se omlouval, ale oči měl plné strachu a bezmoci. Napjaté svaly na čelisti naznačovaly, že má nervy napjaté k prasknutí. Bezelstnost, s jakou se jí nabízel, definitivně vymazala myšlenky na pomstu.

„Proč?“ přiškrceným hlasem ze sebe vysoukala.

Ryan věděl, na co se ptá. Nechápala, proč se jí tehdy nezastal a nechal ji napospas médiím.

Pomalu ji vedl k posteli, kde si ji opět posadil na klín. Zatímco ji hladil po zádech, vysvětloval, jak zpanikařil a jen co odjela, začal ji hledat. Nevynechal ani schůzku s Matteem a jejich plán. Popsal všechny schůzky, kdy na ni čekal a zklamaný odcházel pryč.

„Žil jsem jen pro tu jednu chvíli v týdnu, kdy jsem měl naději, že tě najdu. Slehla se po tobě zem. Tvoje agentura mi odmítla říct, kde jsi. Kašlali na to, kolik jsem jim nabízel peněz, prostě tě neprozradili.“

„Já vím. Mohla jsem si nabídky vybírat sama.“

„Takže jsi kývla i na tu poslední…“

„…netušila jsem, že to jsi ty.“

„Musel jsem krotit svoji netrpělivost, abych tě nalákal,“ zazubil se Ryan a políbil ji do otevřené dlaně.

„Ale když jsem tě teď konečně našel, už tě nechci znovu ztratit. Nejsem neomylný, jsem jenom chlap, ale slibuju ti, že se budu moc snažit tě už nikdy v životě nezklamat,“ šeptal a přitom našel rty zběsile pulzující žilku na jejím zápěstí.

Vivien neprotestovala, což bylo dobré znamení. Nervóznější, než kdy byl, jí prsty zajel za klopy kabátku a začal ho stahovat přes ramena.

„Když jsi mi po sobě v pokoji nechala jen pár svých věcí, opatroval jsem je jako talisman. Dokonce mám tvé kalhotky stále u sebe v kapse,“ zasmál se, když překvapeně otevřela oči.

„Podívej,“ vytáhl na důkaz z kapsy malý kousek látky. Vivien okamžitě poznala své prádlo a zčervenala. Marně po té látce chňapla rukou.

„Kdepak, miláčku, ty už budu pořád nosit u sebe pro štěstí,“ strčil je zpátky do kapsy džín a začal ji hladit pod sáčkem.

Měla bych ho zastavit! Přece se nenechám tak snadno uchlácholit – běželo jí hlavou. Jenže všechny protesty uhasily rty, které se přisály na její šíji. Ta horkost ji omamovala. Zažila s ním už spoustu intimností, ale tohle pomalé svádění, kdy na něm bylo vidět, jak moc se bojí, aby něco nepokazil, ji hřálo u srdce. Dávalo jí to netušenou moc a vědomí, že ten krásný velký chlap se třese a bedlivě sleduje každou její reakci. Místo aby ale nabytou moc využila, uvolnila se a s přivřenýma očima přijímala důmyslné něžnosti.

Na zem nejprve spadlo její sako, následované Ryanovou košilí. Teď už si něžnosti vyměňovali oba. Vivien jela prsty po jeho hrudníku – nikdy ji neomrzí hladit ty pevné svaly pod opálenou pokožkou. Kroužila po jeho hrudníku a směřovala stále níž a níž, až prsty zajela za opasek. Zatajil dech a svaly na břiše mu zkameněly. Vivien to ale nezastavilo, hbitě rozepnula přezku a vrhla se na knoflík a zip džín.

Ryan prožíval svůj soukromý ráj. Byla jen kousíček od vyboulené erekce a on ji mezitím zbavoval šatů. Rozepnul jí zip na zádech i podprsenku a vše jí stáhl k pasu. Seděla mu teď polosvlečená na klíně, ale jako by ji to vůbec nezajímalo. Veškerou pozornost upírala k jeho rozkroku. Musel se usmát

– nikdy se nepřetvařovala, když ji přemohla vášeň, dávala to otevřeně najevo, a to byla zatraceně dobrá tatktika pro zvednutí mužského ega. Jeho malá vášnivá víla. Žena, bez které už nechtěl prožít ani jedno ráno, láska jeho života… která se mu dostala pod oblečení a sevřela mu touhou pulzující erekci!

„Miláčku, zpomal,“ zachraptěl a převalil ji na záda. „Moc dlouho a moc často jsem na tebe myslel. Nemůžeš mě tak pokoušet,“ šeptal a hbitě ji vysvlékl jen do kalhotek. Pak se nad ní vztyčil a s dravčím pohledem si ji prohlížel. Byla krásná, na tom se nic nezměnilo. Jenže její kypré křivky, které tak miloval, byly tytam. Pod ním byla štíhlá žena s pohublým obličejem.

„Nelíbím se ti?“ pohladila si kratší a tmavé vlasy. „Musela jsem se trochu změnit, aby mě každý na ulici hned nepoznal.“

„O tvoje vlasy vůbec nejde,“ pohladil ji po tváři. „Ty ti zase narostou a já dohlédnu na to, aby ses opět vrátila ke své krásně plavé barvě. Ale chybí mi tvoje křivky.“

„Cože?“ vykulila Vivien oči.

„Co jsi tak překvapená? Zamiloval jsem se do tebe, protože jsi byla tak žensky svůdná.“

Vivien nevěděla, co ji má šokovat víc. To, že se mu na ní líbila její oplácaná postava, nebo to, že přiznal, že se zamiloval? To mu ale muselo uklouznout. On se určitě přeřekl.

S pobavením sledoval škálu pocitů, která se Vivien zračila v obličeji. Od úporného přemýšlení se jí na čele udělala vráska a nevědomky si začala zoubky okusovat spodní ret. Byl v pokušení se jí okamžitě zmocnit. Byla tak svůdná a něžně bezbranná, že mu jeho instinkty říkaly jediné – podmaň si ji! Je tvoje a ty jí to musíš dokázat. Pomiluj ji tak mocně, aby už nikdy nepomyslela na jiného muže.

„Hm, Ryane?“ pípla nejistě.

„Ano, maličká?“ použil schválně bezstarostný tón a začal ji hladit po vnitřní straně stehen.

„Tobě se líbilo, když jsem byla… tlustá?“

„Ty jsi nikdy nebyla tlustá! Měla jsi ale křivky, pro které bych zabíjel. Stále jsi krásná a neskutečně žádoucí, ale kdyby ti to nevadilo, chtěl bych zase hladit ta krásně oblá stehna a měkoučké bříško. Ale neboj, na to také dohlédnu. Stačí pár týdnu dovolené se mnou, a já se postarám, abys byla v pohodě a vrátila se tvoje sexy postava.“

Vivien se rozesmála: „To znamená, že mě chceš zamknout někde na hotelu a cpát mě od rána do večera, dokud nepřiberu?“

„S jednou malou opravou,“ zazubil se na ni a začal ji na stehna líbat. „V tom pokoji budeš stále nahá a já budu kontrolovat každičký kousek tvého rozkošného těla, jestli už je podle mého gusta.“

Chtělo se jí smát nahlas, byl neskutečně sladký. Teď, když měla kvůli depresím spojeným se strachem z paparazzi a tím následnému nechutenství konečně postavu modelek z katalogů, přijde si

tenhle úžasný chlap a chce, aby přibrala? To je jako sen! Opravdu mu na ní záleží. Proč by jinak mluvil o dovolené a zamilovanosti…

Okamžitě zvážněla – skutečně ji miluje? Měla by být zticha, užívat si jeho pozorností a doufat, že se jejich románek časem vyvine ve vztah. Jenže ona už nechtěla být v nejistotě. Když už je znovu v náručí Ryana Maclachlana, musí vědět čistou pravdu. Další odmítnutí by už její srdce nepřežilo.

„No a Ryane… víš, jak jsi mluvil o té dovolené…“ slova o zamilovanosti jí nešla přes rty.

„Ano, maličká? Copak ti ještě vrtá tou tvou rozkošnou hlavinkou?“ mumlal do pokožky jejího stehna a prsty zajel pod krajku kalhotek. Pod prsty cítil malý chomáček jemných chloupků. Prsty jel níž, až ucítil vlhkost – neklamný důkaz, že je Vivien připravena se s ním milovat. Zajel mezi záhyby vzrušeného ženství a vychutnal si její slastné vzdechy.

„Já jsem chtěla vědět… musím vědět… nemůžu totiž vydržet nejistotu…“ koktala a prohýbala se rozkoší pod jeho smyslnými výpady. Silou vůle se držela myšlenky zjistit pravdu o jejich vztahu. Ale Ryanovy prsty v ní kouzlily tak, že ztrácela souvislé myšlenky.

Naštěstí to on vyřešil za ni. Naposledy ji pohladil, stáhl jí kalhotky a klekl si mezi její stehna.

„Chceš se mě zeptat, jestli jsem všechno, co jsem řekl, myslel vážně?“ ptal se a upřeně jí hleděl do očí. Lehoulince zčervenala a jen kývla hlavou. Chytil ji rukama zespodu za zadeček a nadzvedl si ji tak, že se jeho ztopořené mužství opřelo o vlhké poupě slasti.

„Teprve až když jsi mi zmizela ze života, jsem si uvědomil, jak moc tě miluju,“ a s tímto vyznáním do ní vstoupil. Obklopila ho sametová jemnost, horko a vlhko. Musel zatnout zuby, aby se ovládl a mohl dál mluvit.

„Chybí mi tvůj smích. Chybí mi tvá vůně a hlavně už se nechci nikdy probouzet bez tebe. Miluju tě a miluju, když ti dělám tohle,“ přešel z něžného vyznání k ďábelskému dráždění. Hluboce se ponořil do jejích hlubin, a zatímco jednou rukou ji držel za zadeček, druhou ji pohladil po bříšku a jel tak dlouho dolů, až našel kuličku ženské touhy. Něžně ji stiskl mezi prsty a třel ji tak dlouho, až natekla a pulzovala. Vivien už sténala nahlas a házela hlavou ze strany na stranu. Byla jen krůček od orgasmu. Nešlo to dlouho vydržet – rukou jí způsoboval slastná muka. A jeho pulzující ztopořená mohutnost uvnitř jejího lůna jí vysílala na jiskřivou cestu k orgasmu.

Cítil, jak ho Vivieniny vnitřní svaly svírají víc a víc. Blížila se k vyvrcholení a i on byl kousíček od uvolnění. Klesl na lokty a těsně před tím, než se Vivien oddala rozkoši, zašeptal jí do ucha: „Vezmi si mě, má malá vílo.“

Otevřela úžasem oči. Nestačila ale odpovědět, protože je Ryan několika mocnými přírazy poslal do ráje.

Dlouho potom, co se jim zklidnil dech, ji stále svíral v náručí. Jako by se bál, že mu uteče, jen ji pustí ze svalnatých paží. Usmála se. Ačkoliv byl samý sval a na jeho široký hrudník by se vešla dvakrát, svírala ho nejistota. Uvolnila si ruku a něžně mu odhrnula vlasy ze zpoceného čela. Zvedl hlavu a v očích mu četla otázku.

„Miluju tě už dlouho…“ nestačila domluvit. Ryan si úlevou vydechl a znovu ji sevřel a začal líbat.

„Já to věděl. Bál jsem se, že jsem tě ztratil. Teď už tě nikdy nenechám odejít.“

„Jsi si jistý?“

Uvolnil sevření, přitulil si ji na hrudník a začal ji hladit po nahých zádech.

„Je čas se ke všemu přiznat. Kdysi jsem se zamiloval a chtěl jsem se ženit. Naštěstí než k tomu došlo, se z mé potenciální manželky vyklubala po penězích lačnící mrcha. Navíc mi Deborah v průběhu našeho zasnoubení byla nevěrná. Když všechno prasklo, měla tu drzost mě vydírat. Nechtěl jsem, aby se moje rodina dostala do hledáčku novinářů. Mám tři úspěšné bratry a nemohl jsem na jejich podnikání hodit stín skandálu jen proto, že jsem si vybral špatnou ženu. Koupil jsem si její mlčení a od té doby už jsem si nikdy žádnou nepustil k srdci. Ale pak jsi mi do života přišla ty a všechno se změnilo,“ zněžněl a políbil ji do vlasů.

Odtáhla se od něj. Byl k ní upřímný, a teď tedy byla řada na ní.

„Jenže i mě sis koupil. Ne, nemluv,“ položila mu ruku na ústa, když chtěl po jejím prohlášení protestovat. „Získala jsem od tebe hodně peněz a ty ses nikdy nezajímal, na co jsem je použila. Dlužím ti vysvětlení. Chci, aby mezi námi nebyly žádné lži,“ a s tím mu řekla o své babičce. Když domluvila, nervózně si přitáhla přikrývku přes nahá prsa a čekala, co jí řekne. Místo odpovědi se ale zvedl z postele, nahý jako antický bůh, a stál k ní otočený zády. Byla zmatená. Co si myslí? Nemá pocit, že je jen další po penězích lačnící zlatokopka? Vždyť mu právě teď vysvětlila, proč potřebovala tolik peněz… byl z ní opět uzlíček nervů. Ani se neodvážila pomyslet na to, jak ji při milování žádal o ruku.

Ryan netušil, co se jeho vyvolené honí hlavou. Místo toho se mračil na hromadu balíčků a přemýšlel, který z nich je ten nejdůležitější. Vždyť je všechny balil, ale teď si nemohl vzpomenout, ve kterých jsou podvazky a krajkové kalhotky a ve kterém je to, co nyní potřeboval.

Vivien už chtěla vstát z postele, když se Ryan sehnul, něco zvedl ze země a hned nato se otočil k posteli.

„Když už jsme si teď všechno vyříkali, dlužíš mi ještě jedno vysvětlení,“ podával jí malou krabičku a čekal, než ji otevře. Když otevřela sametovou krabičku a v ní se zablyštil diamantový prsten, překvapeně otevřela pusu. Vytáhl prsten, chytil ji za ruku a znovu se jí zeptal: „Vezmeš si mě, miláčku, a uděláš ze mě lepšího chlapa?“

„Ano.“

Epilog

Ryanovo panství bylo plné lidí. Všude vládl chaos – dolaďovala se výzdoba, okolo voněla květinová výzdoba a pod jídlem a pitím se prohýbaly stoly. Každý něco někam nesl a snažil se, aby svatba byla dokonalá. Jediný, koho se ten chaos nedotkl, byla čtveřice urostlých mužů na trávníku pod nevěstiným balkonem. Čtyři bratři, kteří se špičkovali. Nejstarší Stephen bodře plácl svého o rok mladšího bratra do zad.

„No, Ryane, právě jsi prohrál sázku! Mně je za rok čtyřicet, a do chomoutu se neženu. Ale ty na své kulatiny budeš ženáč, a jestli to půjde tímhle tempem, budeš na klíně houpat i syna.“

Ryan se spokojeně usmíval. Je to půl roku, co našel Vivien a něžně ji na jachtě uprostřed moře přemlouval, ať se za něj provdá. Kdyby mu někdo dřív řekl, že bude nervózně postávat pod balkónem a ujišťovat se tak, že mu vyvolená kráska neuteče a on si ji odvede k oltáři, vysmál by se mu. Teď tu přešlapuje na trávníku a nervózně krouží jantarovou tekutinou ve své skleničce.

„No tak, uklidni se, ona ti neuteče,“ smál se mu mladší bratr Wallace. „Ale jestli se chceš přesvědčit, tak ti ji ukážeme.“

„Haló, Vivien! Má krásná švagrová, ukaž se a uklidni jednoho zoufalého Skota,“ halekal k balkónu Stuart. Ačkoliv byl benjamínkem rodiny, bratry o kousek přerostl. „Jestli se neukážeš, budu tam muset vylézt a bráchovi tě ukázat sám,“ vyhrožoval.

„Přináší to smůlu,“ ozval se rezolutní hlas starší dámy – Vivieniny babičky.

„Ale no tak, jenom na chvilku,“ halekali k balkónu už všichni čtyři muži.

„Jenom nakouknu v županu, babičko, to mě ve svatebním neuvidí,“ smlouvala Vivien se svou milovanou příbuznou, která jí pomáhala s posledními úpravami make-upu a vlasů.

„No tak jdi, než sem ti blázni vážně vyšplhají,“ mávla rukou k proskleným dveřím a na tváři jí pohrával úsměv.

Vivien se zachichotala, zabalila se víc do županu a vyšla na balkon. Při pohledu na trávník se jí zastavilo srdce. Obrázek čtyř svalnatých mužů ve smokingu by odrovnal každou ženu. Zvlášť když jim příroda všem nadělila vysoké a statné postavy. Ale i když každý z nich byl jedinečný, ona měla oči jen pro svého Ryana. Jen on je láska jejího života. A za chvilku, až si obleče bílé šaty s jemňoučkou vlečkou z krajky, bude už patřit jen svému manželovi.

„Je krásná, brácho,“ tiše hvízdl Stephen.

„Počkej, až si obleče ty šaty! Moji chlapi to vezli jako korunovační klenoty,“ smál se Stuart, který zajišťoval se svojí firmou ostrahu i veškerou dopravu.

„Ano, je krásná,“ šeptal Ryan a nemohl odtrhnout zrak od drobné postavy v županu. Jen on sám věděl, kolik krásy se skrývá pod oblečením. Za půl roku jí vlasy sice nedorostly do původní délky, ale už zase byla blondýnka. A co se jejích křivek týče, skutečně se postaral, aby její postava byla tak šťavnatě krásná, jak to má rád. Z obličeje Vivien zmizely tmavé kruhy pod očima i propadlé tváře. Když si vzpomněl na minulou noc, musel uznat, že i její bříško už je zase rozkošně něžné a stehna, kterými ho při milování objímala kolem boků, jsou zase pikantně oblá.

Ano, je šťastný muž!

„Prosím tě, jestli se budeš takhle tvářit i při obřadu, budeš na fotkách vypadat komicky,“ smál se Stephen.

„Jak se tvářím?“ zajímal se Ryan.

„Jako když se dítě kouká přes výlohu do cukrárny!“

„Jen počkej, až budeme na tvojí svatbě,“ zastávali se Ryana bratři.

„Tak na to si, hošánkové, počkáte. Mě si totiž žádná žena kolem prstu neobtočí,“ smál se jim Stephen, a ani netušil, jak brzo se jeho prohlášením osud vysměje.