Nicole Jordan

Courtship Wars 04. Napravit hříšníka

1

Nikdy na sobě nedejte znát, že vás nějaký gentleman ohromil, a to především pokud to je pravda. Tím, že odhalíte svou slabost, mu

dodáte silnou zbraň, kterou pak může využít proti vám právě když, když se vám to bude nejméně hodit.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

LONDÝN, ZÁŘÍ 1817

„Eleanor, má drahá, mám pro tebe špatnou zprávu! Wrexham je tady.“

Lady Eleanor Pierceová zkameněla a upřeně hleděla na svou tetu. Cítila, jak se jí zběsile rozbušilo srdce. „Tady? Dnes večer? V Carlton House?“

„Přesně tak. Právě oznámili jeho příchod.“ Eleanořina teta a gardedáma, lady Beldonová se kysele ušklíbla. „Taková drzost! Měl by mít v sobě alespoň tolik slušností, aby se tady neukazoval.“

Eleanor souhlasila, že Damon Wrexham má v sobě drzosti víc než dost. Popravdě řečeno, Damon byl ten nejdrzejší muž, jakého znala. Jenže ona je dostatečně silná, aby na sobě nedala znát, jak jí ublížil – alespoň si to myslela.

Eleanor se s vypětím všech sil usmála a tep jejího srdce se zase ustálil. „Obávám se, že lord Wrexham má plné právo, aby se dnešního plesu zúčastnil, teto Beatrix. Zcela jistě musel být pozván, stejně jako my.“

Jiří, princ z Walesu a současný regent Anglie, ve své grandiózní londýnské rezidenci Carlton House často pořádal oslňující plesy jen pro pozvané. Lady Beldonová se občas objevila na seznamu hostů,

protože její zesnulý manžel kdysi patřil mezi důvěrné princovy přátele.

Dnes večer bylo přetopené panské sídlo plné elegantní aristokracie a londýnské smetánky. Eleanor se rychle rozhlédla kolem sebe a konstatovala, že okouzlující svůdník, který kdysi získal její srdce a pak ho odhodil a pošlapal, se nenachází nikde poblíž.

„Přikládáš tomu až příliš velkou váhu,“ zamumlala Eleanor a snažila se skrýt svou úlevu. „Wrexham přece může chodit, kam je mu libo.“

Teta Beatrix se na Eleanor zkoumavě zadívala. „Doufám, že ho nemíníš obhajovat. Poté, co tě tak bezcitné opustil.“

„Ne, to zajisté ne. Jenže je to už tak dávno, že je mi jeho přítomnost zcela lhostejná. Jednou jsme se museli znovu setkat. Pobývá v Londýně už týden a oba se pohybujeme ve stejných kruzích.“

Lady Beldonová nesouhlasně zakroutila hlavou a přistoupila blíže ke své neteři. „Možná bychom měly odejít, Eleanor. Zajdu nás omluvit princi…“

„Nemám v úmyslu utíkat před lordem Wrexhamem, drahá teto.“

„Pak by ses měla připravit. Každou chvíli se tady objeví.“

Eleanor přikývla a zhluboka se nadechla. Byla připravená, jak jen mohla být, aby se setkala s okouzlujícím gentlemanem, který kdysi býval jejím snoubencem.

Už několik dní věděla, že se Damon po dvou letech znovu objevil v Londýně, protože přátelé lady Beldonové byli celí dychtiví, aby jí sdělili každý společenský drb. Eleanor proto měla dostatek času, aby si naplánovala, co mu řekne a jak bude reagovat. Bude elegantní, chladná a zcela nad věcí. Ukáže mu zdvořilost, ale nic víc.

Jsem naprosto schopná setkat se s ním,“ řekla klidným hlasem, ačkoli v břiše cítila třepetání stovek motýlích křídel.

Nicméně lady Beatrix o tom nebyla přesvědčená a ani nemínila jeho lordstvu odpustit jeho hříchy z minulosti. „Neměla by ses s ním vůbec vidět. Kdyby byl správný gentleman, měl by mít tolik slušnosti, aby se od tebe držel dál.“

„Vždyť on se držel dál,“ řekla Eleanor s hořkým nádechem v hlase. „Celé dva roky.“

„Přesto to nebylo dost dlouho! Podle mě by měl být ze slušné společnosti zcela vykázán.“

Bohužel Damonův zločin nepatří do kategorie těch, na které se vztahuje justiční právo, uvědomila si Eleanor. „Mám dojem, že jsi až příliš přísná, drahá teto.“

„Vůbec ne. Nikdy si neodpustím, že jsem tě s tím ničemou seznámila.“

„Není to přece tvá vina. Pokud si dobře vzpomínáš, tak to bylo trochu jinak.“

Postarší žena odmítavě mávla elegantní rukou. „Wrexham tě poznal na mě každoroční venkovské slavnosti, což je totéž, jako bych vás seznámila. Kdybych ho nepozvala do svého domu, nikdy bych tě nevystavila takovému utrpení a ponížení. Byl to však Marcusův přítel. Jak jsme mohly vědět, že se z něho vyklube takový mizera?“

Skutečně! Jak to mohly vědět? pomyslela si Eleanor v duchu.

Než Damon zrušil jejich zasnoubení, měl o něm její milovaný starší bratr Marcus velmi vysoké mínění – stejně jako ona. Se svým okouzlujícím zjevem a odzbrojujícím šarmem byl Damon tajným snem každé mladé dámy, stejně jako postrachem všech gardedam.

Svou schovanku chránila i Beatrix Beldonová, která se o Eleanor starala od jejích deseti let, když jí zemřeli rodiče. Milovala ji jako svou vlastní dceru.

Lady Beldonová byla každým coulem šlechtična a přísně trvala na všech společenských zásadách. Zpočátku byla lordu Wrexhamovi nakloněna, a to i přes jeho divokou pověst, poněvadž se pyšnil starobylým titulem, jehož kořeny sahaly stovky let do minulosti, a stejně tak obrovským jměním, které bylo ještě větší než to Eleanořino.

Co se týkalo Eleanor, té na Damonově titulu ani bohatství nezáleželo. Byl to on sám, kdo probudil její zájem. Od první chvíle, co se setkali, k němu pocítila silnou náklonnost, což se jí ještě nikdy předtím nestalo.

Zamilovat se do něho bylo tak snadné.

Pochopitelně že se její pobláznění dalo omluvit nezkušeností mládí. Vždyť jí tehdy bylo teprve devatenáct a v bláhovém srdci toužila po vášnivé romantické lásce. Po nápadníkovi, který by ji

dokázal rozpálit a probudil v ní vřelou touhu, přesně jako to udělal Damon.

Těch několik málo týdnů, kdy se jí dvořil, byla šťastná a myslela si, že jsou ideální pár a že Damon je muž jejích snů. Očekávala – doufala –, že spolu budou šťastni a že se budou milovat až do smrti. Až do onoho osudného rána před dvěma lety, kdy ho uviděla v Hyde Parku s jeho překrásnou milenkou. Dokonce se ani nesnažil být diskrétní a na veřejnosti s ní flirtoval.

Eleanor se cítila zrazená a pošpiněná a ihned zrušila jejich zasnoubení. Tehdy přísahala, že s Damonem už nikdy nechce mít nic společného. Nejenže jí zlomil srdce, ale pošpinil jí i pověst a urazil její pýchu. Ještě teď cítila bolest, jakou jí způsobil. Nicméně rozhodla se, že se nemůže skrývat a oddávat se starým křivdám.

„Nu,“ přetrhla lady Beldonová její myšlenky, „pokud tady chceš dnes večer skutečně zůstat, měla by ses držet po boku prince Lazzary. Pro případ, že by Wrexham měl tolik drzosti a oslovil tě.“

„To budu, teto. Jeho Výsost se jen na chvíli vzdálila, aby nám přinesla nějaké občerstvení.“

Italský šlechtic princ Antonio Lazzara di Terrasini přijel do Anglie ve společnosti svého staršího vzdáleného příbuzného signora Umberta Vecchiho, který na britském dvoře působil jako diplomat. Všeobecně bylo známo, že princ přijel do Anglie, aby si zde našel nevěstu, a že lady Eleanor patří mezi favoritky.

Eleanor si dobře uvědomovala, že prince k ní nepřitahuje její charakter ani intelekt. Byla urozená dědička velkého jmění, které jí odkázala její matka. Rovněž byla dcera barona a od doby, kdy její starší bratr po vzdáleném příbuzném zdědil Denverské panství, sestra hraběte.

Snad právě proto Eleanor ještě stále nebyla rozhodnutá, zda se skutečné chce stát manželkou prince Lazzary. Nepochybně ji přitahoval. Jeho smyslný hlas a pronikavé tmavé oči byly esencí romantiky. Rovněž byl krásný, zábavný, okouzlující a vtipný – stejně jako Damon.

Po katastrofálním ukončení zasnoubení s Damonem – po němž následovalo ještě kratší zasnoubení s druhým gentlemanem – byla

Eleanor rozhodnutá, že příště to už musí vyjít. Rozhodně se provdá jen za toho muže, který ji bude milovat a ona bude milovat jeho.

Najednou to v rohu místností zahučelo. Eleanor očekávala, že vešel princ se svým doprovodem. Když však její teta ztuhla a zamumlala: „Když už mluvíme o ďáblovi,“ Eleanor si uvědomila, že to nebyla jen Jeho královská Výsost, která vzbudila takový rozruch.

Vedle prince regenta stál vikomt Damon Wrexham a přitahoval oči všech přítomných včetně těch jejích. Společnost se před princem začala uklánět, zatímco lord Wrexham nenuceně pozoroval urozenou sešlost.

Kdesi v koutku mysli Eleanor zaregistrovala vzrušené ženské hlasy, které komentovaly příchod tohoto gentlemana, ale popravdě řečeno jediné, čemu mohla věnovat pozornost, byl Damon…, jeho mužnost a dokonalost. Zdálo se, jako by svou přítomností naplnil celou místnost.

Jeho ostře řezané rysy, čtverhranná brada a vystouplé lícní kostí byly přesně tak okouzlující, jak si je pamatovala, ačkoliv jeho pokožka měla nyní bronzový nádech. Stejně jako ona měl husté černé vlasy, které však neměly její typický namodralý ebenový nádech. Jeho oči, posazené pod hustým obočím, byly černé jako půlnoční obloha a stejně tak neohrožené…

Eleanor náhle na sobě ucítila jeho pohled a ztuhla.

Navzdory veškerým předsevzetím ji Damon dokázal uvěznit v jediném pohledu. Bylo nepochopitelné, jak v ní najednou dokáže probudit oheň i ledový chlad. Jak dokáže rozbušit její srdce a připravit ji o dech.

Setkání s ním na ni mělo stejný účinek, jako kdyby ji zasáhl blesk. Přesně tentýž pocit zažila, když ho uviděla před dvěma lety poprvé.

Ruce si přitiskla k hrudi v marné snaze zklidnit zběsilý tlukot svého srdce. Zběsilý pulz však nebyl jejím jediným problémem. Měla zpocené ruce a podlamovala se jí kolena.

Byla bláhová, když čekala něco jiného. Žádný muž v ní nikdy nedokázal probudit takovou vášeň a dotknout se těch nejhlubších citů jako Damon…

Eleanor se zamračila a napřímila se. Nebudu tady dělat žádné scény, přísahala si v duchu. Rozhodně ne před celou společností.

Cítila na sobě zkoumavé pohledy. Všichni věděli, že lorda Wrexhama před dvěma lety odmítla a také i to, jaký k tomu měla důvod. Teď dychtivě čekali na její reakci.

„Přinesl jsem vám šampaňské, donno Eleanor.“

Když Eleanor uslyšela hluboký sametový hlas italského gentlemana, snad ještě nikdy v životě nebyla vděčnější za vyrušení ze svých myšlenek.

Odtrhla od Damona zrak, upřela ho na prince Lazzaru a odměnila ho okouzlujícím úsměvem. Nedovolí svému bývalému snoubenci, aby jí zkazil dnešní večer.

Alespoň pro dnešek byla pevně rozhodnutá ignorovat hořko-sladké vzpomínky na svou nešťastnou lásku a na zhýralého gentlemana, který byl jejich příčinou.

Eleanořino rozhodnutí vydrželo pouze dvě hodiny, dokud ji princ Lazzara nepozval na procházku do zahrady. Eleanor byla ráda, že tak unikne vydýchanému vzduchu přeplněného Carlton House. Nechala svou tetu v okouzlující společnosti váženého signora Vecchiho a přijala rámě mladého italského aristokrata, aby se s ním vydala po štěrkem sypané pěšině.

Princova nabídka by se podle přísných pravidel její tety mohla zdát diskutabilní, ale po celé zahradě visely čínské lampiony a dodávaly jí přímo pohádkový nádech. Mihotavé světlo se odráželo na hladině nesčetných fontán a jezírek, což Eleanor připomnělo jiný nádherný večer – a jinou fontánu, která v jejím krátkém zasnoubení s Damonem hrála důležitou roli. Právě tam ji totiž poprvé políbil.

„Čím vás ta fontána tolik zaujala, drahá?“ ozval se hluboký hlas.

Čím vlastně? ptala se Eleanor sama sebe a zamračila se. Teď rozhodné není vhodná doba na to, aby vzpomínala na ukradený Damonův polibek či snad na to, jak ho za jeho drzost strčila do fontány.

„Je na ni překrásný pohled, ne snad?“ zeptala se.

Princ Lazzara přikývl. „Můj palác se může chlubit mnoha krásnými fontánami. Možná jednou budete mít příležitost, abyste je viděla.“

Jeho škádlivá poznámka měla Eleanor naznačit, že by se do jeho paláce mohla podívat jako jeho nevěsta, ale ona tomu nekladla přílišnou váhu, poněvadž věděla, že princ je známý svou oblibou ve flirtování.

„Budete mi vyprávět o svém domově, Výsosti? Ještě nikdy jsem v Itálii nebyla, ale slyšela jsem, že tam je toho mnoho k vidění.“

K její velké úlevě se princ pustil do vřelého přednášení o jižní části své země, kde se nacházel jeho domov.

Eleanor zdvořile naslouchala, nicméně jen na půl ucha. Ke své velké nelibosti nemohla přestat myslet na minulost s Damonem.

Jen pár dnů po jejich prvním setkání na slavnosti u její tety si dovolil víc, než by od slušného gentlemana očekávala. Její rozzlobená reakce na jeho ukradený polibek ho jen pobídla k dalším činům. O čtrnáct dní později oznámili své zasnoubení.

Eleanor dočista ztratila hlavu, a to ne pro jeho bohatství, titul a krásnou tvář. Ani to nebylo tím, že Damon byl vtipný, okouzlující a měl moc přesvědčit ji, že je ta nejkrásnější žena světa. Bylo to proto, že se pro ni stal neustálou výzvou a že po jeho boku cítila, že skutečně žije. Protože dokázal zahnat její pocit samoty, který ji doprovázel už od dětství a kterého se sama nedokázala zbavit.

Mohla s ním mluvit o svých tužbách, o svých snech. Svěřovala mu své nejvnitřnější pocity a myšlenky.

Nicméně Damon byl mnohem uzavřenější a opatrnější. Eleanor měla občas dojem, jako by jistou část svého bytí ukrýval před celým světem – zvláště pak před ní.

Byla tak naivní, že věřila, že ona tu hradbu, kterou si vybudoval, jednoho dne prolomí. A poněvadž se k sobě tak skvěle hodili a rozuměli si, Eleanor si byla jistá, že se do ní Damon navzdory své pověsti zamiloval.

Potom však zjistila, že se i nadále schází se svou dlouholetou milenkou, a její důvěra se náhle rozplynula. S uraženou pýchou se sklonila a posbírala střípky svého rozbitého srdce.

Bolest časem odezněla. Teď Eleanor cítila jen hořkost – alespoň do dnešního večera, kdy zjistila, že se bude muset Damonovi postavit tváří v tvář.

Mohlo jí být jedno, zda se vrátil do Londýna či ne. Pravda, ještě stále k němu cítila jistou dávku zloby, ale už dávno nemyslela na pomstu ani mu nepřála smrt nebo alespoň vážnou chorobu. Vlastně byla dokonale připravená setkat se s ním.

Celou dobu, co se s princem Lazzarou procházela po zahradě, pohledem vyhledávala jistého gentlemana, který svým nečekaným příchodem vzbudil takovou pozornost.

Možná právě proto, když se na chodníku naproti nim zhmotnila temná postava, Eleanor sebou škubla.

Byl to však jen jeden z lokajů, který měl pro prince Lazzaru důležitý vzkaz. Signor Vecchi si ho dovoluje vyrušit, protože s ním potřebuje probrat něco velmi důležitého.

Když don Antonio nabídl Eleanor rámě, aby ji doprovodil zpátky do tanečního sálu, s úsměvem odmítla. Nechtělo se jí vrátit do domu, kde se mohla setkat s Damonem. „Raději ještě chvíli zůstanu v zahradě, Výsosti. Viděla jsem tady několik svých přátel. Přidám se k nim.“

Nebude sama, protože se po zahradě procházelo ještě několik dalších hostů, mezi nimiž nechyběly ani její přítelkyně. A koneckonců její teta ví, kde ji hledat.

Naštěstí na ni princ déle nenaléhal ani nevyjádřil znepokojení nad tím, že zůstane v zahradě bez gardedámy, ale jen se galantně uklonil a slíbil, že se co nevidět vrátí. Eleanor ho sledovala, jak mizí ve tmě, a pak se obrátila opačným směrem a vydala se za svými přáteli.

Když se však ze tmy vynořila další temná postava, srdce jí poskočilo až do krku. Okamžitě poznala široká ramena, auru mužnosti a nebezpečí, která osobu obklopovala.

Dobře věděla, komu patří ten pronikavý pohled i sametově hebký hlas, který rozechvíval všechny její nervy.

„Ello,“ řekl Damon prostě.

Eleanor ucítila, jak jí při jeho důvěrném oslovení projel prudký šíp bolesti. Často jí tak říkával.

Snažila se popadnout dech, ale nedařilo se jí to. Nedokázala ani promluvit. V hrdle jí vyschlo a měla dojem, že omdlí. Damon ji naprosto zparalyzoval. K čertu s ním!

Konečně překonala svou slabost a napřímila se. „Lorde Wrexhame,“ zamumlala s mírným pokývnutím.

Damon naklonil hlavu na stranu a pozoroval ji. „Takže ses rozhodla, že se mnou budeš jednat s chladnou zdrženlivostí? Vlastně se mi ulevilo.“

„Ulevilo? Co jiného jste ode mě čekal, lorde? Že vás vytahám za uši?“

Pobaveně se usmál. „Pokud si dobře vzpomínám, tak naposledy jsi to málem udělala.“

Eleanor zrudla. Tehdy dala najevo své rozhořčení, a když zrušila jejich zasnoubení, chtěla si svou bolest vybít na jeho tváři.

„Připouštím, že jsem si to zasloužil.“

„To tedy skutečně ano,“ souhlasila Eleanor. „Ale můžete být v klidu, už se to nebude opakovat. Teď, pokud mě omluvíte…“ Chtěla kolem něho projít, ale Damon ji chytil za ruku. „Prosím, zůstaň ještě chvíli. Nebylo lehké zařídit, abych s tebou mohl mluvit o samotě.“

Údivem rozšířila oči. „Takže vy jste zařídil, abych tady v zahradě zůstala sama? To vy jste nechal prince Lazzaru odvolat?“ Eleanor si uvědomila, že začíná nepřiměřeně zvyšovat hlas, a ztišila ho do rozzlobeného šepotu. „Taková drzost!“

Damon se lišácky usmál. „Přiznávám, jsem vinen, ale doufal jsem, že se nám podaří mezi námi pročistit vzduch, a nedovolil jsem si k tobě přistoupit před celým tím davem zvědavců. Jen doufám, že mě zase nestrčíš do fontány.“

Eleanor skepticky povytáhla obočí. „Ne? Nedaleko je několik fontán.“

Zdálo se jí, že v jeho tmavých očích zahlédla jiskřičku smíchu.

„Potlač svou touhu po odplatě alespoň do doby, než mě vyslechneš.“

Eleanor chtěla něco odseknout, ale nakonec zůstala zticha a počkala, co jí chce Damon říct.

„Pochybuji, že mi jen tak snadno odpustíš…“

„Co vás vede k takovému dojmu?“ přerušila ho sladce. „Jen proto, že jste mě zesměšnil před celou společností, že jste ze mě učinil terč posměchu, že se všichni na mě dívali jako na ubohou chudinku, myslíte, že bych se na vás měla zlobit?“

„Nikdo se na tebe nedíval jako na nějakou chudinku, Ello.“

Eleanor sebou škubla. „Byla bych ráda, kdybyste mě tak neoslovoval. Mnohem vhodnější bude lady Eleanor.“

„Ano, jak si přejete, lady Eleanor. Slyšel jsem, že se z baronovy sestry stala sestra hraběte. Byla byste tedy tak laskavá a poskytla mi krátkou audienci?“

Damonova vyrovnanost ji začala pobuřovat. „Co mi tedy chcete říct, lorde Wrexhame? Není třeba, abyste se mi omlouval za něco, co jste učinil před dvěma lety. Je to pryč a já si na to už ani nevzpomenu.“

S neproniknutelným výrazem pozoroval její tvář. „Je mi líto, že jsem ti ublížil, Eleanor, ale dnes večer jsem za tebou nepřišel, abych se omlouval.“

„Tak proč?“

„Doufal jsem, že vyhlásíme příměří. Spíše pro tvé dobro než pro mé.“

„Pro mé dobro? To nechápu.“

„Nechci, aby tvá pověst zbytečně trpěla tím, co jsem kdysi udělal, proto jsem doufal, že se setkáním v soukromí vyhneme jakékoliv scéně, kterou bys mohla ztropit na veřejnosti. Jen kdybys mě třeba odmítla pozdravit, mohlo by to spustit lavinu pomluv a vymyšlených příběhů.“

„Souhlasím. Jakmile se setkáme na veřejnosti, budeme se k sobě chovat jako dva civilizovaní lidé.“

„Myslel jsem, že bychom dnes večer mohli učinit první krok. Snad bych tě mohl požádat o tanec. Jen prostý nevinný tanec, nic víc,“ dodal Damon, když viděl, jak se zamračila.

„Proč bych s vámi měla tančit?“

„Abys zavřela pusu všem těm klepnám.“

„Právě naopak, pokud spolu budeme tančit, mohlo by to vyvolat mylný dojem, že jsme navázali tam, kde jsme skončili. Ne, k něčemu takovému není důvod, lorde Wrexhame. Slibuji však, že když se někde potkáme, rozhodně se na vás nevrhnu a nebudu vám chtít vyškrábat oči. Je to všechno…?“

„Ještě nechoď.“

Jeho tichý hlas nezněl prosebně ani rozkazovačně, přesto Eleanor zůstala. Pokušení být v Damonové společnosti bylo příliš velké, i

když věděla, že by s ním neměla zůstávat sama, zvláště pak v potemnělé zahradě. „Nechci, aby nás spolu viděli,“ řekla.

Damon ji popadl za předloktí a táhl ji pryč z pěšiny, kde je mohl kdokoliv vidět, do stínu okrasných keřů.

Eleanor se nebránila, i když věděla, že by měla. Možná bude skutečně lepší, když si promluví v soukromí než na veřejnosti.

„Skutečně nevím, co máte v plánu,“ řekla poněkud rozmrzele.

„Stejně si už spolu nemáme co říct“

„Můžeme dohonit ty dva roky.“

Jenže Eleanor nechtěla nic dohánět. Ani nechtěla myslet na to, co Damon celou tu dobu, co byl pryč, dělal, a už vůbec nechtěla vzpomínat na bolest, kterou jí způsobil. Přesto se přinutila ke zdvořilé odpovědi.

„Pokud vím, tak jste cestoval po Evropě.“

„Většinou ano. Především po Itálii.“

„Proč jste se vrátil do Anglie? Chcete tady zůstat?“

„Alespoň na čas. Rád cestuji, ale začalo se mi stýskat po domově.“

Eleanor pocítila bodnutí závisti, protože ona chtěla vždy cestovat. Nicméně podle její tety bylo vandrování po světě pro osamělou mladou dámu velmi nevhodné. Navíc Evropa byla po porážce Napoleonova vojska extrémně nebezpečným místem. Přesto doufala, že jednou se jí podaří vidět víc než jen svou zemi.

Damon zvedl ruku a něžně se dotkl kadeří na jejím čele. Na malý okamžik si myslela, že jí chce upravit úzkou modrou stuhu zdobenou pštrosími péry, kterou měla ve vlasech. Svou barvou se dokonale hodila k bledě modrým empírovým šatům vyšívaným stříbrem.

„Máš nádherné vlasy. Proč sis je zatraceně nechala ostříhat?“

Ta otázka Eleanor zastihla nepřipravenou. Podle poslední módy měla své černé vlasy ostříhané nakrátko, ale popravdě řečeno se nechala ostříhat před dvěma lety, když ji Damon opustil. Byl to jakýsi druh obrany proti bolesti a osamění, protože věděla, že Damon její dlouhé vlasy zbožňoval.

„Co je vám do toho, lorde?“ odsekla. „Nemáte ani to nejmenší právo říkat mi, co mám a nemám dělat.“

„To je pravda.“

Damon nenuceně pokrčil rameny a změnil téma hovoru. „Jak se daří Marcusovi?“

Eleanor si ulehčeně oddychla. Pokud budou s Damonem probírat bezpečná témata, týkající se jejího bratra, bude všechno v pořádku.

„Daří se mu dobře. Jak jinak?“

„Slyšel jsem, že se oženil.“

„Ano. Marcus si vzal slečnu Arabellu Loringovou z Chiswicku. Právě teď jsou ve Francii na návštěvě u Arabelliny matky. Spolu s nimi tam odjely i Arabelliny dvě sestry, které se také nedávno provdaly. Myslím, že jejich manžele jistě budete znát. Jsou to vévoda z Ardenu a markýz z Claybournu.“

„Ano, ty dva znám velmi dobře.“ Damon se odmlčel. „Udivuje mě, že právě ti tři se tak rychle oženili. Myslel jsem, že to jsou zapřísáhlí staří mládenci.“

„Manželstvím život rozhodně nekončí.“ Damon na její jedovatou poznámku jen odfrkl: „Když myslíš… Ale já jsem z úvah o manželství nadobro vyléčený, věř mi.“

Eleanor se kousla do spodního rtu. Bylo nad slunce jasné, že ho z jeho pobláznění vyléčila právě ona.

Rozhostilo se tíživé ticho a Damon začal litovat, že byl tak neomalený. Když promluvil, tón jeho hlasu byl mnohem vážnější.

„Slyšel jsem, že ses krátce po mém odjezdu znovu zasnoubila, ale že to dlouho nevydrželo.“

Eleanor bojovně vystrčila bradu. „Ne, dlouho ne.“ Své druhé zasnoubení zrušila opravdu velmi rychle. Učinila tak proto, že se zasnoubila jen ze vzdoru a že toho téměř okamžitě litovala.

„Nakonec jsem usoudila, že o manželství z rozumu nestojím. Nemilovala jsem ho a ani on nemiloval mě.“

Kdežto tebe stále miluji, Damone, pomyslela si s hořkostí v srdci.

„Právě z toho důvodu jsi zrušila i naše zasnoubení. Nemohl jsem ti dát své srdce.“

„Nemohl nebo nechtěl?“

Na tváři se mu usadil nečitelný výraz. „Nevidím v tom žádný rozdíl. Ty si zasloužíš lepšího manžela.“

„Ano, to skutečně ano.“

„Teď se ti dvoří princ Lazzara,“ podotkl Damon a zkoumavě se na ni podíval.

Eleanor zaváhala. „Nedá se říct, že se mi dvoří. Princ přijel do Anglie, aby si prohlédl zdejší pamětihodnosti.“

„A aby tady našel nevěstu.“

„Říká se to.“

„Nedivím se, že ho bohatá dědička zaujala.“

Damonova poznámka ji zarazila. „Vy si myslíte, že na mně vidí jen mé peníze?“

„Zajisté ne.“ Pobaveně se pousmál. „Jenže ty jistě nepotřebuješ, abych vyjmenovával všechny tvé přednosti. Muž by musel být slepý aby ho ohromilo jen tvé bohatství, a ne krása.“

A co ty? Copak už ke mně opravdu nic necítíš? ptala se Eleanor v duchu. Nahlas však řekla: „Koneckonců vám může být jedno, zda se mi dvoří či ne.“

„Možná máš pravdu, Eleanor, jenže mně na tvém štěstí stále ještě záleží. Lazzara pro tebe není dost dobrý.“

Eleanor se zamračila. „Jak to můžete vědět?“

„Protože tě znám. Zasloužíš si lepšího manžela.“

Eleanor nevěděla, co si o jeho poznámce má myslet, tak jen pokrčila rameny. „Je od vás velmi nevhodné, lorde Wrexhame, že hodnotíte mé ctitele.“

„Ty přece víš, jak dokážu být nevhodný.“

To tedy vím, pomyslela si, když se k ní Damon nečekaně přiblížil. Zůstal stát těsně před ní a dlouze se na ni zadíval. Když ji připoutal svým tmavým pohledem, Eleanor začalo divoce bít srdce. Dobrotivý bože, snad ji Damon nechce políbit? Nikdy nezapomněla na rozechvění z jeho polibků, na chuť jeho pevných smyslných rtů,

které se k ní pomalu přibližovaly…

Když Damon zvedl ruku a konečky prstů ji něžně pohladil po tváři, Eleanor zatajila dech. Byla ohromená jeho blízkostí, jeho vůní a horkostí jeho těla. Jako by se tomu nedokázal ubránit, Damon ji objal, sklonil hlavu a své horké rty přitiskl k jejím.

Eleanor se nemohla ani hnout. Všechny její myšlenky se rozplynuly pod hebkostí jeho polibku. Jeho rty ji dráždily, hladily a pohlcovaly. Eleanor se zachvěla.

Povzbuzený její reakcí Damon naklonil hlavu na stranu, jazykem jí rozevřel rty a vklouzl hluboko do její hebkosti, jako by si chtěl oživit její chuť a texturu.

Eleanor jeho polibek vášnivě opětovala. Byla ztracená. Zmítalo jí nespočet pocitů, zatímco v těle se začala probouzet hladová touha. Ani ji nenapadlo, že by utekla. Damon ji zcela odzbrojil.

Když jí z hrdla unikl slastný sten, Damon ji přitiskl ještě blíže ke svému pevnému tělu. Její oblé prsy se opíraly o svalnatou hruď a na břiše cítila důkaz jeho touhy. Její tělo okamžité reagovalo. Objala ho kolem krku a kolena se jí podlomila.

Když zvedl ruce, aby se dotkl hebkých oblin jejích ňader, omámenou myslí se jí mihla vzpomínka na to, jak snadno ji dokáže vzrušit.

Rovněž si však vzpomněla i na to, jakou bolest jí způsobil.

Eleanor si uvědomila, co vlastně dělá, a rychle se snažila potlačit hladovou touhu, která pulzovala celým jejím tělem. Už jednou Damonovi dovolila, aby ji k sobě připoutal, a on jí pak zlomil srdce.

Vzpomínka na bolest jí dala dostatek síly, aby se začala ovládat.

Ruce opřela proti jeho hrudi a snažila se ho od sebe odstrčit.

Když ji Damon ihned nepustil, prudce do něho strčila, ale všechno bylo marné. Eleanor se proto rozhodla k zoufalému činu. Napřáhla nohu a vší silou ho kopla do holeně.

Naštěstí konečně dosáhla svého. Damon ji pustil a tlumeně zaklel.

Eleanor od něho ihned uskočila. Se zaťatými pěstmi hleděla na Damona a snažila se zklidnit divoký tlukot svého srdce.

Na tváři se mu opět usadil neproniknutelný výraz. Ke svému údivu Eleanor v jeho očích nespatřila výsměch a triumf, ale spíše lítost.

„Odpusť, nechal jsem se unést,“ řekl zastřeným hlasem.

I když nerada, Eleanor si musela přiznat, že stejně tak se nechala unést i ona. Zlobila se na Damona, že jí znovu připomněl chuť svých polibků, ale teď, když už ji nelíbal, si připadala, jako by jí něco scházelo.

„Donno Eleanor?“ ozval se hluboký mužský hlas.

Eleanor si uvědomila, že ji hledá princ Lazzara, a ztuhla. Doufala, že po vášnivém polibku nemá příliš nateklé rty, a vyskočila zpoza keře. „Ano, Výsosti?“

Don Antonio se na ni mile usmál, nicméně když za ní spatřil Damona, jeho úsměv se rozplynul.

S hořícími tvářemi Eleanor pospíchala s vysvětlením. „Setkala jsem se tady se starým známým. Právě jsem lordu Wrexhamovi vyprávěla o nedávné svatbě mého bratra.“

„Lordu Wrexhamovi?“ opakoval princ Lazzara pomalu s pohlednu upřeným na Damona.

Nicméně Damonův hlas byl klidný a nevzrušený. „Představíte nás, lady Eleanor?“

Když tak neochotně učinila, princ si Damona prohlédl od hlavy až po špičky prstů na nohou, ale to, co viděl, se mu zcela zjevně nelíbilo. Prkenně se uklonil, odvrátil od Damona zrak a nabídl Eleanoře rámě. „Budeme pokračovat v naší procházce po zahradě, cara mia?“

Vděčně přijala princovo rámě a zdvořile zamumlala: „Přeji vám krásný večer, lorde Wrexhame.“

Když ji princ Lazzara odváděl dále od Damona, Eleanor pocítila neskutečnou úlevu. Divoký tlukot srdce se jí už sice zklidnil, přesto však byla rozrušená účinkem, jaký na ni měl Damonův polibek, zvláště proto, že se na něho stále zlobila za to, co jí udělal před dvěma lety. Udělala dobře, že ho kopla, a to i navzdory bolesti, kterou sama cítila.

No, alespoň že má za sebou jejich první setkání, i když neprobíhalo právě tak, jak si představovala.

Najednou ji z jejích myšlenek vytrhl princův hlas. „Lord Wrexham je ten gentleman, s nímž jste byla kdysi zasnoubená, že ano?“

V jeho hlase nebyla jen zvědavost, ale odrážela se v něm i mužská žárlivost.

„Ano, jen velmi krátce.“ Mile se na prince usmála. „Ujišťuji vás, že mé city k němu velmi brzy vychladly. Teď pro mě nic neznamená a stejně tak já pro něho. Je jen přítelem mého bratra, nic víc.“

Eleanor si nemohla pomoct, ale dokonce i jejím vlastním uším se její ujištění zdálo nevěrohodné. Vždyť jen před malou chvíli se přesvědčila, že to, že pro ni nic neznamená, není pravda.

Vždyť každá žena by byla okouzlená jeho smyslností a hebkostí polibků. Líbal ji tak vášnivě a přitom něžně…

K čertu s ním a s jeho polibky.

Měla jsem ho kopnout ještě víc, pomyslela si Eleanor. Bolest, kterou sama pocítila v konečcích prstů, jí připomněla, jak je pro ni Damon nebezpečný.

Teď může jen doufat, že se s ním víckrát nesejde, alespoň ne o samotě. Nevěřila, že by se bránila, kdyby ji znovu políbil.

Naopak se obávala, že kdyby se tak stalo, znovu by se do Damona zamilovala, a něco takového nesmí nikdy dovolit!

2

Občas ze sebe udělejte chudinku, která si neví rady a potřebuje něčí pomoc. Vaše předstíraná bezmocnost mu dodá na pocitu převahy – což mají gentlemani velmi rádi.

anonymní dáma

Rady pro mladé dívky, jak získat manžela

Když Damon odcházel z Carlton House a nastupoval do svého kočáru, na čele se mu usadila hluboká vráska. Byl připravený na to, že se dnes večer po letech opět setká s Eleanor. Dokonce si naplánoval, že si spolu promluví, a také zařídil, aby spolu byli sami. Co však nečekal, že ji políbí.

Právě naopak, chtěl se pokusit utlumit jakékoliv city, které k Eleanor ještě měl, aby mohli nechat minulost jednou provždy za sebou. Rovněž chtěl zjistit, co Eleanor cítí k princi Lazzarovi.

Proč jsi zatraceně znovu podlehl jejímu kouzlu a políbil ji? spílal si Damon v duchu. Snad jsi dost starý na to, aby ses choval jako nerozumný mladíček.

Nicméně navzdory všemu svého polibku ve skutečnosti nelitoval. Její rty byly přesně takové, jaké si je pamatoval, snad ještě svůdnější. Ona byla přesné taková, jakou si ji pamatoval: živoucí, plná energie a zvláštní přitažlivosti, které nikdy nedokázal odolat.

Eleanor Pierceová ho dokázala rozpálit jako žádná jiná. Dnes v noci ho očarovala stejně jako před dvěma lety.

Damon cítil, jak se kočár zhoupl, když se vedle něho posadil jeho podsaditý přítel Otto Geary.

„Díky bohu že tu přehlídku snobství máme za sebou,“ povzdychl si Otto, když odjížděli z nádvoří Carlton House. „Slib mi, že mě už

nikdy nebudeš nutit, abych tě doprovázel na tak nudnou slavnost, kde je pohromadě tolik nabubřelých panáků.“

Damon se suše usmál. „Moc dobře víš, proč jsem tě nutil, abys šel se mnou. Abych tě alespoň na chvíli vytáhl z toho tvého špitálu. V opačném případě se tam pohrbíš i se svými pacienty. Jsem si jistý, že celé dva roky, co jsem byl pryč, jsi z toho baráku nevytáhl paty.“

Otto si uvolnil formálně uvázaný nákrčník. „Já jsem se svými pacienty naprosto spokojený, nicméně nechápu, jak ty můžeš snášet něco tak příšerného, Damone. Nemyslím si, že bys pro našeho prince měl nějakou slabost.“

„To máš sice pravdu, ale Jeho královská Výsost ti může poskytnout výhody, které já nemohu. A jelikož často využívá mou štědrost, je ochoten podpořit tvou snahu.“

Otto si znovu povzdychl. „Je to k nevíře, kolik stojí provoz špitálu.“

Damon moc dobře věděl, jak neuvěřitelné jmění spolyká soukromý špitál, protože ho sám z větší části podporoval.

„Nicméně pochybuji, že jediný důvod, proč jsi tam dneska šel, byl ten, abys pro mě získal regentův patronát.“

Damon viděl, jak si ho jeho přítel prohlíží v mdlém osvětlení olejové lampy. „O jakém jiném důvodu to mluvíš?“

„Třeba o tom, že tě okouzlila jedna mladá urozená dáma.“

„Kdy naposledy mě okouzlila mladá urozená dáma?“

„Před dvěma lety.“ Když po něm Damon šlehl pohledem, Otto se zasmál a pokračoval: „Poslední dny jsi celý nesvůj, můj drahý příteli. Poznal jsem to, i když ses snažil předstírat, že se nic neděje. Kdybych měl stanovit diagnózu, řekl bych, že tvé symptomy vyplývaly z očekávání, že se co nevidět setkáš s lady Eleanor.“

Damon se ironicky usmál. „Jak jsi to uhodl?“

Otto se ušklíbl. „Zapomněl jsi, že tě znám jako svoje boty.“

Damon svému starému příteli nemohl zapřít, co cítí. Poznali se před mnoha lety za chmurných okolností u smrtelné postele Damonova šestnáctiletého dvojčete Joshuy.

„Musím říct, že lady Eleanor je neobyčejně krásná,“ podotkl Otto. „Podařilo se ti s ní dnes večer promluvit?“

„Ano.“

„A? To je všechno, co mi k tomu řekneš?“

„Není nic, co bych ti měl říct.“ Damon příteli nechtěl lhát, ale ani se nemínil vyznávat ze svých citů k Eleanor, když jim sám nerozumněl.

„Zřejmě nejsi šťastný, že se jí dvoří právě princ Lazzara,“ utrousil Otto.

To byla pravda. Jakmile se Damon dozvěděl, že se Eleanor dvoří italský princ, vrátil se do Anglie o týden dřív, než původně plánoval. Prostě ji chtěl ochránit před Lazzarovým sklonem dostat se do potíží. Když ji však dnes večer uviděl, jak se po zahradě prochází zavěšena do krásného prince, pocítil prudký příval žárlivosti, i když věděl, že na něco takového nemá nárok.

„Ne, to opravdu nejsem,“ přiznal zachmuřeně.

Otto našpulil rty. „Měl by sis dát pozor, Damone, a držet se od té lady raději dál. Nechceš přece u ní nebo u někoho jiného vzbudit falešný dojem tím, že o ni budeš projevovat přílišný zájem?“

„Skláním se před tvou nekonečnou moudrostí,“ řekl Damon posměšně, ale dobře věděl, že jeho přítel má pravdu.

Eleanor byla svůdná, nebezpečná jako nějaká droga. Zanechala v něm tak hluboké stopy, že na ni za celé dva roky nedokázal přestat myslet. Několik týdnů po zrušení jejich zasnoubení prožíval hotové peklo, a to navzdory vzrušení z cestování a z uspokojení ze splnění dávného snu.

Damon zamračeně vyhlédl z okna na temnou londýnskou ulici. Až do dnešního večera si byl jistý, že své city vůči Eleanor přemohl. Možná právě proto ji políbil, aby se ujistil, že má všechno pevně v rukou. Nicméně jeho experiment nedopadl tak, jak doufal.

Stále mezi nimi hořel divoký plamen touhy a vzrušení, a právě proto se od ní musí držet dál.

Bylo zřejmě dobře, že se na něho Eleanor ještě stále zlobí za to, co jí provedl. Nevypadala, že by mu chtěla kdy odpustit.

Hluboce litoval toho, že jí ublížil, a rovněž si plně uvědomoval svou vinu. Věděl, že jí v prvé řadě nikdy neměl nabízet manželství, protože jí nikdy nemůže dát to, co od něho požadovala.

Nicméně byl tou temperamentní černovlasou kráskou naprosto okouzlený. Eleanor ho uhranula hned od první chvíle, kdy ji uviděl.

Od smrti jeho bratra to bylo poprvé, co cítil, že zase žije. Nejméně pochopitelné však bylo pouto, které k ní ihned pocítil. Byla to skoro tak silná blízkost, již kdysi měl se svým bratrem.

Právě to byl hlavní důvod, proč ji tak impulzivně požádal o ruku. To a ještě fakt, že ji chtěl tolik, až se bál, že překročí hranice pouhého polibku a zneuctí ji. Proto se rozhodl jejich vztah legitimovat tím, že se s ní ožení.

Nicméně její plaché vyznání lásky ho omráčilo. Jakmile si srovnal, co k němu Eleanor cítí a z jakých důvodů ji on požádal o ruku, rozhodl se z jejich zasnoubení vycouvat. Nechtěl jí způsobit ještě větší bolest tím, že jí bude slibovat něco, co jí nikdy nemůže dát. Čím dříve to Eleanor pochopí, tím lépe.

Měl by ses z minulosti poučit, varoval ho tichý hlas. Damon věděl, že Otto má pravdu. Musí se od Eleanor držet co nejdále. Teď, když se s ní viděl, by měl zase pokračovat dál svou cestou.

Nebýt toho, že ji nechává napospas princi Lazzarovi, kterému zřejmě nejde o nic jiného než o její tučné věno. V Itálii za sebou Lazzara nechal nejen zlomená srdce, ale i zničenou povést dam z urozených rodin, přičemž za své činy odmítl přebrat zodpovědnost.

Damon si nemyslel, že by Lazzara Eleanor takto pošpinil, poněvadž pocházela z příliš vznešené rodiny a disponovala velkým jměním, ale obával se, že jí princ ublíží tak, jako kdysi on. Že se do něho Eleanor zamiluje, provdá se za něho a pak bude zničená jeho nevěrností.

Damon se hořce pousmál. Nakonec možná tím, že Eleanor ochrání před další bolestí, smyje alespoň část své viny a utiší špatné svědomí.

Byl rád, když Otto začal mluvit o svém oblíbeném tématu – o špitálu. Přerušil tak jeho myšlenky o Eleanor. Po chvíli vysadil lékaře před jeho domem v Marlebone, který stál hned vedle nemocnice, a pokračoval dál směrem k Mayfair, nejprestižnější londýnské čtvrti, kde se nacházely panské domy mnoha šlechticů.

Damonův dům patřil jeho rodině už několik generací, ale chladné ticho, které ho uvítalo vždy, když vešel dovnitř, se ani vzdáleně nepodobalo jeho vzpomínkám na dětství. Když byli s Joshuou ještě chlapci, dlouhými chodbami se nesl radostný smích.

Nyní se tytéž chodby zdály bolestně prázdné a odrážely jen utrpení, které pocítil ve svých šestnácti letech, kdy jeho milované dvojče zemřelo na plicní nemoc, na kterou nebyl lék.

Joshuova smrt byla pro Damona velkou ranou, protože ti dva si byli velice blízcí. Když Damon zakrátko přišel i o své rodiče, kteří zemřeli za divoké bouře na moři, zůstal bez rodiny. Tehdy se rozhodl, že pohřbí své emoce tak hluboko, aby mu už nikdy na nikom nezáleželo a nemohl cítit bolest z jeho ztráty.

Začal žít nebezpečným způsobem života, poněvadž byl přesvědčen, že nemá co ztratit. Následujících deset let nevynechal ani jedinou příležitost, aby nepokoušel osud, díky čemuž získal pověst marnotratníka a hříšníka.

Na pověsti mu nikdy nezáleželo, nicméně jen do té doby, než potkal půvabnou lady Eleanor Pierceovou. Byla právě uprostřed tvé první sezóny, během níž ji doprovázela její přísná teta lady Beldonová.

Od lokaje, který Damona přišel uvítat, převzal lampu, vystoupal po širokém schodišti a vydal se dlouhou chodbou ke své ložnici. Když vešel dovnitř, odložil lampu a otevřel okna.

Dům byl celé dva roky zavřený a zabedněný, nábytek zahalený holandskými přikrývkami. Zatuchlý zápach, který v místnostech navzdory častému větrání stále přetrvával, nebyl způsobený smrtí i nemocí, jako tomu bylo ve špitálech, ale tím, že v domě dlouho nikdo nežil. Přesto Damon ten puch nemohl snést.

Obrátil se, svlékl si svůj brokátový kabát, uvolnil nákrčník a nalil si sklenici brandy. Když se usadil do hlubokého křesla před krbem, v němž praskal oheň, jeho myšlenky se toulaly někde úplně jinde.

Najednou se však ozvalo zaklepání na dveře a do ložnice vstoupil Damonův starý komorník. „Mohu vám s něčím pomoci, pane?“

Damon se na svého dlouholetého sluhu zamračil. „Je pozdě, Cornby. Přece jsem ti říkal, abys kvůli mně nevstával.“

„To jste říkal, sire.“

„Jenže ty mě neposloucháš, že?“

„V tomto případě ne, pane. Co bych to byl za sluhu, kdybych takhle zanedbával svou práci?“

Damon nedokázal skrýt úsměv. Starý muž pracoval v jejich rodině už velmi dlouho, dávno před tím, než Joshua onemocněl, a o umírajícího chlapce se staral s neobyčejnou péčí a láskou. Jako projev díků Damon nechal muže žít ve svém domě dávno potom, co měl Cornby odejít na odpočinek.

Nicméně Cornby odmítal přijmout jakýkoliv náznak charity, a tak zastával funkci Damonova komorníka. Navzdory pokročilému věku doprovázel lorda Wrexhama na jeho cestách po Evropě. Damon byl nejednou rád, že má vedle sebe někoho blízkého. Byl mezi nimi přátelský vztah bez zbytečných formálností, který se mezi šlechticem a jeho sluhou vidí jen velmi zřídka.

„Byl pro vás dnešní večer uspokojující, pane?“ zeptal se Cornby

„Ano, řekl bych, že ano.“

Vtom si sluha všiml kabátu ledabyle přehozeného přes židli a vykřikl: „Pane, neměl byste být tak nepořádný! Ten kabát stál celé jmění.“

Opatrně uchopil drahocennou látku a pohladil drahý brokát.

„Skutečně, pane, nestačím se divit. Ale zřejmě už splnil svůj účel. Ples pořádaný regentem je zřejmě zvláštní příležitost, že ano? Dnes jste stál před zrcadlem mnohem déle než kdykoliv jindy.“

Damon šlehl po starém muži udiveným pohledem. Samozřejmě že se musel vhodně obléct, protože věděl, že se dnes setká s Eleanor, ale netušil, že jeho snaha byla tak očividná. „To se ti jen zdálo.“

„Když to říkáte, pane.“

Damon se upřeně podíval na svého sluhu. „Uvědomuješ si vůbec, Cornby, že ti neplatím za to, abys mě pozoroval a zkoumal mě chování?“

„Ano, pane.“

„Nezbývá mi než doufat, že se jednou naučíš projevovat svému pánovi patřičnou úctu.“

„Obávám se, že to je velmi nepravděpodobné, pane. Znáte to přísloví – starého psa novým kouskům nenaučíš.“

Damon smutně pokýval hlavou. „Budu muset zvážit tvůj další pobyt zde. Připomeň mi to ráno u snídaně.“

„Copak jste zapomněl, že jste mě vyhodil už před čtrnácti dny, než jsme odjeli z Itálie?“

„Tak proč jsi ještě pořád tady?“

„Protože mě potřebujete. Máte velmi málo sloužících, kteří by dohlédli na vaše blaho.“

„Jenže to už dávno není pravda,“ namítl Damon. Jakmile jsme se vrátili do Londýna, najal jsem celou řadu sloužících.“

„Ale ani jeden z nich neví, co máte rád, pane.“ Damon věděl, že to je pravda.

„Můj pane, pokud mě teď na chvíli omluvíte, zajdu pověsit váš kabát.“

„Samozřejmě.“

Když Cornby odešel do šatny, Damon si dlouze přihnul brandy.

Jakmile se sluha vrátil do pokoje, významně se podíval na skleničku. „Nezačínáte letos trochu brzo, pane?“

„Ne, nezačínám trochu brzo. Jen jsem si chtěl dát skleničku na dobrou noc.“

„Pokud chcete, nechám doplnit zásoby.“

„To je skvělý nápad.“

Damon alkoholu příliš neholdoval, ale jednou za rok, při výročí bratrovy smrti, se opil ve snaze utopit bolest, kterou stále cítil. Zlověstné datum se pomalu blížilo, ale Damon se svým smutečním rituálem ještě nemínil začít. Ani nechtěl, aby mu to někdo připomínal, i když se jednalo o věrného sluhu.

„Cornby,“ řekl Damon a podíval se na starého muže.

„Ano, pane?“

„Pokud mě teď necháš být, zvýším ti plat.“

„Už teď mě platíte přímo královsky, pane. Další peníze opravdu nepotřebuji. Mám radost, když se o vás mohu tu a tam postarat.“

„Kdyby to bylo jen tu a tam, snad bych to ještě snesl,“ zamumlal Damon, i když oba věděli, že to nemyslí vážně.

Cornby se zdvořile postavil před svého pána a mírně se zeptal:

„Jste si jistý, že nic nepotřebujete, pane?“

„Vlastně něco ano. Na ráno mi připrav jezdecký oblek.“

Damon nepochyboval o tom, že Eleanor bude zítra brzy ráno v Hyde Parku. Byla skvělá jezdkyně a zbožňovala rychlou jízdu.

„Jak si přejete, pane. Bude to další zvláštní událost?“

„Běž do postele, Cornby,“ řekl Damon. Rozhodně nemínil dát svému komorníkovi příležitost, aby se ho vyptával na lady Eleanor.

„Vypadáš unaveně a já tě nechci mít na svědomí.“

„Ano, pane. Jak si přejete.“ Starý muž došel ke dveřím, ale tam se zarazil. „Musím říct, že jsem rád, že jsme zase doma a spíme ve starých dobrých anglických postelích. Na těch moderních matracích se skoro nedalo vydržet. Spěte dobře, pane.“

Damon se se sluhou rozloučil pokývnutím hlavy. S tou postelí měl Cornby pravdu, ale Damon věděl, že poté, co políbil Eleanor, jen tak neusne. Najednou se probudilo příliš mnoho vzpomínek, těch dobrých i špatných.

Dokud nepoznal Eleanor, s žádnou jinou ženou se citově nezapletl. Poté, co prožil tolik bolesti, si zakázal, aby mu kdy na někom záleželo. Nechtěl riskovat, že opět ztratí milovanou bytost.

Nicméně její energie a chuť do života ho okouzlily natolik, že až do onoho dne, kdy se mu vyznala ze své lásky, neposlouchal varovný vnitřní hlas a dovolil, aby jejich vztah přerostl v silné intimní pouto.

Nebezpečí, které pro něho znamenala, ještě vzrostlo, když jeho vzdálená sestřenice Tess Blanchardová v bitvě u Waterloo ztratila svého snoubence. Tessina bolest a zoufalství Damonovi připomněly, co sňatkem s Eleanor riskuje.

Právě proto ji od sebe odehnal. Když tragicky zemřel jeho bratr a poté i jeho rodiče, Damon poznal prázdnotu a utrpení, které už víckrát nechtěl zažít. Věděl, že kdyby dovolil, aby jeho vztah s Eleanor ještě zintenzivněl a přerostl do pevného pouta, bolest z její případné ztráty by byla tak silná, že by ji nedokázal snést.

Damon se rozhodl, že ji donutí, aby zrušila jejich zasnoubení, poněvadž gentleman by něco takového nemohl učinit, aniž by dámu urazil a poskvrnil tak její povést. Proto zařídil, aby ho Eleanor uviděla na veřejnosti s jeho bývalou milenkou.

Nikdy Eleanor nebyl nevěrný, jen chtěl, aby tomu uvěřila.

Aby ji Damon ušetřil zbytečné bolesti a pokoření, hned následující týden odjel z Anglie.

Naštěstí během cestování po Evropě měl Damon ušlechtilé poslání, které ho zaměstnalo natolik, že neměl čas na Eleanor myslet. Ať už to bylo kvůli zbytečné smrti své rodiny či snad díky Ottově

vlivu, Damon celé dva roky strávil tím, že se snažil zachránit nevinné nešťastníky, kteří byli zasaženi stejnou chorobou, na jakou zemřel jeho bratr.

Úspěch v jeho snažení mu byl zdrojem uspokojení a hrdosti.

Vlastně se mu podařilo naplnit své životní poslání.

Přesto se mu časem začalo stýskat po Anglii a po rodném domově.

Před několika týdny se rozhodl, že už cestoval dost dlouho, a je načase vrátit se domů a znovu začít žít původním způsobem života, zvěst o tom, že se Lazzara uchází o Eleanor, jeho návrat jen uspíšila.

Přemýšlel, co bude dál s ním a s Eleanor.

Nemínil opakovat minulost, sblížit se s ní a potom jí způsobit bolest svým odchodem. Přesto ji nemohl zcela opustit. Rozhodně ne teď, když se o její ruku uchází člověk, který by jí byl mizerným manželem a způsobil by jí jen bolest a utrpení. Zaslouží si někoho mnohem lepšího.

Chtěl, aby Eleanor byla šťastná, aby se jí splnil její sen o lásce, rodině a dětech. Chtěl pro ni přesně tu budoucnost, kterou zničil, když ji úmyslně veřejně zradil. Až se on někdy ožení, tak to bude proto, že bude potřebovat pokračovatele rodu, a pak se bude jednat výhradně o manželství z rozumu.

Byl si jistý, že princ Lazzara není ten pravý muž pro Eleanoru. Právě proto bude zítra ráno v parku, aby se střetl s Eleanor a jejím urozeným nápadníkem.

Bude tam zvláště proto, aby překrásnou temperamentní ženu, která se kdysi měla stát jeho manželkou, ochránil před prostopášníkem a nezodpovědným sukničkářem.

Po jejich návratu do domu na Portman Place, Eleanor doprovodila tetu do její ložnice a popřála jí dobrou noc.

„Jsem moc ráda, že sis dnešní večer užila, teto,“ řekla Eleanor upřímně. „Signor Vecchi je velmi příjemný gentleman, že?“

„To skutečně je,“ přiznala Beatrix, a když si vzpomněla na staršího přítele prince Lazzary, lehce se začervenala. „Signor je ztělesněním elegance. Ta je zřejmě italským gentlemanům vrozená, a to bez ohledu na věk.“

„Asi máš pravdu.“

Eleanor hřálo u srdce, že se možná stala svědkem probouzející se romance mezi její tetou a italským diplomatem. Poté, co Beatrix před mnoha lety ovdověla, to bylo poprvé, co o nějakého gentlemana projevila zájem. Eleanor neviděla v jejich přátelství žádnou překážku. Navíc se zdálo, že teta Beatrix italského diplomata přitahuje.

„A co ty, Eleanor, užila sis dnešní večer?“ zeptala se teta a zkoumavě se na ni podívala. „Doufám, že tě Wrexhamův návrat příliš nerozrušil.“

„Zcela jistě ne,“ tvrdila Eleanor. „Pro mě za mě si může jít clo horoucích pekel.“

„Přesně tam totiž patří,“ odvětila Beatrix kousavé. „I když jistě víš, že dámy taková slova nepoužívají.“

„Ano, teto,“ zamumlala Eleanor a snažila se skrýt úsměv. Její urozená příbuzná až chorobně dbala na vhodné chování, nicméně Eleanor jí chtěla za její laskavost a lásku oplatit stejnou mincí.

„Věřím, že Wrexhamův návrat nijak nenaruší dvoření prince Lazzary,“ podotkla teta.

„Nedovedu si představit, jak by mohl. Wrexhamovi na mně už dávno nezáleží, stejné jako mně nezáleží na něm.“ Za žádných okolností by nepřiznala, že ji Damon před několika hodinami políbil ani to, že jeho polibek vášnivě opětovala.

„Pojedete ráno s princem na vyjížďku, Eleanor?“

„Ano, v deset hodin.“

Beatrix povytáhla obočí. „To je na tebe poněkud pozdě, ne snad?“

„Ano, ale princ prý není ranní ptáče.“

„V každém případě si nezapomeň vzít jednoho z podkoních. Moc dobře víš, že je to vhodné.“

„Ano, vezmu,“ odpověděla Eleanor bez odmlouvání.

„Pak se tedy dobře vyspi, drahá.“

„Ty také, teto.“ Eleanor však věděla, že dnes večer jen tak snadno neusne. Byla ráda, že má nevyhnutelné setkání s Damonem za sebou, nicméně jeho přítomnost v ní znovu probudila bolest a touhu.

Nepolíbila postarší dámu na tvář ani jí nestiskla ruku, poněvadž lady Beldonová považovala takový projev citů za nevhodný.

Možná právě rezervovanost mé tety, uvažovala Eleanor, když odcházela do své vlastní ložnice, byla důvodem mé vášnivé odezvy na Damonovy intimnosti.

Eleanor měla poněkud osamělé a neradostné dětství. Vychovávala ji přísná guvernantka, která pro ni nikdy neměla vlídné slovo ani pohlazení. Její rodiče uzavřeli svazek z rozumu a projevovali malý zájem jak jeden o druhého, tak o své děti. A poněvadž její milovaný bratr byl o téměř dvanáct let starší než ona, většinu jejího dětství strávil v internátní škole a později na univerzitě. Po smrtelné nehodě rodičů se jejím zákonným poručníkem stal Marcus, nicméně Eleanor se přestěhovala k sestře své matky, lady Beldonové, poněvadž dům urozené dámy byl pro desetiletou dívenku

mnohem vhodnějším místem k výchově.

Teta Beatrix se za výchovu mladé dívky cítila tolik zodpovědná, že ji odmítla poslat do internátní školy, kde by si Eleanor mohla najít přítelkyně. Dokonce i nyní, když už je dospělá a ve společnosti velmi oblíbená a známá, má stále velmi málo blízkých přátel, snad jen Drewa, vévodu z Ardenu, a Heatha, markýze z Claybournu, kteří jsou jako její starší bratři.

Eleanor si s hořkým povzdechnutím vzpomněla, kolik se kolem ní točilo nápadníků. Jakmile dosáhla věku vhodného na vdávání, její bohatství a jméno z ní učinily velmi výhodnou partii.

Marcus ji varoval, že se může stát obětí lovce věna, zatímco teta Beatrix chtěla, aby se Eleanor provdala za vhodného gentlemana a svým svazkem spojila dvě velká bohatství a starobylá jména, i když byla jen velmi malá naděje, že v takovém manželství nalezne lásku a vzájemný cit. Nicméně Eleanor měla svou vlastní jasnou představu budoucnosti. Měla v plánu provdat se jedině z velké lásky.

Pak, stěží šest měsíců po svém vstupu do společnosti, poznala okouzlujícího lorda Wrexhama.

Zpočátku byla proti Damonovu šarmu imunní, i když jen z principu. Vždyť ho chtěla každá žena, a proto se rozhodla, že ona bude jiná. Netrvalo však dlouho a naprosto mu podlehla. Byl úplně jiný než všichni muži, které znala. Byl energický, vitální, vtipný, nebezpečný a vzrušující. Snad právě to nebezpečí ji na něm přitahovalo nejvíce.

Nikdy nezapomene na jejich první nečekaný polibek. Procházeli se v zahradách venkovského sídla Beldonů poblíž Brightonu, kde její teta pořádala každoroční zahradní slavnost, a lord Wrexham s ní nepřestával flirtovat.

„Jste až příliš smělý,“ řekla mu Eleanor se smíchem. „Může vás to přivést do potíží.“

Letmo se pousmál. „To záleží na okolnostech. Nicméně odměna je možná natolik lákavá, že se vyplatí riskovat.“

Právě tehdy se k ní Damon naklonil a drze se zmocnil jejích rtů, přičemž dal Eleanor okusit omamnou chuť vzrušení a touhy.

Přesto se Eleanor nakonec vzpamatovala, a ať už to bylo jen z principu, dala mu jasně na srozuměnou, že s ní si pohrávat nebude. Prudce do něho strčila, zbavila ho rovnováhy a lord Wrexham zády dopadl do zurčící fontány.

Damon se posadil, celý mokrý, a ohromeně na ni zíral.

„Doufám, že studená voda zchladila vaši touhu, lorde,“ řekla Eleanor sladce a snažila se nedat na sobě znát, jak prudce jí bije srdce.

Wrexham se najednou začal smát. „Pokud si to myslíte, slečno Pierceová, pak mě vůbec neznáte.“

A měl pravdu. Její čin Damonovu touhu vůbec nezchladil, spíše naopak. Jen se jí více a intenzivněji dvořil.

Byl to první polibek z mnoha, ale Damon nikdy nedopustil, aby jejich vášeň došla příliš daleko, a překročili tak jistá pravidla. Eleanor zvedla ruku a konečky prstů se něžně dotkla svých rtů.

Teď už věděla, že udělala velkou chybu, když Damonovu kouzlu podlehla a nabídla mu své srdce. Ještě větší chybou bylo doufat, že ukončí její samotu tím, že jí na oplátku věnuje svou lásku. Jejich krátká romance hořela silným plamenem, který však vyhasl hned při první zkoušce věrnosti.

Někdy, v pozdních nočních hodinách, kdy osaměle ležela ve své posteli, ji pronásledovaly pochyby, zda udělala dobře, když jejich zasnoubení tak rychle zrušila. Pak si však uvědomila, jakou bolestí zaplatila za několik krátkých týdnů euforie a štěstí v Damonově společnosti, a přestala pochybovat. Když ji jeho nevěra tolik zasáhla v době jejich zasnoubení, jaké by to bylo po svatbě?

Ne, pomyslela si Eleanor, když došla ke dveřím do své ložnice, až se jednou vdá, bude to jen proto, že si bude jistá nehynoucí a oddanou láskou svého vyvoleného.

V ložnici na ni čekala její komorná, aby jí pomohla svléci plesové šaty a připravit se ke spaní. Když Eleanor mladou dívku propustila, ulehla do postele, ale lampu nechala ještě rozžatou. Obrátila se na bok a natáhla se po malé knížce v kožené vazbě, která ležela na jejím nočním stolku.

Nedávno vydané Rady pro mladé dámy, jak získat manžela byly sepsané neznámou autorkou, nicméně Eleanor věděla, že jí nebyl nikdo jiný než blízká přítelkyně sester Loringových Fanny Irwinová, která v šestnácti odešla z domova, aby se stala jednou z nejvyhledávanějších londýnských kurtizán.

Ve své knize Fanny radila nejen jak získat manžela, ale také jak si udržet jeho věrnost i po svatbě.

Krátce řečeno, jak muže přimět k tomu, aby ztratil hlavu a šíleně se zamiloval.

Eleanor knihu doporučila spoustě svých známých jako laskavost pro svou švagrovou Arabellu. Kniha šla doslova na dračku a netrvalo dlouho a o Radách se vzrušením mluvila dobrá polovina urozených dam.

Ačkoliv většina urozených dam Eleanořina věku už byla provdaná, byly celé dychtivé vyzkoušet moudra neznámé autorky na svých manželech. Pochopitelně že ještě dychtivější byly ty neprovdané, stejné tak jako jejich matinky, které se snažily pro svou dceru ulovit opravdu toho správného manžela. Pro ně byly Rady skoro něco jako verše před spaním.

Eleanor na takové společenské intriky neměla trpělivost. Připadalo jí nedůstojné snažit se ulovit muže jako nějakou škodnou. Nicméně byla pevně rozhodnutá provdat se za muže, který se do ní hluboce zamiluje. Nechtěla zůstat starou pannou a vést osamělý a bezútěšný život. Ani nechtěla dopadnout jako její teta, vdova, která nikdy nepoznala radost z opravdové lásky.

Eleanor usoudila, že pokud chce dosáhnout svého, bude muset svou romantickou budoucnost vzít do svých rukou, a začne s princem Lazzarem.

Bezesporu ji tento krásný italský gentleman přitahoval, ale nebyla si jistá, zda ji někdy bude schopen milovat tak, jak si přála být milována, ani zda jí v manželství bude věrný.

Právě proto se rozhodla, že princi dovolí, aby se jí dvořil, a přitom se pokusí využít rad z Fannyiny knihy.

Nepočítala však s tím, že právě teď, když začíná s princem Lazzarou dosahovat kýžených výsledků, jí do života opětovně vstoupí Damon!

Copak nemohl v cizině zůstat ještě chvíli déle? I když se jí podaří ignorovat fakt, že je ve městě, dobře věděla, že je bude neustále v duchu srovnávat a že princ nemůže vyhrát.

Bylo toho tolik, co na Damonovi zbožňovala. Například jeho bystrý rozum. Nebo způsob, jakým ji neustále nutil, aby se nebála být sama sebou. Nikdy s ní nezacházel jako s křehkou květinou jako ostatní její nápadníci.

Ani s ní nejednal jako s dědičkou velkého jmění. Místo toho ji škádlil a zlobil stejně, jako to dělávali její bratr a jeho přátelé Drew a Heath.

Když si Eleanor uvědomila, že je myšlenkami opět zpátky u Damona, zaklapla knihu, zhasla lampu, přitáhla si přikrývku až pod krk a pevně zavřela oči.

K velké nelibosti si uvědomila, že jí Damon dnes večer opět popletl hlavu. Ale už mu to nikdy nedovolí.

Ani na toho okouzlujícího ďábla nebude myslet. Prostě nebude!

Přesto se jí o něm zdálo. Byl to živý vzrušující sen, který v ní probudil touhu. Damonovo objetí bylo pevné a vášnivé, přesto natolik něžné, aby ji zasáhlo až do hloubi duše. Natolik něžné, aby ji rozplakalo.

Eleanor se probudila uprostřed noci celá uplakaná a s bolavým srdcem.

Chvíli tak ležela a upínala se k tomu, co zrušením zasnoubení ztratila. Nezničila jen příslib sladké lásky, ale i jejich přátelství. Ztratila přítele i ideálního manžela.

Zajímalo by ji, zda si na ni Damon někdy vůbec vzpomene, zda se mu o ní zdá tak jako jí o něm. Měla dojem, jako by si byli souzeni.

Bylo však zcela očividné, že on ten dojem neměl, pomyslela si Eleanor s hořkým pousmáním. Převrátila se na bok, objala polštář a znovu si přísahala, že na Damona musí zapomenout.

Byla velmi ráda, že má před sebou úkol, který ji přivede na jiné myšlenky. Procvičování technik z Fannyiny knihy, které prince Lazzaru donutí, aby se do ní šíleně zamiloval, bude dostatečným rozptýlením, a odvede ji tak od její nešťastné tendence až příliš se zaobírat minulostí, která je pevně spjatá s okouzlujícím gentlemanem, jenž jí před dvěma lety zlomil srdce.

Když se Eleanor ráno probudila, při oblékání a snídani si v duchu znovu zopakovala svůj plán.

Ačkoliv se cítila tak trochu nesvá, když se přesně v deset objevila Jeho Výsost, podařilo se jí obdarovat ho zářícím úsměvem, jakmile se Eleanor usadila v jeho elegantní dvojkolce s mladým podkoním na zadním stupátku, započala živou konverzaci. Pomalu projížděli přeplněnými ulicemi a blížili se k Hyde Parku.

Eleanor si se zájmem prohlížela princovo spřežení.

„Máte velmi krásné a temperamentní koně,“ podotkla Eleanor, když princ necitelně trhl otěžemi.

„Ano, máte pravdu. Temperament je to nejdůležitější, co od svých koní vyžaduji. Tyhle jsem získal v Tattersallsu.“

Marcus by Lazzaru nazval trýznitelem koní. Eleanor si byla jistá, že by temperamentní zvířata zvládla mnohem lépe a citlivěji než princ, a zatoužila ujmout se otěží. Měla však na paměti Fannyiny rady, a proto byla raději zticha. Žádný gentleman není rád, když je dáma v něčem schopnější než on sám, a ona chtěla získat princovu lásku, ne urazit jeho hrdost.

Eleanor byla ráda, když konečně dojeli k bráně do parku a vydali se po široké cestě lemované stromy, neboť se zdálo, že tady jsou zvířata klidnější.

Nicméně vtom si všimla jezdce, který se přibližoval k princovu kočáru, a ztuhla. Nebyl to nikdo jiný než Damon.

Jaká smůla, pomyslela si Eleanor.

Když Damon zpomalil koně a v pozdravu pozvedl svůj klobouk, princ Lazzara byl nucen zastavit a rovněž pozdravit.

Eleanor se přinutila k chladnému přikývnutí, i když si nemohla pomoct a celou svou bytostí obdivovala Damonova široká ramena zahalená v burgundském kabátě, jeho pevná stehna a způsob, jakým seděl na svém černém plnokrevníkovi. Damon byl skvělý jezdec, což byla jen jedna z dalších věcí, kterou měli společnou. Eleanor si vzpomněla na nádherné projížďky krajinou, které společně podnikali během jejich krátkého zasnoubení, a znovu ji bodlo u srdce.

„Lady Eleanor, jaké příjemné překvapení,“ byla první věc, kterou Damon řekl. „Nečekal bych, že se tady setkáme.“

Eleanor povytáhla obočí. Damon moc dobře věděl, že každé ráno jezdívá na vyjížďky do Hyde Parku, a to bez ohledu na počasí.

„Opravdu, lorde? Proč ne?“

„Vím, že tudy obvykle projíždíte o dvě hodiny dříve.“

Eleanor ignorovala Damonovu poznámku o tom, že zná její zvyky, a mdle se usmála. „Jenže já si vyjížďku užívám v kteroukoliv hodinu, lorde. Zvláště pak s tak milým doprovodem, jako je princ Lazzara,“ dodala významně, aby poukázala na gentlemana po svém boku.

„Věřím,“ podotkl Damon, „že princ Lazzara je se svým doprovodem stejně spokojený jako vy.“

„To skutečně ano,“ řekl princ, který se konečně přidal do rozhovoru.

Damon se na něho významně podíval. „Vaše Výsosti, nedávno jsem ve vaší krásné zemi strávil několik příjemných měsíců.“

„Opravdu?“ odvětil Ital zdvořile. „Navštívil jste naše úchvatná města? Řím? Neapol? Florencii?“

„Ano, převážně jsem pobýval na jihu…“

Eleanor se odmlčela a z celého srdce si přála, aby Damon zmizel.

Copak mu neřekla, že s ním už nikdy nechce mít nic společného?

Princ Lazzara konečné ukončil rozhovor o své zemi, znovu se uklonil, uchopil opratě a pobídl koně ke klusu.

Eleanor se ovládla a neotočila se, aby zjistila, zda se Damon za nimi dívá, přesto na sobě cítila jeho pronikavý pohled.

Když se koně dali do cvalu, Eleanor se pevně chytila bočního madla, ale vtom se kočár prudce zakymácel a ona s úlekem dopadla

na prince. Podkoní s výkřikem vypadl ze stupátka a skutálel se na zem. Chvíli trvalo, než si Eleanor uvědomila, že ztratili kolo.

Splašení koně tryskem vyrazili kupředu bez ohledu na kočáry a jezdce, kteří jim stáli v cestě. Princ Lazzara nejen že naprosto ztratil kontrolu nad spřežením, ale pustil opratě a oběma rukama se držel madla.

Eleanor, která se zoufale snažila udržet rovnováhu, popadla opratě a podařilo se jí stočit koně doleva na boční cestu, o níž věděla, že vede na travnatý palouk s několika vzrostlými jilmy. S bušícím srdcem se snažila udělat všechno, co bylo v jejích silách, aby koně uklidnila, ale nebyla si jistá, zda se jí podaří zastavit je dřív, než dojde ke katastrofální srážce.

Jen letmo si uvědomila, že slyší dusot koňských kopyt, a zahlédla Damona, který je předjížděl na svém černém koni. Když se dostal na úroveň nejbližšího grošáka, snažil se ho chytit za uzdu. K její velké úlevě a obdivu se mu podařilo ovládnout spřežení jen malý kousek od skupinky stromů.

Společně pak koně zpomalili a nakonec je přinutili zastavit. Na malou chvíli Damon zůstal stát tam, kde byl, a utěšoval roztřesené koně tichým hlasem. Když se však obrátil, jeho černé oči se s úzkostí zabořily do Eleanořiných modrých hlubin. „Bože, Eleanor, jsi v pořádku?“ zeptal se rozechvěle. Se srdcem bušícím až v krku přikývla. „Ano, jsem,“ řekla a napřímila se. „Děkuji, že jsi nás zachránil.“

Dlouze se na ni zadíval, ale pak se k jejímu velkému údivu usmál.

„Řekl bych, že díky je zcela zbytečné. Vždyť jsi to vlastně zvládla sama.“

Bylo ostudné, jak se její srdce tetelilo štěstím, když ji Damon pochválil.

„Si,“ ozval se Italův nejistý hlas. „Bylo to od vás velmi odvážné, donno Eleanor.“

Eleanor si uvědomila, že na svůj doprovod docela zapomněla, a s výčitkami svědomí odtrhla od Damona svůj zrak.

Don Antonio vypadal poněkud otřeseně. „Jsem vaším velkým dlužníkem, lorde Wrexhame,“ dodal, ačkoliv se nezdálo, že z toho má velkou radost.

„Ztratil jste kolo, Vaše Výsosti.“

„Zbytečná připomínka,“ utrousil princ poněkud upjatě. Mezitím k nim doběhl podkoní, ujal se koní a omlouval se lady Eleanor, že vypadl z kočáru.

Eleanor v rychlosti hocha ujistila, že se nic nestalo, a pak pospíchala uklidnit princovu raněnou pýchu, protože si byla jistá, že právě to by jí poradila Fanny. „Kdyby se vám opratě nevytrhly z rukou, jistě byste to zvládl sám, princi.“

„To zcela jistě ano,“ odpověděl Antonio povzbuzený Eleanořiným úsměvem.

Damon je pozoroval ze svého koně a pevně zatínal zuby. Když viděl, jak se Eleanor na toho mizeru sladce usmívá, nejraději by ho popadl pod krkem a uškrtil. Zvláště proto, že se ještě stále nemohl vzpamatovat z faktu, že Eleanor mohla zemřít.

Pobídl koně, dojel k ní blíže a natáhl ruku. „Dovolte, abych vás dovezl domů, lady Eleanor.“

Udiveně povytáhla obočí. „Doufám, že si nemyslíte, že bych s vámi jela na jednom koni?“

Damon měl na jazyku, že dříve tak jezdívali běžně, ale usoudil, že by se to Eleanor zřejmě nelíbilo. Proto raději zamumlal: „Může chvíli trvat, než se podaří kočár opravit.“

„Zřejmě ano,“ odvětila. „Jsem si však jistá, že v tomto parku nebude problém najít někoho s kočárem, kdo nám nabídne pomoc. Právě tam vidím kočár hraběnky Havilandové.“ Eleanor se obrátila k italskému šlechtici. „Lady Havilandová je dlouholetá přítelkyně mé tety. Jsem si jistá, že po své projížďce v parku nás jistě dopraví domů.“

„To by bylo skvělé, mia signorina,“ odvětil princ sladce. Pak vzal Eleanor za ruku a sklonil se, aby ji dlouze políbil na konečky prstů. „Je mi líto, že jsem vám způsobil takové potíže.“

„Ale jdete, vy za to přece nemůžete,“ řekla Eleanor a nechala svou ruku v Italově déle, než se podle Damona hodilo.

„Ale tahle malá nehoda vás mohla rozrušit. Buďte si jistá, že mí sloužící o tom uslyší.“

„Vaši sloužící přece za nic nemohou, Výsosti. Není běžné, aby kočár ztratil kolo. Navíc, poslední dobou se toho tak málo děje. Berme to jako příjemné vzrušení.“

Princ sice vypadal pochybovačně, ale přesto se usmál. „Jste velmi laskavá, donno Eleanor.“

„Ale vůbec ne. Pokud chcete,“ dodala Eleanor, „můj podkoní se o vaše koně postará a dopraví je zpátky do stájí. Není to daleko. Alespoň se nemusíte bát, že přijdou k úhoně.“

Damon pochyboval, že by se princ staral o blaho svých koní, byť byli sebelepšího původu, přesto však princ přikývl a blahosklonně kývl na podkoního, aby koně vypřáhl z kočáru a odvedl je domů. Bylo to od něho moudré gesto, protože Eleanor by v tak vážné situaci nikdy neopustila sloužícího ani zvířata.

Když se Eleanor rozhlédla kolem sebe, jako by zvažovala nejschůdnější cestu, jak se dostat z porouchaného kočáru, Damon seskočil z koně a pospíchal jí pomoct.

Nicméně Eleanor ho odmítla. „Děkuji vám, lorde Wrexhame, ale nejsem bezmocná,“ oznámila, když se škrábala dolů z kočáru.

„Samozřejmě že nejste,“ zamumlal Damon pobaveně. „Jste ta nejméně bezmocná žena, jakou znám.“

Když viděl, jaké jí hrozí nebezpečí, přišel o rok svého života, ale mohl vědět, že Eleanor udělá všechno, aby zachránila sebe a svého neschopného prince. Damon pocítil nával pýchy a obdivu. Jen jedna žena z tisíce by v sobě měla tolik odvahy a zdravého rozumu, aby popadla otěže a pokusila se zastavit splašené spřežení.

Zdálo se však, že Eleanor jeho kompliment nepotěšil, což usoudil podle zlostného pohledu, který po něm vrhla, zatímco trpělivě čekala, až princ sleze z kočáru. Zřejmě nechtěla být chválena za svůj hrdinský čin, poněvadž se tak mohl zesměšnit její doprovod.

Ani gentleman se nezdál být z Damonovy přítomnosti zrovna nadšený, a když Eleanor přijala princovo rámě, princ po Damonovi střelil vítězoslavným pohledem. Možná že utrpěla jeho pýcha tím, že se neprojevil jako hrdinný zachránce, ale nakonec přece jen zvítězil. A důkazem toho byl oslnivý úsměv jeho lady.

Damon je přivřeným pohledem pozoroval, jak odcházejí ke kočáru, který patřil lady Havilandové. Eleanor měla pravdu, pomyslel si zachmuřeně. Není obvyklé, aby kočáry ztrácely kola.

Damon zaklel a vyskočil zpátky na hřbet svého koně. Usoudil, že jeho záměr zjistit, jak hluboké jsou Eleanořiny city k italskému princi, nevyšel.

Jedním si však byl naprosto jistý: princ Lazzara by jí nebyl dobrým manželem.

Upozornit Eleanor na princovy avantýry se ženami by nebylo zrovna tím nejmoudřejším. Jistě by mu nevěřila a považovala by to za akt prostého zoufalství.

Damon se zamračil. Musí vymyslet něco, jak Eleanor odtrhnout od jejího ušlechtilého ctitele. Samozřejmě že mu za jeho nechtěné vměšování nepoděkuje, ale její hněv bude jen malou cenou za to, že ji zachrání před bolestí a utrpením.

3

Je nepravděpodobné, že se gentleman zamiluje bez jakéhokoliv povzbuzení. Velmi často musí dáma vzít osud do svých vlastních rukou.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Eleanor zastavila před elegantní rezidencí Fanny Irwinové na Crawford Place a otěže podala podkonímu.

„Nezdržím se déle než hodinu, Billy. Proveď koně a pak se pro mě vrať.“

„Ano, lady,“ odpověděl chlapec dychtivě. Po dnešní ranní nehodě v parku by udělal cokoliv, jen aby svou paní potěšil.

Crawford Place se nacházela jen kousek severně od Hyde Parku a pyšnila se řadou honosných domů, které dávaly na první pohled znát, že jejich majitelé patří k londýnské smetánce. V čísle jedenáct bydlela Fanny. Vlastnila ještě jeden dům, který však používala k obchodním záležitostem a bavila tam svou vybranou klientelu. Eleanor nechtěla riskovat, že o její návštěvě u věhlasné kurtizány za chvíli bude mluvit celý Londýn, a právě proto poslala kočár pryč.

Nemohla si dovolit ten luxus, aby se ke svému přátelství s Fanny otevřeně hlásila, protože žila pod jednou střechou se svou tetou a byla povinna respektovat její přání. Přesto si svého rozvíjejícího se přátelství s Fanny velmi cenila. Seznámily se před měsícem na svatbě Lily Loringové.

Eleanor chápala, proč sestry Loringovy od sebe nechtěly odstrčit svou přítelkyni z dětství, a to navzdory společenským konvencím. Půvabná Fanny byla velmi milá a okouzlující, plná života a ve své

překrásné hlavince měla bystrý rozum. Eleanor mladým ženám záviděla jejich blízkost a přála si patřit mezi ně.

Věděla, že Billy její tajemství nikomu neprozradí, a tak ho nechala s koňmi a sama v rychlosti zdolala pár schodů k hlavním dveřím. Byla přijata přísným lokajem, který ji uvedl do elegantního salonu, kde Fanny seděla za psacím stolem a něco sepisovala.

„Ach, vítám vás, lady Eleanor,“ vykřikla Fanny a na tváři se jí objevil vřelý úsměv. „Hned se vám budu věnovat, jen tady ještě něco musím dopsat. Prosím, buďte jako doma. Thomas nám zatím přinese čaj.“

Když se lokaj uklonil a odešel z místnosti, Eleanor poslechla a posadila se na pohovku z růžového sametu.

Konečně Fanny odložila pero, opatrně foukla na list papíru, aby vysušila inkoust, vstala a přidala se k Eleanor.

„Omlouvám se,“ řekla, když se usadila do protějšího křesla.

„Právě jsem dopisovala sedmnáctou kapitolu. Konečně jsem našla ta správná slova a musela jsem si je poznačit dřív, než se mi vykouří z hlavy.“

„Sedmnáctou kapitolu?“ zeptala se Eleanor zvědavě. „Takže píšete další knihu?“

Fanny se usmála, jako by odhalila tajemství. „Ano, ale nechci o tom moc mluvit, dokud si nebudu jistá, že to opravdu zvládnu. Tak trochu si procvičuji ruku a snažím se napsat román.“

„To je skvělé,“ řekla Eleanor upřímně. „Psát román zřejmě musí být něco zcela jiného než vaše první kniha.“

„To tedy skutečné ano. Musím říct, že je to mnohem obtížnější než jen radit, jak vyzrát nad mužem. Jenže můj vydavatel tvrdí, že o romány, navíc psané ženou, je v poslední době velký zájem. Ann Radcliffeová si v posledních letech získala přízeň mnoha čtenářů a stejně tak Elizabeth Helmeová a Regina Rocheová.“

„Já vím,“ odvětila Eleanor. „Četla jsem romány všech tří dam.“ Fanny zpozorněla. „A líbily se vám?“

„Nu…“ Eleanor našpulila rty. „Samotný příběh byl vždy zajímavý, nicméně jeho vyvrcholení mi občas připadalo poněkud nepravděpodobné. Pochybuji, že takové melodrama ve skutečném

životě vůbec existuje.“ Pak se však usmála. „Ale zřejmě právě proto se románům říká fikce.“

Vtom se vrátil lokaj s podnosem, na němž naservíroval čaj, a položil ho před svou paní. Fanny ho propustila a nalila svému hostu kouřící šálek zlatavé tekutiny. „Zdá se, že máte stejný vkus jako Tess.“

„Slečna Blanchardová?“

„Ano. Poněvadž Arabella, Roslyn i Lily jsou ve Francii, Tess čte můj rukopis a sděluje mi svůj názor.“

Eleanor věděla, že slečna Tess Blanchardová je rovněž dobrá přítelkyně sester Loringových a učitelka v jejich škole pro mladé dámy. Navíc byla vzdálená příbuzná Damona, který byl jedním ze čtyř bratranců z matčiny strany.

Fanny se odmlčela, aby se napila čaje, a pak pokračovala: „Byla bych však ráda, kdybych znala další názor, lady Eleanor. Byla byste lak laskavá, a až román dopíšu, tak si ho přečetla?“

„Samozřejmě. Bude mi velkou ctí.“

„Ale musíte být ke mně upřímná, nebrat ohled na mé city.“

Eleanor se usmála. „Zcela jistě víte, Fanny, že já jsem svou upřímností pověstná.“

„Ano, to je pravda, ale zároveň jste velmi dobrosrdečná a třeba vám bude připadat, že svou kritiku musíte trochu zaobalit. Pokud mám v této práci pokračovat, chci, aby se mé knihy prodávaly. Když mám být upřímná, doufám, že si svým psaním vydělám tolik peněz, abych se jednoho dne mohla provdat.“

Eleanor překvapilo, že se Fanny chce vzdát svého způsobu života. Pak si však uvědomila, že každý se musí dívat do budoucna a práce kurtizány byla velmi nestálá. Vždyť mládí a krása jsou tak pomíjivé. Eleanor rovněž věděla, že mezi Fanny a jejím dlouholetým přítelem z dětství, Basilem Eddowesem, který pracoval jako úředník, nedávno rozkvetl něžný vztah.

„Slyšela jsem, že vás pan Eddowes velmi obdivuje,“ řekla Eleanor, „ale nevěděla jsem, že to došlo až tak daleko, že zvažujete svatbu.“

Fanny zrůžověla jako pivoňka. „Má se to tak, že mě o ruku ještě nepožádal. Ale já doufám, že ho jednou popostrčím k tomu, aby se

osmělil. Musíme se však na věc dívat prakticky. Rozhodně nechce, abych pokračovala ve svém řemesle, což nechci ani já, ale naše finanční stránka není zrovna nejlepší. Díky velkorysosti lorda Claybourna dostal Basil místo tajemníka u urozeného gentlemana, což znamená, že by měl mít mnohem větší plat. Já však také musím něčím přispět, jinak by to bylo stále málo. Jste velmi laskavá, že jste svým přítelkyním doporučila mé Rady, lady Eleanor.“

„Bylo mi potěšením, skutečně. Mnoho vašich čtenářek je vám velmi vděčných, protože jen díky vám dosáhlo pozoruhodných úspěchů. Několik mých přítelkyň mi prozradilo, že jejich manžel o ně nikdy neprojevoval takový zájem jako nyní.“

„Jsem ráda, že jsem jim mohla pomoct,“ řekla Fanny. „Ženy mají oproti mužům tak málo vymožeností a svobody – zvláště pak v manželství. Hřeje mě u srdce, že jsem pomohla manželkám, aby byly alespoň trochu šťastnější.“

„Mé neprovdané známé,“ pokračovala Eleanor, „si po přečtení vaší knihy oddechly a věří, že se jim podaří najít manžela, který je nebude chtít jen pro jejich půvab a peníze.“

Fanny přikývla. „Půvab a peníze jsou pro muže velkým lákadlem, ale pokud manželství stojí jen na těchto základech, pak v něm žena nebude dlouho šťastná. Zájem takového muže je velmi přelétavý. A jak pokračuje vaše romance s princem Lazzarou?“ změnila Fanny téma hovoru.

Tato otázka Eleanor nepřekvapila, protože při své poslední návštěvě u Fanny chtěla znát její názor na prince. „Řekla bych, že šlo všechno podle plánu, až do dnešního dne…“

Krátce Fanny vylíčila ranní nehodu s kočárem, jak je nakonec zachránil lord Wrexham a jak musela chlácholit princovu poničenou pýchu.

Fanny okamžité pochopila, v čem je problém, a pousmála se.

„Ještě štěstí, že nikdo nebyl zraněn. Je však velká škoda, že princ v sobě nenašel tolik odvahy, aby se mohl projevit jako hrdina, a tento čin přenechal vašemu bývalému snoubenci. Když jste však i přesto svou pozornost věnovala právě princi, jistě pochopil, že s lordem Wrexhamem už nemáte nic společného.“

„Přesně tak,“ řekla Eleanor dychtivě.

Fanny zaváhala. „Rovněž doufám, že vám Wrexhamův návrat do Anglie nezpůsobil bolest.“

Eleanor s předstíraným nezájmem mávla rukou. „Vůbec ne.

Wrexham už pro mě nic neznamená.“

Když Eleanor pozvedla šálek s čajem, aby ukryla svůj zamračený výraz, uvědomila si, že Fanny zcela jistě slyšela příběh o jejím krátkém zasnoubení. Ukázalo se totiž, že Fanny se zná s Damonovou bývalou milenkou, překrásnou kurtizánou Lydií Newlingovou, o které se občas objevila zmínka ve společenských rubrikách. Ve Fannyině profesi nebylo nic neobvyklého, že se obě ženy občas setkávaly.

Na něco takového by se však nikdy nezeptala. Kromě toho jí bylo naprosto jedno, jestli měl Damon třeba sto milenek. Vždyť jí na něm už vůbec nezáleží.

A pokud přece jen ano a v srdci jí zůstal něžný cit…, nu, přísahala si Eleanor v duchu, pak ho bude muset co nejrychleji zničit. Hned a nadobro!

Potíž byla v tom, že něco takového se mnohem snadněji řekne, než vykoná. Eleanor opustila Fannyin dům v dobré náladě, neboť s ní probrala další strategii, jak zaujmout prince Lazzaru. Když však večer se svou tetou navštívila hudební koncert, byla zklamaná, že se tam princ ani neukázal.

Navíc ji zlobilo, že se jí už druhou noc za sebou zdálo o Damonovi. Nejhorší bylo to, že se ve snu vrátila ke dni krátce po jejich zasnoubení, kdy Damona vzala na své oblíbené místo – do růžové zahrady, kterou pro ni nechal vysadit její bratr – a vyznala se mu tam ze své lásky…

Eleanor se probudila brzy ráno a v duchu se hubovala, že své myšlenky nedokáže lépe ovládat. Damon už dávno nebyl mužem jejích snů. Tak proč na něho zatraceně nemůže zapomenout?

Eleanor se krátce po snídani odebrala s Fannyinou knihou v ruce do salonku rozhodnutá, že si bude chvíli číst, když vtom lokaj ohlásil příchod gentlemana, který byl důvodem jejího špatného rozpoložení.

Damon vešel do místnosti stejně nenuceně jako v době jejich zasnoubení, kdy měl právo sdílet její společnost.

Eleanor se na něho podívala a málem upustila knihu. Měl na sobě jezdecký oblek a neuvěřitelně mu to slušelo. Modrý kabát dokonale padl na jeho široká ramena a žlutohnědé kalhoty obepínaly atletická stehna jako druhá kůže.

Eleanor chtěla vstát, ale Damon ji gestem ruky zastavil.

„Prosím, neobtěžujte se, lady Eleanor. Nezdržím se dlouho.“

„Lo-lorde…,“ koktala Eleanor. „Co vás k nám přivádí?“

„Doufal jsem, že vás zastihnu doma dřív, než se vydáte na svou obvyklou projížďku.“

Nemínila se mu svěřovat, že dnes ráno zůstane doma. Najednou si uvědomila, že nejsou sami.

„To bude všechno, děkuji, Petersi,“ řekla lokajovi své tety, který ochranitelsky stál ve dveřích do salonu.

Na Petersově tváři se mihl náznak nesouhlasu, ale nedovolil si nic namítat. Uklonil se a opustil místnost.

Eleanor odložila knihu a zamračila se. „Neměl byste tady být, lorde.“

Damon povytáhl obočí. „Je to snad zločin, že jsem tě přišel navštívit?“

„Zločin zcela jistě ne, ale rozhodně společenská netaktnost.

Nemáte tady co dělat.“

„Chtěl jsem se ujistit, že jsi po včerejší nehodě v pořádku.“ Eleanor se na něho pochybovačně podívala. „Jak vidíte, tak jsem.

Očekával jste snad, že mě to nějak poznamená?“

„To ne. Na to tě znám až příliš dobře.“

Když se na ni Damon oslnivě usmál, Eleanor musela vynaložit veškerou svou sílu, aby potlačila fyzický účinek, jaký na ni měl. Nedokázala se však zbavit příjemného rozechvělého pocitu, když Damon očima klouzal po jejím těle oděném v domácích mušelínových šatech.

„Vypadáš báječně. Ztělesněné zdraví a dokonalost,“ podotkl Damon.

Eleanor nedokázala najít pohotovou odpověď, a tak raději mlčela.

„Vypadá to, že generál v sukních ještě nevstal,“ řekl a pohledem zalétl ke stropu, kde v druhém poschodí stále ještě spala lady Beldonová.

Eleanor sebou podrážděně škubla. Teta Beatrix jí byla více matkou než její vlastní, a tak cítila potřebu obhajovat ji. „Považujete ji za generála v sukních jen proto, že mě před dvěma roky po ukončení našeho zasnoubení chránila?“

Damon se ušklíbl. „Ještě stále mi v uších zní její hněvivá slova.“

„Dobře víte, že jste si to zasloužil.“

„To ano, ale lady Beldonová mě od začátku neschvalovala.“

„Kvůli vaší špatné pověsti. Má teta nemá ráda prostopášníky a sukničkáře.“

Damon se lehce pousmál a posadil se na pohovku vedle Eleanor.

„Ani nikoho, kdo se nepodrobí jejím vznešeným zásadám a nenechává se ovládat společenskými pravidly. Udivilo mě, že naše zasnoubení nakonec schválila.“

„Ve váš prospěch hovořilo vaše bohatství a titul,“ řekla Eleanor tiše.

„Ale teď to už nestačí.“

„Ne. Má teta si přeje, abych s vámi už nikdy neměla nic společného. Dáma si svou povést musí chránit.“

„A ty chceš být poslušná holčička a splnit každé její přání.“

„Přesně tak.“

Damon smutně pokýval hlavou. „Mnohem více se mi líbila tvá duše rebela, Eleanor. Ale když už mluvíme o tom, co je společensky přijatelné, asi bych měl lady Beldonovou pozdravit.“

„Po tom, co se stalo, vás nepřijme,“ podotkla Eleanor.

„Copak ona mi nikdy neodpustí?“

„Tak o tom upřímně pochybuji.“

„A ty, Eleanor?“ Jeho hlas klesl do šepotu a tmavým pohledem zkoumal její tvář. „Můžeš mi odpustit?“

Eleanor ztěžka polkla. „Myslím, že jsem se už zmínila o tom, lorde Wrexhame, že jsem tuto politováníhodnou událost už dávno pustila z hlavy. Už ani nevím, že se to kdy stalo. Nemyslím na naše zasnoubení ani na vás.“

„Já na tebe myslím velmi často,“ řekl tiše.

Najednou jeho oči spočinuly na Fannyině knize, která ležela vedle Eleanor. Damon se pro ni natáhl dřív, než mu v tom mohla zabránit.

Když přečetl název, údivem povytáhl obočí. „Rady pro mladé dámy, jak získat manžela. Tohle ty opravdu čteš?“

„Ano, čtu,“ odpověděla Eleanor a cítila, jak jí studem hoří tváře.

Snažila se mu knihu vyškubnout, ale Damon ji držel, dokud to nevzdala.

Když procházel jednotlivé stránky, tiše se pochechtával. „Občas mu nenápadně zalichoťte,“ předčítal Damon, „tím si udržíte jeho zájem. Zdůrazňujte jeho kladné vlastnosti a o těch ostatních nehovořte.“ Podíval se na Eleanor. „Tohle jsou sice velmi moudré rady, ale nechce se mi věřit, že ty by ses někdy k něčemu takovému snížila.“

Eleanor teď už doslova hořela. „Nemyslím si, že bych se tím, že uposlechnu autorčiny rady, nějak snižovala.“

„Ty jsi upřímná a rovná, ne intrikánská a prolhaná. Tohle je zcela proti tvé přirozenosti. Copak k tomu, aby sis pořídila manžela, potřebuješ nějaký návod?“ Damon ji pobaveně pozoroval.

„Samozřejmě že ne! Jenže já nechci jen tak nějakého manžela. Chci takového, který mě bude opravdu milovat, a věřím, že právě tato kniha mi pomůže probudit jeho cit.“

Damonův úsměv se rozplynul a nahradil ho zamračený výraz.

„Takže tvůj los padl na Lazzaru?“

„Co když ano? Naše manželství bude dokonalé.“

„Mohu zaručit, že mu budeš dokonalou princeznou. Přímo ses k tomu narodila.“

Eleanor slyšela jeho pochybovačný tón a zamračila se. „Jenže vy si myslíte, že se do mě princ nikdy nezamiluje.“

„Samozřejmě že zamiluje. Jsi živoucí, vřelá a vášnivá. Každý tě musí zbožňovat. Zajisté rovněž ocení tvou krásu a vtip.“

„Nemusíte mi lichotit,“ odsekla podrážděně. „Váš pověstný šarm na mě už dávno neplatí.“

„To je škoda,“ zamumlal Damon. „Doufám však, že nebudeš považovat za lichotku to, když řeknu, že prince jistě okouzlí tvůj majetek.“

„Pochybuji, že právě on je lovcem věna. Má tři paláce, vlastně celé království.“

„Každý, kdo utrácí své peníze takovým způsobem, jako to dělá Lazzara, uvítá štědré věno své nastávající.“ Když Eleanor chtěla něco namítnout, Damon zvedl ruku. „Nicméně bez ohledu na motivy, proč se ti dvoří, musím zpochybnit tvůj výběr. Unudila by ses s ním k smrti. Potřebuješ muže, který pro tebe bude stejnou výzvou jako ty pro něho.“

Ty jsi ten nejprovokativnější a nejvíce vzrušující muž, jakého znám, pomyslela si Eleanor v duchu. Dokonce, i když se dohadovali, cílila rozechvělou radost z toho, že s ním může měřit svůj důvtip.

„Princ Lazzara zcela jisté není nudný,“ řekla však místo toho.

„Snad. Jenže já znám jemu podobné – okouzlující přelétavé gentlemany, kteří neustále hledají další a další rozkoš. Ve své zemi je Lazzara znám jako lamač ženských srdcí. Nechci, aby ti někdo ublížil, Ello.“

„Není na takové přání už trochu pozdě?“ zeptala se Eleanor prudce.

Damon sebou škubl, ale pokračoval: „Tvůj princ vyrostl v zemi, kde se ženám jen málokdy projevuje respekt. Věřím, že teď se sice ovládá, ale jakmile budete svoji, ukáže ti pevnou ruku a bude po tobě vyžadovat, abys splnila každé jeho přání. Ty nejsi žena, která je zvyklá poslouchat, Ello.“

Eleanor zaváhala. Věděla, že v tomto ohledu může mít Damon pravdu. Princ Lazzara k ní byl velmi zdvořilý a galantní, ale už několikrát si všimla, že ke svým poddaným, a dokonce i ke svému staršímu příbuznému, signorovi Vecchimu, se často chová velmi arogantně a pánovitě.

„Pokud si myslíš,“ řekl Damon, „že budeš po vaší svatbě prince ovládat, jak to děláš se všemi muži, pak se šeredně mýlíš.“

„Nic takového si nemyslím,“ namítla Eleanor. „Copak vás jsem někdy ovládala?“

„Což je to hlavní, co tě ke mně přitahovalo – že jsem sebou nenechal manipulovat.“

To byla pravda, ale Eleanor rozhodně neměla v úmyslu něco takového přiznat.

„Ani ty nemáš ráda, když tebou někdo manipuluje, Ello,“ upozornil Damon. „Pokud si vezmeš Lazzaru, uděláš velkou chybu.“

Eleanor se ušklíbla. Věděla, že jí říká Ello jen proto, aby ji rozzlobil. „Jenže já o váš názor nestojím, lorde Wrexhame.“

Povzdychl si. „Proč mě neustále tituluješ, jako bychom byli dva cizí lidé?“

„Protože my jsme dva cizí lidé.“

„S tím nemohu souhlasit, lásko. My dva se přece dobře známe.“

Eleanor cítila, jak se jí z jeho úsměvu točí hlava. Právě ten jeho líný úsměv byl jeho největší zbraní. „Mýlíte se, lorde. Já vás neznám. A nikdy jsem vás neznala.“

„Ale neznáš ani Lazzaru.“

„Jenže to, co o něm vím, se mi líbí. Je velmi milý a okouzlující.

Navíc má italský sklon k romantičnosti, což je jeho velké plus.“

„Ty přece chceš, aby tvůj manžel byl vášnivý milenec.“

Skutečně chtěla muže, který by v ní dokázal probudit vášeň a touhu jako kdysi Damon. „Snad, ale chci i něco víc než vášeň. Chci lásku. Upřímnou a opravdovou.“

Damon se zamračil. „Takže ty jsi přesvědčená o tom, že tvůj Romeo je vášnivý. Už tě políbil?“

Eleanor vystrčila bradu. „Prosím? To rozhodně není vaše starost.“

„Takže ne,“ řekl Damon spokojeně, „Jinak bys nebyla tak škrobená.“

„Nejsem škrobená!“

„Máš v úmyslu utopit ho ve fontáně, když si k tobě něco dovolí?“ Eleanor se zhluboka nadechla. „Samozřejmě že ne. Vždyť je to princ. Pochybuji však, že by si ke mně něco dovolil. On je totiž

gentleman.“

„To znamená, že já nejsem?“

Eleanor se významně pousmála. „Přeberte si to, jak chcete, lorde Wrexhame.“

„Dobře tedy…“ Damon se k ní naklonil a zastavil se jen malý kousek od jejích úst.

Eleanor ztuhla. V jeho blízkosti si připadala jako omámená. „Co si myslíte, že děláte?“ podařilo se jí ze sebe dostat.

„Říká se tomu polibek, Eleanor. Znáš to, už jsi to dělala… se mnou. Vlastně několikrát.“

Sklonil hlavu dřív, než mohla protestovat. Jeho polibek byl jen něžným dotekem motýlích křídel, ale sliboval mnohem víc – což v ní probudilo prudký příval touhy.

Eleanor se prudce rozbušilo srdce a rychle ucukla. Všechny její smysly byly živé a doslova hořely vzrušením.

„Damone!“ okřikla ho. „Nemůžeš mě líbat, kdykoliv se ti zachce.“

„Ne, to rozhodně ne.“

Když se snažila vstát, aby unikla z jeho blízkosti, chytil ji za ruku, „Dovol mi, abych to ještě jednou zkusil.“

Eleanor celá ztuhla, nicméně zjistila, že je proti Damonovu nežádoucímu sevření zcela bezbranná.

Co na něm jenom je, že v jeho blízkosti ztrácí jakýkoliv pud sebeovládání? Měla by ho od sebe odstrčit, ale nedokázala to. Byl tak svůdný a okouzlující. Horkost jeho mužného těla v ní probouzela primitivní ženské pudy, zatímco jeho smyslné rty ji zbavovaly rozumu…

Omámeně pozorovala, jak se jeho rty opět blíží k jejím. Když na pootevřených ústech ucítila jeho dech, zachvěla se. Pak ji Damon znovu políbil.

Jeho rty byly přesně takové, jak si je pamatovala. Eleanor cítila, jak ji celým tělem proudí žhavá láva a jak pod jeho polibky taje.

Objala ho kolem krku, dychtivě se přitiskla k pevným svalům, které se rýsovaly pod modrou látkou kabátu, a dychtivě opětovala jeho polibky.

Právě v tutéž chvíli Damon rukou vklouzl do jejího živůtku, a když objal jedno hebké ňadro a potěžkal ho v dlani, Eleanor ucítila prudký příval touhy a celá se zachvěla.

Když ji začal dráždivě hladit, z Eleanořina hrdla unikl tichý sten. Jeho dlaň hladila citlivou pokožku a štíhlé prsty něžné svíraly růžovou bradavku, která pod jeho doteky ztuhla touhou a proměnila se v pevný drahokam.

Eleanor bezmocně vydechla, tentokrát hlasitěji. Damon ji musel slyšet, protože se náhle zarazil, jako by se vzpamatoval, a pomalu ukončil jejich objetí.

Když se odtáhl, byla rozechvělá a zcela bez dechu.

V jeho tmavých očích viděla hořet plamen touhy a vášně. „Cítila jsi to, že ano?“ zamumlal ochraptělým hlasem.

„C-co jsem cítila?“

„Ten žár, který mezi námi ještě stále je.“

Ach, ano. Bože pomoz jí. Stále mezi nimi byl tentýž žár jako před dvěma lety, který ji zbavoval rozumu a vůle. Eleanor nemohla uvěřit tomu, že něco může být tak silné.

„Cítíš totéž se svým princem?“ zeptal se.

Existovala jen jediná odpověď: ne. Damon v ní dokázal probudit takový žár jako žádný jiný, a to včetně prince Lazzary. K čertu s ním. Eleanor se v duchu proklínala. Damon má nad ní stále stejnou moc jako před dvěma lety a ona mu jako nějaká hlupačka dovolí, aby

jí využíval. Copak se nepoučila? Copak neokusila dost bolesti?

S velkým úsilím se postavila na rozechvělé nohy. Bylo zničující zjistit, že je ke svému bývalému snoubenci přitahována stále stejně jako dřív. Prostě Damonovi nedokázala odolat. Zvláště pak bylo zničující vědět, že ji políbil zcela záměrné, aby jí dokázal, že ještě stále chce jen jeho a že její nový nápadník se mu nemůže rovnat.

Zmocnil se jí prudký hněv, ale Eleanor se dokázala ovládnout. Věděla, že s Damonem dojde dál, když bude chladná a rezervovaná.

„Lorde Wrexhame, teď už můžete odejít,“ oznámila pevným hlasem, i když uvnitř se chvěla jako osika. „Vaše přítomnost tady není vítaná.“

Když hned nereagoval a jen tak seděl a hleděl na ni, Eleanor došla ke šňůře a zazvonila na lokaje. Dveře se ihned otevřely, jako by Peters věděl, že ho bude potřebovat.

„Lord Wrexham právě odchází, Petersi,“ řekla. „Nemůže však najít cestu ven. Budeš tak laskav a doprovodíš ho?“

„Jak si přejete, lady. Máte tady další návštěvu. Prince Lazzaru.“

4

Pravidelně mu dopřávejte, aby vám mohl ukázat svou galantnost i mužnou sílu. Bude šťastný, když se před vámi bude moci pochlubit svým peřím.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Eleanor v duchu zaklela. Přesně tohle potřebovala – aby se princ objevil o půl hodiny dříve, než byli domluveni, jen chvíli poté, co ji Damon políbil. Díky bohu že nepřišel ještě o dvě minuty dříve.

„Přejete si ho uvítat zde v ranním salonku, lady?“ zeptal se lokaj.

„Ano, Petersi. Prosím, řekni princi Lazzarovi, že je očekáván.“

Když sluha odešel, aby splnil přání své paní, Eleanor zvedla ruce a v rychlosti si upravila účes. Stačí, že jí tváře hoří vzrušením a rty má vlhké a nateklé po Damonových polibcích.

Ten mizera nevypadá, že by chtěl odejít, uvědomila si, když po něm střelila rozzlobeným pohledem. Damon se pohodlně uvelebil na pohovce a bylo zřejmě, že tak vytrvá po celou dobu princovy návštěvy.

„To bude jedinečná zkušenost,“ mumlal Damon pobaveně,

„sledovat, jak na Lazzarovi uplatňuješ své nové znalosti svádění.“

Eleanor nemohla nic namítnout, protože právě vešel její druhý návštěvník.

„Velmi se omlouvám za svůj dřívější příchod, donno Eleanor,“ řekl a uklonil se, aby ji políbil na konečky prstů. „Doufám, že mi odpustíte. Už jsem se však nemohl dočkat, až vás zase uvidím a až se společně vydáme na nákupy. Jak říká jedno vaše přísloví, ranní ptáče dál doskáče. Všechny obchody už na vás čekají.“

Eleanor se usmála. „Pochopitelně že vám odpustím, Výsosti.

Vždyť i já jsem se už nemohla dočkat.“

Když si však Lazzara všiml Damona, zamračil se. „Ach, nevěděl jsem, že máte návštěvu.“

„Jeho lordstvo právě odchází,“ řekla rychle.

Nicméně Damon se na ni zářivě usmál. „Vlastně vůbec nikam nepospíchám. O čem jste to před chvílí mluvil, Vaše Výsosti?“

Princ odpověděl poněkud nedůtklivým tónem. „Budu donnu Eleanoru doprovázet na jejích dnešních nákupech na Oxford Street. Chtěla se podívat po vhodném dárku pro svou tetu.“

„To je od vás velmi galantní, Výsosti,“ odvětil Damon. „Lady Eleanor musí být vaší velkomyslností dojatá.“

Princ povytáhl obočí, jako by si nebyl jist, zda si z něho Damon nedělá blázny.

„Pochopitelně že jsem,“ řekla Eleanor rychle. „Také oceňuji to, že don Antonio je tak laskav a věnuje mi trochu svého drahocenného času.“

„Nevadilo by vám, kdybych se k vám přidal, Výsosti?“ zeptal se Damon. „Dlouho jsem byl mimo Londýn a potřebuji zjistit, co nového se tady nosí.“

Když princ váhal, neboť nevěděl, jak Damona zdvořile odmítnout, Eleanor vyhrkla: „Jsem si jistá, lorde Wrexhame, že máte na dnešní den lepší program.“

„Pravě že ne. Mimo to si nedovedu představit nic zábavnějšího než doprovázet půvabnou dámu na místa, která má ráda.“

Když v jeho očích uviděla pobavené zablýsknutí, Eleanor rozzlobené sevřela rty. Právě teď bylo její oblíbené místo to, které je co nejdál od Damona. Jenže on byl stále stejný podšívka jako před dvěma lety.

Věděla, že nemá smysl dohadovat se s ním. Ne nadarmo byl znám tím, že díky svému šarmu vždy získá to, co chce. Navíc, měřit s ním svůj důvtip před princem by ji v Lazzarových očích jistě příliš nevyzdvihlo. Proto se rozhodla, že odpověď nechá na něm.

„Můžete jet s námi v mém kočáře, lorde,“ řekl princ značně neochotně.

„Jste tak laskav, sire.“ Damon se obrátil k Eleanor. „Můžeme tedy jít?“

„Jen si zajdu pro plášť a upozorním svou komornou, že vycházíme dříve, než jsme plánovali.“ Aby bylo všechno podle etikety, její komorná jí bude dělat gardedámu.

„Proč tedy váháte? Nemusíte se bát, já prince během vaší nepřítomnosti nějak zabavím,“ pronesl Damon.

Zabaví? Tahle možnost se Eleanor vůbec nezamlouvala. Nejradši by toho mizeru poslala k čertu. Stačilo se na něho jen podívat a bylo jí ihned zřejmé, že se velmi dobře baví.

Otrávená vývojem situace se obrátila k princi a zářivě se na něho usmála. „Pokud mě omluvíte, Výsosti…“

„Pochopitelně, mia signorina.“

Když Eleanor vyšla ze salonu a vydala se do svých pokojů, aby zde vyzvedla komornou Jenny, byla celá nesvá. Vůbec se jí nelíbilo, že musela nechat prince samotného s Damonem. Nevěřila mu, rozhodně ne poté, co si z ní utahoval, když zjistil, že chce využít rad z Fannyiny knihy k tomu, aby získala královského nápadníka.

Co si vlastně o sobě myslí? Že se jí může plést do života a rozmlouvat jí její pokus o milostný vztah? Eleanor byla vzteky celá bez sebe, nicméně nejvíce se zlobila na sebe, že znovu nedokázala odolat Damonovu kouzlu.

Kdesi v hloubi duše věděla, že ta jiskra, která vždy byla a stále je mezi ní a Damonem, v jejím současném vztahu schází. Sice k princi Lazzarovi cítila fyzickou přitažlivost, ale ta se ani zdaleka nepodobala touze, která ji pohltila vždy, když byla s Damonem. Časem se to jistě změní. Vždyť jsou teprve na začátku. Ještě neměla příliš příležitostí, aby využila Fannyiny rady.

Měla však v úmyslu co nevidět to napravit. Byla pevně rozhodnutá probudit princovu touhu a věřila, že spolu s ní se jí podaří vzkřísit i tu vlastní.

Teď, když má za zády svého bývalého snoubence, to bude jistě mnohem obtížnější, ale Eleanor věřila, že se jí to i přesto podaří. Navíc tím, že bude před Damonem svádět jiného gentlemana, jistě pochopí, že nemá ani tu sebemenší šanci, a konečně ji přestane pronásledovat.

*

Damon se posadil na pohovku, překřížil nohy a ruce si položil do klína, aby tak skryl ztopořené mužství. Polibek s Eleanor ho zanechal bolestné roztouženého a neprakticky pevného.

Poněkud neobvyklá situace, pomyslel si, když se ocitl tváří v tvář jejímu královskému nápadníkovi.

Damon však věděl, že musí využít svou příležitost. Všechny jeho instinkty ho utvrzovaly, že Lazzara není pro Eleanor ten pravý. Ne že by Eleanor byla hloupá či důvěřivá, ale byla až příliš dobrosrdečná. Možná právě proto neviděla Lazzarovy chyby a nedokázala poznat, co je to vlastně za člověka. Samozřejmě že by to jednou zjistila, ale tehdy by už mohlo být příliš pozdě. Pak by jí nezbývalo nic jiného než bezútěšný život plný bolesti a smutku.

Navíc si vzala do hlavy tu hloupost, že využije rad z jakési knihy, a probudí tak jeho touhu. Něco takového bylo velmi nebezpečné.

Damon pevně zaťal zuby. Předstíral, že ho Eleanořino rozhodnutí získat královského manžela pobavilo, ale ve skutečnosti na tom nic zábavného neviděl.

Musel si přiznat, že k Eleanor necítí jen ochranitelský pud, ale že ho sžírá žárlivost

A podle výrazu na tváři Lazzara, který seděl naproti němu, na tom byl princ podobně. Byli jako dva zápasníci, kteří si těsně před tím, než vstoupí do ringu, měří jeden druhého a hodnotí jeho možnosti.

Nicméně princova následující slova Damona překvapila:

„Pochopil jsem, lorde Wrexhame, že o donnu Eleanor už nemáte žádný zájem. Nebo jsem se snad zmýlil? Mám vás považovat za svého rivala?“

Ačkoliv si Damon cenil toho, že Lazzara přešel přímo k jádru věci, on sám mu nemínil dát přímou odpověď.

„Jak jistě víte, je to už dva roky, co lady Eleanor zrušila naše zasnoubení. To však neznamená, že mi na ní nezáleží.“ Teď byla na řadě jeho otázka. „Jaké úmysly máte s lady Eleanor vy, Výsosti?“

Lazzara s královskou nadřazeností pozdvihl hlavu, jako by se divil, že se někdo mohl opovážit ptát se ho na takové věci.

Damon potlačil úsměv. Bylo to ironické, že právě on se vyptává Eleanořina současného ctitele na tytéž věci, na které se před dvěma lety vyptával Eleanořin bratr Marcus jeho.

„Obávám se, že vám do toho nic není, lorde,“ řekl princ.

„Eleanořin starší bratr Marcus je můj dobrý přítel,“ odvětil Damon. „Po dobu jeho nepřítomnosti považuji za svou povinnost na Eleanor dohlédnout.“

Což nebyla až tak docela pravda. To, co provedl Marcusově sestře stálo Damona jejich dlouholeté přátelství. Popravdě řečeno mu Marcus vyhrožoval, že jestli okamžitě neopustí Londýn, vyřízne mu srdce z těla. Naštěstí Damon neměl v úmyslu déle se v Anglii zdržovat a alespoň tak uskutečnil své dlouholeté plány a odjel do teplých zemí okolo Středozemního moře.

V princových očích to zlostně zajiskřilo. „To, jaké mám úmysly donnou Eleanor, je jen má věc, lorde. Se svými záměry se nemíním svěřovat vám ani nikomu jinému.“

Damon jen pevně stiskl zuby. Princova odpověď se mu vůbec nelíbila. Alespoň však věděl, že si na něho musí dát lepší pozor,

„Byla by chyba domnívat se, že pokud lady Eleanor jakkoliv ublížíte, že se vám podaří uniknout před hněvem a pomstou Eleanořiny rodiny nebo jejích přátel,“ procedil skrze zaťaté zuby.

Lazzara zaváhal. Očividně ho Damonova slova překvapila. Pak však jeho zachmuřený výraz zmizel a nenuceně se usmál. „Mohu vám slíbit, lorde, že se mnou je v naprostém bezpečí.“

Nicméně Damon podobným slibům nevěřil. Rozhodně ne od někoho takového, jako byl princ Lazzara.

Rozhodl se, že jejich počínající vztah předčasně a rázně ukončí dřív, než bude pozdě. Byla to pro něho výzva, ale před těmi on nikdy neutíkal. Ochrání Eleanor před tím, aby udělala největší chybu svého života, i když ona o to nestojí a jistě mu to bude mít za zlé.

Bazar Pantheon, který se nacházel mezi Oxford Street a Marlborough Street, nabízel široký sortiment zboží od rozličných řemeslníků. Mezi jinými se zde prodávaly klobouky, tabatěrky, parfémy, látky a mnoho jiného.

Damon tady byl poprvé, protože bazar otevřeli až rok poté, co odjel z Londýna. Ve velké vzdušné budově byly v přízemí umístěny drobné krámky a v patrech nad nimi se nacházely prostorné galerie.

Damon se držel většinou kousek pozadu a pozoroval Eleanor a jejího nápadníka, kteří se prodírali davem a procházeli různými krámky, kde si prohlíželi látky a stuhy, šperky, kožešiny, rukavice, vějíře a všemožné novinky, jako například vyřezávané hodiny. Eleanořina komorná Jenny se držela hned za svou paní, zatímco dva princovi lokajové šli před nimi, aby Jeho Výsosti razili cestu.

Skoro po hodině si Eleanor konečně vybrala vhodný narozeninový dárek pro svou tetu. Rozhodla se pro ozdobné zlaté hodinky, nechala si je zabalit a poslat na Portman Place. Rovněž princ Lazzara si koupil několik drobností, které předal svému lokajovi, aby je zanesl do kočáru, který na ně čekal před bazarem.

Zatímco Eleanor prince úspěšně okouzlovala svým zvonivým smíchem a nenucenou konverzací, Damon žárlivostí jen skřípal zuby. Nemohl se zbavit posměšného hlasu, který mu říkal, že to mohl být on, kdo by dělal Eleanor doprovod do obchodní čtvrti, kdo by se bavil jejím vyprávěním a opájel se sladkým zvukem jejího smíchu.

Když dorazili až na konec budovy, prohlédli si výstavu voskových figurín a pak se prošli skleníkem, kde rostly vzácné rostliny a neopadavé keře, mezi nimiž poskakovaly exotické opičky a poletovali pestrobarevní papoušci.

Většinu času se Damonovi zdálo, že ho Eleanor zcela záměrně ignoruje. Když však procházeli kolem kašny se zlatými rybičkami, Eleanor na něho letmo pohlédla.

Damon se suše pousmál. Představil si, jak by to asi vypadalo, kdyby se princ osmělil a pokusil se Eleanor políbit. S největší pravděpodobností by skončil ve vodě. A když zachytil Eleanořin pohled, věděl, že myslí na totéž.

Na malou chvíli, kdy se jejich pohledy střetly, byli v naprosté shodě. Eleanor se však rychle vzpamatovala, potlačila pobavení a otočila se k němu zády, zatímco přijala rámě svého královského ctitele.

Krátce nato se vrátili k jednomu krámku, kde se princi zalíbil zlatý řetízek na hodinky. Zatímco Výsost s kupcem sjednávala cenu, Damon s Eleanor čekali kousek stranou.

Eleanor využila příležitosti, kdy byli relativné sami, a pokárala ho za jeho chování. „Je neuvěřitelné, lorde Wrexhame, jak jste drzý. Jak jste se jen mohl opovážit takhle se vetřít do naší společnosti?“

Damon povytáhl obočí a s předstíraným údivem se podíval na Eleanor. „Copak ty jsi nechtěla, abych ti dělal doprovod?“

„Samozřejmě že ne. Obzvláště když vás k tomu vedou nekalé úmysly.“

„Nekalé úmysly? Jak tě to vůbec mohlo napadnout?“ zeptal se Damon nevinně.

Eleanor se ušklíbla. „Podle ďábelského lesku vašich očí.“

Damon se snažil udržet vážný výraz, i když měl co dělat, aby se nerozesmál. Když je Eleanor tak všímavá, proč potom neotevře oči, aby viděla, co je princ Lazzara zač? „Teď jsi mě ranila, lásko. Copak si skutečně myslíš, že bych se snažil nějak vstoupit mezi tebe a tvého Romea?“

„Mohl byste mu tak přestat říkat?“ zasyčela Eleanor.

„Nu, když na tom trváš. I když v Itálii mu nikdo neřekne jinak.

Popravdě řečeno pořád nemohu pochopit, co na něm vidíš.“

„Tak v prvé řadě, princ Lazzara je naprosto jiný než vy.“

„To tedy ano,“ souhlasil Damon suše. „Má oblibu v naparáděném stylu oblékání, zahálčivém způsobu života a utrácí peníze, jako by to byla voda.“

Eleanor šlehla po Damonovi zlostným pohledem, ale zdržela se odpovědi, protože věděla, že má zčásti pravdu.

„Udivuje mě,“ pokračoval Damon, „že právě ty se necháš nalákat na krásnou tvářičku. Ale asi se nemohu divit. Vždy jsi byla idealistka.“

„Chcete říct, že jsem naivní?“

„Možná ano. Copak není naivní myslet si, že získáš lásku gentlemana tím, že posloucháš nějaké hloupé rady vyčtené z knížky?“

Uraženě vystrčila bradu. „Na něco takového nemíním vůbec reagovat.“

Damon se usmál. „Podívej se na to rozumně, Ello. Vždyť já ti vlastně pomáhám.“

Eleanor údivem rozevřela oči. „To by mě zajímalo, jak mi pomáháte?“

„Když si Lazzara bude myslet, že jsem jeho sok, bude se víc snažit, aby tě získal. Vlastně se o to už pokusil.“

Eleanor se zarazila. „Takže vy mě týráte pro mé dobro?“

„Dalo by se to tak říct. Já jen nechci, aby ti ublížil. A právě proto jsem se ustanovil tvým osobním ochráncem.“

Eleanor obrátila oči k nebi, jako by prosila o trpělivost, a pak se podívala na Damona. „Jenže já si přeji, abyste s tím přestal.“

„Jestli se obáváš, že mu prozradím tvé tajemství, pak nemusíš.“

„Jaké tajemství?“ zeptala se Eleanor. Já žádné tajemství nemám.“

„Ne? A co je potom tvůj plán získat Lazzaru za manžela pomoci rad z té tvé knihy?“

„Neopovažujte se mu o tom říct!“ vyhrkla.

„A co třeba fakt, že jsi mě líbala jen dvě minuty předtím, než vešel do salonu?“

Eleanor zrudla. „To byla velká chyba. Taková, jaká se už nebude opakovat. Věřím, že mu to nevyžvaníte.“

„Mlčím jako ryba.“

Eleanor se na něho nevěřícně podívala. „Byla bych mnohem klidnější, kdybyste zase odjel do Evropy a vrátil se až za další dva roky.“

„Jenže já se tady skvěle bavím.“

„Na můj účet, zdá se,“ řekla kousavě. „Nemůžete mě tedy nechat být a nevšímat si mě?“

„Obávám se, že něco takového ti nemohu slíbit,“ řekl s hranou lítostí.

Eleanor se vyzývavě usmála. „Naštěstí se příští týden vaší nechtěné pozornosti zbavím.“

„Jak to?“

„Má teta pořádá každoroční venkovskou slavnost, která začíná příští týden v pátek. Princ Lazzara její pozvání samozřejmě přijal.“

Damon se zamračil. Tohle se mu ani v nejmenším nelíbilo. Pokud Lazzara navštíví soukromou oslavu lady Beldonové, pak Eleanor bude v ještě větším nebezpečí, než je teď.

Eleanor si uvědomila, že ho konečně zasáhla, doširoka se usmála a pokračovala: „Už se nemohu dočkat, až se s princem lépe poznáme. Budu mít celých čtrnáct dní, abych vyzkoušela všechny rady z mé knihy.“

Damon cítil, jak se mu sevřely útroby. Během čtrnácti dnů se může stát spousta věcí. Rozhodně to stačí, aby se Eleanor do toho ničemy zamilovala a on jí pak ublížil.

„Takže to opravdu myslíš vážně?“ zeptal se Damon. „Tím, že ho tvá teta pozvala, vlastně svolila, aby se ti směl dvořit.“

,,Přesně tak. Má teta má o princi velmi vysoké mínění. Rovněž i o jeho příbuzném signoru Vecchim. Signor je samozřejmě také mezi pozvanými.“

Damon byl v koncích. Popadl Eleanor za ruku a podíval se jí přímo do očí. „Jsem přesvědčený o tom, Ello, že děláš velkou chybu. Pokud si vezmeš muže, jako je Lazzara, budeš nešťastná. Vždyť jsi jistě stále plná energie a touhy po životě. Nechceš přece, aby tvůj duch byl potlačen manželem, který nikdy neocení kvality, jež tě činí tak jedinečnou?“

Otevřela ústa, jako by chtěla něco říct, ale pak je zase zavřela. Po chvíli je znovu otevřela a zeptala se: „Proč mě prostě nenecháte být, Damone?“

„Protože nechci, aby sis zničila život tím, že se provdáš za nesprávného muže.“

V očích se jí zablýsklo. „Nemůžete přece vědět, že on není ten pravý!“

„Jsem přesvědčen o tom, že není.“

Eleanor se zhluboka nadechla. „Vaše řeči jsou k smíchu, lorde Wrexhame. Mně na vašem mínění vůbec nezáleží. Navrhuji, abyste si hleděl vlastní budoucnosti a mě nechal být.“

Po těch slovech se Eleanor otočila a nechala ho tam stát samotného.

Její doporučení, aby si hleděl vlastní budoucnosti, vůbec není špatný nápad, pomyslel si Damon, když zíral na její záda. Vrátil se

domů do Anglie proto, že věřil, že je načase zamyslet se nad svým životem a rozhodnout se, jak naložit s jeho zbytkem.

Nicméně to, co se mu nabízelo, se mu vůbec nelíbilo. Roky před ním ležely s nudnou monotónností jeden jako druhý. Čekal na něho opuštěný život bez jakéhokoliv citu a emoce, protože právě takový osud si sám dobrovolně vybral.

Nicméně prázdnota, kterou cítil po bratrové smrti, byla v ostrém kontrastu proti tomu, co zakoušel po vášnivém setkání s Eleanor. Stačil jediný pohled do jejích modrých očí a věděl, že je to naprosto jiné.

Takhle živý se necítil už celé dva roky.

Politováníhodná pravda byla ta, že rád Eleanor zlobil a škádlil ji, i když by si mnohem raději vysloužil její úsměv. Miloval její smích. Ten smích, kterým ho obdarovávala po dobu jejich zasnoubení.

Myšlenky mu náhle zalétly ke dvěma blaženým týdnům, které spolu strávili v domě její tety, když pořádala venkovskou slavnost. Vzpomínal na její veselý smích, když vyhrála v jízdě na koni. Na její vášnivou odpověď, když ji líbal.

Damon však věděl, že tyhle něžné city jsou velmi nebezpečné. Přesto se nemohl zbavit touhy, kterou v něm probouzela. Nemohl však popřít ani pocit uspokojení a vítězství, který ho zasáhl, když se k němu přitiskla a vášnivě ho objala kolem krku.

Sice se snaží předstírat nezájem, ale on dobře ví, že touží po jeho polibcích. Dokonce i teď mezi nimi stále hořel nepopiratelný žár.

Což bylo rovněž velmi nebezpečné.

Kdybys měl dostatek rozumu, káral se v duchu, tak by sis všechny své city držel hezky pod kontrolou a soustředil se jen na to, jak hned v zárodku zničit její probouzející se romanci s tím zatraceným princem.

Netrvalo dlouho a Damon pochopil, že se ho Eleanor rozhodla zcela ignorovat. Naopak s princem neustále švitořila, smála se a pěla chválu na jeho galantnost, když se nabídl, že ji vezme do nejvěhlasnější londýnské cukrárny na Berkeley Square, aby ochutnala jejich zmrzlinu a sorbet.

Když však společnost vyšla před bazar, kde na ně měl čekat kočár, ukázalo se, že se vyskytl problém s jeho návratem. Kousek níž na cestě se převrhl valník s tuřínem a většina jeho nákladu teď blokovala dopravu, což bylo důvodem k hlasité výměně názorů mezi vozky, obchodníky a kočími.

Princ Lazzara se netrpělivě zamračil, omluvil se donně Eleanoře za zdržení a šel zjistit, co se vlastně děje.

„Samozřejmě, Výsosti,“ řekla Eleanor se sladkým úsměvem. Nicméně nelíbilo se jí, že ji princ nechal čekat na kraji chodníku a

Damonem, i když byla pod ochranou své komorné. Zatímco Eleanora dodržovala chladné mlčení, Damon pozoroval stále zvětšující se zácpu a zvažoval, zda by neměl zasáhnout.

Byla to čistá náhoda, že viděl nehodu, která potkala Lazzaru, když přecházel cestu. Malý snědý muž se zcela záměrně vrhl na prince a srazil ho na dlážděnou cestu. Pak jediným pohybem vklouzl rukou do gentlemanovy náprsní kapsy a vytáhl kýžený předmět koženou peněženku naditou bankovkami.

Byl to jen okamžik, potom Lazzara zůstal udiveně ležet rozplácnutý na cestě, zatímco lapka byl pryč.

Damon se zcela instinktivně vydal za zlodějem a Eleanor tiše vykřikla a běžela na pomoc princi.

Když Damon ztratil lapku v davu, vrátil se zpátky a našel Eleanor, jak klečí vedle Lazzary a s ustaraným výrazem mu pomáhá posadit se.

„Jste zraněný, Vaše Výsosti?“ zeptal se Damon s upřímným zájmem.

„Ne!“ odsekl italský šlechtic. „Má peněženka… Ten darebák mi ukradl peněženku.“ Pak vklouzl do svého rodného jazyka a začal lapku častovat výrazy, o kterých Damon věděl, že znamenají mizera, čubčí syn, ďábel a mnoho dalších a šťavnatějších slov.

Pak si zřejmě uvědomil, že je ve společnosti dámy, a prudce se zarazil. „Ach, omlouvám se, mia signorina. Je mi líto, že jsem použil takové výrazy, které se rozhodně nehodí pro vaše něžná ouška.“

Při zmínce o jejích něžných oušcích se Eleanor usmála, i když vzápětí se jí na tváři opět objevil vážný výraz.

„Nic se neděje, Vaše Výsosti. Poněvadž jste hovořil svým jazykem, většinu jsem stejně nerozuměla. A i kdyby, jsem si jistá, že jsem od svého bratra a jeho přátel slyšela už i horší slova. Nebyla jsem vychovávána v ústraní jako ženy u vás doma.“

Navzdory jejímu ujištění se Lazzara tvářil provinile, a když vstal a očistil se od prachu, podal Eleanoře ruku, aby jí pomohl rovněž se postavit. Byl zahanben tím, že ho Eleanor znovu viděla v tak ponižující pozici.

Jeho zahanbení ještě vzrostlo, když zamumlal: „Obávám se, donno Eleanor, že nemohu splnit svůj slib a vzít vás do cukrárny, protože bych neměl čím zaplatit.“

Eleanor ani nezaváhala, a zatímco si ze sukně stírala prach, usmála se na něho. „Ale s tím si nedělejte starosti, Výsosti. Mám své vlastní prostředky a čaj a zmrzlinu mohu klidně zaplatit za nás za oba.“

Když Lazzara ztuhl, Damon viděl, že si Eleanor ihned uvědomila svou chybu. I když to bylo neúmyslné, bylo zřejmé, že zranila gentlemanovu pýchu.

„Prosím, dovolte, abych vás pozval já, Vaše Výsosti,“ vložil se do toho Damon. „Bude mi ctí, že vám tak alespoň částečně mohu splatit vaši laskavost, že jste mě s sebou vzal na dnešní nákup.“

Bylo vidět, že Lazzara zvažuje, zda má odmítnout nebo využít příležitosti a strávit s Eleanor další hodinu.

Vybral si to druhé, stroze přikývl a nabídl Eleanor rámě.

Damon je následoval do kočáru, který se k nim jako zázrakem dostal i přes vzniklou dopravní zácpu. Když však vyskočil nahoru a posadil se naproti nim, zamračeně si uvědomil podivný fakt. Ten lapka měl snědou barvu pokožky, jako mají lidé ve Středozemí.

Asi bylo hloupé domnívat se, že by prince přepadl někdo z jeho krajanů. I když při jeho stylu života, a především při způsobech, jakými získával peníze, by se nebylo čemu divit.

Spíše se jednalo o lapku, který si vyhlédl bohatého cizince a pak využil dopravní zácpy k tomu, aby ho oloupil.

Stejně se zdálo zvláštní, že právě v posledních dnech Lazzaru postihly hned dvě nehody tak krátce za sebou.

Když Damon viděl Eleanor a prince, jak k sobě sklánějí hlavy a něco si špitají, zamračil se. Zdá se, že Jeho Výsost se zotavila až příliš rychle.

Pohled na ně v Damonovi vyvolal stejně silné pocity jako před chvílí, když Eleanor klečela vedle prince a snažila se mu pomoct. Na jeho vkus byla až příliš starostlivá a příliš lehkovážná.

Damon v duchu zaklel a cítil, jak jím lomcuje vztek a žárlivost.

Nebyl důvod, aby déle skrýval své skutečné pocity.

Koneckonců velmi rychle došel k závěru, že nechce, aby Eleanor provdala za Lazzara – a to nejen z toho důvodu, že ji chtěl vidět trpět špatným výběrem manžela.

Ne, uvědomil si Damon se zaťatými zuby, on nechce, aby si vza1a kohokoliv jiného.

5

I když hovoříte o nudných záležitostech, dovolte gentlemanovi aby vám ukázal svou moudrost a zkušenost, a to dokonce i v případě že toho o probíraném tématu víte mnohem více než on.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Když následujícího večera Damon čekal na galerii divadla v Covent Garden na Eleanor, jen velmi obtížně skrýval svou netrpělivost. Rozhodně neměl v úmyslu nechat ji, aby sváděla prince, zvláště když jejím záměrem bylo dovést ho až k svatbě.

Ani se nehodlal vrátit do Evropy, jak mu to Eleanor doporučila. Měl dost cizích zemí. A i když přesně nevěděl, jak si svou budoucnost představuje, byl si jistý, že ať chce cokoliv, nachází se to tady v Anglii – a že jeho hlavní úkol teď je rozmluvit Eleanor její romanci s princem Lazzarou.

Když včera v cukrárně u Gunterů zaslechl, jak se Jeho Výsost nabídla, že doprovodí Eleanor a její tetu na benefiční koncert, Damon nelenil a rychle si sehnal lístky. V Theatre Royal nebyly oddělené lóže, ale díky vzdálené sestřenici Tess Blanchardové jeho společnost seděla v druhé řadě galerie poblíž jeviště.

Jako jedna z hlavních organizátorek Tess pronajala divadlo a sestavila program, v němž nechyběly árie a chóry ze známých anglických či italských oper, různé humorné skeče, ukázky z dramat ani pantomimické kousky v podání skvělého mima Josepha Grimaldiho.

Jednalo se o tak velkolepou událost, že mezi hosty byli ti nejbohatší a nejurozenější členové londýnské smetánky. Svou účast oznámil dokonce i princ, což bylo velkou poctou pro Tess, která

veškeré své úsilí věnovala charitě, jako například pomoci rodinám padlých vojáků nebo několika sirotčincům či špitálům. Nedávno se k ní přidala nejmladší ze sester Loringových – nyní markýza z Claybournu – a začaly společně zařizovat domov pro nešťastné ženy, které se ocitly zcela bez pomoci a bez prostředků.

Dnes večer seděl na čestném místě Damonův starý přítel, uznávaný lékař Otto Geary, neboť veškerý výnos z této akce obdrží jeho milovaný špitál v Marlebone. Jen díky tomu Damon neměl velkou práci, aby ho přemluvil k dnešní účasti. Ačkoliv Otto operu nesnášel, nezbývalo mu než se obrnit trpělivostí a několik hodin to prostě vydržet.

Damon seděl vedle Otty a očekával příchod Eleanor a prince Lazzary.

„Kéž by si mohli pospíšit,“ zamumlal Otto a zatahal se za nákrčník. „Mám příliš mnoho práce, než abych se tu producíroval v těch příšerných šatech.“

„Dnes večer to vydržíš,“ ujišťoval ho Damon. „Myslím, že bys měl slečně Blanchardové projevit alespoň trochu vděčnosti.“

Otto se ušklíbl, ale pak se pozorně podíval na přítele. „Zdáš se mi nějaký nesvůj. Děje se něco? Posledních deset minut jsi neodtrhl zrak od dveří. Začínám tě podezřívat, že projev díků slečně Blanchardové nemá s mou dnešní návštěvou nic společného. Chtěl jsi mě tady, abych tě chránil.“

Damon zakroutil hlavou. „To není jediný důvod.“

„Ale jeden z hlavních.“ Ottovo pobavení náhle zmizelo. „Vlastně ani nevím, jestli chci být někde poblíž, až lady Eleanor zjistí, co jsi provedl. V každém případě tě lépe než já dokáže ochránit slečna Blanchardová.“

„To je možné, ale v množství je síla.“

Tess slíbila, že se k nim za chvíli přidá, za což jí byl Damon velmi vděčný. Doufal, že její přítomnost pomůže uklidnit rozbouřené vody. Eleanor vskutku nebude ráda, až zjistí, že ona, princ a její teta sedí tak blízko něho.

Nemýlil se. Když se Ella konečně objevila, nespustil z ní oči, takže mu neunikl její zamračený výraz, když si uvědomila, co provedl.

Ze stejného důvodu si ho princ Lazzara nedůvěřivě prohlížel, zatímco Eleanořina teta zůstala stát jako opařená.

Lady Beldonová mu nikdy neodpustí, co před dvěma lety provedl její neteři. Když se Damon zdvořile postavil, aby je pozdravil, jen stěží pokývla hlavou.

Princ Lazzara mu byl nucen představit svého příbuzného signora Umberta Vecchiho, vysokého stříbrovlasého gentlemana. Italský diplomat Vecchi pobýval u anglického dvora a byl zde zodpovědný za komerční záležitosti, především za lukrativní obchod s kořeněným vínem. Zdálo se, že jedině on si není vědom náhlého napětí v ovzduší, když se na chvíli zastavili, aby prohodili několik nutných zdvořilostních frází.

Naštěstí se k nim přidala vdova hraběnka Havilandová se svým vnukem, novým hrabětem z Havilandu.

Hrabě se s Damonem dobře znal z jejich společných let na univerzitě. Haviland byl tehdy nenapravitelný rebel a černá ovce rodiny, takže se nebylo čemu divit, že mnoho let strávil v armádě, kde se pokoušel zabránit Napoleonovi, aby se zmocnil celého světa. Šeptalo se o něm, že byl nejlepším anglickým špehem.

Lady Beldonová a Havilandova babička byly odvěké přítelkyně. Když se Eleanořina teta ujala představování, Damon si s úžasem uvědomil, že lady Beldonová má slabost pro elegantního italského diplomata, a že tím pozbyla něco ze své urozené vznešenosti. Občas, když s ním mluvila, se dokonce zdálo, že s ním flirtuje.

Damona však nepřekvapilo, když Eleanor využila chvíle, kdy je nikdo nemohl slyšet, a šeptem zamumlala: „Vaše machinace mě začínají obtěžovat, lorde Wrexhame. Přeji si, abyste mě přestal tak nesmyslně pronásledovat.“

Damon se na ni nevinně podíval. „Ale já tě nepronásleduji.“

„Ne? A co má být tohle?“ Hlavou kývla k sedadlům, která měli hned za sebou. „A co třeba to, jak jste se včera vetřel do naší společnosti?“

„Myslel jsem, že ti tahle místa budou vyhovovat. Slečna Blanchardová s tím měla docela dost starostí. Ale jestli se chceš se svou společností přestěhovat někam jinam, mohu ji o to požádat.“

Eleanor si ho změřila rozzlobeným pohledem. „Moc dobře víte, že na něco takového je už příliš pozdě. Nechci tady dělat žádnou scénu. Ale varuji vás, nedovolím, abyste zkazil mé plány s princem Lazzarou.“

Její hněvivá slova pro něho byla velkou výzvou, ale Damon moudře usoudil, že pro tentokrát bude lepší, když ji nebude provokovat. V tom dorazila Tess se svou přítelkyní slečnou Jane Caruthersovou. Tess se s Damonem vřele pozdravila a pak se obrátila k ostatním, aby je přivítala na dnešním představení.

Pak se všichni usadili na svá místa. Tess seděla vedle Damona, hned za Eleanor a jejím nápadníkem.

Damon byl rád, že má příležitost sdílet Tessinu společnost. Tmavovlasá kráska, která kolem sebe šířila grácii a vyrovnanost, byla jeho velmi vzdálená sestřenice, ale rovněž jedna z mála žijících příbuzných a také někdo, koho si vážil. Tess byla tolik zaměstnaná připravovanou akcí, že od jeho návratu do Anglie neměli čas, aby si spolu promluvili.

„Jsem tak ráda, že tě zase vidím, Damone,“ zašeptala Tess s hlavou nakloněnou blíže, aby ji slyšel.

„Já tebe taky, drahá. Dnes večer máš velký úspěch.“

Hrdě se usmála. „Doufám, že máš pravdu a všechno dobře dopadne. Teď už čekáme jen na prince. Doufám, že každou chvíli dorazí. Obecenstvo je už netrpělivé.“

Divadlo bylo doslova přeplněné společenskou smetánkou. Panstvo se vyparádilo, dámy se oblékly do drahého hedvábí a saténu a v hlubokých výstřizích se jim třpytily diamanty a perly.

Damon měl skvělý výhled na Eleanořina odhalená ramena a štíhlé hrdlo. Právě se naklonila ke svému společníkovi, aby s ním probrala program.

Celý večer zahájí Mozartův Don Giovanni, který bude v angličtině, pak budou následovat italské árie Rossiniho a nakonec přijde na řadu výběr skladeb od Georga Friedricha Handela a od irského skladatele Thomase Cooka.

Damon slyšel, jak se Eleanor vyptává prince Lazzary na jeho názor na operu, což zcela jistě měla z té zatracené knihy, jak získat

manžela. Její otázky Jeho Milost povzbudily v tom, aby začal vychvalovat svůj národ jako špičku kulturního světa.

„Připadá mi neomluvitelné,“ prohlásil princ Lazzara, „že některé opery jsou zpívány v angličtině. Jen to zbytečné kazí dojem.“

Damon se naklonil dopředu a přerušil jejich rozhovor. „Právě naopak, Vaše Výsosti,“ řekl mírně. „Když člověk rozumí, o čem se zpívá, potom je opera pro běžného Angličana mnohem přitažlivější.“

Lazzara se nesouhlasně podíval na Damona. „Co vy o tom můžete vědět, sire? Nepřipadáte mi jako někdo, kdo dokáže ocenit dobrou operu.“

„Mýlíte se. Opery přímo zbožňuji. Měl jsem to štěstí, že jsem se v Římě zúčastnil premiéry Rossiniho opery Lazebník sevillský.“

Lazzara ohromeně povytáhl obočí. „Skutečně?“

Damon se usmál. „Ano, a jelikož se jednalo o komedii, kterou my Angličané máme velmi rádi, věřím, že se co nevidět objeví i v našich divadlech.“

Lazzara pokrčil svými urozenými rameny a ohrnul královský nos, zatímco Eleanor se na Damona zamračila.

Sice mu její nesouhlasný pohled neunikl, ale Damon byl spokojený. Snad Eleanor jasně ukázal, jaký je rozdíl nejen mezi ním a princem, ale i mezi jejich kulturami.

Tess ho se zájmem sledovala, ale pak její pozornost upoutal rozruch na protější galerii. Přítomní hosté vstávali, aby přivítali právě přicházejícího prince regenta. Když se princ konečně usadil na své místo, Damon slyšel, jak si Tess s úlevou oddychla. Představení mohlo začít.

Eleanor seděla napřímeně a v duchu proklínala svou fyzickou náklonnost k Damonovi, který seděl těsně za ní. Bože, jak mu to v elegantních černých šatech a bílém nákrčníku slušelo. Musela vynaložit veškeré úsilí, aby od něho odtrhla zrak.

Naštěstí jí při její snaze ignorovat ho, pomáhal vztek. Ten mizera jí prostě nedá pokoj. Neustále se bude vměšovat do jejích věcí a nedovolí jí, aby se princi mohla zcela věnovat.

Musela však uznat, že jeho přítomnost ji nenechává chladnou. Damon byl ten nejpřitažlivější a nejsmyslnější muž, jakého kdy poznala. Navíc byl chytrý, pohotový a znalý světa. Jak ráda by se ho

zeptala na jeho cesty po Evropě. Jenže takové intimnosti nepřicházely v úvahu.

Byla však upřímně ráda, že se potkala s Damonovým přítelem, věhlasným lékařem panem Gearym. Slyšela spoustu příběhů o tom, jak se Gearymu podařilo zachránit některé své pacienty téměř na smrtelné posteli. Říkalo se, že jeho špitál je jedinečný především proto, že Geary trvá na bezpodmínečné čistotě. Někteří jeho kolegové takové názory sice odmítali, ale podle všeho se zdálo, že Geary má výsledky. Eleanor obdivovala vědce a lékaře, který si byl schopný prorazit vlastní cestu, a to dokonce i přes nesouhlas a odmítání vážené společnosti.

Eleanor rovněž obdivovala Damonovu sestřenici za její charitativní práci. V posledních měsících se několikrát s Tess Blanchardovou setkala osobně, poněvadž slečna byla blízká přítelkyně tří sester Loringových. Spolu s Jane Caruthersovou, která se starala o administrativní záležitosti, všechny vyučovaly v jejich škole pro mladé dámy.

Právě nedávno Eleanor požádala Tess o radu, jak má co nejlépe naložit s penězi, pomocí kterých by ráda pomohla ulehčit život chudým a nemocným.

Když se na jevišti objevila madame Giuditta Pasta, aby zazpívala árii z Rossiniho Lazebníka sevillského, Eleanor si oddychla, poněvadž jí to pomohlo alespoň na chvíli přestat myslet na Damona.

Italská sopranistka právě nedávno přijela do Londýna, a ačkoliv v novinách na ni nebyly zrovna ty nejlepší kritiky, Eleanor si ji hned od první chvíle oblíbila. Byla uchvácená silou a čistotou jejího hlasu, a když dozněly poslední tóny árie, Eleanor měla v očích slzy. Damon se naklonil dopředu a mlčky jí podával kapesník.

Když se Eleanor instinktivně otočila dozadu a vděčně zamumlala děkuji, udělala tu chybu, že se Damonovi podívala do očí. V jejich temných hlubinách se zračila taková něha, až Eleanor poskočilo srdce. Přesně takto se na ni díval v intimních chvílích jejich zasnoubení.

Náhle si Eleanor uvědomila, že ji Damon musel celou tu dobu pozorovat, a zrudla.

Prudce se otočila dopředu a upřeně se dívala na jeviště. Bylo velmi obtížné soustředit se na následující představení, ale přesto se jí nakonec podařilo vnímat, co se na jevišti děje, a tak tleskala úryvkům z dramat, usmála se nad komickým vystoupením a hlasitě se smála pantomimě.

Když představení skončilo, Eleanor znovu našla ztracenou rovnováhu a byla přesvědčená, že je schopná postavit se Damonovi tváří v tvář.

To bylo však jen do té doby, než spolu s ostatními vyšli z galerie. Lady Beldonová trvala na tom, že odejdou ihned, aniž by čekali, až pro ně bude připravený kočár.

Když si razili cestu chodbou a pak dolů po širokém schodišti, princ Lazzara chránil Eleanor a signor Vecchi dohlížel na bezpečí její tety.

Už byli skoro pod schody, když najednou princ zavrávoral, naklonil se dopředu a ze tří posledních schodů s udiveným výkřikem spadl na zem, přičemž s sebou málem strhl i Eleanor.

Zachránilo ji jen to, že ji Damon popadl za rameno a strhl ji zpět do bezpečí.

„Dobrotivé nebe!“ vykřikla lady Beldonová, zatímco Eleanor zalapala po dechu.

Jakmile se Eleanor vzpamatovala, vytrhla se Damonovi ze sevření a pospíchala dolů, aby poklekla vedle prince, který ležel rozpláclý na koberci a ztěžka oddychoval.

„Výsosti, jste zraněn?“

Jeho odpovědí bylo bolestné zasténání. Princ se překulil na bok a chytil se za koleno.

Nicméně když řekl něco rozzlobeného ve svém jazyce, signor Vecchi mu odpověděl stejným tónem a princ se zatvářil zahanbeně.

„Omlouvám se,“ řekl s mdlým úsměvem.

Dav se rozestoupil a všichni se zájmem sledovali dobře oblečeného cizího šlechtice, který se válel na koberci. Navzdory ruchu Eleanor slyšela Damona, jenž se obrátil ke svému příteli a požádal ho: „Otto, nemohl by ses na něho podívat?“

„Samozřejmě.“

Zatímco lékař ošetřoval zraněnou nohu prince Lazzary, jeho starší příbuzný smutně pokyvoval stříbrovlasou hlavou. „Obávám se, že don Antonio má smůlu,“ prohlásil signor Vecchi.

„To nebyla smůla, done Umberto!“ bránil se Lazzara. „Někdo do mě strčil.“

Eleanor se zarazila a ihned se podívala na Damona. Je možné, že by viníkem princova pádu byl on? Stál hned za ním. Mohl jen natáhnout ruku a…

Zamračeně se podívala na Damona. „Vy jste do Jeho Výsosti strčil?“ zeptala se šeptem.

Damon se na ni udiveně podíval. „Prosím?“

„Mohl si škaredě ublížit.“

V Damonové tváři to zaškubalo. „To tedy mohl. A stejně tak jste si mohla ublížit i vy, protože jste byla zavěšená do jeho rámě. Ne, nestrčil jsem do něho,“ řekl s pohledem upřeným do jejích očí.

Eleanor se zamyslela. „Je zvláštní, že prince potká nehoda vždy, kdykoliv jste poblíž.“

Damon se nevěřícně zasmál. „To přece nemůžete myslet vážně?

Snad si skutečné nemyslíte, že bych za tím mohl stát já?“

„Proč ne? Jeho potíže začaly, když jste se vrátil do Londýna.

Navíc jste byl přítomen u všech tří nehod.“

„Stejně jako vy,“ poukázal Damon. „Mohla jste všechno nastražit tak, aby se princ dostal do potíží, vy jste mu mohla přispěchat na pomoc, a projevit tak svůj zájem a účast. Není to náhodou jedna z rad z té vaší knížky?“

„Ne,“ odsekla Eleanor. „Právě naopak. V knížce radí, abych se snažila vypadat co nejzranitelněji a nejbezradněji.“

Damon se pobaveně usmál a podíval se dolů na Lazzaru. „Jenže ten, kdo tady potřebuje pomoc, je zcela zřejmě někdo jiný.“

„A to vám očividně vyhovuje.“

Damon zaťal pěsti. „Takže vy si myslíte, že jsem tehdy v parku způsobil nehodu, a ohrozil tak váš život?“

Podle tónu jeho hlasu bylo zřejmé, že je vzteky celý bez sebe, ale Eleanor se nevzdávala. „Proč ne? Zdá se, že jste pevně rozhodnutý vstoupit mezi nás.“

„Co včera? Když Lazzara skončil na silnici, byl jsem daleko od něho.“

„Mohl jste si najmout pouličního kapsáře, aby špinavou práci vykonal za vás.“

Damon ji probodával stejně smrtelným pohledem jako ona jeho.

„Je tady jen jediný problém, drahá. A to ten, že já s jeho nehodami nemám nic společného. Po pachateli se budete muset poohlédnout někde jinde.“

Eleanor viděla, že teď se už Damon opravdu zlobí, ale ona sama byla rozlícená natolik, že byla schopná uvěřit, že za útoky na prince je skutečně zodpovědný on.

„Samozřejmě že budete zapírat,“ odvětila rozhněvaným tónem, „i když jste na vině.“

Když ji Damon probodl pohledem, cítila, jak vzduch okolo zhoustl.

„Skutečně chcete zpochybňovat mé slovo?“ zeptal se výhrůžně.

Eleanor si uvědomila, že upoutali pozornost několika návštěvníků, a proto ztišila hlas. „To nevím, ale určitě vám nemohu věřit.“

„Eleanor,“ ozvala se náhle její teta. „Pojď, drahá, půjdeme domů.“

Damon stále Eleanor probodával intenzivním pohledem. „Tohle není vhodné místo na objasňování názorů,“ vyštěkl. „Budeme pokračovat v soukromí.“

„My dva už spolu nemáme o čem mluvit!“ zasyčela Eleanor. Pan Geary právě dokončil prohlídku pacienta.

„Zdá se, že žádná kost není zlomená, Výsosti,“ prohlásil lékař.

„Ale měl byste se šetřit a potřebujete někoho, kdo se o vás bude starat, než se vám rána na koleně zahojí. Měl byste se ihned odebrat domů a lehnout si do postele. Pokud si přejete, přijdu se na vás podívat.“

„Pošlu pro svého vlastního lékaře, pane Geary,“ řekla lady Beldonová pohotově. „Nemusíte se obtěžovat.“

Lékař vypadal zaraženě, ale přikývl. „Měl byste si na koleno nechat přiložit studený obklad, Výsosti. A samozřejmě nějakou dobu nesmíte chodit.“

„My už se o princovo blaho postaráme, pane Geary,“ tvrdila lady Beldonová.

Signor Vecchi mezitím pomohl princi vstát a podepřel ho. Zraněný šlechtic bolestí stáhl obličej a pomalu se belhal k východu.

„Zřejmě jste přijela s princem, že ano?“ zeptal se Damon kousavé. „Kdyby bylo třeba, mohu vás odvést domů.“

Eleanor ho zpražila odmítavým pohledem. „To nebude zapotřebí, lorde. Dnes večer jste toho udělal až příliš. Kromě toho bych vám byla vděčná, kdybyste se nám v budoucnu vyhýbal.“

Po těch slovech se Eleanor otočila a vydala se za zraněným princem. Celou dobu však v zádech cítila Damonův pronikavý pohled.

*

Když Eleanor se svou tetou nasedla do princova kočáru, ještě stále se doslova třásla vzteky, nicméně když kočí zastavil před jejich domem na Portman Place, její hněv poněkud vychladl.

Možná se zmýlila a neměla Damona obviňovat z něčeho tak nečestného, přemýšlela, když následovala tetu po širokých schodech do elegantního přijímacího pokoje. Možná to byl neřád a mizera, ale obviňovat ho z toho, že by tak podle ublížil nevinnému muži jen proto, že se jí dvoří, to bylo příliš.

Jakmile však s tetou osaměly, lady Beldonová zcela jasně vyjádřila svůj názor na Damona.

„Nelíbí se mi, když tě vidím hovořit s tím Wrexhamem, Eleanor,“ hubovala ji Beatrix. „Kromě chladné zdvořilostní konverzace s ním přece nemusíš mít nic společného.“

„Máš pravdu, teto. Budu se snažit, abych se mu v budoucnu vyhnula.“

„Dobře. Snad nechceš, aby si o tobě princ myslel něco špatného. Měla bys ho v jeho zájmu o sebe podporovat a Wrexhama si prostě nevšímat.“

„Toho jsem si dobře vědoma, teto.“

Beatrix se zadívala na Eleanor a zamyšleně našpulila rty. „Zřejmě bude spravedlivé, když ti řeknu, s čím se mi svěřil signor Vecchi.“

„Děje se něco?“

Starší dáma se ušklíbla. „To nevím, ale signor Vecchi tvrdí, že co se týče dam, je princ poněkud přelétavý. Dokonce mi naznačil, že princ Lazzara by pro tebe nebyl dobrým manželem. Jenže já takovým řečem nevěnuji pozornost. Princův původ je bezchybný a má obrovské jmění. A co se týče toho ostatního…, zřejmě je stejný jako všichni urození gentlemani.“

Eleanor se zamyslela. Už dříve slyšela podobné zvěsti o princově nestálosti, ale rozhodla se je přehlížet. Když nic jiného, alespoň mu chtěla dát příležitost. Podle Fanny Irwinové se někteří sukničkáři, když poznají skutečnou lásku, mohou změnit. Z toho důvodu se Eleanor rozhodla, že prince nebude odsuzovat, ale bude doufat, že prostě ještě nenašel tu pravou.

Je to možné? ptala se Eleanor v duchu sama sebe. Pokud ji princ Lazzara bude skutečné milovat, snad se kvůli ní změní. I Damon se před dvěma roky mohl změnit, ale nestalo se tak. Kdyby ji miloval, jistě by se tak krátce po jejich zasnoubení nesešel se svou milenkou.

Bolestnou vzpomínku naštěstí přerušil tetin hlas. „Ještě štěstí, že příští týden pořádám venkovskou slavnost. Tam se budete moci lépe poznat. Asi bude moudré, abych služebnictvu na Rosemontu připomenula, že lord Wrexham zde není vítán.“

Eleanor se svou tetou naprosto souhlasila.

Jen doufám, že všechno dobře dopadne,“ dodala Beatrix zamyšleně.

„Tím jsem si naprosto jistá. Tvá zahradní slavnost je vždy jedinečná.“

„Signor Vecchi říkal, že se už nemůže dočkat.“

Když se Eleanor podívala na tetu a usmála se, Beatrix zrůžověla jako růžička. Kdykoliv mluvila o pohledném italském gentlemanovi, vypadala o několik let mladší.

„Myslíš, že bych na jeho dvoření neměla reagovat?“ zeptala se Beatrix nejistě.

„Ne, to vůbec ne, drahá teto,“ řekla Eleanor dojatě. „Právě naopak.“

Je tak pozorný a elegantní. Ne jako Beldon, který šel vždy tvrdě za svým…“ Beatrix se náhle zarazila. „Ale už dost o mém zesnulém

manželovi. Buď tak laskavá a zazvoň na mou komornou, Eleanor. Jsem k smrti unavená.“

Eleanor si uvědomila, že se jí teta Beatrix se svými vnitřními pocity příliš často nesvěřuje a že se zřejmě cítí zahanbeně. Proto ji uposlechla, zazvonila na komornou a popřála tetě dobrou noc. Pak se odebrala do své ložnice ve východním křídle.

Její teta byla velmi osamělá, i když to na sobě nikdy nedávala znát. Eleanor by byla štěstím celá bez sebe, kdyby poprvé v životě viděla lady Beldonovou, jak zcela propadla lásce nebo kdyby si alespoň našla přítele, kterému by mohla důvěřovat.

Ať už to se mnou a s princem dopadne jakkoliv, říkala si Eleanor v duchu, když za sebou zavírala dveře, doufám, že teta konečně nalezne štěstí.

Poněvadž bylo už pozdě a Eleanor nechtěla budit Jenny, sama si svlékla večerní šaty i spodní prádlo a převlékla se do noční košile. Zatímco se připravovala do postele, v hlavě si znovu přehrávala celý večer v divadle a znovu dostala vztek. Zlobilo ji, že se Damon rozhodl vměšovat se jí do života a zničit její vztah s princem Lazzarou.

Jenže ona byla pevně rozhodnutá, že mu něco takového nedovolí. Bude nadále pokračovat ve svém nenápadném svádění, a pokud se Damon mezi ně znovu opováží vměšovat…, bude muset vymyslet plán, jak se ho jednou provždy zbavit.

Posadila se na postel, aby si přečetla další kapitolu z Fannyiny knihy, když uslyšela podivný zvuk.

Rozhlédla se kolem sebe a srdce jí skočilo až do hrdla. V otevřeném okně spatřila Damonovu tvář.

S otevřenými ústy Eleanor s nelibostí sledovala, jak do okna vměstnal široká ramena, přehoupl se přes okenní rám a doskočil na koberec.

Uvědomila si, že má na sobě ještě stále večerní kabát a kalhoty, ale to nebylo to, co ji zbavilo slov. Nedokázala si vysvětlit, jak se mohl opovážit vyšplhat se do druhého patra a uprostřed noci vstoupit do ložnice dámy.

„Damone!“ vykřikla. „Co tady zatraceně děláš?“

„Řekl bych, že jsme ještě nedomluvili,“ prohlásil chladným hlasem a přistoupil k její posteli.

6

Měla byste vypadat svůdně, i když nemáte v úmyslu zajít příliš daleko. Upoutejte jeho pozornost tím, že si špičkou jazyka lehce navlhčíte rty nebo se jich dotkněte vějířem. Věřte mi, že si toho všimne.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Eleanor prudce odhodila přikrývku a vyskočila z postele tak rychle, až se jí zatočila hlava. Nebo je také možné, že její slabost zapříčinil vysoký krásný gentleman, který se ocitl tak blízko její postele.

„Moc dobře víš, že bys tady neměl být!“ prohlásila, když couvala ke dveřím.

Na Damonových rtech se mihl tvrdý úsměv. „Co mi jiného zbývalo, když jsi se mnou odmítla mluvit?“

„Ano, odmítla, protože už není o čem!“

Když se k ní Damon přiblížil, Eleanor natáhla před sebe ruce, jako by se chtěla chránit. „Damone – okamžitě zastav!“

Naštěstí ji poslechl a zastavil se několik kroků před ní. Tam zůstal stát a probodával ji pohledem tmavých očí.

„Měl bys ihned odejít,“ trvala Eleanor na svém.

„Ne, dokud si nevysvětlíme několik maličkostí.“

Zřejmě se na ni ještě stále zlobil, a právě proto byl tady. „Myslím to vážně, Damone! Okamžitě odejdi, nebo začnu křičet.“

„Ne, nezačneš. Přece nechceš, aby se někdo dozvěděl, že jsem byl u tebe v ložnici.“

Eleanor vztekle zaťala zuby, protože věděla, že má pravdu. Kdyby na svou záchranu zavolala služebnictvo, znamenalo by to

skandál. Přinejmenším její teta Beatrix by byla pohoršená a znechucená, že se její schovanka dostala do tak nevhodné situace.

Eleanor by nejraději poslala Damona k samotnému čertu, ale bylo jí jasné, že se ho nezbaví dřív, než on sám uzná za vhodné, i když svým chováním porušuje všechna společenská pravidla.

Když si uvědomila, že nemá jinou možnost než ho vyslechnout, rezignovaně si oddychla a založila ruce v bok. Nicméně svým mimovolným gestem nechtěně upoutala Damonovu pozornost k oblým prsům.

Jakmile si uvědomila, že před Damonem, který ji hltá dychtivým pohledem, stojí jen v bílé noční košilce, rychle přitiskla ruce podél těla a zmateně couvla. „Dobře tedy, o čem chceš se mnou mluvit?“

„O situaci s Lazzarem. Chci, abys mě vyslechla, Eleanor.“

„Mohl bys alespoň ztišit hlas? Někdo by tě mohl slyšet.“

Damon jí vyhověl, přesto když pokračoval, hovořil naléhavým hlasem. „Nemohu pochopit, proč si myslíš, že bych tomu tvému princi chtěl nějak ublížit. Nejvíc mě však mrzí to, že jsi mě nejen obvinila z útoku na jeho osobu, ale i ze lži.“

Eleanor vystrčila bradu. „Nechceš snad tvrdit, že jsi mi nikdy nelhal. Než jsme se zasnoubili, přísahal si, že jsi ukončil vztah se všemi svými milenkami, což jak se ukázalo, nebyla pravda.“

Na tváři se mu opět usadil neproniknutelný výraz. „Tohle nepopírám, ale jestli si myslíš, že mám něco společného s útoky na Lazzara, pak se mýlíš. Mnohem větší smysl by dávalo, kdybys za ty nehody mohla ty sama.“

Eleanor se na něho nechápavě podívala. „Jaký bych k tomu měla důvod?“

„Možná ho chceš dostat do situace, kdy by tě zkompromitoval.

Pak by si tě musel vzít.“

Eleanor údivem otevřela pusu. „To je naprosto nesmyslné obvinění.“

„Stejně jako to tvoje, že mu chci ublížit. Rozhodně nechci, aby někdo znevažoval mé slovo.“

„To si dovedu představit,“ odvětila Eleanor. „Musíš ale přiznat, že to vypadá velmi podezřele. Vždyť jsi byl u všech tří nehod. A dnes večer jsi stál těsně za námi.“

Damon ji probodl zlostným pohledem a přistoupil o krok blíže.

„Je tady jedna věc, na kterou jsi zapomněla, drahá. Nikdy bych neriskoval, že se ti něco stane. Jelikož jsi byla do něho dnes večer zavěšená, při pádu tě mohl strhnout s sebou a mohla ses škaredě zranit. I kdybych ho chtěl z těch schodů shodit, počkal bych, až bude sám.“

Eleanor musela uznat, že Damon udělal, co bylo v jeho silách, aby ji ochránil před princovým osudem. Pomalu přikývla. „Pamatuji si, že jsi mě zachytil, abych neupadla.“

„Přesně tak.“

„Takže si myslíš, že prostě jen zakopl?“

„Možná, ale podle mého názoru v poslední době přitahuje nějak hodně nehod. Nemyslím si, že to je jen tak. Je možné, že mu někdo chce skutečně ublížit.“

„Ale kdo?“

„To nemám tušení.“ Damon se zamyšleně posadil na její postel. Než mohla Eleanor cokoliv namítnout, pokračoval: „Všiml jsem si, že ten kapesní zloděj vypadal, jako by byl princův krajan. Měli stejnou olivovou barvu pleti. Nicméně dnes večer v divadle kromě signora Vecchiho nikdo takový nebyl.“

„Ale signor Vecchi by přece nestrčil do svého příbuzného,“ řekla Eleanor zamračeně.

„To zřejmě ne.“

„Pokud chce princi někdo ublížit, velmi ráda bych zjistila kdo.

Lazzara může být ošklivé zraněn.“

„Také bych rád věděl, co za tím vězí,“ pronesl Damon. „Pokud se ti totiž bude dvořit, jsi v nebezpečí i ty.“

Její oči se rozšířily údivem. „Ty se bojíš o mé bezpečí?“

„Je to tak nepochopitelné, Ello?“

Jeho tón o poznání zněžněl a Eleanor cítila, jak její vztek ustupuje. „Ne, zřejmě ne.“

„Nelíbí se mi, že jsi neustále v jeho blízkosti,“ řekl Damon.

„Pokud se útoky budou opakovat, můžeš být zraněná. Nemohu jen stát bokem a dopustit, aby se to stalo, Eleanor.“

Eleanor si najednou až příliš jasně uvědomovala jeho přítomnost ve své ložnici.

„Děkuji ti za tvou starost,“ řekla rychle, „ale teď už raději odejdi.

Neměl bys tady být,“ opakovala.

Damon se líně pousmál. „Alespoň bys mohla ocenit mou snahu. Nechtěla jsi mi poskytnout ani chvíli svého času, a tak jsi mě donutila k zoufalému činu. Nebylo lehké vyšplhat po stromě a dostat se do tvé ložnice.“

Eleanor si s údivem uvědomila, že se hlasitě směje. Bylo žalostné, jak ji Damon dokáže přimět k smíchu, když by se na něho měla zlobit, že riskuje její pověst.

„Tak přiznej,“ řekl nenuceně, „že musíš obdivovat muže, který je pro tebe schopen takových činů.“

Eleanor se pokusila ukrýt úsměv. „Pokud toužíš po komplimentu, nejdříve zestárneš a zešedivíš, než by ses ho ode mě dočkal.“

Damon pokýval hlavou. „Možná že už nezestárnu a nezešedivím. Jestli si totiž dnes večer zničím kabát, můj komorník mi utrhne hlavu. Cornby dělá, co je v jeho silách, aby ze mě vychoval dokonalého gentlemana.“

Eleanor se na něho zadívala a pomyslela si, že kromě trochu rozcuchaných černých vlasů na Damonovi není znát, že by šplhal po stromě.

„Nicméně ty by ses mě tak konečně zbavila. Určitě bys z mé smrti měla radost,“ řekl Damon s letmým úsměvem.

„Samozřejmě že ne,“ vyhrkla Eleanor. Rozhodně si nepřála, aby Damon zemřel. Jen prostě nechtěla, aby byl v její blízkosti, zvláště když na ni má tak zničující účinek.

„Ale teď vážně, Damone, musíš odejít. Tvrdil jsi, že mě nechceš dostat do nebezpečí, ale tvá přítomnost v mé ložnici by mohla znamenat nebetyčný skandál.“

„Máš pravdu, to by mohla.“ Damon se pohodlně usadil a vůbec nevypadal, že by chtěl odejít. „Jenže ty mi za své obvinění dlužíš omluvu.“

„Dobře, omlouvám se. Takže teď už můžeš jít.“

„Myslím, že si zasloužím lepší omluvu.“ Jak to myslíš?“

„Musíš mě políbit.“

Eleanor se zastavilo srdce. Opravdu chce, aby ho políbila? „Pojď sem, Eleanor,“ zamumlal, když se ani nehnula.

Eleanor cítila, jak jí vyschlo v ústech. Bezmyšlenkovitě si špičkou jazyka navlhčila rty, a když to udělala, vzpomněla si na radu z Fannyiny knihy, jak upoutat pozornost gentlemana.

Jenže právě teď to rozhodně neměla v úmyslu!

„Nebudu tě líbat,“ prohlásila upjatě.

„Pokud ne, pak se připrav na následky. Jestli to bude zapotřebí, klidně tady počkám celou noc.“ Damon naklonil hlavu. „Co na to asi řekne tvá teta, až ráno zjistí, že jsem u tebe v ložnici?“

„Jsi vyděračský mizera,“ řekla Eleanor vášnivě.

„To nepopírám,“ odvětil Damon nevzrušeně.

Eleanor byla zoufalá. Mohla vědět, že se ho jen tak nezbaví. Damon pro ni znamenal totéž jako definice slova potíže. Byl to ten nejdrzejší muž, jakého kdy poznala.

„Asi jsem změnila názor,“ zamumlala. „Tvá smrt by nakonec nebyla tak špatná.“

„Tohle je přesně ta Ella, kterou znám a miluji.“

Pobavení v jeho hlase ji rozzlobilo natolik, že pevně sevřela pěsti.

„Ty mě nemiluješ! Nikdy jsi mě nemiloval!“

Jeho výraz najednou zvážněl. „Ten polibek, Eleanor. To je má cena za můj odchod.“

Eleanor ještě stále váhala. „Uvědomuješ si vůbec, jak je ponižující chtít po ženě polibek proti její vůli?“

Damon pokrčil rameny. „Podle mě to není ponižující, ale taktické. Chci ti připomenout žár, který mezi tebou a tvým princem schází.“

Takže to je ten pravý důvod, pomyslela si Eleanor zničeně. Damon jí chce dokázat, jak málo stojí o svého královského nápadníka. Nicméně znovu jí nedává na výběr než poslechnout.

Co ji však zlobilo nejvíce, jak ji představa polibku s Damonem vzrušovala.

A co hůř, zdálo se, že Damon to moc dobře ví. Upřeně ji pozoroval vyzývavým pohledem. V místnosti se rozhostilo napjaté ticho. Eleanor na sobě cítila jeho pohled a celá se zachvěla. „Čekám, Ello,“ zamumlal.

Při zvuku jeho sametového hlasu se jí málem podlomila kolena.

Eleanor se zhluboka nadechla. Když se k němu začala váhavě přibližovat, Damon ji vzal za ruku a přitáhl si Eleanor mezi stehna.

Až bolestně si uvědomovala jeho blízkost…, žár jeho pevného těla, dotek svých citlivých prsou na jeho hrudi. Bradavky jí ztuhly touhou a srdce jí bilo jako o závod.

Náhle Damon zvedl ruku, zezadu ji vzal okolo dlouhé šíje a přitáhl si ji ještě blíže, tak blízko, že na svých rtech cítila jeho horký dech.

Vtom se však zastavil. „Nu?“ zeptal se Damon. „Co?“

„Pokud jsi nezapomněla, máš mě políbit.“ Něžně jí zatlačil na rameno a Eleanor teď seděla na jeho pevném stehně.

Poněvadž věděla, že se Damon nevzdá, dokud ho neposlechne, přitiskla své rty na jeho a rychle ucukla. Nicméně i ten letmý dotek stačil, aby se celá rozechvěla. Damon se však zamračil.

„Tak tohle mi jako omluva rozhodně nestačí. Má zraněná pýcha potřebuje něco mnohem sladšího. Ještě stále mě tvá slova bolí.“

„Pak tě asi bolet nepřestanou. Nemám ani ponětí, jak si představuješ, že bych mohla ukonejšit tvou raněnou pýchu.“

V tmavých očích se zablýsklo. „Pak mi tedy dovol, abych ti to ukázal…“

Damon ji oběma rukama vzal za ramena a položil ji zády na postel tak, že nohy měla stále přehozené přes jeho stehno.

Eleanor byla uvězněna intenzitou jeho pohledu. Srdce jí bilo až v krku, a když se k ní Damon sklonil, aby ji něžně políbil, zatajila dech. Pak ucítila pevnost jeho horkého jazyka, který jí vklouzl mezi rty, a málem omámeně zasténala.

Damon přerušil jejich polibek a zvedl hlavu.

„Přesně jak jsem říkal… Žár,“ zamumlal zastřeným hlasem. Eleanor cítila totéž. Byla to živelná exploze uvnitř jejího těla. Damon se znovu sklonil, aby pokračoval tam, kde skončil.

Eleanor věděla, že je čiré bláznovství, aby na jeho polibky reagovala, nicméně nemohla se mu ubránit a zcela se mu otevřela. Jak by mohla překonat hladovou touhu, kterou v ní probouzel? Jak mohla bojovat s vášní, kterou poznala jen s Damonem? Líbal ji něžně a zároveň vášnivě. Líbal ji tak, že ji zbavoval posledního kousku vůle i zdravého rozumu.

Každá žena snila o tom, že bude líbána s takovou intenzitou a vášní. A být líbána Damonem, to bylo jako ocitnout se v ráji. Jeho rty se něžně dotýkaly jejích, hrály si s nimi, sváděly.

Když se mírně posunul a přitáhl si ji blíže, cítila jeho pevnost a sílu, svalnatá stehna a širokou hruď, žár, který ji spaloval a pohlcoval. Právě teď si nepřála nic jiného než se rozpustit a vpít se do jeho těla. Ztěžka oddechovala a celým tělem jí proudily žhavé vlny touhy. Mezi stehny ucítila podivnou bolest.

Vtom se k ní Damon ještě více přitiskl a líbal ji tak, jako by se rozhodl odhalit každé její tajemství. Srdce jí začalo bít ještě zběsileji a Eleanor měla dojem, že jí vyskočí z hrudi.

Damon však nepřestával. Rukou vklouzl mezi jejich těla, a když vzal do dlaně hebkou oblinu ňadra a mezi dvěma prsty sevřel citlivou bradavku, projela jí prudká vlna touhy.

Eleanor se zhluboka nadechla a odtáhla se od něho. Jeho ruce byly horké a majetnické. Eleanor ho chytila za zápěstí, aby ho zastavila.

„Damone, to je příliš,“ řekla nejistě.

Povytáhl obočí. „Skutečně? Tobě se přece líbí, když se tě dotýkám, Ello.“

„Ne, to není pravda.“

„Tak proč potom přes látku noční košile vidím pevnost tvých bradavek? Tvé tělo tě zradilo, lásko.“

Eleanor se podívala dolů a ve světle olejové lampy uviděla, jak se její bradavky tyčí a ostudně žebrají o laskavost. Rozpaky celá zrudla.

„Neměl bys mě vidět v noční košili.“

Letmo se pousmál. „Raději bych tě viděl bez ní.“

Zvedl ruku k malým knoflíčkům a jeden po druhém je začal rozepínat. Eleanor byla zděšená jeho drzostí, ale nedokázala ho zastavit. Dokonce ani tehdy, když rukou vklouzl do jejího výstřihu. Bylo to nestoudné a vzrušující dovolit Damonovi, aby se kochal jejími odhalenými ňadry.

Damon se nemohl vynadívat. Očima klouzal po něžných oblinách, dlaní hladil citlivou pokožku a dlouhými prsty zkušeně dráždil citlivý vrchol. Eleanor zavřela oči a z hrdla jí unikl slastný

sten, což Damona jen povzbudilo. Hladil ji a mazlil se s ní, dokud se nechvěla touhou. Přesto ještě stále neměl dost.

„Chci tě ochutnat,“ zamumlal a sklonil hlavu. Eleanor si matně uvědomila, co chce udělat, a omámeně se pokusila bránit. „Ochutnat mě?“

Na nahé pokožce ucítila jeho horký dech. „Toužím po tom, Ello. Vsadím se, že ještě nikdy jsem neokusil nic tak sladkého, jako jsi ty.“

Tlačila ruce proti jeho ramenům, aby ho zastavila. „Vzhledem k tomu, jak jsi zkušený milenec, musím o tom pochybovat.“

Damon zvedl hlavu a podíval se jí do očí. „Jak víš, jaký jsem milenec?“

„Říká se to.“

„Ty o mně posloucháš klepy?“

„Jen stěží mohu neslyšet to, o čem mluví celý Londýn.“

Na rtech se mu mihl letmý úsměv. „Skutečně chceš teď se mnou probírat, co je pravdy na tom, že jsem skvělý milenec?“

„Už jednou jsem ti řekla, že s tebou nechci mluvit vůbec o ničem.“

„Dobře, pak buď zticha…“

Damon vzal obě její prsa do dlaní a sklonil hlavu. Eleanor najednou přestala dýchat. Něco takového si Damon ještě nikdy nedovolil…

Jeho horký dech ji rozechvíval, a když vlhkým jazykem olízl jednu citlivou bradavku, omámeně zalapala po dechu.

Pak citlivý hrot sevřel mezi rty a něžné ho začal sát. Tělem jí projela tak prudká exploze pocitů, až se mimovolně vyklenula a přitiskla se k jeho rtům.

„Damone…, musíš přestat,“ vydechla.

„Ještě chvilku…“

Nedovedla si představit, že by jeho slastné trýznění mohla vydržet třeba jen další vteřinu. Nicméně Damon nepřestával. Dál se mazlil s pevným hrotem, vášnivé ho sál a něžně ho svíral mezi zuby.

Eleanor se přestala bránit. Sváděl ji a ona mu nedokázala odolat. Celým tělem jí projížděly vášnivé vlny touhy a soustřeďovaly se do jediného místa, do tajné jeskyňky mezi jejími stehny.

Prsty zabořila do hebké záplavy černých vlasů a Damonovu hlavu si přitiskla blíže ke svým prsům. Když mezi stehny ucítila tlak jeho nohy, její touha ještě vzrostla.

Bezmocně se oddávala erotickému doteku, ale když Damon uchopil lem její noční košilky a začal ji svlékat, našla v sobě dostatek síly, aby se bránila. „Damone…, to nesmíš…“

Ještě jednou políbil zduřelou bradavku a zvedl hlavu. „Copak nejsi zvědavá, jakou rozkoš ti mohu způsobit?“

„Ano, ne…, já nevím.“

„Pokud se bojíš, že tě připravím o poctivost, pak můžeš zůstat klidná. Něco takového bych ti neudělal.“

Škubla sebou. „To doufám. Už i tak je dost skandální, cos mi provedl.“

Jeho úsměv ji hřál víc než jeho pohled. „Co to říkáš? Copak jsem ti něco provedl? Najednou mám pocit, jako by mě mohli pověsit za to, že jsem ukradl jehňátko.“

„Já sice nejsem jehně, ale ty jsi vlk.“

Jeho odpovědí byl jen tichý smích. Pak však rukou vklouzl mezi její stehna a dlaň položil na hebký pahorek citlivého ženství. Eleanor ztuhla.

Jeho černé oči ji spalovaly s takovou intenzitou, že se nemohla ani hnout. Ty černé, divoké oči… „Dovol mi, abych tě potěšil, Ello.“

„Ano…,“ zašeptala.

Prsty rozevřel hebké záhyby jejího ženství a bříškem palce něžně přejel přes lepkavé poupě touhy.

Každý nerv v Eleanořině těle se zachvěl a napjal se jako tětiva. Damon už dříve svými polibky probudil její touhu, ale něco takového si ještě nikdy nedovolil. Až teď.

Jeho prsty se klouzavě pohybovaly v lepkavé vlhkosti a dráždily skrytý pupen, který zde objevily. Eleanor se mu vyklenula v ústrety a zavřela oči.

Když jí z hrdla unikl slastný sten, Damon ho umlčel něžným polibkem. Jeho jazyk v jejích ústech klouzal ve stejném rytmu jako prsty v její hebkosti. Eleanořiným tělem proudily horké vlny vzrušení, které se soustředily dole v podbřišku.

V zoufalství se Eleanor pevně chytila jeho svalnatých ramen a přitiskla se k němu, jako by potřebovala oporu.

Damon ji dráždil stále intenzivněji a probouzel v ní takovou touhu, o níž doposud nevěděla, že vůbec existuje.

Vtom se náhle Eleanor křečovitě napjala a celé její tělo explodovalo v prudkém přívalu živelného uvolnění.

Když hlasitě vykřikla, jeho rty se přimkly k jejím, aby ztlumily její slastné vzdychání.

Nevyslovitelná rozkoš se pomalu rozplývala. Ohromená Eleanor nehybné ležela na posteli a snažila se popadnout dech. Po chvíli konečně otevřela oči a podívala se na Damona.

Něžně se na ni usmíval.

Eleanor si olízla okoralé rty a snažila se najít ztracený hlas.

„Takže proto je kolem toho takový povyk,“ utrousila přerývaně.

„Nikdy jsem si neuvědomila…“

„Co sis neuvědomila, lásko?“

„Že milování může být tak… úžasné.“

Sklonil se a něžně ji políbil na čelo. „Ano, to může. Je toho však ještě mnohem více, co jsem ti neukázal.“

Na důkaz svých slov Damon vklouzl mezi její stehna a překryl její tělo svým. Když se jejich boky střetly, Eleanor ucítila pevnost a délku jeho mužství.

Damon se k ní přitiskl ještě těsněji a ztopořeným údem uvězněným v těsných kalhotách se otřel o její ženství…

Najednou se odtáhl.

K jejímu velkému překvapení, lítosti a úlevě to byl právě Damon, kdo tentokrát přerušil svádění.

Zavřel oči a tichým hlasem řekl: „Nepřeji si nic víc, než celou noc strávit ve tvé náruči a vášnivě se milovat, Ello, ale to by ode mě nebylo čestné.“

„Ne,“ souhlasila. „Nesmíme se milovat, Damone. Dobře víš, že se chci oddat až svému manželovi.“

Eleanor pocítila prudké zklamání, když ji vzal za slovo. Damon se překulil na bok, ale neodešel.

Opřel se o loket a upřeně ji pozoroval. „To je problém, který bychom mohli vyřešit,“ řekl pomalu.

„Jak?“ zeptala se nechápavě.

7

Nikdy na sobě nedejte znát,že vaším prvořadým zájmem je svatba.

Pokud tak učiníte, mohla byste ho vyplašit.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Chvíli zaváhal, ale pak řekl: „Myslím, že by sis měla vzít mě, Ello, a ne svého vzácného prince.“

Eleanor ležela a nehýbala se. Byla si jistá, že Damonovi špatně rozuměla.

„Děláš si legraci,“ řekla nakonec nejistým hlasem.

„Právě naopak. Jsem naprosto vážný. Myslím, že by ses za mě měla provdat, Ello.“

Už podruhé za jednu noc Eleanor vyskočila z postele. Prudce se otočila k Damonovi a podívala se mu do očí. Nejdříve na něho hleděla nevěřícně a pak podezřívavé, jako by se snažila odhalit, jakou lest na ni chystá tentokrát.

„Jakou hru to se mnou hraješ, Damone?“ zeptala se varovným tónem.

„Ujišťuji tě, že to není žádná hra.“

Eleanor zůstala stát a přemýšlela, jaký může mít k něčemu takovému důvod, dokud si nevšimla, že jeho pohled sklouzl z její tváře k nestoudné odhalenému poprsí.

„Jestli tě třeba jen na chvilku napadlo, že si tě vezmu, pak ses musel zbláznit,“ mumlala a v rychlosti si zapínala drobné knoflíčky živůtku.

Damon se suše usmál. „Tvé ohodnocení mého stavu mysli mě hluboce zasáhlo, lásko.“

„Zřejmě ne dost hluboko!“

Damon zalétl pohledem ke dveřím. „Jestli nechceš, aby tví sloužící zjistili, že v ložnici ukrýváš gentlemana, asi bys neměla tolik křičet.“

„Já tě neukrývám,“ odsekla Eleanor, i když ztišila hlas. „Ukrýváš se tady sám a já chci, abys odešel.“

Když se neměl k odchodu, Eleanor došla k šatně, odkud vytáhla župan a rychle si ho oblékla. Alespoň se teď, když bude vhodněji oblečená, může Damonovi postavit s větší důstojností.

Eleanor zakroutila hlavou. „Zřejmě ses musel uhodit do hlavy, Damone. Žádné jiné vysvětlení mě totiž nenapadá. Proč jinak bys opakoval svou nabídku, která před dvěma lety dopadla hotovou katastrofou?“

Jeho neproniknutelný výraz ji jen ujistil v tom, že to nemyslí vážně.

„Po svatbě se mnou nemůžeš toužit o nic víc než já,“ řekla pokud možno klidným hlasem. Chtěla vypadat rozumně a nenechat se od Damona vyvést z míry, na což on byl hotovým expertem.

Damon se posadil. „To není pravda. Já si tě chci vzít.“

„Proč?“

„Z různých důvodů. Hodíme se k sobě. Uzavřeme dobré manželství.“

Eleanor nemohla potlačit bolest, která jí sevřela srdce. „Kdysi jsem si to myslela, ale už je to pryč. Nejsi typ na ženění, Damone. Myslela jsem si to hned od první chvíle, kdy jsem tě poznala, ale bláhově jsem přesvědčila sama sebe, že se můžeš změnit. Pokud se týká manželství, řekla bych, že jsme zcela odlišní.“

„Nemůžeš popřít, že se vzájemně přitahujeme.“

„Snad. Jenže v tom není nic jiného než pouhý chtíč.“

Suše se pousmál. „Chtíč může být dostatečným důvodem.“ Rukou se letmo dotkl vybouleniny mezi svými stehny, která byla jasným důkazem neukojené touhy.

„Což jen dokazuje, že mám pravdu,“ prohlásila Eleanor.

„Nejednáš s chladnou hlavou, přesně jako tomu bylo minule. Dovolil jsi své vášni, aby tě zaslepila, a ve víru opojení jsi mě požádal o ruku. A podívej, jak to dopadlo. Téměř okamžitě jsi našeho zasnoubení litoval.“

Damon na její obvinění neodpověděl, místo toho řekl: „Chci tě ve své posteli, Ello, ale jediný čestný způsob, jak toho dosáhnout, je oženit se s tebou.“

Eleanor sebou škubla. Dobře věděla, že po ní muži touží kvůli její fyzické kráse a také pro její peníze a postavení, ale od Damona by něco takového nečekala. Bylo překvapivé, jak hluboko ji jeho slova zasáhla. Probudit mužskou touhu rozhodně nebylo to, po čem by toužila. Nechtěla zasáhnout jeho smysly, ale srdce. Vždy se obávala, že nikdy nenajde muže, který ji bude milovat jen pro ni samotnou, a Damonova zrada, které se na ní před dvěma lety dopustil, ji v tom jen utvrdila.

Bolestně si skousla spodní ret. „Stále si myslím, že se mnou hraješ nějakou hloupou a krutou hru.“

Jeho výraz okamžitě zněžněl. „Ujišťuji tě, že to není žádná hra, Eleanor.“

„Tak proč mi potom nabízíš něco tak absurdního? Myslela jsem, že se mě snažíš odradit od toho, abych přijímala dvoření prince Lazzary, ale nabídnout místo něho sebe, to mi připadá jako poněkud drastické řešení.“

„Vůbec není drastické. Chci tě před ním chránit, jenže ty mi stále nevěříš.“

Eleanor se zamračila. „Takže mě žádáš o ruku proto, abys mě ochránil?“

„Z větší části ano. Nechci, aby sis vzala Lazzaru. Není pro tebe dost dobrý.“

„Zato ty ano?“

Jen ti ublíží.“ Pohled jeho tmavých očí ji propaloval až do hloubi duše. „Pokud se chceš vdávat, Eleanor, vezmi si mě. Jsem pro tebe mnohem lepší řešení než tvůj princ.“

Eleanor ve zmatku zvedla ruce a přiložila si je ke spánkům. Možná ji Damon skutečně chce chránit. Pokud ano, pak je to od něho velmi ušlechtilé. Jenže kdyby se za něho provdala, byla by příliš zranitelná. Zcela jistě by se do něho zamilovala a pak by jí ublížil ještě víc než před dvěma roky.

„Děkuji ti za tvůj zájem,“ řekla konečně, „ale já tvé kavalírství nechci. Nemohu dopustit, aby ses kvůli mně obětoval.“

„To přece není žádná oběť, Ello.“ Když neodpovídala, Damon pokračoval: „Tvůj Romeo tě neučiní šťastnou.“

„A ty ano?“

„Pokusím se.“

Jeho slova zněla jako vábení Sirén. Jenže aby mu uvěřila, na to je už příliš zkušená.

„To jsi mohl před dvěma lety,“ odpověděla.

Jeho tmavé oči na chvíli ještě víc potemněly. „Nemohu popřít, že jsem chyboval, ale to neznamená, že tvůj princ bude o moc lepší.“ Damon pokýval hlavou. „Copak si opravdu myslíš, že Lazzarovi záleží na tvém štěstí? Že se bude obtěžovat s tím, aby tě uspokojil a poskytl ti rozkoš? Jsem si jistý, že se mnou si v manželské posteli užiješ mnohem více rozkoše než s ním. Vlastně myslím, že jsem ti to už dokázal – a to nebylo všechno.“

Při připomínce zahanbujícího selhání z její strany Eleanor zrudla. Měl však pravdu. Očekávala, že rozkoš s ním bude neuvěřitelná, a opravdu byla.

„Možná ano,“ řekla, „ale jen proto, že jsi skvělý milenec, ještě nemusíš být dokonalý manžel. Manželství nemůže být založeno jen na fyzické přitažlivosti.“

„Proč ne?“

„Protože by to nebylo nic jiného než manželství z rozumu.“

„Co je na tom špatného? Mnoho urozených manželství je uzavřeno jen proto, aby dál neslo rodovou linii.“

Eleanor se na chvíli odmlčela. „Copak tobě tolik záleží na zachování tvé rodové linie? To jsi mi nikdy předtím neřekl.“

K jejímu velkému údivu zahlédla v Damonových očích podivný smutek a v hlase uslyšela upřímnost. „Vždy jsem si byl vědom toho, že mám ke svému titulu jisté závazky. Roky míjejí jeden za druhým a já jsem si uvědomil, že je načase, abych se oženil a splnil to, co se ode mě očekává.“

Eleanor zamyšleně našpulila rty. „Pokud se vážně chceš oženit jen proto, abys zplodil dědice a pokračovatele rodu, jistě se najde mnoho vhodných kandidátek, které ti ochotně řeknou své ano.“

Upřeně se na ni podíval. „Jenže já chci tebe, Eleanor, žádnou jinou.“

Tolik mu chtěla věřit, ale nemohla riskovat.

„Nu, jenže já netoužím po pouhém manželství z rozumu,“ odvětila. „Kdyby ano, mohla jsem být už dávno provdaná. Dostala jsem nejméně tucet nabídek, ale většinu z nich jsem odmítla.“

„Většinu?“ zeptal se Damon. „Vím o tvém druhém zasnoubení, ale bylo jich snad víc?“

Eleanor zaváhala. Její druhé zasnoubení bylo impulzivní reakcí na Damonovu zradu. Když ji na veřejnosti ponížil tím, že dal přednost své milence, chtěla se cítit milovaná, chtěná a hodná obdivu. Naštěstí přišla rychle k rozumu a své zasnoubení s baronem Morelyem zrušila.

Nicméně její třetí, ještě kratší zasnoubení, byla pouhá lest. Nikdy neměla v úmyslu provdat se za dotyčného gentlemana a ani on se s ní netoužil oženit.

„Toto léto jsem byla několik hodin zasnoubená s lordem Claybournem,“ přiznala Eleanor váhavě.

Damon údivem povytáhl obočí. „S Claybournem? Několik hodin? Docela rád bych slyšel vysvětlení.“

Eleanor mávla rukou. „To je dlouhý příběh. Ve zkratce se to dá říct tak, že mě Heath požádal o laskavost, abych mu pomohla získat Lily Loringovou, a já jsem mu mileráda vyhověla. Naše zasnoubení se vlastně ani nepočítá, poněvadž bylo jen jako a skoro nikdo o něm nevěděl. To však neznamená, že chci riskovat další nepodařené zasnoubení. Kdybych souhlasila a řekla ti své ano, kdo mi zaručí, že tentokrát to vyjde a skutečné dojdeme až před oltář? V sázce je má pověst, kterou nechci zbytečně ohrozit.“

„Tentokrát se vezmeme,“ ujišťoval ji Damon.

Podařilo se jí nevzrušeně pokrčit rameny, i když se tak rozhodně necítila. „Je zbytečné, abys mě o čemkoliv ujišťoval, protože já si tě vzít prostě nechci.“

„Proč ne?“

Eleanor se podívala stranou, aby skryla zranitelnost, která se jí zračila v očích. Pravda byla taková, že Damon ji nikdy nebude milovat tak, jak by si přála. Sňatek, kde je láska jen na jedné straně, by byl ještě bolestnější než chladné manželství z rozumu.

„Protože jsem romantická duše,“ odpověděla. „To je největší rozdíl mezi námi dvěma, Damone… Proto se nikdy nemůžeme vzít. Já od manželství požaduji skutečnou lásku. Chci, aby mě můj manžel miloval.“

Trvalo dlouho, než Damon odpověděl. „Přikládáš lásce až příliš velkou důležitost, Eleanor.“

„Možná. Ale vím, že láska existuje. Marcus a Arabella ji našli.“ Eleanor se o krok přiblížila k Damonovi. „Ty přece víš, jaké jsem měla dětství, než zemřeli mí rodiče. Jak jsem byla opuštěná. A pak mě vychovávala ovdovělá teta, která o děti nikdy nestála.“

Její hlas se změnil na pouhý šepot. „Nechci, aby mé manželství bylo stejné chladné jako to mých rodičů. Chci, aby mi na mém manželovi záleželo. Abych ho milovala a on miloval mě. Chci své děti vychovávat s láskou, kterou jsem sama nikdy nepoznala. S takovou láskou, s jakou jsme si jako děti dávali s Marcusem. Něco takového mi nikdy nemůžeš nabídnout.“

Damon svěsil široká ramena a Eleanor věděla, že myslí na onu noc, kdy mu v růžové zahradě otevřela svou duši. I po dvou letech bylo pro ni bolestné na to jen pomyslet. Jak byla tehdy naivní, šťastná a plná nadějí.

„Pochybuji, že ti Lazzara dá své srdce,“ řekl nakonec.

„Jak to mohu vědět, když se o to nepokusím? Chci zjistit, zda se do mě může zamilovat, Damone.“

Viděla, jak Damonovi zaškubalo v čelisti. „Lazzara pro tebe není ten pravý,“ opakoval. „Já bych byl lepší.“

Eleanor znovu pocítila prudkou bolest, která ji bodala v srdci jako ostrý nůž. Jedna její zranitelná část byla jeho nabídkou nadšená. Nicméně ta druhá, rozumnější, nezapomněla na to, jak jí ublížil a jak po jejich rozchodu trpěla. Už nikdy nechce cítit takovou beznaděj a bolest, jež ji tehdy doslova pohltily.

„Nemohu uvěřit tomu, že bys mi byl lepším manželem, Damone,“ řekla tiše, „protože mě nemiluješ. To je ten největší problém. Nikdy jsi mě nemiloval. Kdyby ano, nemohl bys mě zradit se svou milenkou.“

Damon se jí podíval přímo do očí. „Lituji toho, že jsem ti ublížil, Ello. Přísahám, že se to už nestane.“

Zhluboka se nadechla. „Samozřejmě že se to nestane, protože já nejsem tak hloupá, abych ti k tomu znovu dala příležitost.“

Damon si bezradně vjel prsty do vlasů. „Já teď žádnou milenku nemám. Už dlouho ne.“

„Zcela jistě to bude tím, že jsi ještě od svého návratu do Anglie neměl příležitost si nějakou pořídit.“

Suše se pousmál. „Můžeš mi věřit, že jsem měl spoustu příležitostí. Jenže já žádnou milenku nechci. Chci tebe – jako svou ženu.“

Eleanor rozhodně zakroutila hlavou. „Co by se stalo po svatbě? Když jsem zrušila naše zasnoubení, řekl jsi mi, že bys mi v manželství nikdy nebyl věrný.“

„Teď ti to mohu slíbit. Pokud chceš, složím slib čistoty.“ Eleanor se na něho pochybovačně podívala. „Na jak dlouho?

„Na tak dlouho, dokud tě nepřesvědčím o tom, aby sis vzala.“

„Nevydržel bys to ani měsíc.“

„Vydržel, Ello.“

Podivný lesk v jeho očích ji nutil k tomu, aby mu uvěřila, ale byla by blázen, kdyby skočila na jeho sladké řečičky.

Eleanor se napřímila a podívala se k otevřenému oknu, kterým Damon přišel. „Je mi líto, Damone, ale tobě už nikdy neuvěřím. Byl bys teď tak laskav a konečně opustil mou ložnici? Náš rozhovor je zcela zbytečný.“

Na chvíli zaváhal. „Dobře, jak si přeješ, ale ještě jsme spolu neskončili.“

„Ale ano, skončili.“

„Myslím, že ne.“

Vstal z postele, ale místo toho, aby šel k oknu, se pomalu přibližoval k ní. Eleanor zůstala bez hnutí stát, což byla velká chyba. Než mohla odhalit jeho úmysly, Damon ji objal a přitiskl ke svému pevnému tělu.

„Nedovolím ti, aby sis vzala Lazzaru, Ello.“

„V tom mi nemůžeš zabránit,“ prohlásila s vystrčenou bradou.

V jeho tmavých očích to zajiskřilo. „Pak mi nedáváš na výběr,“ zamumlal tichým hlasem. „Budu tě muset přesvědčit dalším polibkem.“

Když se k ní sklonil, srdce jí poskočilo, ale nemohla se ani hnout. Damon vzal její tvář do dlaní a uvěznil ji v dlouhém vášnivém polibku.

Když ji konečné pustil, v uších jí tloukl vlastní zběsilý tep a v celém těle cítila znovu probuzenou touhu. Eleanor se od něho odtáhla celá zmatená a omámená. Bylo zřejmé, že právě to měl v úmyslu, protože na jeho rtech pohrával spokojený úsměv.

„Je to od tebe podlé a nečestné,“ stěžovala si s náznakem hořkosti. „Neměl bys zneužívat fyzické vzrušení k tomu, abys proti mně poštval mé vlastní tělo. Dobře víš, že ti nedokážu odolat.“

„Přesně s tím počítám.“ V jeho hlase byla výzva. „Nedokážeš mi vzdorovat, Ello. Nakonec se mi stejně neubráníš.“

Sklonil se, aby ji znovu políbil, ale tentokrát sebrala veškerou svou sílu a odtrhla se od něho. „K čertu s tebou, Damone! Drž se ode mě dál! Pokud ne, neručím za to, co udělám.“

Damon se pobaveně usmál. „Vaše přání je mým rozkazem, madam,“ odpověděl, a než se odebral k otevřenému oknu, uklonil se před ní.

U okna ještě na chvíli zaváhal a obrátil se. „Slib mi, že když budeš s Lazzarou, dáš na sebe pozor, Eleanor. V jeho společnosti ti hrozí nebezpečí.“

„Jediným nebezpečím jsi pro mě ty,“ odsekla pohoršeně.

„Slib mi to, Ello,“ opakoval Damon vážným hlasem.

„Dobře tedy, slibuji! Ale teď už jdi!“

Posadil se na okenní rám, nohy přehodil ven a vyhoupl se na blízkou větev mohutného stromu. Eleanor napadlo, že hned ráno řekne zahradníkovi, aby tu větev uřízl.

Sledovala, jak šplhá dolů, a když seskočil na zem, zavřela okno a zatáhla závěsy. Eleanor došla k posteli, klesla do polštářů a zavřela oči.

Chovala se jako naprostá prostopášnice. Jak jen mohla Damonovi dovolit, aby s ní dělal takové věci? Mimovolně zvedla ruku, prsty se dotkla naběhlých rtů a vzpomínala na rozkoš, kterou jí poskytl. Co to vlastně říkal? Že to byla jen malá ukázka toho, co ji čeká v jejich manželské posteli? Eleanor se zachvěla.

Nejenže ji zostudil, ale co hůř, došel tak daleko, že jí nabídl manželství, a to jen proto, aby zabránil jejímu vztahu s princem Lazzarou.

K čertu s ním! I když věděla, že se o ni skutečně bojí, nemohla uvěřit tomu, že to se svatbou myslel vážně. Byla si jistá, že jakmile by prince odmítla, Damon by si našel nějaký způsob, jak z jejich zasnoubení vycouvat.

Copak je možné, že by svou nabídku myslel vážně?

I kdyby ano, ona o něho nestojí. Byla pevně rozhodnutá nechat ho být a jít svou vlastní cestou. Nejdříve se však bude muset obrnit proti jeho přitažlivosti. Ten mizera ji dokáže naprosto omámit. Jeho blízkost na ni působí tak, že rozum přestane fungovat a vlády nad tělem i chováním se zmocní primitivní pudy.

Damon má nebezpečnou schopnost vždy získat to, čeho se mu zamane. Bohužel právě teď chce ji.

Eleanor si skousla spodní ret. Nevěděla, zda má klít, nebo se modlit. Proklínat Damona, nebo prosit nebesa, aby jí dala dostatek síly.

K čertu s tebou, pomyslela si a tvář zabořila do polštářů. Navzdory tomu, co tvrdí, si ji nechce skutečně vzít. A i kdyby ano, nikdy ji nedostane!

Skutečně si chci vzít Eleanor za ženu? ptal se Damon v duchu sám sebe, když šplhal ze stromu na zem. Vlastně o svém tvrzení nebyl vůbec přesvědčený. Jeho žádost o ruku ho udivila skoro stejně jako Eleanor.

Zcela jistě ji chce chránit před Lazzarou. Rozčilovalo ho Eleanořino přesvědčení, že by jí Lazzara mohl být dobrým manželem, stejně jako její romantické ideály o lásce a manželství.

Damon rovněž nemohl popřít, že jedno z Eleanořiných obvinění bylo velmi blízko pravdy. Opět nejednal s chladnou hlavou. Jeho touha po ní mu zatemňuje mozek a nedovolí mu rozumně uvažovat. Veškerá krev se mu nahrne do jeho mužství a on pak činí unáhlená rozhodnutí a ukvapené závěry. Mimochodem, krev v ztopořeném mužství stále divoce tepala a naplňovala ho bolestnou touhou.

„Přesně to si zasloužíš, ty mizero,“ mumlal si Damon sám pro sebe. „Jak tě jen mohlo napadnout skoro se jí zmocnit v její vlastní ložnici?“

Jeho rty se zkroutily do suchého úšklebku. Znovu se ho zmocnilo stejné šílenství jako před dvěma roky. Uprostřed noci lozí po stromech, riskuje skandál tím, že navštěvuje ložnici dámy, a spřádá plány, jak ji zbavit jejího královského nápadníka.

Nicméně jeho nudný život konečně dostal nějaký směr. A co víc, neklid, který ho v posledních měsících trápil, byl pryč.

Damon seskočil na zem, oprášil si ruce a vydal se ke kočáru, který na něho čekal za rohem Portman Place.

Přesto, když tak o tom teď přemýšlel, jeho ukvapený návrh měl jistou logiku. Nejednal jen z čistého pobláznění mysli nebo z touhy chránit ji. Ani ho k tomu nevedla čistě mužská potřeba vlastnit ji, ani fakt, že nechtěl, aby si Eleanor vzala jiného muže.

Bylo to tím, že jí nemohl dovolit, aby navždy odešla z jeho života. Nedokázal si představit, jak by bez ní mohl žít.

Vždy věděl, že se jednou bude muset oženit, a měl v plánu učinit tak jako většina britské aristokracie s křehkou a dobře vychovanou urozenou dámou, která se nikterak nedotkne jeho srdce. Nicméně kdyby se Eleanor provdala za prince, nadobro by ji ztratil, a to nemohl připustit.

Navzdory Eleanořiným námitkám uzavřít sňatek z rozumu vůbec není špatný nápad. Pokud se musí oženit, pak je Eleanor skvělá volba. Nikdy nenajde žádnou jinou, která se k němu bude tak dokonale hodit.

A totéž může říct sám o sobě. Rozhodně jí bude lepším manželem než princ nebo kdokoliv jiný. Tím si byl naprosto jistý.

Klidně bude přísahat na to, že jí už nikdy vědomě neublíží. Eleanořino štěstí je pro něho to nejdůležitější. Dohlédne, aby měla vše, po čem touží…, kromě lásky.

A kdyby na ní skutečně trvala…

Damon právě došel ke kočáru a byl rád, že jeho myšlenky byly přerušeny.

„Domů, lorde?“ zeptal se kočí.

„Ano, Cavendish Square,“ odpověděl a nasedl do kočáru.

Jakmile se vůz rozjel, Damon znovu slyšel ozvěnu Eleanořiných slov. Chci skutečnou lásku. Chci, aby mě můj manžel miloval.

Damon se obrátil k oknu a prázdným pohledem zíral na potemnělé ulice čtvrti Mayfair. Nemůže dát Eleanor lásku, po níž tolik touží. Ne, když ví, že by ho mohla zničit. Už zažil, jaké to je, když člověk ztratí milovanou osobu. Nikdy nebude riskovat, že by se to mohlo opakovat.

Stalo se to před dvanácti lety, ale stále cítil bolest nad ztrátou svého bratra. Snad nikdy se nezbaví beznaděje, která ho přemohla při pohledu na bratra, jak z něho pomalu odchází život.

Tento hrůzostrašný obraz bude navždy hluboko vryt do jeho podvědomí. Joshua celý bledý a zpocený. Jeho tělo otřásající se horečkou a neutišitelným kašlem. Pramínek krve vytékající z jeho úst.

Když byl všemu konec, když jeho bratra pohřbili do chladné země mnohem dřív, než byl jeho čas, Damonovi zůstala rozervaná duše a nekonečná samota. A pak, když krátce po bratrově smrti přišli o život i jeho rodiče…

Damon věděl, že jeho smutek ho zatvrdil. Udělal by cokoliv, jen aby už nikdy nepocítil takovou bolest. Bolest a utrpení ze ztráty milovaného bratra a zbožňovaných rodičů.

Mnohem lepší než bolest byla prázdnota. Právě proto proměnil své srdce v kámen.

Pochopitelně, že ve sňatku s Ellou bylo jisté riziko. Před dvěma roky jí dovolil, aby se pro něho stala až příliš důležitou. Nechal se unést jejím kouzlem, její vitalitou a touhou po životě.

Nicméně teď je starší a moudřejší. Dokáže se ovládnout a udržet své city na uzdě. Mohou spolu zažít vášeň, aniž by k tomu bylo zapotřebí skutečné blízkosti, či dokonce lásky.

Vždyť jí může nabídnout přátelství. Jako jeho manželka se nikdy nebude cítit sama.

A také jí bude věrný. Eleanořino obvinění, že svůj chtíč nedokáže ovládnout a nikdy jí nebude věrný, bylo mylné. Už nějakou dobu žil v celibátu, obzvláště co se vrátil do Anglie.

Nevydržoval si žádnou milenku a s těmi bývalými se dávno rozešel.

Popravdě řečeno, jakmile poprvé spatřil Eleanor, rozhodl se ukončit svůj poměr s paní Lydií Newlingovou.

Ačkoliv jejich vztah trval celé tři roky, po krásné kurtizáně se mu nikdy ani nezastesklo. Nebyla mezi nimi žádná citová blízkost, poněvadž Damon vždy důsledné dbal toho, aby jejich vztah vždy byl jen obchodního charakteru. Z tohoto ohledu pro něho byla Lydie skvělou milenkou. Oba byli se svým postavením spokojení. Damon jí štědře platil a Lydie vždy ochotně a zkušeně ukojila všechny jeho sexuální potřeby.

Od té doby, co ji využil k tomu, aby Eleanor zrušila jejich zasnoubení, ji neviděl. Věděl, že má nového ochránce. Jednou se o ní zmínil Otto Geary. Lydiina sestra byla nemocná, a tak ho vyhledala

a požádala ho o radu.

Damon se jízlivě pousmál. Vždyť to, co nabízí Eleanor, je přesně tentýž vztah, jaký měl s Lydií. Je čistě obchodního rázu, nic víc. Nemohl se divit, že Eleanor takovou představou není zrovna nadšená.

Také chápal, že potom, co ji zradil, mu už není schopná důvěřovat.

Nejdříve jí bude muset dokázat, že si její důvěru zaslouží. A s trochou trpělivosti se mu snad podaří získat i její souhlas s manželstvím.

Nicméně i kdyby ji nebyl schopný přesvědčit, aby se za něho provdala, nedovolí, aby si vzala prince Lazzaru. Joshuovi nemohl pomoct, ale Eleanor ochrání.

8

Tím, že projevíte zájem o jiného gentlemana, můžete probudit mužovu žárlivost, což může být dobré. Dejte si však pozor, abyste nezašla příliš daleko.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

K Eleanořině velké nelibosti se jí té noci zdálo o Damonovi. Ve snu ji vzrušoval svými dychtivými polibky, hladil ji a mazlil se s jejím tělem takovým způsobem, který jí bral dech. Znovu prožívala úchvatnou rozkoš, o níž dříve neměla ani ponětí.

Její tělo pod jeho zkušenými doteky doslova tálo…, nicméně pak se její sen změnil ze smyslné fantazie na bolestné vzpomínky.

Stáli v růžové zahradě, kde měla své vlastní malé chráněné království. Před několika dny ji Damon požádal o ruku a ona byla opilá štěstím. Zahradní slavnost právě skončila a oni měli po dlouhé době první příležitost být spolu sami.

Společně utekli z domu a Eleanor vzala Damona sem, aby mu ukázala své oblíbené místo.

„Tuhle zahradu mi Marcus věnoval po smrti našich rodičů. Tehdy mi bylo deset,“ vysvětlovala Eleanor. „Musel se vrátit na univerzitu, a když jsem ho prosila, aby mě neopouštěl, nechal pro mě vysadit růžovou zahradu. Každý rok mi na mé narozeniny věnuje jeden další keř.“

Šli po pískem sypané pěšině až tam, kde v bohatých kaskádách kvetl keř s něžnými růžovými kvítky. Eleanor se něžně dotkla křehkých okvětních lístků. „Tenhle keř byl první,“ řekla šeptem.

„Marcus mi tehdy slíbil, že kdykoliv budu se svými růžemi, bude v

duchu se mnou. Že budu mít něco, co mi bude připomínat jeho lásku a že tady se nikdy nebudu cítit sama.“

Se srdcem tetelícím se štěstím se obrátila k Damonovi. „Láska zahání samotu a teď, když se stanu tvou ženou, vím, že už nikdy nebudu sama.“

Nejdříve si nevšimla, jak Damon ztuhl. „Láska?“ zeptal se tiše. Plaše se na něho usmála. „Ano. Miluji tě, Damone. Miluji tě víc, než jsem si kdy myslela, že budu schopná.“ Utrhla růžové poupě a přiložila mu ho ke rtům. „ Vím, že zatím mou lásku nedokážeš opětovat. Koneckonců vždyť se neznáme ani tři týdny. Přesto doufám, že se do mě brzy zamiluješ.“

Po dlouhém váhání natáhl ruku a něžně ji pohladil po tváři.

„Nechci ti ublížit, Ello.“

V jeho očích uviděla zvláštní stín a zachvěla se. Jeho odpověď nebyla taková, v jakou doufala, přesto se nevzdávala. „Ty mi nikdy neublížíš, Damone. Nikdy…“

Eleanor hleděla do tmy, v uších jí zněla její naivní důvěřivá slova a srdce se jí svíralo bolestí. Stejnou bolestí, jakou zažívala, když se vrátila do Londýna a uviděla Damona s jeho krásnou milenkou.

I po dvou letech to stále bolelo. Pevně zavřela oči a tvář přitiskla do polštářů, aby ukryla slzy.

Když se znovu probudila, bylo ráno. Bolest zmizela, ale Eleanor cítila hluboký smutek. Nicméně po včerejší Damonově návštěvě byla víc než kdykoliv předtím rozhodnutá, že využije rady z Fannyiny knihy, aby získala prince Lazzaru.

Udělá, co bude v jejích silách, aby získala jeho přízeň a nakonec i žádost o ruku. Co víc, pokusí se do něho zamilovat. Jak jinak může zapomenout na okouzlujícího lorda Wrexhama než dát srdce někomu jinému?

Největší potíž však byla v tom, že cíl jejího záměru zmizel. Eleanor prince celý den neviděla. Pak od něho dostala omluvný dopis, že musí zrušit jejich plánovanou odpolední vyjížďku, poněvadž si musí šetřit zraněné koleno.

Eleanor otráveně strávila celý den doma se svou tetou. Při večeři se jí však zlepšila nálada, když se hovor stočil k připravovanému

plesu, který se bude konat zítra večer u tetiny dobré přítelkyně vdovy Havilandové.

„Mary nepořádala ples už celé roky,“ poznamenala Beatrix. „I když se netěší právě nejlepšímu zdraví, je pevně rozhodnutá oženit Havilanda. Na plese ho chce seznámit s těmi nejvhodnějšími partiemi.“

Eleanor věděla, že pohledný Rayne Kenyon, lord Haviland, získal svůj titul před rokem, když nečekaně zemřel jeho otec. Jeho jméno bylo jednu chvíli spojováno s Roslyn Loringovou, ale zcela očividně jejich očekávaná romance nepřerostla v nic závažného, protože Roslyn se provdala za vévodu z Ardenu.

„Buď si jistá, že na Maryině plese bude výkvět londýnské společnosti,“ dodala Beatrix, „a také celý zástup debutantek… Nebo aspoň ty, kterým se prozatím nepodařilo ulovit vhodného manžela.“

Eleanor věděla, že teta má pravdu. Než skončila válka, Haviland se v zemi téměř nezdržoval a donedávna držel smutek po otci. Nicméně teď je volný. A jelikož bohatý a krásný hrabě s titulem byl tučnou kořistí, bylo více než zřejmé, že na plese bude spousta dychtivých mladých dam, které na Havilandovi vyzkoušejí triky z Fannyiny knihy. Nicméně tento poznatek si Eleanor mínila nechat pro sebe. Nechtěla, aby tetu napadlo, že by Havilanda mohla získat pro sebe. Jeden gentleman jí docela stačí.

Naštěstí teta Beatrix byla až příliš soustředěná na prince Lazzaru, takže ji ani nenapadlo tlačit Eleanor do známosti s někým jiným.

„Signor Vecchi mě ujistil, že se i s princem plesu zúčastní,“ řekla Beatrix s uspokojením. „Je jen škoda, že Jeho Výsost nemůže se zraněným kolenem tančit. Ale může se alespoň dívat. Musíme zařídit, abychom seděly hned vedle něho, Eleanor, abys s ním celý večer mohla vést konverzaci. Bude to pro tebe skvělá příležitost.“

Eleanor se podívala na svou tetu. Poněvadž Beatrix ze zásady netančila, jakmile zazněly první tóny hudby, obvykle utekla do hracího salonku, kde se svými přítelkyněmi celý večer trávila hraním karet. „Zůstaneš s námi, abys mi dělala gardedámu, teto?“

„Ne, ne, ty žádnou gardedámu nepotřebuješ a má přítomnost by mohla překážet tvému úsilí získat prince Lazzaru. Ale zůstanu v

tanečním sále. Je to už dlouho, co jsem naposledy tančila, a signor Vecchi mě požádal o první sérii tanců.“

„Ach tak,“ odvětila Eleanor. Takže to bylo kouzlo elegantního italského diplomata, které její tetu odvedlo od dlouholetého zvyku.

Beatrix se překvapivě začervenala. „Zřejmě je směšné, že se ve svém věku chovám jako nějaká koketa, ale musím přiznat, že se cítím, jako by mi bylo dvacet.“

Eleanor se dojatě usmála. „Myslím, že to je skvělé. Věk nebývá vždy tím nejlepším ukazatelem, kolik je člověku ve skutečnosti let.“

„Ještě štěstí, že jsme si na mou venkovskou slavnost nechaly ušít nové šaty. Myslím, že si zítra vezmu ty z levandulového saténu. Rovněž ty si dej záležet, má drahá. Chceš přece pro prince vypadat co nejlépe.“

„To opravdu chci, teto,“ řekla Eleanor naprosto upřímně.

Stejně jako její teta i Eleanor si na následující večer vybrala jedny z nových šatů. Byly ušity z něžně růžového mušelínu a empírový živůtek byl posetý drobnými perlami. Pečlivě se oblékla a vlasy si nechala učesat tetinou kadeřnicí tak, že její krátké černé kudrny zdobily růžové mašle a perly.

Dnes večer nepřijdou na ples úmyslně později, jak měla lady Beldonová ve zvyku. Místo toho dorazí mezi prvními, aby Beatrix mohla případně upravit zasedací pořádek a sama se připravit na první sérii tanců.

Když Eleanor se svou tetou pomalu kráčely do tanečního sálu, Eleanor pohlédla na dlouhou řadu hostů a pomyslela si, že dnes večer tady bude opravdu plno. Než je stříbrovlasá lady Havilandová a vysoký pohledný gentleman, který stál vedle ní, uvítali, musely čekat nejméně deset minut.

Rysy lorda Havilanda jsou mnohem ostřejší než ty Damonovy, i když ne tak výrazné, řekla si Eleanor v duchu, když mimovolně srovnávala oba gentlemany. Nicméně vyzařuje stejnou auru nebezpečí jako Damon, díky čemuž ovládne srdce nejedné ženy.

Rovněž jeho úsměv je stejně podmanivý a oči má ohraničené tmavými řasami jako Damon, ačkoliv jejich barva je blankytně modrá, skoro jako ta její, zatímco Damonovy jsou půlnočně černé.

Když se dostaly na řadu, lady Havilandová se na ni usmála. Jsem ráda, že jste přišla, lady Eleanor,“ prohlásila postarší dáma. „Budete Havilandovi skvělou taneční společnicí…, že ano, drahý?“

„Zcela jistě ano,“ odpověděl lord Haviland. „Bude mi ctí, pokud mi věnujete tanec, lady Eleanor.“

„Velmi ráda,“ odpověděla stejné zdvořile. Zdálo se, že lord Haviland je připravený brát machinace své příbuzné s nadhledem a pobavený pohled v jeho očích byl Eleanor velmi sympatický.

Jakmile však měli uvítání za sebou, Eleanor se soustředila na okolní dav a pohledem hledala jiného gentlemana. Její teta uviděla prince Lazzaru a jeho distingovaného staršího příbuzného jako první a ihned k nim Eleanor zavedla.

Princ se s pomocí hůlky postavil, hluboce se uklonil a mile se usmál. „Upřímně lituji toho, že si nemohu zatančit s tou nejkrásnější dámou v sále, donno Eleanor,“ zamumlal, když se uvítali. „Bude mi však velkou ctí, pokud mi budete dělat společnost.“

„Samozřejmé, Vaše Výsosti, bude mi potěšením,“ řekla Eleanor a posadila se na židli vedle prince, zatímco její teta zůstala stát a hovořila se signorem Vecchim. ‚Je mi líto, že je vaše zranění tak vážné.“

Princ Lazzara se ušklíbl. „Ano, je to opravdu velmi bolestivé, ale teď, když jste tu, je všechna bolest zapomenuta. A pokud se kvůli mně chcete obětovat, dovolte, abych vám nabídl občerstvení.“

Rukou kývl na lokaje, jenž Eleanor ihned přinesl šálek punče, který princ už sám popíjel. Pomalu usrkávala horký nápoj a nenuceně rozmlouvala s italským princem, nicméně její pohled se neustále toulal po tanečním sále. Byla ráda, že mezi hosty nespatřila Damona, a doufala, že se tady dnes večer ani neukáže.

Bohužel její naděje byly marné.

Damonovu přítomnost si uvědomila ihned, jakmile vešel do místnosti. Ale co by také čekala od okouzlujícího neohroženého gentlemana, který vždy přitahoval pozornost všech přítomných? Oděný v šedém kabátě, ve stříbrné vyšívané vestě a v bílých saténových kalhotách byl vyšší, přitažlivější a vitálnější než kterýkoliv z ostatních gentlemanů, kromě prince Lazzary a lorda Havilanda.

Eleanor si všimla, že s ním přišel i jeho přítel pan Geary. Vytvářeli zvláštní pár, poněvadž pan Geary byl malý a podsaditý mužíček s rudými vlasy a pihovatými tvářemi.

Damon se rozhlédl po tanečním sále a upřeně se na ni podíval. Eleanor ztuhla a v duchu proklínala své srdce, které začalo okamžitě tlouct jako o závod. Stačil jediný pohled jeho tmavých očí a ona byla ztracená.

Jeho pohled byl tentokrát intenzivnější než obvykle. Přelétl po jejích šatech a chvíli se zastavil u vyšívaného živůtku. Eleanor věděla, že rozhodně neobdivuje rukodělnou práci komplikované výšivky. Ne, vzpomínal na to, co se mezi nimi odehrálo před dvěma dny, na dychtivost, s jakou reagovala na jeho vášnivé polibky a nestoudné doteky… K čertu s ním.

Eleanor cítila, jak celá doslova hoří, a to dokonce dřív, než se jejich pohledy střetly. Jakmile se zahleděla do jeho tmavých hlubin, jako vždy ji pohltil stejný hloupý pocit… Nemohla popadnout dech, chvěla se touhou a nedokázala od něho odtrhnout zrak.

Na malou chvíli všechny zvuky v tanečním sále zmizely a zdálo se, jako by s Damonem byli jediní dva lidé v místnosti, uvěznění ve svém vlastním světě.

Když se k němu však přiřítilo několik mladých dívek, kouzlo se náhle rozplynulo, nicméně Eleanor od něho přesto nemohla odtrhnout zrak a fascinovaně hleděla, jak se s nimi Damon zdraví s neodolatelným šarmem, jenž mu byl vlastní.

Nebyla však jediná osoba, která ho pozorovala. Princ, který seděl vedle ní, zamračeně zíral na svého soka a tiše mumlal nadávky ve svém rodném jazyce.

„Copak se musí objevit vždy, když vás chci mít jen sám pro sebe?

Jeho přítomnost začíná být poněkud otravná.“

„S tím s vámi souhlasím,“ řekla Eleanor tiše. Lazzara probodával Damona nenávistným pohledem. „Zdá se, že o vás usiluje, donno Eleanor.“

„Pokud ano, pak vás mohu ujistit, že to je zcela proti mému přání.“

Jeho Výsost odtrhla zrak od Damona a zkoumavě se na ni zadívala. „Wrexham je divoký a nebezpečný. Rozhodně není vhodným ctitelem urozené mladé dámy.“

„To rozhodně není,“ reagovala Eleanor, což jak se zdálo, prince poněkud uklidnilo. Poté jejich konverzaci stočila na mnohem bezpečnější téma, než jakým byl výběr jejích ctitelů.

Neuběhla ani čtvrt hodina, když hudba začala hrát první tóny zahajujícího menuetu. Když signor Vecchi dovedl lady Beldonovou na taneční parket, Eleanor s princem osaměli.

„Je tady poněkud horko, nezdá se vám?“ zeptal se princ po chvíli.

K Eleanořině údivu měl rudé tváře a na čele mu vyrazily kapičky potu.

Taneční sál se stovkou hořících svící a davem naparfémovaných těl byl skutečně poněkud přetopený, ale rozhodně ne více než obvykle.

„Možná bychom se mohli trochu projít,“ navrhl princ. „Vy můžete chodit, done Antonio?“

„S pomocí hůlky ano, i když tanec bych asi nezvládl. Velmi rád bych vás měl jen sám pro sebe.“

Eleanor nedokázala potlačit úsměv. Princ jí nabízel možnost, aby spolu byli sami, a ona ji rozhodně mínila využít. „Velmi ráda, Vaše Výsosti.“

Princ od ní převzal prázdný šálek od punče, svůj i její položil na zem vedle židle, vstal, lehce ji uchopil za loket a vedl ji k otevřenému francouzskému oknu.

„Tady je to rozhodně mnohem lepši,“ řekl princ, když se zastavili na terase, z níž byl rozhled na celou zahradu. „Je tady chladnější vzduch.“

Eleanor zamumlala svůj souhlas. V šatech s krátkými rukávy jí bylo dobře, protože měla dlouhé rukavičky z jemné kůzlečiny a zářijová noc byla neobvykle teplá.

„V naší zemi není mladým dámám dovoleno, aby byly s gentlemany samy bez gardedámy,“ prohodil princ. „Dvořit se jim je proto mnohem obtížnější.“

Eleanor si uvědomila, že jeho hlas klesl do podmanivého šepotu. Vzhlédla k němu a spatřila jeho hezkou tvář osvětlenou stříbrným světlem měsíce.

„V mé zemi nejsou pravidla tak přísná,“ odpověděla a napadlo ji, zda ji princ políbí. Koneckonců měl pověst svůdce. Nepatrně zvedla hlavu, aby mu tak poskytla příležitost.

Nezdálo se však, že by ji potřeboval. Sklonil hlavu a přitiskl své rty k jejím.

Jeho rty jsou plné, hebké, něžné… a krotké, pomyslela si Eleanor zklamané. Očekávala, že princ bude poněkud sebevědomější. Zacházel s ní jako s křehkou květinou, ne jako Damon, který ji líbal vášnivě a dychtivě…

Najednou za sebou uslyšela tiché odkašlání. Nebyli tady sami. Princ od ní prudce odskočil, zatímco Eleanor se snažila zůstat klidná. Věděla, že to je Damon dokonce ještě dřív, než promluvil. „Takže tohle je jedna z posledních rad z vaší knihy, jak získat manžela, lady Eleanor? Ve které kapitole se pojednává o romantickém

dostaveníčku?“

Eleanor cítila, jak hoří studem. Otočila se a uviděla Damona, jak se líně opírá o rám dveří.

„Ale, ale, madam,“ dodal káravým tónem. „Copak by na to asi řekla vaše urozená teta?“

Její teta by byla zcela jistě ráda, ačkoliv by to před princem nikdy nepřiznala.

Nemohla najít vhodná slova, a proto se na Damona jen mračila. Jenže on se choval zcela nenuceně, jako by ani nepřišel někam, kde není vítán. „Naštěstí jsem vás našel jako první. Zcela jistě byste nechtěla, aby vás přistihli v tak kompromitující situaci. Vždyť pak byste byli donuceni ke sňatku, kterého byste později oba litovali.“

Ačkoliv princ nejdříve ztuhl, po chvíli se vzpamatoval a postavil se před Eleanor, jako by ji chtěl chránit. Potíž byla v tom, že dostoupl na zraněnou nohu a bolestí zkřivil obličej. Pak se opřel o hůlku, veškerou váhu těla přenesl na zdravou nohu, napřímil se a s královsky nabubřelým pohledem hleděl na Damona.

Dojem však nebyl takový, jak si princ představoval, protože byl menší než Angličan. Když však promluvil, ve vzduchu to jiskřilo

napětím. „Pochybuji, že bych sňatku s lady Eleanor někdy litoval. Co může být špatného na tom, oženit se s tak krásnou dámou?“

Damon se svrchu podíval na prince. „Zřejmě si nejste vědom toho, Vaše Výsosti, že mám o lady Eleanor zájem a že se jí dvořím mnohem déle než vy.“

Eleanor ohromeně zalapala po dechu. Taková lež. Nicméně princ promluvil dříve než ona. „Zdá se, že signorina nemá zájem.“

„Přesně tak,“ řekla Eleanor rychle. „Na lordu Wrexhamovi mi vůbec nezáleží.“ Probodla Damona nenávistným pohledem. „Teď, lorde, kdybyste byl tak laskavý a odešel.“

Dlouze se na ni zadíval. „Dobře tedy, lásko, ale dlouho se tady nezdržujte. Jistě nechcete zavdat příčinu pro zbytečné pomluvy.“

S tím se Damon otočil a vrátil se zpátky do tanečního sálu.

Eleanor tam nechal soptící hněvem.

Než však mohla cokoliv říct, princ ji předběhl.

„Odpusťte, neměl jsem vás líbat. Gentleman by neměl zneužít dámu.“

Z nějakého nepochopitelného důvodu ji jeho omluva ještě více rozzlobila. Damon by se za tak chabý polibek nikdy neomluvil a ani by netvrdil, že ji zneužil, když sama ochotně spolupracovala. Nicméně princ je zřejmě mnohem větší gentleman. Neměla by na sobě dát najevo svůj hněv, když on za něj navíc vůbec nemůže.

Eleanor se podařilo pousmát. „Nemáte se za co omlouvat, Vaše Výsosti. Ale zřejmě bychom se měli vrátit do tanečního sálu dřív, než si někdo všimne, že jsme odešli.“

Princ Lazzara souhlasně přikývl. „Ano. Prosím, jděte napřed. Ještě se tady chvíli zdržím, abych se nadýchal chladného vzduchu.“

Eleanor si všimla, že je ještě stále celý uřícený.

Se zdvořilou úklonou ho nechala na terase a vrátila se do tanečního sálu. Vůbec se nedivila, že tam na ni čekal Damon. Kupodivu byla ráda, protože byla v náladě, kdy se s ním chtěla pohádat.

„Co si zatraceně myslíš, že děláš? Takhle mě zahanbovat!“ zasyčela Eleanor.

Zdálo se, že Damon je naprosto klidný. „Copak sis skutečně myslela, že budu jen tak stát a pozorovat, jak se ho snažíš svést?“

„Nesnažila jsem se ho svést.“

„Ale nechala ses líbat.“

„I kdyby ano, tobě do toho nic není! Nemáš na mě žádné právo.“

„O tom by se dalo polemizovat,“ utrousil Damon. „Když nic jiného, tak jako tvůj bývalý snoubenec za tebe cítím jistou zodpovědnost. A jestli si myslíš, že dokážu ovládat svou žárlivost, pak mě přeceňuješ.“

Eleanor se zamračila. „Nemáš žádné právo být žárlivý.“

„Pak bys mi alespoň mohla poděkovat, že jsem podnítil jeho

žárlivost. Copak existuje lepší způsob, jak ho trochu popostrčit?“

„Tobě děkovat rozhodně nebudu,“ odsekla Eleanor. „Nejsem žádná kost, aby se o mě přetahovali dva psi.“

Stála tam a probodávala ho zlostným pohledem. Nicméně v Damonových očích se zračil žár a výzva.

Vtom se sálem roznesly tóny waltzu. Než mohla cokoliv namítnout, přistoupil blíže a sevřel ji v náruči.

„Možná tě nepřesvědčím, aby ses za mě provdala, ale tento tanec bude můj.“

Ačkoliv se Eleanor snažila od něho odtáhnout, Damon ji nepustil. I když soptila vzteky, nezbývalo jí nic jiného než Damonovi dovolit, aby se s ní roztočil po parketu.

„Kéž bys táhl do horoucích pekel,“ procedila skrze zaťaté zuby.

„Vezmu tvé přání v úvahu, ale nic ti nemohu slíbit.“

Eleanor pevně sevřela rty. Damon ji chtěl úmyslně rozčilit a docela se mu to dařilo. Rozhodla se, že mu neposkytne to uspokojení, aby se jí dostal pod kůži.

Když na jeho posměšné poznámky nereagovala, Damon jen pokrčil rameny. „Usmívej se, lásko. Přece nechceš, aby nás všichni viděli, jak se na sebe mračíme.“

„Především nechci s tebou tančit.“

„Jenže tomu nijak nezabráníš. Pokud ovšem nechceš vyvolat scénu.“

„Tvá drzost nezná hranic,“ ujistila ho.

„O tom se s tebou nebudu přít. Právě teď si chci užívat potěšení tančit s tou nejkrásnější ženou v sále.“

Jestli se mi snažíš lichotit, pak tě ujišťuji, že zcela zbytečně.“

Na malou chvíli se mezi nimi rozhostilo napjaté ticho. Když si Eleanor všimla, že je pozoruje stále více očí, soustředila se na kroky waltzu a nevšímala si Damonovy přirozené elegance, s jakou ji vedl po parketu.

„Přiznej, Ello,“ řekl po chvíli, „že se ti líbí, když se spolu dohadujeme.“

„Pokud si myslíte něco takového, pak se velmi mýlíte, lorde,“ řekla Eleanor, i když věděla, že lže. Nebylo nic vzrušujícího než slovní potyčka s Damonem. Tedy až na jeho polibky.

Kousek se naklonil, aby jí viděl do tváře. „Vsadil bych se, že konverzace s tvým princem není tak zábavná jako se mnou. Když jste spolu seděli tam v rohu, nevypadala jsi, že se příliš bavíš. Spíše se mi zdálo, že jsi tak trochu znuděná.“

„Než ses objevil ty, skvěle jsem si to užívala.“

„Opravdu?“ řekl Damon pochybovačně. „Abych řekl pravdu, nechápu, co tě na něm přitahuje. Je to takový nudný patron.“

„Princ Lazzara rozhodně není nudný,“ řekla Eleanor odhodlaně, i když o tom pomalu začala pochybovat.

„Tak mi tedy řekni, co na něm vidíš.“

„Je okouzlující a inteligentní. Navíc má skvělé chování, ne jako někdo jiný, koho znám,“ dodala a významně se podívala na Damona.

„Přitahuje tě fyzicky?“

„Ano, samozřejmé.“

„Proč?“

„Je velmi pohledný.“

„Jistým způsobem asi ano.“

„Má překrásné oči.“

„To já taky.“

Ačkoliv se v jeho hlase odrážel smích, mluvil bez zbytečné skromnosti a Eleanor se s ním nemohla přít. Jeho pronikavé černé oči lemované hustými řasami ji vždy přitahovaly Princovy oči byly mnohem oduševnělejší, ale nedokázaly v ní rozproudit krev tak jako ty Damonovy.

A kdyby měla srovnávat fyzické přednosti obou mužů, pak nebylo pochyb. Damon by vyhrál na celé čáře. Jeho vitalita a mužná

síla ji doslova ohromovaly. Vždyť ji vzrušoval i samotný zvuk jeho hlasu.

Přesto Eleanor povytáhla obočí. „Snad nechcete, abych vám tvrdila, jak jste úžasný, lorde Wrexhame?“

Smyslně se na ni usmál. „To nemusíš. Moc dobře vím, že tě přitahuju.“

Damon ignoroval její nesouhlasný úšklebek a zkušeně ji vedl do nejhustšího davu tanečníků, kde se k sobě museli pevně přitisknout. Když Eleanor na sobě ucítila Damonovo pevné a svalnaté tělo, v hrudi jí přestalo tlouct srdce a po zádech jí přejelo vzrušující mrazení.

Jako by věděl, co se s ní děje, jeho oči potemněly a Damon se sklonil, aby jí pošeptal do ucha: „Pochybuji, že tě tvůj princ dokáže takhle vzrušit.“

Jeho zastřený hlas Eleanor připomněl noc před dvěma dny, kdy Damon vnikl do její ložnice a horkými rty ochutnával a dráždil její touhou ztuhlé bradavky. Stačila pouhá vzpomínka na jeho vášnivé polibky na jejích nahých prsou a Eleanor se zatočila hlava a podlomila se jí kolena.

Pevně se k němu přitiskla, aby neupadla, a v duchu zaklela. Jak ho má ignorovat, když na ni takhle působí? S ostatními svými ctiteli měla vždy vše pod kontrolou, ale s Damonem to bylo naprosto jiné.

Hrdě vztyčila hlavu a upjatě řekla: „Moc dobře vím, že se mě úmyslně snažíš vzrušit.“

„Podařilo se mi to? Jsi vzrušená, sladká Ello?“

„Jsi naprosto nemožný.“

S odmítavým pohledem přestala tančit a chtěla od něho odejít, ale Damon ji nepustil a přinutil ji, aby se znovu vrátila do kola.

„Nezapomeň, lásko, že nechceš ztropit skandál.“

Eleanor si uvědomila, že má Damon pravdu, a přinutila se zklidnit dech. „Nemusíš se bát. Dáma nikdy na veřejnosti gentlemana neurazí, i když by si to zasloužil.“

„Ale tebe nebaví být pořád dámou, že?“

Eleanor se dlouze odmlčela, jako by o něčem musela přemýšlet, a pak řekla: „Máš pravdu.“

„V čem?“

„V tom, že nechci být pořád dáma.“

Když se na ni Damon udiveně podíval, Eleanor pocítila něco jako zadostiučinění.

Možná na to jde celou dobu špatně. Kdykoliv se rozčílí a ztratí nad sebou kontrolu, Damon její slabosti využije ve svůj prospěch. Jí pak nezbude nic jiného než se bránit.

Je však na čase, aby otěže převzala do svých rukou.

„Pokud si dobře vzpomínám,“ pronesla nahlas zamyšleným tónem, „knihovna lady Havilandové je v zadní části domu. Během plesu tam zcela jistě nikdo nebude.“

„Co kdybychom se tam za deset minut setkali?“

9

Ačkoliv dáma musí neustále dbát na přísné hranice etikety, povzbudit touhu gentlemana nemůže nikdy škodit.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Když Eleanor vyšla na dlouhou chodbu a vydala se ke knihovně lady Havilandové, nikde nezahlédla ani živáčka. Nebylo se tomu co divit, protože všichni hosté se soustředili v tanečním sále, zatímco služebnictvo mělo plné ruce práce s přípravou pozdní večeře.

Vešla do knihovny a uviděla, že tam na ni Damon čeká, jak slíbil. Závěsy byly zatažené a Damon rozsvítil petrolejovou lampu, takže celá místnost se utápěla v příjemném měkkém světle.

Eleanor rychle zavřela dveře a zády se o ně opřela. Nesnášela, jak jí bilo srdce vždy, když ho uviděla. Damon stál u vyhaslého krbu, jednou rukou se opíral o mramorovou římsu a zaujatě ji pozoroval. Eleanor však věděla, že ani zdaleka není tak klidný, jak se snaží vypadat.

Ona tedy rozhodně klidná nebyla. Měla před sebou nelehký úkol. Damon si myslel, že přestane o prince Lazzaru usilovat jen proto, že ji ohromí svou smyslností, ale to se mýlil. Eleanor se rozhodla, že mu dá okusit jeho vlastní medicínu. Bude ho dráždit a vzruší ho, zatímco ona zůstane zcela chladná a bude mít vše pod kontrolou – což podle reakce jejího těla nebude vůbec snadné. Cítila na sobě spalující pohled jeho očí.

„Takže jaký je důvod tvého pozvání, lásko?“ zeptal se, když stále mlčela.

„Už jsem ti to řekla. Jsem unavená tou neustálou hrou na dámu.

Pro změnu bych se chtěla chovat trochu skandálně.“

Damon povytáhl tmavé obočí. „V domě je tři sta hostů a celý zástup sloužících.“

Eleanor přikývla. Z dálky slyšela tóny hudby a smích hostů, nicméně ona tady byla s Damonem zcela sama.

Otočila se, zamkla dveře a přes rameno se na něho provokativně podívala. „Pochybuji, že nás tady někdo bude hledat, ale riziko je ještě více vzrušující. Ovšem pokud se bojíš, můžeme se zase vrátit k ostatním…“

Odmlčela se a ruku nechala na klíči, aby tak dala najevo, že si má Damon vybrat.

Jeho smyslný úsměv způsobil, že jí v hrudi poskočilo srdce.

„Vůbec se nebojím. Jen jsem myslel, že ty ano.“

Nesmíš mu dovolit, aby na tebe takhle působil, kárala se Eleanor v duchu. Pokud má uspět, musí být silná a rozhodná.

S nově nabytým odhodláním přešla knihovnu a zastavila se tak blízko u Damona, že přes látku šatů cítila horkost jeho těla. Natáhla ruku, prsty propletla s hedvábnými kadeřemi jeho vlasů a zvedla k němu tvář. Její dech ovanul jeho rty.

Když ji však vzal do náruče, aby ji k sobě přitiskl, Eleanor se dlaněmi zapřela do jeho hrudi a zabránila mu v tom.

„Ne, ty se mě nesmíš dotýkat,“ řekla tichým hlasem. „Nemohu odsud odejít s rozcuchanými vlasy a pokrčenými šaty.“

Navíc věděla, že si nad sebou musí udržet kontrolu. Alespoň jednou chtěla vyvést z rovnováhy ona jeho. Moc dobře věděl, jak ji srazit na kolena, a ona teď chtěla totéž učinit jemu. Bude litovat toho, že překazil její romantickou schůzku.

Ukázala na brokátovou pohovku v rohu místnosti. „Proč si neuděláš pohodlí?“

Když ji uposlechl a posadil se, přistoupila k němu a k jeho velkému údivu vedle něho poklekla na koberec.

Se svůdným úsměvem mu vyzula večerní polobotky a odložila je stranou, přičemž prsty lehce přejela po jeho svalnatých lýtkách v bílých punčochách. Pak ho překvapila ještě víc, poněvadž se přesunula mezi jeho stehna.

„Copak máš v plánu, drahá?“ zeptal se zastřeným hlasem.

„Všechno se včas dozvíš,“ odpověděla Eleanor. „Musíš se naučit být trochu trpělivý.“

Když si špičkou jazyka navlhčila rty, pohledem sledoval její svůdné gesto. Eleanor zvedla ruce a konečky prstů se lehce dotkla jeho rtů. Pak jimi pomalu klouzala dolů, přes hrdlo, po bílém nákrčníku, až ke knoflíkům jeho kabátu. Rozepnula je, odsunula klopy od sebe a udělala totéž i s vestou, dokud se nedotýkala hedvábné bílé košile.

Dlaně položila na jeho hruď a cítila, jak mu divoce bije srdce. Pak, s vlastním srdcem bijícím až v krku, pomalu posunovala dlaně přes pevné břicho a zastavila se těsně nad jeho mužstvím.

Damon ji se zájmem pozoroval. Zcela jistě přemýšlel, jak daleko míní zajít.

„Jsi velmi svůdná,“ zamumlal, „ale máš vůbec tušení, co děláš?“

Hravě se na něho usmála. „Popravdě řečeno ne. Něco málo vím od svých provdaných přítelkyň a taky od tebe. Vím, že když mě líbáš, tvůj penis se ztopoří, a že když nenajdeš uvolnění, je to pro tebe bolestivé…“

„Velmi bolestivé,“ opravil ji Damon.

„Ale jinak nemám žádné sexuální zkušenosti. Zřejmě mi budeš muset říct, co mám dělat.“

V jeho očích se objevily pobavené jiskřičky. „Co kdyby ses poradila se svou knihou?“

„V ní nic takového nenajdu. Ta kniha je určena pro dámy.“

„Co ti říká tvůj ženský instinkt?“

„Že bych se měla pokusit probudit v tobě touhu. Myslím, že bych mohla začít tím, že te budu hladit jako ty mě před dvěma dny.“

„To je dobrý začátek. Můžeš k tomu použít ruce i rty.“

„Rty?“

Damon se usmál. „Ano, drahá, už jsem ti to říkal. V milování je toho mnoho, co jsem ti ještě neukázal.“

Eleanor se vzrušením zachvěla. „Budeš mě učit, Damone?“ zeptala se koketně. „Naučíš mě, jak ti mohu poskytnout tutéž rozkoš, jakou jsi dal ty mně?“

„Velmi rád.“

Temný záblesk v jeho očích svědčil o jeho souhlasu. Vzal ji za ruku a přitiskl si ji ke svému mužství. Podle pevné vybouleniny byl už značně vzrušený. Eleanor i přes látku kalhot cítila, jak v jeho penisu tepe krev. Rovněž si byla vědoma toho, jak se celé jeho tělo napjalo.

V naději, že tak jeho napětí ještě zvýší, lehce pohnula rukou a pohladila ho. V Damonových černých očích se objevil záblesk vášně, což Eleanor dodalo odvahy. Měla by však pokračovat? ptala se Eleanor sama sebe, neboť celé její tělo hořelo dychtivou touhou.

Kousla se do spodního rtu a oběma rukama rozepnula poklopec jeho kalhot. Když povolil poslední knoflík, a ona tak osvobodila touhou pulzující pevný úd, omámeně vydechla.

Zůstala na něj nehybně hledět, zcela omámená mužskou anatomií. Byl snad ještě větší a vitálnější, než jak si ho představovala.

Váhavě natáhla ruku a opatrně prsty přejela po hedvábně hebké pokožce. Damonův penis sebou mimovolně škubl, což Eleanor vzalo dech.

„Udělala jsem něco špatně?“ zeptala se a prudce ucukla.

„Ne, vůbec ne. Dotýkej se mě.“

„Kde?“

„Na varlatech. Na špičce mého penisu.“

Eleanor ho uposlechla a do dlaní vzala těžká varlata. Byla horká a hebká. Posunula se výš a prsty klouzala po dlouhé hřídeli, až se dotkla růžové špičky jeho mužství.

Damon se zhluboka nadechl. Povzbuzená jeho reakcí ho pevně vzala do dlaně a klouzala nahoru a dolů.

Horká pevnost jeho mužství se chvěla v její dlani a Eleanor zaplavil prudký příval touhy a vzrušení.

„Takhle?“ zeptala se.

„Ano,“ odpověděl Damon ochraptělým hlasem. „Ale trochu přitlač.“

Jeho ruka sevřela její a Damon ji vedl. Když mu z hrdla unikl slastný vzdech a Eleanor k němu zvedla zrak, zcela se ztratila ve vášnivém žáru jeho očí.

Musela vynaložit veškerou sílu, aby se zklidnila a ovládla vlastní vzrušení. Hluboko uvnitř jejího těla proudily prudké vlny touhy, které hrozily, že vytrysknou na povrch a zcela ji pohltí.

Přesto se nakonec ovládla, svůdně a zároveň nevinně se na Damona usmála a pokračovala v dráždění.

Damon byl zcela v její moci. Celé jeho tělo se chvělo touhou a bolestivě křičelo po uvolnění.

Ještě nikdy takhle Eleanor neviděl. Doslova pulzovala životem, prýštila z ní energie a vitalita. Se svýma zářícíma očima byla ztělesněním pokušení.

Když znovu omámeně vydechl, zeptala se: „Ublížila jsem ti?“

„Je to čiré trýznění,“ odpověděl pravdivě.

„To je dobře. Chci, abys cítil totéž, co jsem zažívala já.“

A to se ti podařilo, řekl si Damon v duchu. Měl pocit, že každou chvíli bude explodovat. Právě teď netoužil po ničem jiném než obejmout Eleanor v náruči a vášnivě ji pomilovat. Přesto věděl, že musí brát ohled na to, že je panna, a postupovat velmi opatrně a pomalu…

Najednou ho však přestala dráždit.

„Mám pro tebe překvapení,“ zamumlala Eleanor tichým hlasem.

Jaké?“

Jejich oči se střetly a Damon v modrých hlubinách zahlédl záblesk výsměchu.

„To brzy zjistíš,“ odvětila. „Zavři oči.“

Damona napadlo, že ji neposlechne. Byl příliš vzrušený, než aby měl náladu na nějaké hry. Když však svou žádost opakovala, poslechl ji, zavřel oči a snažil se obrnit proti bolesti, která svírala jeho penis.

„Nekoukej se,“ dodala, když uslyšel, že vstala. Něco v jejím tónu Damona donutilo, aby se zeptal: „Mohu ti věřit, Ello?“

„Proč bys mi nemohl věřit? Věř mi tak, jako já věřím tobě…“

Její hlas přicházel ze stále větší dálky. Když Damon uslyšel, jak odemyká dveře, otevřel oči. Eleanor stála u dveří a v rukou držela jeho boty.

„Kam jdeš, Eleanor?“ zeptal se.

Spokojeně se usmála. „Zpátky do tanečního sálu. Myslím, že toho na dnešní večer bylo až příliš. Neměla bych zapomínat na to, že jsem dáma. Má teta mě už jistě bude hledat.“

„Teď se bojíš o svou tetu?“

„Vlastně jsem ti chtěla zabránit, abys šel za mnou. Pochybuji, že budeš mít tu drzost, aby ses v tak vážené společnosti objevil bosý.“

Damon vstal a zvažoval, zda by mohl Eleanor dohnat, a zachránit tak své boty, ale pak si uvědomil, že je pozdě a klesl zpátky na pohovku.

Nervózně sebou škubl. „Ello, ty malá lištičko, tys to celou dobu plánovala? Úmyslně jsi mě vzrušila, abys mě tady nechala takhle… rozbolavělého?“

„Ano, přesně tak.“

„Něco takového bych ti já nikdy neudělal.“

„Ne, asi ne. Ale aspoň dostaneš za vyučenou a budeš vědět, že mě nemáš provokovat. Jsme si kvit, Damone.“

Damon uchopil svůj stále ztopořený úd, vsunul ho do kalhot a zapnul si poklopec. „Řekl bych, že tohle je tvá pomsta za to, že jsem přerušil tvůj polibek s princem.“

„Jsi velmi chápavý.“

Damon potřásl hlavou a suše se pousmál. „Musím ocenit tvou kreativitu. To bylo opravdu dobré.“

„Děkuji. Taky si myslím,“ řekla Eleanor. „Zřejmě jsem tím poněkud zkomplikovala tvůj slib celibátu. Ale pokud by to pro tebe bylo příliš nesnesitelné, můžeš přece kdykoliv zajít za jednou ze svých milenek.“

„Už jsem ti jednou řekl, že žádnou milenku nemám.“

„Snad by sis měl nějakou pořídit, aby ti pomohla s tvou sexuální frustrací,“ podotkla Eleanor. „Pak mě snad konečně přestaneš pronásledovat a obtěžovat.“

Navzdory nenucenému tónu jejího hlasu si Damon všiml, že když mluvila o jeho milenkách, nebyla až tak klidná, jak se snažila vypadat.

„To jen dokazuje, jak málo toho víš o mužském těle, drahá. Bolesti a napětí se dokážu zbavit i sám. Nepotřebuji ženu, aby mi poskytla uvolnění.“

Jeho slova ji udivila. „Skutečně?“

„Ano. Mohu to udělat sám. Samozřejmě že to není tak příjemné, jako když se mě dotýkáš ty, ale k sexuálnímu uvolnění to stačí.“

Eleanor se na chvíli zarazila, jako kdyby se snažila představit si, co jí právě popisoval, pak však zrudla a rozčileně pohodila hlavou, jako by se zlobila sama na sebe, že mu opět dovolila, aby ji vyvedl z míry. „Způsob, jakým nacházíš své sexuální uvolnění, se mě vůbec netýká, Damone. Tak jako se tebe netýkají mé romantické schůzky s princem. Budu ti vděčná, když do nich příště nebudeš zasahovat.“

Otevřela dveře, ale ještě se zarazila a řekla: „Nechám ti ke vchodu přistavit kočár, abys na něho nemusel dlouho čekat. Jestli budeš dostatečně rychlý, s trochou štěstí si snad nikdo nevšimne, že jsi přišel o boty.“

„Jestli mě někdo uvidí, to mě zase až tolik netrápí. Spíše se obávám svého komorníka. Když se vrátím domů bez bot, Cornby bude velmi pobouřený.“

Eleanor se usmála. „Můžeš mu přece říct, že jsem ti s nimi utekla.“

Když vyšla ven a zavřela za sebou dveře, Damon se nemohl ubránit úsměvu.

Zaklonil hlavu, zavřel oči a vzpomínal na obraz Elly, když před ním klečela a dráždila ho. Oči jí plály vzrušením a smyslné rty se sladce usmívaly. Tento obraz ho bude pronásledovat dnem i nocí.

Stejně tak jako fyzická bolest, která ho bodala do slabin. Damon se zavrtěl a snažil se upravit kalhoty tak, aby jeho touhou ztopořený penis měl více místa, jenže marně.

Zřejmě jsem si to skutečně zasloužil, pomyslel si s úšklebkem. Asi jsem neměl tak necitelně zasahovat do její romantické schůzky s princem. Nakonec to dopadlo tak, že ji zřejmě do princovy náruče postrčil a jemu zůstala bolest a neukojená touha.

Potřeboval zchladit rozbouřenou krev, ale rozhodně neměl v úmyslu hledat si milenku. Svůj slib čistoty myslel vážně, i když znamenal fyzické utrpení. Damon se rozhodl, že se vrátí domů a tam nalezne uvolnění.

Nicméně sexuální vzrušení teď nebylo jeho největším problémem.

Musí vymyslet, jak získat jeden vhodný pár bot, aby mohl opustit ples alespoň s dojmem důstojnosti.

Než se Eleanor vrátila do tanečního sálu, schovala Damonovy boty tam, kde by je s největší pravděpodobností nikdy nehledal: za dlouhý závěs v hudebním salonku o dvoje dveře dál. Jakmile byla ve vstupní hale, vyhledala lokaje a oznámila mu, že lord Wrexham odchází a chce, aby byl přistaven jeho kočár.

Když Eleanor kráčela chodbou zpátky do společností, nemohla se ubránit spokojenému úsměvu a sladkému pocitu zadostiučinění. Ačkoliv se sama sebe snažila přesvědčit, že to není pravda, toužila se Damonovi pomstít za to, co jí udělal před dvěma lety.

I když její dnešní skandální čin byl poněkud zlomyslný, Eleanor ho ani trochu nelitovala. Přesto ji trochu děsil záblesk v Damonových očích, který sliboval odplatu. Dnes však vyhrála, a to na plné čáře. Porazila ho stejným způsobem, jaký on používal proti ní, a zabránila mu vrátit se do společnosti, kde by jen dál překážel při jejím sblížení s princem.

Když se vrátila do tanečního sálu, ples byl v plném proudu a všude se ozýval smích a veselí.

Spatřila tetu Beatrix, která se právě bavila s jejich hostitelkou lady Havilandovu, ale prince Lazzaru ani signora Vecchiho nikde neviděla. Eleanor se snažila vyhnout rozdováděným párům a vydala se do vzdáleného rohu místnosti, kde předtím s princem seděli.

Našla ho na stejné židli jako dříve, jen s tím rozdílem, že byl sehnutý v pase a na čele si držel kapesník.

Eleanor se naklonila a zašeptala: „Vaše Výsostí, jste v pořádku?“ Když zvedl hlavu, viděla, že jeho olivová pokožka je celá sinalá,

a z utrápeného výrazu se dalo vyčíst, že není právě v nejlepším stavu.

„Myslím…, že budu zvracet…,“ odpověděl slabým hlasem a zasténal.

„Pojďte se mnou…“

Rychle ho popadla za loket a přinutila ho vstát. Podepřela ho a vedla ho kolem palem v obrovských květináčích ven na zahradu. Nicméně už bylo pozdě…

Princ se pustil Eleanor, sklonil se a jeden z květináčů použil jako vědro, do kterého vyprázdnil obsah svého žaludku.

Když se princi ulevilo, Eleanor zavolala lokaje a požádala ho, aby pomohl gentlemanovi a zavedl ho zpátky na jeho místo. Právě dozněly poslední tóny taneční melodie a objevil se signor Vecchi.

„Co se děje, donno Eleanor?“ zeptal se, když uviděl svého příbuzného v tak zuboženém stavu.

„Nevím,“ řekla s obavami, „ale asi bychom měli zavolat lékaře.“ K jejímu velkému údivu se diplomat jen zběžně podíval na prince a odvětil: „Myslím, že to nebude zapotřebí. Podle mě to nebude nic vážného. Vždy měl slabý žaludek. Done Antonio, je mi upřímně líto, že dnešní večer pro vás skončil tak nešťastně, poněvadž vím, že jste od něho hodně očekával. Nicméně asi bude lepší, když půjdeme domů.“

Princ Lazzara vděčně přikývl a otřel si rty kapesníčkem. Na diplomatův příkaz lokaj zavolal dalšího sluhu, opatrně pomohli princi na nohy a vedli ho z tanečního sálu.

Když se signor Vecchi vydal za nimi, Eleanor se dotkla jeho předloktí a zastavila ho. „Signore Vecchi, začínám se o Jeho Výsost opravdu obávat. V posledních dnech se na něho hrne jen samé neštěstí. Nepřipadá vám to podezřelé?“

Italský gentleman povytáhl obočí. „Je to jistě jen shoda náhod, donno Eleanor. Jsem si jistý, že princ snědl něco špatného. Odvezu ho domů, kde si bude moci odpočinout a znovu nabrat síly. Prosím, omluvte mě u vaší půvabné tety.“

Po těch slovech se signor Vecchi galantně uklonil a vydal se za svým příbuzným. Nicméně Eleanor se jeho lehkomyslný přístup vůbec nelíbil. Pokud chce princi někdo záměrně ublížit, musí být odhalen a potrestán.

Jenže nejdříve se musí ujistit, zda je skutečně důvod k obavám. Eleanor tam stála a zamračeně přemýšlela, když vtom si vzpomněla, že s Damonem přišel na ples i jeho přítel pan Geary, který je uznávaný lékař.

Našla ho velmi brzy. Pan Geary právě hovořil s několika staršími dámami, které mu popisovaly své zdravotní potíže, a zdálo se, že když ho Eleanor požádala o chvilku jeho času, vůbec se na ni nezlobil, ba právě naopak.

Když mu Eleanor vysvětlila, co se stalo, svěřila se mu i se svými obavami. „Připadá mi to nějaké podezřelé. Podle mě to je příliš náhod najednou. Možná reaguji nepřiměřeně…, ale není možné, že by ho někdo chtěl otrávit?“

Lékař se zamračil. „Víte, co dnes večer jedl a pil?“

„Pokud vím, tak vypil jen trochu punče. To my oba.“

„Ale vám je dobře?“

„Ano, naprosto.“

„Kdy se začaly projevovat první příznaky?“

„Nejsem si jistá,“ odpověděla Eleanor, „ale když jsem přišla, princ byl celý červený a zpocený a stěžoval si, že je mu horko.“

Geary se zamračil. „Je spousta nemocí a nákaz, které mají podobné příznaky. Pokud se zcela zotaví, pak budeme vědět, že nebyl otrávený.“

„Ale co když se nezotaví?“ zeptala se s obavami. „Je něco, co bychom mohli udělat?“

„Nevím jak…, ačkoliv kdybych získal vzorek z toho, co požil, snad bych zjistil víc.“

Eleanor se zarazila, jako by ji právě něco napadlo. „Myslím, že to bude možné. Půjdete se mnou?“

Vedla lékaře zpátky k místu, kde s princem seděli. Šálky od punče ještě stále ležely na zemi vedle princovy židle.

Eleanor je zvedla, určila, který patřil princovi, a podala ho lékaři.

Pan Geary se podíval dovnitř a zamračil se. „To je zvláštní…“

Eleanor následovala lékařův pohled a ihned pochopila, co upoutalo jeho pozornost. V několika kapičkách tekutiny, které zůstaly na dně šálku, byly rozpoznatelné částečky bílého prášku.

Geary si nejdříve k šálku přičichl, pak nabral trochu prášku na prst a ochutnal ho.

„Chutná to jako hlavěnka dávivá.“

Eleanor se na něho udiveně podívala. Věděla, že prášek z hlavénky se používá k pročištění organismu. „Jste si jistý?“

„Naprosto.“

„Takže žádný jed?“

„Ne, po jedu ani památky. Hlavěnka je relativné neškodná – rozhodně nemůže nikoho ohrozit na životě.“

„Ale jen tak se do princova šálku nedostala.“

„Ne, zcela jistě ji tam někdo musel dát záměrně.“

Eleanor unaveně klesla na jednu ze židlí. „Ale proč by do princova punče někdo záměrně přidal dávidlo?“

„To je záhada,“ souhlasil pan Geary a posadil se vedle Eleanor.

„Možná má Wrexham pravdu a skutečně někdo chce princi ublížit.“

Eleanor se překvapeně podívala na lékaře. „Lord Wrexham s vámi mluvil o princových nehodách, pane Geary?“

Lékař přikývl. „Řekl mi, že Jeho Výsost se poslední dobou stala terčem hned několika nešťastných náhod. Snad byste o té dnešní měla Wrexhamovi říct, lady Eleanor.“

Eleanor ihned neodpověděla. Za prvé nechtěla mít s Damonem dnes večer ani v nejbližší budoucnosti nic společného a za druhé teď už byl zřejmě na cestě domů. No a za třetí, i kdyby Damona požádala o pomoc, pochybovala, že by se obtěžoval zachraňovat gentlemana, který je podle jeho nesprávné úvahy jeho sokem.

„Pochybuji, že by se lord Wrexham něčím takovým zabýval,“ řekla nakonec.

„Jen abyste se nedivila,“ odvětil Geary. „Poslední roky se zabýval výhradně nešťastnými náhodami jiných.“

Eleanor se na něho tázavé podívala. „Nešťastnými náhodami? Jak to myslíte, pane Geary?“

„Nu…, výraz nešťastná náhoda není zřejmě ten pravý.“

„Tak jaký je ten pravý?“

„Utrpení.“ Když ho Eleanor stále nechápavě pozorovala, lékař se omluvně usmál a na vysvětlenou dodal: „Myslím tím utrpení lidských duší, které trpí nevyléčitelnými chorobami. Až do dnešních dnů jim nebylo pomoci a neměli ani tu nejmenší naději na záchranu. Nicméně Wrexham poslední roky života zasvětil snaze najít pro ně lék a pomoc. Samozřejmě k tomu přispěl i nemalou finanční částkou.“

10

Předvídatelnost ho může začít nudit. Snažte se být jiná než ostatní dámy, které usilují o jeho pozornost a přízeň.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Eleanor se zamračila. „Neměla jsem ani tušení, že se lord Wrexham zajímá o medicínu.“

‚Je zcela pochopitelné, že jste o jeho úsilí nemohla nic vědět,“ odvětil pan Geary, „poněvadž se poslední dobou zdržoval převážně v Itálii.“

„Myslela jsem, že se po válce vydal na cesty po Evropě.“

„Ne, lady. Cestování a užívání si pozemských slastí rozhodně nebylo jeho zájmem.“

Když se lékař odmlčel, Eleanor ho pobídla k dalším podrobnostem. „Prosím, pokračujte, pane Geary. Musím říct, že jste probudil mou zvědavost.“

Pohlédl jí do tváře, jako by zvažoval, co všechno může odhalit.

„Věděla jste, že dvojče lorda Wrexhama v mládí zemřelo na nevyléčitelnou nákazu?“

„Věděla jsem, že měl dvojče, které zemřelo, ale netušila jsem proč.“

„Nu, Damonův bratr Joshua dostal souchotiny, když jim bylo teprve šestnáct“

„To je smutné,“ zamumlala Eleanor.

„Ano, to ano. Co víte o souchotinách, lady?“

„Je to nevyléčitelná plicní nemoc, že ano?“

„Ano. Nemoc, která znamená pomalou a plíživou smrt. Souchotiny jsou v Anglii velmi běžné onemocnění, ale nikdo nezná

jejich příčinu ani způsob léčby. Zdá se však, že jistému zlepšení pacientova zdravotního stavu napomáhá suché a teplé podnebí. Proto si Damon pro své sanatorium vybral místo v Itálii.“

„Sanatorium?“

„Ano, sanatorium pro nemocné souchotinami.“ Když Geary viděl její udivený výraz, usmál se. „Zřejmě bych měl začít tím, jak jsme se seznámili. Vlastně za svou kariéru vděčím výhradně Wrexhamovi, lady. Vyrůstal jsem v Harwicku, poblíž rodinného sídla Wrexhamů, které je v Suffolku. Sám jsem byl ještě mladík, jen o dva roky starší než Damon, ale přesto jsem už v době, kdy Joshua onemocněl, projevoval zájem o medicínu a často jsem doprovázel tamějšího lékaře. Když bylo zřejmé, že Joshuovi už není pomoci, staral jsem se o něho až do jeho smrti.“

„To muselo být obtížné období pro vás i pro jeho rodinu,“ podotkla Eleanor tiše.

Geary přikývl. „To tedy ano, lady. Vidět takového zdravého mladého chlapce, jak vám pomalu umírá před očima a přitom trpí velkými bolestmi… A jako by toho nebylo dost, krátce po chlapcově smrti zemřeli i Damonovi rodiče. Jejich loď ztroskotala za silné bouře, když pluli přes Irské moře. Vydali se na návštěvu ke svým příbuzným, ale Damon s nimi odmítl jet a zůstal doma. Pravděpodobně je stále mezi živými jen velmi zvláštní hrou osudu.“

Eleanor cítila, jak se jí bolestí svírá srdce. Nedovedla si ani představit, jaké to pro Damona muselo být utrpení, když ztratil nejdříve milovaného bratra a krátce nato i rodiče. Jak musel být zničený. Jak osamělý. Jako sirotek neměl nikoho, s kým by se mohl podělit o svou bolest…

Než lékař pokračoval, rezignovaně si povzdychl. „V každém případě jakmile Damon zdědil titul a peníze, jako poděkování za mou péči o jeho bratra pro mě založil fond, který mi umožnil studium na nejlepší univerzitě v Anglii. Nebýt jeho, zřejmě by ze mě byl venkovský lékař, a ne vlastník soukromé nemocnice v Londýně, kterou rovněž hojně finančně podporuje.“

Eleanor si vzpomněla na Gearyho úspěchy na poli medicíny a pomyslela si, že nebýt Damonovy pomoci, svět by byl chudší o skvělého a uznávaného odborníka.

„Teď jistě chápete,“ pokračoval pan Geary, „že jsem Damonovým velkým dlužníkem. Právě proto, když za mnou před třemi roky přišel s nápadem postavit sanatorium pro nemocné trpící souchotinami, milerád jsem mu vyhověl a napsal jsem několika lékařským kapacitám v Evropě a požádal je o pomoc. S jejich pomocí se Damonovi na jižním pobřeží Itálie podařilo postavit instituci pro léčbu souchotin. Byl to náročný úkol, jehož cílem bylo zachránit co nejvíce nemocných, pokusit se nalézt lék a těm, kterým už není pomoci, alespoň zmírnit utrpení a usnadnit jejich cestu na onen svět.“

Eleanor s úžasem a obdivem naslouchala lékařovu vyprávění. „A podařilo se to?“ zeptala se.

„V mnoha směrech ano. V poslední době mají v sanatoriu velké procento uzdravených pacientů. Já sám jsem tam poslal nejméně tucet svých nemocných – musím dodat, že na Damonovy náklady – a devět z nich se zcela uzdravilo.“

Vůbec nepochybovala o Damonově štědrosti. Jen netušila, proč to před ní skrýval. Během jejich zasnoubení se nikdy ani slůvkem nezmínil o tom, že chce vybudovat sanatorium, ani o smrti svého bratra.

„Je zvláštní,“ řekla Eleanor nakonec, „že se lord Wrexham už tak dlouho věnuje dobročinnosti, zatímco zdejší svět ho zná jako gentlemana s nevalnou pověstí.“

Geary se suše pousmál. „Je pravda, že Damon může budit takový dojem, ale věřte mi, že každé mé slovo je pravdivé.“ Na chvíli zaváhal. „Já vím, že se k vám Damon v minulosti nezachoval zrovna hezky, lady Eleanor, a proto chápu, jaký na něho můžete mít názor, ale možná se v něm mýlíte…“

Gearyho tvář pojednou zrudla rozpaky. „Odpusťte, že jsem tak impertinentní, lady Eleanor. Neměl jsem něco takového vůbec vzpomínat. Skutečně se vám omlouvám.“

„Nic se neděje, pane Geary,“ odpověděla Eleanor zdvořile.

„Možná máte pravdu. Třeba jsem se v něm skutečně mýlila.“

„Pak vám snad nebude vadit, když mu řeknu o princově problému.“

„Ne, předpokládám, že není důvod, aby o tom lord Wrexham nevěděl.“

„Potom ho budu hned po plese informovat. Ach, tady je. Snad mu to budete chtít říct sama.“

Eleanor překvapeně zírala, jak k nim přes taneční sál přichází Damon.

Pan Geary vstal a uklonil se. „Pokud mě omluvíte, lady, já se teď vrátím ke svým povinnostem a pokusím se některou ze starších dam přesvědčit, aby se stala patronkou mého špitálu.“

Eleanor bezmyšlenkovitě přikývla. Veškerá její pozornost byla soustředěná na přicházejícího Damona. Když k ní konečné dorazil, ohromeně na něho hleděla.

„Neříkej, že jsem tě překvapil, lásko,“ podotkl suše.

„To tedy ano,“ odpověděla. „Předpokládala jsem, že už jsi odešel.“

„Ještě jsem nemohl. Geary přijel se mnou a já ho musím v pořádku dopravit domů.“

Když se Eleanor podívala dolů, spatřila, že Damon má na sobě pevné boty z hnědé kůže, které se k jeho elegantnímu večernímu šatstvu vůbec nehodily.

„Koupil jsem je od jednoho sluhy,“ vysvětlil původ svých nových bot. „Trochu mě tlačí, ale nemohl jsem si vybírat.“ Eleanor čekala, že se na ni bude Damon zlobit, ale místo toho se pobaveně usmíval.

„Nechceš mi vyčinit za to, co jsem ti provedla?“ zeptala se Eleanor.

„Ne.“ Damon se posadil vedle ní na volnou židli. „Vlastně jsem usoudil, že jsi na svou odplatu měla plné právo. I když se mi nelíbí, když se s princem líbáš, neměl jsem se vměšovat do vašeho romantického dostaveníčka.“

Jeho přiznání Eleanor udivilo snad ještě víc než odhalení Damonovy dobročinnosti. Podezřívavě se na něho podívala. Jen tak lehce se vzdát, to mu nebylo podobné. Ale možná ho skutečně nezná tak, jak si myslela…

„Pan Geary mi vyprávěl, jak jsi v Itálii trávil svůj čas.“

Damon se odmlčel a celý se napjal. „Co ti řekl?“ zeptal se po chvíli.

„Že tvůj bratr zemřel na souchotiny, a proto ses rozhodl proti té zákeřné nemoci bojovat a pomáhat druhým.“

V jeho černých očích se objevil cit, který nedokázala rozluštit.

Damon nijak nereagoval a zadíval se na přeplněný sál.

„Proč jsi mi to nikdy neřekl?“ zeptala se Eleanor, když stále mlčel.

Pokrčil rameny. „Proč bych měl?“

Eleanor si zkoumavě prohlížela jeho profil. „Třeba proto, abych si o tobě nemyslela, že jsi bezcitný floutek, kterému na nikom nezáleží.“

Damonův výraz zůstal prázdný, jako by si na tvář nasadil neproniknutelnou masku. Když promluvil, jeho hlas byl chladný a vzdálený. „Copak záleží na tom, co si o mně myslíš? Už nejsme zasnoubení a mou poslední žádost o ruku jsi odmítla.“

„Zřejmě máš pravdu. Nezáleží na tom. Přesto musím říct, že to, co jsi udělal, je obdivuhodné.“

Damon se hořce pousmál. „Nedělal jsem to proto, aby mě někdo obdivoval, ale ze vzteku.“

„Ze vzteku?“

„Rozhodné je lepší zuřit než se utápět ve smutku a v beznaději. Tím, že jsem postavil sanatorium, jsem se alespoň trochu pokusil řídit osud.“

„Nemohl jsi zachránit svého bratra, a tak ses rozhodl zachránit ostatní.“

„Dá se to tak říct.“

Eleanor se odmlčela a zvažovala, zda se Damon se svým smutkem už skutečně vyrovnal. Upřímně o tom pochybovala. Když si představila, jakou bolest musel cítit, když ztratil bratra a pak i rodiče, srdce se jí sevřelo a pevně se kousla do spodního rtu. Zůstal na světě úplné sám. Když zemřeli její rodiče, měla alespoň bratra, který ji utěšoval a zahrnoval ji láskou.

„Je mi líto, že jsem ti ukradla boty,“ řekla tiše. „Kdybys je chtěl zpátky, jsou v hudebním salonku za závěsem u prvního okna.“

Damon ji zřejmě prokoukl, protože když promluvil, jeho hlas byl ještě tvrdší. „Nepotřebuji, abys mě litovala, Ello.“

„To není lítost, jen projev sympatie. Nedovedu si představit, co bych dělala, kdybych ztratila Marcuse.“

Damonův výraz zůstal stále stejně neproniknutelný, přesto v jeho očích na malou chvíli zahlédla bolest a zranitelnost.

„Bylo to bez Joshuy těžké, že ano?“

V obličeji se mu chvilku zračila dlouho potlačovaná bolest, ale vzápětí byla pryč. „Zřejmě jsi zapomněla, kde jsme, drahá,“ poukázal zdvořile. „Smrt mého bratra není zrovna vhodné téma pro konverzaci na plese.“ Prudce vstal. „Měla bys se svým princem tančit.“

Tentokrát to byl Damon, kdo odešel a nechal ji samotnou. Eleanor za ním hleděla a toužila ho obejmout a utěšit. Bylo jí líto, že otevřela staré rány. Smrt jeho bratra nebyla zrovna tím, o čem by s ní chtěl hovořit, ona však v něm probudila bolestivé vzpomínky.

Rovněž Damon litoval jejich rozhovoru a v duchu si spílal, že neměl na Eleanořiny zkoumavé otázky tak reagovat. Po zbytek večera ho bolelo u srdce a on si znovu uvědomil, proč před dvěma lety vycouval z jejich zasnoubení. Eleanor v něm probouzela city, které se rozhodl pohřbít.

Rozptýlil se až cestou domů, když mu Otto vyprávěl, jak v princově šálku našel zbytky dávidla. Takže jeho podezření ohledně toho, že princi hrozí nebezpečí, bylo správné.

Místo aby odešel do ložnice, uchýlil se do své pracovny, kde si nalil řádnou dávku brandy. Ve tmě se posadil do koženého křesla a pomalu ji upíjel. Přesně tak, jak činil každý rok na výročí smrti svého bratra, které se neúprosně blížilo. Letos prostě začne trochu dřív.

Když měl dojem, že je dostatečně opilý, aby umlčel myšlenky, natáhl se na pohovku a zavřel oči. O chvíli později ho však někdo vytáhl z propasti plné bolesti a utrpení.

Damon ucítil, že s ním někdo třese, a najednou si začal uvědomovat své okolí. V mdlém osvětlení svíce se nad ním skláněl jeho komorník a snažil se ho probudit. Damon cítil, jak mu divoce bije srdce a jak mu po celém těle stéká studený pot.

„Křičel jste, lorde,“ řekl Cornby tiše. „Zdá se, že jste zase měl noční můru.“

Ano, samozřejmě. To bylo jeho prokletí.

Damon se pomalu posadil a rukama si promnul tvář. „To jsem probudil celý dům?“

„Ne, lorde. Ještě jsem nespal, takže jsem přišel hned, jak jsem vás uslyšel.“

„Přece víš, že na mě nemáš čekat, Cornby.“

„To je jedno, lorde.“

Damon nebyl v náladě, aby se vracel k jejich nekonečnému dohadování ohledně Cornbyho povinností. „Děkuji ti. Můžeš jít.“

Když komorník zaváhal, Damon dodal: „Jsem v pořádku.“

Nicméně nebyl. Když jeho starý sluha odešel a nechal ho v míru a v pokoji, Damon si uvědomil, že se nemůže zbavit návalu emocí.

Po bratrové smrti ho noční můry pronásledovaly téměř pravidelně, ale poslední dobou se mu naštěstí vyhýbaly. Až do dnešního dne.

Viděl před sebou Joshuu na jeho smrtelné posteli, jak se snaží popadnout dech a jak svírá zkrvavený kapesník, který byl v ostrém kontrastu k jeho bledosti.

Joshua dávivě kašlal a v jeho tváři se zračila agónie, již prožíval, přesto se snažil usmát, a poskytnout tak útěchu blízkým, kteří s ním byli v posledních hodinách jeho života.

Rodiče seděli u postele a snažili se být stateční. Damon stál vzadu a bojoval s přívalem slz, které se mu draly do očí.

Pak se Joshua prudce rozkašlal, začal chrčet a najednou umlkl. Upadl do spánku, ze kterého se už nikdy neprobudil. Damon se hlasitě rozplakal.

Měl pocit, jako by toho dne zemřel i on sám, ačkoliv jeho bolest a vztek ho ujišťovaly o tom, že stále žije.

Proč zůstal naživu? Proč to nemohl být on, kdo zemřel? Proč právě on měl zdědit bohatství a titul, když si to mnohem více zasloužil jeho bratr?

Nikdo nevěděl, jak se Joshua nakazil, bylo známo jen to, že projevoval zájem o dceru venkovského hostinského, která později zemřela na stejnou chorobu. Joshua byl o hodinu starší než Damon a měl to být on, kdo zdědí rodinné jmění a titul. To on měl prožít plnohodnotný život plný štěstí a radosti.

Damon na své otázky nikdy nenašel odpověď. Jen se naučil potlačit své pocity a vyrovnat se s nočními můrami, které ho pronásledovaly.

Trvalo několik roků, než svůj hněv proměnil v něco mnohem užitečnějšího a pokusil se využít vědu a medicínu, aby pomohl zmírnit utrpení nemocných.

Eleanor měla pravdu, uvědomil si Damon. Nemohl zachránit svého bratra, a proto pomáhal zachránit ostatní.

Nicméně i po tolika letech to byla pro bratra, který přežil, jen velmi chabá útěcha.

Když lady Beldonová zjistila, že signor Vecchi opustil s princem předčasně ples, a dokonce se s ní ani nerozloučil, byla velmi zklamaná. Rovněž se strachovala o princovo zdraví, poněvadž jeho špatný zdravotní stav by mohl ohrozit veškeré její plány s Eleanor.

„Zmínili se o zítřejším pikniku v královských zahradách?“ zeptala se Beatrix, když stály na chodníku před domem lady Havilandové a čekaly na kočár.

„Obávám se, teto, že princ nebude ve stavu, aby se mohl pikniku zúčastnit,“ odvětila Eleanor. Rozhodla se, že bude lépe nepodávat tetě o nepříjemnostech dnešního večera detailní informace. Možnost, že někdo mohl usilovat o princův život, by ji jen zbytečně rozčilila.

„Taková škoda,“ stěžovala si postarší dáma. „Jsem si jistá, že naši sloužící by se postarali, aby Jeho Výsost nijak netrpěla. Pokud by princi ještě stále nebylo dobře, nechali bychom připravit něco lehkého, co by mu nijak nepřitížilo. Hned ráno napíši signoru Vecchimu a sdělím mu svůj plán.“

„Jsi velmi laskavá, teto,“ zamumlala Eleanor a pomyslela si, že by skutečné bylo moudré, kdyby nechali veškeré jídlo a pití připravit v jejich kuchyni. Vyhnuli by se tak možnosti, že se podobný incident bude opakovat.

Beatrix se usmála. „Laskavost s mými motivy nemá nic společného, má drahá. Jsem pevně rozhodnutá využít každou příležitost k tomu, abychom povzbudily prince, aby se vyjádřil. Je to skvělá partie a dokonale byste se k sobě hodili.“

Eleanor raději mlčela a nesvěřila se tetě s tím, že o tom už delší dobu pochybuje. Vlastně začala vážně uvažovat o tom, že prince odmítne.

Napadlo ji to, když se večer vrátila domů a marně se snažila usnout. Skorou celou noc sebou házela ze strany na stranu a přemýšlela, zda by jí byl princ Lazzara dobrým manželem.

Když konečně usnula, jako vždy se jí zdálo o Damonovi, nicméně tentokrát ji nelíbal ani neobjímal. Místo toho se k němu snažila dostat přes vysokou kamennou zeď obehnanou trnitými keři. Damon se uvnitř dobrovolně uvěznil a ona musela překonat zrádné překážky, aby ho vysvobodila…

Když se Eleanor ráno probudila, podivný sen jí neustále vrtal hlavou. Cítila hluboký smutek. Zůstala ležet v posteli a přemýšlela, co to všechno znamená.

Vždy intuitivně tušila, že si Damon kolem sebe vybudoval ochrannou zeď. Teď už dokonce ví proč. Tragická ztráta celé rodiny vysvětluje, proč se k nikomu nechce vázat.

Eleanor si byla jistá, že v prvních dnech jejich zasnoubení se jí podařilo tuto zeď na malou chvíli zbořit. Jak však čas ubíhal, Damon byl stále vzdálenější a vzdálenější, jako by se od ní odtahoval. Byla připravená zcela se mu oddat svým srdcem i duší, ale on záměrně couval a nedovolil jí, aby se k němu přiblížila.

A pak jejich zasnoubení náhle skončilo. Eleanor nepochybovala o tom, že se Damonovi ulevilo. Tehdy už nehrozilo žádné nebezpečí, že se k němu přiblíží.

Eleanor si vzpomněla na včerejší večer, když se jí Damon svěřil s tím, že sanatorium postavil proto, aby alespoň částečně mohl řídit osud, a na rtech se jí usadil smutný úsměv. Vždyť ona se snažila o totéž. Chtěla vzít osud do vlastních rukou a vybrat si manžela podle svého uvážení. V tomto si byli velmi podobní. Ovšem přece tady byl jeden velký rozdíl. Damon nehledal lásku jako ona.

Její největší obavy vždy pramenily z toho, že by mohla prožít osamělý život bez lásky a pochopení, a proto byla rozhodnutá zamilovat se do muže, který ji bude rovněž milovat.

Doufala, že princ Lazzara je pro ni vhodným kandidátem. Právě proto, když se minulý týden objevil její bývalý snoubenec a znovu jí

vstoupil do života, zvýšila své úsilí a využila každičkou příležitost, aby prince povzbudila. Teď si však musela přiznat, že to činila spíše ze vzdoru proti Damonovi. Už se déle nedokáže přetvařovat a usilovat o princovu lásku.

Krutá pravda byla taková, že prostě nemůže milovat jeho ani žádného jiného muže, dokud nevyřeší záležitost s Damonem.

Nelíbilo se jí, jak nové okolnosti, které se včera dozvěděla, ovlivňují to, co k Damonovi cítí, ale to teď nebyl její hlavní problém. Bude si muset promluvit s princem. Bylo by od ní kruté a nečestné, kdyby ho dál povzbuzovala v jeho úsilí a přitom věděla, že si ho nikdy nevezme. Bude to ovšem muset udělat opatrně, aby

neurazila jeho hrdost…

Eleanor odhodila přikrývku a vyskočila z postele. Pak zazvonila na svou komornou, aby jí pomohla s koupáním a oblékáním, protože se musela připravit na piknik v Královských botanických zahradách v Kew.

Otázka, jak bude pokračovat její vztah s Damonem, byla naprosto nevyřešená, ale teď ji musí odsunout stranou a věnovat se svému královskému nápadníkovi.

Bohužel Eleanor toho odpoledne neměla příležitost promluvit si s princem o samotě, poněvadž signor Vecchi pozval na piknik i své dva spolupracovníky a jejich manželky.

Jelikož princ Lazzara ještě stále nemohl dobře chodit, jeho sloužící roztáhli na břehu řeky Temže ve stínu velkých vrb vlněné deky, na které se společnost usadila. Mladší dámy ochotně dělaly princi společnost, zatímco signor Vecchi a jeho kolegové doprovázeli lady Beldonovou na procházce botanickými zahradami, aby si prohlédli exotickou flóru, kterou do Anglie přivezli různí cestovatelé z mnoha koutů celého světa.

Eleanor tak neměla možnost, aby princi svěřila své podezření ze včerejšího večera, že mu někdo chtěl záměrně uškodit. Princův apetit však už byl zcela zjevně zase v pořádku, protože si vychutnával všechny delikatesy, které připravil kuchař lady Beldonové. Svačina, která se podávala na stříbře a čínském porcelánu, byla doslova hostinou.

Zdálo se však, že rovněž Jeho Výsost by s Eleanor ráda mluvila v soukromí, poněvadž se s pomocí své hůlky postavila, nabídla Eleanor rámě a vyzvala ji, aby se spolu šli podívat na labutě, které se ladně pohybovaly po klidné hladině řeky.

Jak pomalu kráčeli po úzké pěšině lemované vrbami a olšemi, Eleanor byla stále více rozhodnutá jejich známost ukončit. Princ Lazzara pro ni nebyl ten pravý. I kdyby se snažila sebevíc, nikdy by ho nemohla milovat. Nemůže poroučet svému srdci a říkat mu, co má ke komu cítit. Myslet si něco jiného bylo čisté bláznovství.

S někým tak nudným bych nikdy nemohla být šťastná, pomyslela si Eleanor, když došli ke kamennému nábřeží s výhledem na řeku Temži. I když byl princ Lazzara bezesporu velmi pohledný a atraktivní mladý muž a měl mnoho dalších předností, nedokázal v ní rozproudit krev jako Damon.

„Jste dnes neobvykle zamlklá, donno Eleanor,“ podotkl princ, když pozorovali úchvatné ptáky, jak tiše krouží po vodní hladině.

Eleanor se donutila k úsměvu. „Abych byla upřímná, Vaše Výsosti, snažila jsem se najít vhodná slova, jak s vámi probrat jistý problém, aniž bych zněla příliš dramaticky. Prostě se bojím o vaše bezpečí.“

„Skutečně?“ odvětil Lazzara se zájmem. „A co vás k tomu vede?“

„Vzpomínáte si na setkání s uznávaným lékařem panem Gearym?“

„Ano, vzpomínám. Je to zajímavý gentleman.“

„Nu, když se vám na plese udělalo špatně, právě on ve vašem šálku od punče objevil něco zvláštního.“

Než však mohla Eleanor pokračovat, uslyšela podivný pískot následovaný tichým žuchnutím. Princ Lazzara sebou škubl a rukou se chytil za krk pod levým uchem.

Eleanor si nejdříve myslela, že prince bodla vosa, nicméně pak si všimla drobného hnědého předmětu, který měl zapíchnutý v kůži těsně nad límcem.

V tentýž okamžik uslyšela ve vrbovém houští rychlé kroky, ale její pozornost se soustředila na předmět v princově kůži.

Když ho vytáhl a společné ho prozkoumali, Eleanor si uvědomila, že to je malá opeřená šipka s velmi ostrým kovovým hrotem.

„Che diavolo,“ vydechl princ, což zřejmě byla italská verze „Co to k čertu je?“

Pak, k Eleanořině velkému údivu, princ zavřel oči a podlomila se mu kolena. Kovová šipka mu vyklouzla z prstů na zem a on sám se pomalu skácel do řeky pod nimi, kam dopadl s hlasitým šplouchnutím.

Eleanor vyděšeně vykřikla, ale to, co viděla, ji doslova ochromilo hrůzou. Vždyť princ spadl po hlavě do vody!

Když se zase objevil, zoufale kolem sebe házel rukama a snažil se udržet hlavu nad vodní hladinou. Zcela zjevně ještě stále nebyl naprosto při smyslech, protože nedokázal plavat a vodní proud ho začal unášet dál od břehu.

Eleanor se vzpamatovala, přes rameno zavolala na sloužící o pomoc a sama skočila do vody za princem. Když se jí nad hlavou zavřela chladná voda a dlouhé sukně ji táhly dolů, zaplavila ji panika. Jakmile se však znovu dostala nad vodní hladinu, začala plavat směrem k princi a snažila se ho dostihnout.

Než k němu Eleanor doplavala, zdálo se to jako celá věčnost. Nicméně princ byl ještě stále omámený, a když ho konečné popadla za rukáv kabátu, začal sebou divoce házet a snažil se jí vyškubnout.

„Pro boží slitování, Vaše Výsosti, přestaňte!“ vykřikla Eleanor.

„Snažím se vás zachránit!“

Naštěstí pro ně pro oba princ už neměl dost síly, aby s ní dále bojoval. Když se vzdal, obrátila ho na záda a pevně ho chytila za límec kabátu. Pak, jen s vypětím veškeré své vůle, ho táhla zpět ke kamennému břehu.

Když se tam konečně dostali, Eleanor s povděkem zjistila, že do řeky trčí kořeny vrb, jichž se chytila a čekala, dokud jim ostatní nepřijdou na pomoc.

Ocitli se o kus dál od místa, kde princ spadl, ale Eleanořino volání ostatní vyburcovalo a všichni jim běželi na pomoc.

Jelikož však žádný ze sloužících neuměl plavat, chvíli trvalo, než je s pomocí kožených popruhů, pro které museli běžet do kočáru, vytáhli na suchý břeh. Eleanor trvala na tom, aby nejdříve zachránili prince, a tak mu kožený řemen obmotala okolo prsou. Když pak vytáhli i ji, našla prince, jak bezvládně leží rozplácnutý na zemi.

Eleanor vedle něho unaveně poklekla a napadlo ji, zda to vůbec přežil. Nevěděla, zda ho šipka jen omámila nebo otrávila. Naštěstí ještě pořád dýchal. Po chvíli pohnul hlavou a udiveně se na ni podíval, jako by netušil, kde je.

„Co se stalo?“ vydechl ochraptělým hlasem.

„Někdo vás omámil a pak jste spadl do vody, Výsosti,“ vysvětlila Eleanor.

„Nepamatuji se…, ach, ano…, vy jste mě přitáhla ke břehu…“

Opřel se o loket, a i když se zdál ještě stále omámený, vypadalo to, že se nakonec vzpamatuje. Možná mu chladná voda pomohla k tomu, aby se probudil.

Vtom si všimla své tety a signora Vecchiho, jak k nim pospíchají.

„Dobrý bože, co se tady stalo?“ vykřikla Beatrix, když viděla Eleanor v promočených šatech a bez klobouku.

Když Eleanor vše objasnila, signor Vecchi celý zbledl.

„Jsme vašimi velkými dlužníky, donno Eleanor,“ řekl diplomat s úklonou. Je zřejmé, že jste princi zachránila život.“

„To je přece samozřejmostí, signore. Teď je však už jisté, že mé podezření, že někdo chce princi ublížit, je pravdivé.“

Princ se zamračil. „Jaké podezření, mia signorina?“

Eleanor mu chtěla připomenout kovovou šipku, která ho zasáhla do krku, ale princův starší příbuzný ji předběhl. „Vaše Výsosti, utrpěl jste velký šok. Zavezeme vás ihned domů.“

„Signore Vecchi,“ namítla Eleanor, „nejsem si jistá, zda je moudré s princem ihned manipulovat. Zdá se, že je ještě stále omámený. Navrhovala bych zavolat pana Gearyho, aby prince vyšetřil a ujistil nás, že mu nic nehrozí.“

„Podle mě vypadá naprosto v pořádku,“ řekl diplomat netrpělivě.

„Jestli tady zůstane v těch mokrých šatech, ještě dostane zápal plic. Odpusťte, donno Eleanor, ale já musím jednat čistě v princově zájmu. Pojďme, Výsosti.“

Zdálo se, že princ je zvyklý svého staršího příbuzného poslouchat, protože se za pomoci sloužících postavil, a jelikož nebyl schopný udržet se sám na nohou, nechal se jimi vést.

Teta Beatrix byla stejného názoru jako signor Vecchi. „Eleanor, musíme tě zavést domů a zbavit tě těch mokrých šatů. A také si

musíš dát horkou koupel, aby ses zahřála a zbavila se toho příšerného zápachu.“

Eleanor si najednou uvědomila, že se celá třese zimou, a nic proti tetině návrhu nenamítala. Zabalila se do teplé deky, kterou jí podal jeden ze sloužících, ale přesto ještě nemínila odejít.

„Dej mi jen chviličku, teto.“ Pokud Geary nemůže prohlédnout prince, alespoň prozkoumá šipku, která ho zasáhla. Pokud ji ovšem najde.

Eleanor se zabalila do deky a po pěšině pospíchala k místu pod vrbou, kde se s princem zastavili těsně před nehodou. Sklonila se k zemi a pod spadanými listy našla hnědou šipku. Byl to jasný důkaz toho, že si nic nevymyslela.

Pak se vrátila k Beatrix a nechala se dovést do kočáru, který je ihned zavezl domů, zatímco sloužící zůstali, aby sklidili zbytky pikniku. Cestou domů si Eleanor v duchu probírala možnosti, jak vyšetřit dnešní událost.

Nebyla si jistá, kde pan Geary bydlí nebo jestli nebude v nemocnici, ale věděla, že Damon jí to řekne. Rovněž věřila, že ačkoliv se Angličan a italský šlechtic nemají v lásce, zachová se Damon čestně a pomůže jí prince ochránit.

Takže jakmile se dostala do soukromí své ložnice, mokré šaty nahradila teplým županem, a zatímco čekala na horkou lázeň, usedla k psacímu stolu a napsala Damonovi vzkaz, aby ji co možná nejdříve navštívil.

Když byla měděná vana napuštěná horkou vodou, Eleanor se do ní ponořila a z vlasů si vymyla veškeré pozůstatky špinavé řeky. Pak poslala svou komornou Jenny pryč a užívala si dlouhou koupel.

Právě si u krbu sušila vlasy, když se Jenny vrátila se slovy, že v modrém salonku na ni čeká lord Wrexham.

Eleanor se rychle oblékla a pospíchala dolů do salonku, kde našla Damona, jak stojí u okna a zamračeně vyhlíží ven. Nicméně když za sebou tiše zavřela dveře, aby měli soukromí, tázavě povytáhl obočí.

„Omlouvám se, že jsem tě nechala čekat,“ řekla na uvítanou.

„Geary mi řekl o včerejším princové punči a teď mi chceš říct, že dnes utrpěl další nehodu?“

„Ano, ale tentokrát jsem si jistá, že to nebyla žádná nehoda.“

Přistoupila k Damonovi, popsala mu dnešní výlet do královských zahrad a ukázala mu šipku s ostrým hrotem. Pak vysvětlila, že princ spadl do vody a že ho musela zachraňovat.

Eleanor se vůbec nedivila, že Damonův výraz byl stále zachmuřenější. Co ji však překvapilo, že se na šipku, kterou držela na natažené dlani, skoro ani nepodíval.

„Co to zatraceně má znamenat?“ zeptal se ještě dřív, než domluvila. „Ty jsi skočila do Temže? Uvědomuješ si vůbec, jak to je nebezpečné?“

Eleanor byla Damonovou prudkosti překvapená. „Nebyl tam nikdo, kdo by mu pomohl. Přece jsem ho nemohla nechat, aby se utopil.“

„Sama ses mohla utopit!“

Eleanor se v obranném gestu napřímila, ale protože se s Damonem nechtěla hádat, zhluboka se nadechla a řekla: „Nezavolala jsem tě, abys mě káral, Damone. Chtěla jsem, abys požádal pana Gearyho o jeho názor.“ Přistrčila k němu šipku, aby se na ni podíval.

Damon se vzpamatoval, vzal šipku do prstů a prohlížel si ji.

„Může to být kurare…,“ řekl po chvíli.

„Co je to?“ zeptala se Eleanor.

„Zbraň amerických indiánů, kterou používají k lovu. Šipku namočí do jedu a pak ji pomocí foukačky z dutého bambusu vystřelí na zvíře.“

Eleanor se na něho udiveně podívala. „Odkud ty víš o tom, jak američtí indiáni loví zvěř?“

Damon se pousmál. „Jak už sama víš, zajímám se o medicínu. Jed kurare popsal sir Walter Raleigh ve své knize Guyana. A před několika lety sir Benjamin Brody experimentoval s jedem na zvířatech přímo tady v Anglii.“

„Je ten jed smrtelný?“

„Může být. Především však oběť paralyzuje a znemožní jí dýchání. Nicméně sir Benjamin dokázal, že pokud se oběti lékařskými metodami pomůže při dýchání, zotaví se a netrpí žádnými následky.“

Eleanor se zamračila a snažila se vzpomenout si, jak se princ choval ihned po tom, co byl zasažen. „Ten šíp ho omámil,“ řekla pomalu, „ale zdá se, že už je v pořádku.“

„Možná to nebylo kurare nebo bylo jen v malém množství.“

„Myslíš, že pan Geary dokáže určit, o jaký jed se jedná?“

„Zcela jistě ano.“

„Pokud se opravdu jedná o jed, znamená to, že se někdo prince snaží zabít.“

Damon se zamyslel. „Nebo Lazzara chce, abychom si to mysleli.

Napadlo mě, zda za všemi těmi nehodami není on sám.“

Eleanor se na něho udiveně podívala. „Proč by něco takového dělal?“

„Aby získal tvé sympatie. Možná si myslí, že když ho neustále budeš muset obletovat, upoutá tak tvůj zájem.“

„Že by chtěl, abych ho považovala za slabocha?“ Pokud ano, pak je to zcela špatně. Měla ráda silné a schopné muže, ne slabé, které musel někdo neustále zachraňovat.

„Nebo někdo prostě chce, aby princ v tvých očích vypadal jako slaboch,“ dodal Damon.

„Tohle vysvětlení mi připadá mnohem pravděpodobnější,“ řekla Eleanor zamyšleně a zadívala se na šipku v Damonově ruce. „Pro princovo dobro musíme dokázat, že je nevinnou obětí. Vlastně si myslím, že bychom ho měli varovat. Neměla jsem možnost, abych s ním své podezření dnes probrala, a signor Vecchi ho zřejmě ani nechtěl slyšet.“

Znovu se podívala na Damona. „Pomůžeš mi, Damone? Musíme ty útoky zastavit a zjistit, kdo je za ně zodpovědný. Příště by princ nemusel přežít.“

„Samozřejmě že ti pomůžu. Je načase, abychom najali detektiva a princi poskytli osobního strážce.“

„To zní dobře. Postaráš se o to nebo to mám udělat já?“

„Já to zařídím. Ty se mezitím drž co nejdál od Lazzary.“ Jeho poslední věta ji zarazila. „Držet se od něho co nejdál?“

„Ano, drahá. Nechci tě vidět nikde, kde bude on.“

Když se Eleanor začala bránit, Damon zvedl ruku a rozhodně řekl: „Nedohaduj se se mnou, Ello. Nedovolím, aby ti někdo ublížil.“

Bylo pochopitelné, že se ji Damon snaží chránit poté, co ztratil svého bratra, přesto ji jeho zájem hřál u srdce. Nedovolí mu však, aby jí něco nařizoval.

„To nepůjde. Jsem totiž pozvaná, abych ho zítra doprovodila na výlet balónem. Jeden jeho přítel je vzduchoplavec a nechá nás proletět se ve svém balóně. I kdybych se na ten výlet tolik netěšila, nemohla bych odmítnout už jen ze zdvořilosti, protože princ měl se zařizováním spoustu starostí.“

„Dobře tedy, jdi,“ souhlasil Damon. „Ale se mnou, abych na tebe dohlédl.“

„Jenže ty nejsi pozvaný,“ poukázala Eleanor.

„To je mi zcela jedno. Beze mě nikam nepůjdeš.“

Eleanor se na něho místo odpovědi jen sladce usmála. „Děkuji vám, že jste přišel tak rychle, lorde Wrexhame, ale teď už máte jistě spoustu práce se sháněním vhodného detektiva.“ Došla ke dveřím, otevřela je a stoupla si stranou, jako by mu dávala na srozuměnou, že by měl odejít.

Nicméně Damon si překřížil ruce na prsou a nehnutě zůstal stát na místě.

„Možná se výlet balónem nakonec zruší,“ řekla Eleanor chlácholivé. „Princ jistě bude po dnešní nehodě slabý a na takové dobrodružství si netroufne.“

Damon zaťal zuby. „Takhle to nepůjde, Ello. Chci tvůj slib, že pokud nebudu s tebou, budeš se od Lazzary držet co nejdál.“

Eleanor pevně sevřela rty a zůstala zticha. Sama se už rozhodla, že svou známost s princem ukončí. Zítřejší výlet balónem je poslední pozvání, které od něho míní přijmout. Nicméně Damon je příliš povýšený, než aby mu odhalila svou duši a svěřila se mu se svými plány na ukončení romance.

Věděla však, že dokud nepřikývne, Damon neodejde. „Dobře tedy, slibuji.“

Damonův zamračený výraz se poněkud uvolnil. „Také mi musíš přísahat, že si už nikdy nebudeš hrát na hrdinku. Tvá záchrana Lazzary tě mohla stát život.“

„Kdybys byl na mém místě, udělal bys totéž.“

„To je něco jiného.“

Eleanor otočila oči ke stropu. „Prosím, neříkej mi, že rozdíl je v tom, že ty jsi muž a já žena.“

„Vlastně ano. Jsem mnohem silnější než ty. Kdyby tě Lazzara chtěl stáhnout s sebou pod vodu, neubránila by ses mu.“

Jeho vysvětlení bylo naprosto logické. „Nebyla jsem v žádném nebezpečí. Marcus mě naučil plavat, už když mi bylo šest.“

Damon ztěžka polkl. „Nemohu říct, že jsem překvapený. Jezdíš na koni, střílíš a šermuješ jako nějaký mužský. A včera jsi mě přesvědčila, že dokážeš být stejně tak lstivá.“

Eleanor se usmála. „Ale souhlasíš s tím, že sis mou pomstu zasloužil?“

„Ano, to ano.“ Přešel salón a zastavil se těsně před ní.

„Nevykládej si to špatně, Eleanor. To, co jsi udělala, bylo obdivuhodné. Snad jedna žena ze sta by byla natolik duchapřítomná a odvážná, aby se zachovala jako ty. Riskovala jsi svůj život, abys zachránila ten jeho. Jenže já nechci, aby se ti něco stalo.“

Jeho černé oči potemněly a Damon zvedl ruku, aby se lehce dotkl jejích rtů. Byl to jen letmý dotek, jako by se chtěl ujistit, že je stále tady. Pak jeho hlas klesl do tichého šepotu, který byl skoro neslyšitelný. „Kdyby sis ublížila, nesnesl bych to.“

Bez dalšího slova se otočil a odešel ze salónu. Eleanor zůstala ohromená, zmatená a osamělá.

11

Nesnažte se ho kárat nebo mu snad něco vyčítat. Místo toho mu dejte důvod, aby byl ve vaší společnosti rád.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

K Eleanořině velké radosti se výlet balónem přece jen konal. I když věděla o Damonově zájmu, byla překvapená, když je druhého dne ráno přijel vyzvednout v kočáře prince Lazzary. Když se i s tetou usadily do kočáru, tázavě se na něho podívala, ale Damon se jen záhadně usmál.

Princ Lazzara vypadal po včerejším traumatickém zážitku docela dobře. Vlastně se zdálo, že se naprosto zotavil, ačkoliv vypadal poněkud zahanbeně. Také byl zamlklejší než obvykle. Naproti tomu signor Vecchi byl jako vždy galantní a diplomaticky Eleanoře znovu poděkoval za princovu včerejší záchranu.

Princ se nakonec přece jen vzpamatoval a s nadšením oběma dámám objasňoval historii létání balónem.

„Francouzi začali s balóny napuštěnými horkým vzduchem experimentovat již před více než třemi desítkami let,“ poukázal Lazzara. „Nicméně po několika tragických nehodách, kdy hedvábná látka balónu začala hořet, začali vzduchoplavci používat plyn, který vynalezl anglický vědec Henry Cavendish, protože plynem plněné balóny byly bezpečnější a rychlejší.“

„Takže dnes jsou všechny balóny plněné plynem?“ zeptala se lady Beldonová.

„Samozřejmě,“ odpověděl princ. „Můj krajan signor Pucinelli je členem italské vědecké společnosti a přední vzduchoplavec. Do

Anglie přiletěl na pozvání prince regenta. Chce tady před veřejností předvést plody svého úsilí.“

Lazzara pak ještě dodal, že dnešní vystoupení se bude konat na otevřené louce severně od Londýna, ovšem jen pokud nebude foukat silný vítr. Naštěstí se zdálo, že počasí jim přeje, protože na obloze vykouklo sluníčko a rychle ohřívalo ranní vzduch.

Když se přibližovali k louce, Eleanor cítila nedočkavé vzrušení. Dokonce i Beatrix, která musela vstávat mnohem dřív, než byla zvyklá, vypadala nedočkavě, poněvadž dnešní výlet jí poskytne možnost strávit více času ve společnosti signora Vecchiho.

Po chvíli si však Eleanor všimla, že za nimi jedou dva muži na koních. Když kočár sjel z hlavní cesty a zabočil na vedlejší silnici, muži je následovali.

„Ti dva patří k policii,“ uklidňoval ji Damon tichým hlasem.

„Najal jsem je, aby chránili prince.“

„Ví o tom?“

„Ano, včera jsme spolu měli dlouhý rozhovor.“

Ráda by se zeptala na průběh jejich rozhovoru, ale neměla příležitost, protože mezitím dojeli na místo.

Jakmile kočár zajel na zelenou louku a zastavil, Eleanor uviděla balón. Obrovskou kouli se šedými a rudými pruhy, která se v ranním slunci bezhlučně vznášela skoro sedmdesát stop nad zemí.

Balón byl pokryt sítí provazů, které ho spojovaly s proutěným košem pod ním. Ten byl zase pevnými lany ukotven k zemi. Koš byl dostatečné velký a měl tvar Eleanořiny měděné vany.

Na louce se už sešel velký dav zvědavců, které přitáhla nevšední podívaná. Společnost vystoupila z kočáru, a když je princ vedl přes louku, Eleanor uslyšela černovlasého gentlemana, který v italštině dával rozkazy partě dělníků.

Jakmile gentleman spatřil prince, vydal se jim v ústrety, aby je pozdravil. Když se vzájemně představili, signor Pucinelli poznal Damona a se širokým úsměvem řekl italsky něco, co si Eleanor přeložila jako: „Lorde Wrexhame, jak rád vás zase vidím.“

Uvědomila si, že se oba muži zřejmě znají, což ji nepřekvapilo, poněvadž věděla, že Damon strávil poslední dva roky právě v Itálii.

Poté gentleman obrátil svou pozornost zpátky k celé společnosti a lámanou angličtinou vysvětloval princip vzniku vodíkového paliva, které vzniká míšením několika látek, a poté je úzkými trubičkami přivedeno do ústí balónu.

„Už jsme skoro hotovi,“ řekl majitel balónu. „Můžeme s sebou vzít ještě další dvě osoby.“

„Ale nepoletíte nikam daleko?“ zeptal se Damon.

„Ne, ne, lorde,“ ujišťoval ho Pucinelli. „Mí muži budou balón neustále jistit dlouhým lanem. Nechají nás vystoupat vysoko nad pole, tam nás nechají pokochat se pohledem a zase nás stáhnou dolů. Nahoře zůstaneme jen asi deset nebo patnáct minut. Je to naprosto bezpečné.“

„Je to stejné, jako když plujete s lodí po Temži nebo když v Benátkách řídíte gondolu se zbožím,“ řekl princ Lazzara. „Muži, kteří zůstanou dole, budou balón jistit, aby se nedostal příliš daleko.“ Obrátil se na vzduchoplavce. „Donna Eleanor je celá dychtivá, aby se proletěla, signore.“

Pucinelli se na ni zářivě usmál. „To rád slyším. Takových odvážných mladých dam by mělo být víc. Prosím tedy, půjdeme…“

Když ukázal k balónu, Eleanor ho v doprovodu prince Lazzary a Damona následovala, zatímco její teta a signor Vecchi zůstali opodál.

„Už jste někdy letěl balónem?“ zeptala se Damona.

„Ano, vlastně to bylo s Pucinellim, když jsem byl naposledy v Římě,“ odpověděl.

Počkali, dokud si Pucinelli nepromluvil se svými muži, kteří hbitě odmontovali hadice a uzavřeli klopy ústí balónu.

Když na ně muž kývl, že mohou nastoupit, Damon zavedl Eleanor k dřevěným schůdkům. „Dovolte, lady,“ zamumlal, vzal Eleanor do náruče, lehce zdolal schůdky, zvedl ji nahoru do koše a postavil ji na jeho dno. Pak se k Eleanořině velkému údivu vyšvihl za ní.

„Myslela jsem, že druhý cestující bude princ Lazzara,“ řekla, když se Jeho Výsost odebrala zpět ke společnosti.

„Dnes ne,“ odpověděl Damon klidným hlasem.

Vtom v jeho pohledu uviděla podivný záblesk, který tam byl vždy, když provedl něco nevhodného, a pojala podezření. „Tak co se děje, Damone?“

„Přemluvil jsem Lazzaru, aby se držel stranou.“

„Přesvědčil jsi ho…?“

„Už jsem ti přece řekl, že pokud tě nebudu moct doprovodit, nedovolím ti, abys byla někde poblíž jeho osoby. Pokud mu chce někdo ublížit, výlet balónem je skvělá příležitost.“

Náhle zavanul vítr a koš balónu se lehce zhoupl. Eleanor sebou škubla, pevně se chytila okraje koše a rozhořčeně sevřela rty. Bylo zřejmé, že se o ni Damon bojí, ale ona si nebyla jistá, že to je jediný důvod, proč je tady s ním, a ne s princem.

„Je to jediný důvod, proč princ zůstal na zemi?“ zeptala se.

„Nebo ještě stále chceš překazit naši známost?“

Damon se ušklíbl. „Přiznávám, že to mám v záměru. Nedovolím ti, aby ses za něho provdala, Ello.“

Eleanor se na Damona vyčítavě podívala. „Pokud neletí princ Lazzara, tak mi nic nehrozí a ty klidně můžeš zůstat na zemi. Popravdě řečeno bych raději letěla sama, jen se signorem Pucinellim.“

Damon pohodil hlavou. „Není o čem diskutovat, drahá. Pokud nechceš, abych letěl s tebou, pak oba zůstaneme v bezpečí na zemi. Stejně snadno jako jsem tě dostal dovnitř, tě zase můžu vynést ven.“

Eleanor na chvíli zaváhala. Věděla, že Damon je snad ještě tvrdohlavější než ona. „To nebude nutné,“ zamumlala nakonec.

„Ještě nikdy jsem balónem neletěla a nechci si to nechat ujít.“

„Také si myslím, že by to byla škoda,“ řekl Damon suše.

Koš se znovu zakymácel a Eleanor málem ztratila rovnováhu. Pevně se chytila okraje a najednou si všimla, že se balón začíná vznášet.

Vtom uslyšela Damonovo tiché klení a krátce nato překvapený výkřik signora Pucinelliho. Chvíli trvalo, než si Eleanor uvědomila, co se stalo. Koš se jakýmsi záhadným způsobem uvolnil a nikdo a nic ho nedrželo na zemi. Ona a Damon byli vynášeni vzhůru k oblakům, aniž by s nimi byl někdo, kdo by balón ovládal.

Pucinelli se spolu s několika dalšími muži rozběhl k uvolněnému koši, ale už bylo příliš pozdě. Jednomu muži se sice podařilo vyskočit a chytit se uvolněného lana, když se však ocitl několik stop nad zemí, vzdal svůj předem prohraný boj se silou balónu a raději se pustil. Jakmile se balón zbavil poslední překážky, prudce vzlétl k modrému nebi.

Eleanor ze země slyšela výkřiky plné údivu a hrůzy, mezi nimiž poznala i hlas své tety. Její vlastní strach však byl utlumen jistým podezřením. „Co to má znamenat, Damone? To je únos?“

Když však uviděla Damonův výraz, pochopila, že to je holý nesmysl. „Proč bych zatraceně dělal něco tak hloupého a riskoval tvou bezpečnost? S tímhle nemám nic společného, Eleanor. Řekl bych, že někdo záměrně uvolnil kotvicí lana.“

Když znovu zaklel, Eleanor se podívala dolů a v plné síle si uvědomila, co jim hrozí. Právě teď byli asi tak sto stop nad zemí a balón nepřestával stoupat. Navíc je vítr unášel kamsi do neznáma. Lidé dole na zemi vypadali jako mravenci a louka, na níž byl balón původně ukotven, se začala ztrácet z dohledu.

Eleanor se najednou zatočila hlava a žaludek se jí začal vznášet jako na vodě. Když slabost přešla i do kolen, sedla si na dno koše a hlavu opřela o pokrčená kolena.

„Doufám, že nechceš omdlít,“ řekl Damon a klekl vedle ní na jedno koleno.

„Vlastně to tak vypadá,“ zamumlala Eleanor.

„No tak, Ello, vzchop se. Budu tě potřebovat. Musíš mi pomoct vymyslet, jak se z toho dostaneme.“

Neměla sílu, aby na jeho popichování odpověděla, ale zřejmě jí pomohlo, když se koš přestal kymácet. Jakmile se jí přestal houpat žaludek a slabost zmizela, pokusila se s Damonovou pomocí postavit na nohy.

Když opatrně nakoukla přes okraj koše, uviděla pod nimi rozlehlý Londýn se stříbrnou stužkou Temže, která se v meandrech klikatila k moři. Dál pak bylo panorama anglické krajiny, jež vypadala jako šachovnice poskládaná z lesů, polí a farmářských usedlostí a táhla se až k horizontu.

„Dobrotivé nebe,“ vydechla Eleanor obdivně. „Taková nádhera.“

„Ano,“ souhlasil Damon.

Eleanor se zhluboka nadechla. Její dojem z létání nebyl takový, jaký očekávala. „Je tady takové ticho,“ uvědomila si. „Zdá se, jako bychom se vůbec nehýbali.“

„Jenže to se ti opravdu jen zdá. Proud vzduchu nás nese na sever.“

Eleanor poněkud uvolnila křečovité sevření a znovu se zhluboka nadechla. „Dobře tedy, co chceš, abych udělala?“

„Musíš mi pomoct najít místo, kde bychom mohli přistát.“

„Ty to umíš?“

„Myslím, že to nebude až takový problém.“ Damon vzhlédl vzhůru a natáhl se pro jeden ze dvou provazů, které připomínaly šňůru na zvonek pro služebnictvo. „Vidíš ty provazy? Jsou připevněné ke klopám nahoře na balóně, kudy může plyn proudit ven. Když je otevřu, dostane se dovnitř vzduch a balón začne klesat. Nebezpečí je v tom, aby to nebylo příliš rychle, ale právě k tomu jsou tady ty pytle s pískem. Slouží jako závaží, kterého se můžeme zbavit.“ Damon ukázal do čtyř rohů koše a až teď si Eleanor všimla malých vaků z hrubé pytloviny.

„Jak je možné, že toho tolik víš o různých věcech?“ zeptala se udiveně.

„Hodně čtu. A jak víš, není to můj první let balónem.“

„Přesto, tvé znalosti na mě udělaly velký dojem.“

Damon se pousmál. „Raději s tou chválou počkej, až budeme v bezpečí na zemi. Pochybuji, že přistání proběhne hladce.“

Nemusel jí připomínat, jaké nebezpečí jim hrozí. Pokud uvolní příliš mnoho plynu, mohou se zřítit k zemi. A i když se jim pomocí pytlů s pískem podaří prudké klesání vyrovnat, je možné, že přistanou uprostřed hustého lesa nebo třeba na střeše farmářského domu.

Damon upřeně sledoval krajinu a zatáhl za jeden z provazů. Až na tiché hvízdání nahoře nad jejich hlavami však jeho čin neměl žádný efekt. Vtom si však Eleanor uvědomila, že balón přestal stoupat.

Damon zatáhl za provaz trochu víc. „Pokud začneme klesat příliš rychle, chci, abys na můj povel vyhodila několik pytlů s pískem.“

Eleanor přikývla a kousek se posunula, aby byla připravená popadnout nejbližší pytel. Nastalo dlouhé ticho. Damon se snažil odhadnout, jak silně je třeba zatáhnout, aby se balón snesl k zemi.

„Proč by někdo uvolňoval kotvicí lana?“ zeptala se Eleanor po chvíli. „Princ zůstal dole na zemi.“

„Výborná otázka,“ souhlasil Damon zachmuřeně. „Napadá mě jediné vysvětlení. Prostě si mě spletli s Lazzarou. Není mi to zrovna příjemné, ale musel to být někdo z mužů signora Pucinelliho. Nikdo cizí se k balónu nepřiblížil.“

Když si Eleanor představila, že by tady měla být sama s princem, zachvěla se. Vzhledem k Lazzarovým znalostem balónů doufala, že by snad dokázal přistát, ale přesto se s Damonem cítila bezpečněji.

Najednou si uvědomila, jak se ochladilo. I když si přes mušelínové šaty přehodila pelerínu, příliš to nepomáhalo.

„Kdybych věděla, že se v balóně zdržíme tak dlouho, vzala bych si teplejší plášť,“ pronesla suchým tónem.

Damon hlavou kývl na dno koše. „V rohu za tebou je vlněná deka. Zabal se do ní.“

„Ne, chci být připravená, kdybych musela vyhodit pytle s pískem.

Zabalená v dece bych toho nebyla schopná.“

Damon se na ni dlouze zadíval. „Pucinelli měl pravdu. Opravdu jsi neobyčejná mladá dáma. Většina dam by teď omdlela nebo dostala záchvat mrtvice.“

„Navzdory slabosti, která mě před chvílí zasáhla, běžně jen tak neomdlívám.“

„Já vím.“

Když se na ni Damon usmál, Eleanor jeho úsměv opětovala a okamžité ucítila žár, který projel celým jejím tělem.

Nebylo se co divit, že reagovala tak přehnaně. Vždyť všechny její smysly byly rozjitřené vzrušením z letu balónem. Nebezpečí bylo stejně osvěžující jako krása okolní krajiny zaplavené ranním světlem.

Přesto si musela přiznat, že největší podíl na její radostné náladě má Damon. Kdykoliv se ocitla v jeho blízkosti, připadala si tak živoucí, tak volná…, jako by s ním po boku mohla dobýt celý svět.

Navzdory nebezpečí, které jim hrozilo, byl let balónem chvílí naprosté svobody a ona byla ráda, že ji může prožít právě s ním.

Když se Damon opět soustředil na práci s provazem, Eleanor ho nepřestala pozorovat. Nikdy ji ani nenapadlo, že se všechno může tak zvrtnout. Damon byl její rytíř v lesklé zbroji, přesně jako před dvěma roky.

Jako mladá dívka snila o rytíři, který ji zvedne do náruče a osvobodí ji z její samoty, a co mohlo být romantičtějšího než let k nebesům?

Eleanor odvrátila zrak a v duchu se pousmála, i když sama nechápala, jak jí v takové situaci může být do smíchu.

„Jak daleko jsme uletěli?“ zeptala se s obavami.

„Těžko říct. Hádám, že takových deset mil, možná i víc.“

Během několika dalších minut klesali níž a níž. Když se ocitli nad špičkami stromů, Damon zavřel otvor balónu.

„Tam, Ello…, tam za těmi stromy je louka. Snad se nám na ní podaří přistát.“

Na zelené louce se páslo malé stádo ovcí, ale Eleanor věřila, že se jim Damon dokáže vyhnout. Vtom však balón prudce klesl a oni málem narazili do stromů.

„Jsme příliš nízko. Výhod zátěž, Ello…“

Eleanor rychle uposlechla a přes okraj koše přehodila jeden vak s pískem.

Koš sebou trhl, kousek se vznesl a pak začal opět klesat. „Ještě jeden. Klesáme příliš rychle.“

Eleanor opět udělala, co jí Damon rozkázal, a prudké klesání se poněkud zmírnilo.

„Teď se drž, Ello,“ rozkázal Damon. „Pokud narazíme, snaž se náraz vyrovnat koleny.“

Když se pevně chytila okraje proutěného koše, objal ji zezadu kolem ramen a volnou rukou zatáhl za provaz.

Eleanor zatajila dech a sledovala, jak se země začíná rychle přibližovat.

Bylo to tvrdé přistání, přesně takové, jak Damon předpokládal. Koš narazil na zem, naklonil se na stranu a balón ho táhl dalších deset yardů po poli. Když však zavanul opačný vítr, hedvábná masa se ještě jednou zvedla, koš se napřímil a pak se s konečnou platností zastavil.

Setrvačnost však Eleanoru a Damona táhla dál, takže když se koš prudce zastavil, společně narazili na okraj koše a dopadli na jeho dno.

Nehnutě tak leželi, Damon objímal Eleanor kolem ramen, zatímco balón nad jejich hlavami pomalu ztrácel objem.

Damon se upřeně díval na Eleanor. Na hrudi cítila divoký pulz jeho srdce a v jeho tváři viděla hlubokou úlevu. Byla si dobře vědoma toho, že se nebál o sebe, ale o ni.

Eleanor se zhluboka nadechla. Společně čelili nebezpečí a přežili bez jediného škrábnutí.

Ani jeden z nich nepromluvil. Vtom si ji Damon přitáhl blíž k sobě a ona na svých rtech ucítila ty jeho.

Jeho nečekaný čin jí znovu rozbušil srdce, které se snažila uklidnit, a způsobil, že jí celým tělem projela sladká vlna vzrušení. Jeho polibek byl tvrdý a dychtivý. Odrážela se v něm téměř zoufalá úleva, kterou mohla číst v jeho očích.

Damon jazykem rozevřel její rty, vklouzl dovnitř a dychtivě prohledával hebká zákoutí jejích úst. Eleanor se zatočila hlava a najednou měla dojem, že skutečné omdlí. Přesto se k němu přimkla a hladově opětovala jeho polibek. Líbala ho vášnivě a majetnicky, pila z jeho úst jako žena, která umírá žízní.

K Eleanořinu velkému zklamání však Damon jejich polibek přerušil. S velkým sebezapřením ji od sebe něžně odstrčil, a když promluvil, jeho hlas byl zastřený touhou. „I když bych v tomhle velmi rád pokračoval, nebylo by ode mě čestné, abych tě zneužil, Eleanor.“

„Asi ne,“ zamumlala rovněž ochraptělým hlasem.

Podle výrazu jeho tváře usoudila, že byl stejně bolestně vzrušený jako ona a že ji přestal líbat jen pro její dobro.

„Musíme najít vesnici nebo farmu, kde nám půjčí povoz na cestu domů.“

„Ano,“ souhlasila Eleanor nešťastně. Nemohla se smířit s myšlenkou, že ji teď opustí. Nechtěla se vrátit domů. Místo toho chtěla Damona požádat o víc než jen o pouhý polibek. Potřebovala, aby ji zbavil bolestného napětí, které se v ní nashromáždilo a svíralo celé její tělo.

Když se nad nimi vznesl stín, oba vzhlédli vzhůru. Balón naposledy vydechl a několik yardů hebkého hedvábí se sneslo na proutěný koš. Byli uvězněni ve vlastním soukromém ráji.

Eleanor měla pocit, že to musí být nějaké znamení, které nesmí nechat bez povšimnutí.

„Damone…, co kdybychom tady ještě chvíli zůstali?“

Jejich oči se střetly a ona v černých hlubinách spatřila hladový žár. Celá se zachvěla touhou. Hruď ji bolela, ňadra ztěžkla a dole v podbřišku cítila spalující žár.

Poháněná neukojenou touhou Eleanor zvedla tvář a něžně Damona políbila, jednou…, dvakrát…

Damon reagoval přesně tak, jak doufala. Hlasitě vydechl a dychtivě se přisál k jejím rtům.

Jejich polibek byl tentokrát méně naléhavý, nicméně stejně vášnivý. Jejich horké jazyky se střetly v divokém rytmu plném touhy po ukojení. Eleanor vášnivě zasténala, čímž dala jasně najevo, co chce a co potřebuje. Celým tělem jí proudily slastné vlny očekávání. Toužila po něm tak silně, že se to málem nedalo snést.

Až příliš dlouho čekala na ukojení své touhy, ale teď tomu bude konec. Eleanor propletla prsty s hebkými kadeřemi jeho vlasů a se rty stále přitisknutými k jeho zašeptala: „Damone… prosím…, miluj se se mnou.“

Damon se kousek odtáhl a upřeně se jí podíval do očí. Eleanor čekala se zatajeným dechem na odpověď, ale Damon v jejích modrých hlubinách zřejmě musel najít něco, co hledal, protože se spokojeně usmál.

Ten vzrušující úsměv ji hřál jako sluneční paprsky, když vykouknou zpoza bouřkového mraku, a stejně tak působila i jeho odpověď.

„Ano,“ řekl konečně a jeho vzrušený pohled byl plný příslibu.

12

Nechat se přistihnout v kompromitující situaci je snad nejjistější cesta, jak získat manžela. Ačkoliv já osobně bych tak drastické způsoby nedoporučovala.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Eleanořino srdce po Damonově odpovědi poskočilo radostí. Celá se chvěla a upřeně hleděla do jeho fascinujících očí. Jeho něha ji zcela obklopila a čas se zastavil.

Bezmocně se k němu přitiskla a znovu k němu pozvedla tvář.

Jeho polibek však tentokrát byl jen letmým dotekem.

„Není kam spěchat, lásko,“ zamumlal v odpověď na její dychtivost. „Chci, aby to poprvé bylo nezapomenutelné.“

Eleanor cítila, jak se chvěje vzrušením. Nepochybovala o tom, že s Damonem to bude jedinečné.

Posadil se na zem, našel deku a roztáhl ji tak, aby utvořila měkké lůžko. Pak si Eleanor přitáhl k sobě, takže klečeli tváří v tvář. Tentokrát si dával na čas. Pomalu jí sundal klobouk a pelerínu. Rozvázal šněrování na zádech a svlékl živůtek. Eleanor před ním klečela jen v košilce, kterou jí o kousek stáhl dolů. Když se před jeho dychtivým pohledem odhalily růžové hroty bradavek a v jeho očích se objevil temný žár, Eleanor se znovu zachvěla a její tělo prudce zareagovalo.

Damon pozoroval hebké obliny plných ňader, pak však sklonil hlavu, zhluboka se nadechl, vzal jeden pevný hrot mezi rty a začal ho něžné sát. Smyslný vlhký dotek ji celou rozechvěl a mezi stehna vyslal dráždivou vlnu vzrušení.

Její tělo však chtělo víc. Eleanor ho chtěla přitisknout ještě blíž, ale Damon jí to nedovolil.

„Pomalu, Ello. Ještě nejsi připravená.“

„Tak mě připrav,“ pobízela ho.

„Velmi rád.“

Položil ji zády na deku a Eleanor měla dojem, že je v jednom ohni. Damon jí poté vykasal sukni, sklonil se k vnitřní straně bílých stehen a zulíbal každičký kousek pokožky, který zde našel. Jeho doteky byly jedinečné. Jeho horké rty ji hladily, dráždily a pomalu ji přiváděly k šílenství. Damon však nepřestával. Postupoval stále výš a každým dalším polibkem odhaloval tajemství jejího ženství.

Když Eleanor mezi stehny ucítila jeho horký dech, po zádech jí přejelo vzrušující mrazení. Když se však zastavil jen malý kousek od jejího středu, zvedla hlavu a podívala se dolů. Pohled na jeho černou hlavu mezi jejími roztaženými stehny byl omamný jako opojné víno.

Prsty něžně rozevřel okvětní plátky jejího ženství a špičkou jazyka lehce přejel po lepkavé blizně její touhy. Eleanor omámeně vydechla. Pak se jeho rty sevřely okolo citlivého poupěte a Damon ho začal dráždivě sát, jako by chtěl okusit chuť její touhy. Eleanor zavřela oči a boky se vyklenula proti jeho rtům. Damon ji oběma rukama chytil za zadeček a pevně ji držel, aby se nemohla ani hnout.

Snad by měla být pohoršená jeho nestoudným činem či snad vlastní dychtivou nezřízeností, ale místo toho radostně vítala každičký jeho dotek, každý horký polibek.

Když Damon špičkou jazyka něžně kroužil po jejím citlivém vrcholu, z Eleanořina hrdla unikl slastný sten. Pevně se chytila Damonových svalnatých ramen a zcela se oddala rozkoši, kterou jí způsoboval. Damon ji nepřestával dráždit a hbitými pohyby jazyka a svých rtů ji přiváděl téměř až k samotnému vrcholu. Eleanor se pod ním kroutila, divoce házela hlavou ze strany na stranu a vykřikovala jeho jméno. Měla dojem, že se kvůli jeho slastnému trýznění roztříští na tisíc kousíčků…, a tak se také stalo. Najednou se celá napjala a explodovala. Divoký ohňostroj pocitů, který následoval, nechal Eleanor oslabenou a malátnou. Se zavřenýma očima se snažila znovu nabýt svých smyslů, když však ucítila, že se Damon položil vedle ní, podívala se na něho.

Jeho výraz byl plný něhy a souhlasu. Pak, k jejímu velkému údivu, rukou vklouzl mezi její stehna a dlouhým prstem znalecky vklouzl do úzké štěrbinky, která teď byla pokrytá vláhou.

„Takhle to je lepší,“ řekl spokojeně. „Tvé tělo je připraveno. Jsi vlhká svou vlastní vláhou.“

Damon ji pustil, poklekl a začal si rozepínat kalhoty. Když uvolnil poslední knoflík, a osvobodil tak svůj ztopořený penis, Eleanor obdivně vydechla. Při pohledu fascinovaně upřeném na jeho mužství pocítila nový příval vzrušení.

Damon vzal její ruku a položil si ji na svůj horký úd. Když Eleanor prsty něžně obkroužila kolem pevné hřídele, na chvíli zatajil dech, a když druhou rukou potěžkala jeho těžká varlata, zachvěl se touhou.

„To by stačilo, lásko,“ řekl ochraptělým hlasem. „Pokud mě vzrušíš až příliš, mohl bych se přestat kontrolovat.“

„Jenže já nechci, aby ses kontroloval,“ zamumlala Eleanor omámeně.

„Ale ano, chceš. Musíme postupovat pomalu, abych ti neublížil.“

Natáhl se vedle ní a přitáhl si ji blíže, aby na svých stehnech cítila pevnost jeho erekce. Když zvedl ruku a konečky prstů upravil kadeře na jejím čele, v jeho gestu byla něžnost a smyslnost.

„Právě o tomhle jsem snil,“ zamumlal s pohledem upřeným na její tvář.

Rovněž ona snila o tom, jak se s ní bude Damon jednou milovat.

Jak ji bude objímat, hladit, dotýkat se jí a chránit ji.

Pohladil ji po tváři, sklonil hlavu a rty se lehce dotkl křehké linie její brady a pak se sunul stále níž ke štíhlému hrdlu. Druhou rukou vklouzl mezi jejich horká těla a uchopil hebkou oblinu plného ňadra. Netrvalo dlouho, jeho rty následovaly prsty a Damon něžně sál citlivý hrot růžové bradavky, který se změnil v pevný drahokam.

Když se přemístil tak, aby překryl její tělo a usadil se mezi roztaženými stehny, Damon zvedl hlavu a podíval se na ni. Jeho oči žhnuly vzrušením a touhou.

Rovněž Eleanor cítila vzrušení. Chtěla ho s takovou intenzitou, že se toho sama bála.

Když však jeho pevné mužství našlo vlhké místo mezi jejími stehny, strach byl náhle pryč a zůstalo jen očekávání. Damon začal pomalu, velmi pomalu klouzat dovnitř.

Ani na chvíli se jí nepřestával dívat do očí. „Pokud budeš chtít, abych přestal, řekni mi to,“ rozkázal něžně.

„Řeknu…“

Jenže ona nechtěla, aby přestal. Jeho pevná stehna ji doširoka roztáhla a on pomalu klesal níže do středu jejího ženství. Eleanor však byla připravená a její tělo se mu zcela otevřelo.

Když se konečně ponořil hluboko do vlhké hebkosti, ucítila zvláštní tlak, i když nemohla říct, že by to byla bolest. Na malou chvíli však zatajila dech a byla si jistá, že Damon cítí divoký pulz jejího srdce.

„Jsi v pořádku, Ello?“

V hlubokém hlase se zračila starost, ale Eleanor ho uklidnila sladkým úsměvem.

„Ano,“ zašeptala pravdivě. Asi byli jeden pro druhého vskutku stvořeni, protože jejich první skutečný kontakt proběhl bez jakýchkoliv potíží.

Damon ležel naprosto klidně a čekal, dokud si Eleanořino tělo nezvykne na jeho vpád a dokud se jí znovu nezmocní touha.

Když cítil, že její napětí začíná povolovat, pomalu se vytáhl a zase vklouzl dovnitř. Jednou, dvakrát, znovu a znovu, dokud se její boky nezačaly mimovolně pohybovat a vycházet mu v ústrety.

Damon v ní probudil nový žár, který spaloval celé její tělo. Eleanor cítila takovou rozkoš, že ji až zahlcovala. Zoufale se k němu tiskla a hledala divoké ukojení. Zalévaly ji stále další a další vlny rozkoše, které se soustředily hluboko uvnitř jejího těla. Náhle se Eleanor křečovité napjala a hlasitě vykřikla.

Damon její výkřik umlčel svými polibky a dál pokračoval ve stejném rytmu, čímž prodlužoval extázi, která jí bouřlivé otřásala.

Až teď si Damon dovolil nalézt své vlastní uvolnění. Z hrdla mu unikl zastřený sten, hlavu zabořil do křivky jejího hrdla a celé jeho tělo se otřásalo v neovladatelných křečích slastného vyvrcholení.

Tiše leželi s propletenými údy, jejich těla byla pokrytá kapičkami potu a zoufale se snažili popadnout dech.

Damon se vzpamatoval jako první. Zvedl hlavu a něžně ji políbil na zardělou tvář. Znovu a znovu ji pomalu líbal a jeho rty se dotýkaly Eleanořina srdce i její duše.

„Po všech těch snech, které jsem o tobě měl,“ zamumlal proti jejím rtům, „je skutečnost mnohem sladší.“

Neměla v sobě tolik síly, aby mu odpověděla, tak se jen usmála. Nechtěla otevřít oči, nechtěla se ani pohnout. Chtěla tady jen ležet, vychutnávat si jeho pevnost a oddávat se pocitu, že je jen a jen její. Cítila se s Damonem spojená nejen tělem, ale i srdcem. Zažili něco neobyčejného a ona nechtěla, aby to někdy zmizelo. Jejich milování bylo něžné a vzrušující, vášnivé a odvážné, daleko za hranicemi její fantazie. Celým tělem jí proudil intenzivní něžný cit, který už jednou poznala…

Eleanor ztuhla náhlým poznáním. Ten cit se nazýval láska. Stále Damona miluje. Nikdy ho milovat nepřestala.

Najednou k nim zdálky začaly přicházet něčí hlasy, které se však neúprosně blížily k jejich chráněnému ráji.

Damon ztuhl a Eleanor si uvědomila, že nebude trvat dlouho a už nebudou sami.

Tiše zaklel, opatrné ji pustil z objetí a z kapsy svého kabátu vytáhl kapesník. „Toho jsem se obával.“

Pak se na ni usmál a ze štíhlých stehen jí začal otírat stopy svého sémě. „Raději bychom se měli upravit, Ello, a to rychle. Obávám se totiž, že nás co nevidět vyruší zdejší obyvatelé.“

Eleanor byla ještě stále šokována svým zjištěním, ale představa, že by mohla být přistižena in flagranti s Damonem, byla silnější. Oba si rychle začali upravovat své oblečení a skončili s tím jen malou chvíli předtím, než ke koši doběhlo několik sedláků z okolí, kteří se rozhodli prozkoumat předmět, jenž na jejich pole spadl z nebe.

Jakmile z koše stáhli hedvábnou slupku balónu a Damon jim podal postačující vysvětlení, sedláci se nabídli, že je doprovodí k zámku zdejšího zemana, od něhož si mohou půjčit kočár. Damon však odmítl. Eleanor usoudila, že to bylo proto, aby je v tomto stavu vidělo co nejméně členů šlechty.

Místo toho Damon požádal jednoho sedláka, aby je na svém povozu za slušnou odměnu dovezl do Londýna, a druhému slíbil podobnou sumu, když balón vrátí v bezpečí jeho majiteli.

Když se vydali na dlouhou cestu do Londýna, Eleanor se ještě stále nevzpamatovala ze svého zjištění. Dobrotivé nebe, vždyť ona ho stále miluje. Ještě před chvílí si myslela, že má všechny své emoce zcela pod kontrolou.

Rovněž si začala uvědomovat svou chybu, kterou učinila tím, že se s ním milovala a odevzdala mu svou nevinnost.

Eleanor zaplavila lítost a pocit viny. Teď, když bylo po všem, si připadala jako naprostý blázen. Zcela jistě se musela pomátnout na rozumu, jinak by se mu přece neodevzdala.

Co jen teď bude dělat? Samozřejmě že mu nemůže říct, co cítí.

Bylo by příliš bolestné, kdyby ji znovu odmítl.

Musí se od něho držet co nejdál. Vedle něho je teď příliš zranitelná. Nemůže ho milovat, protože on její lásku nikdy neopětuje.

Nicméně to právě teď nebylo to nejdůležitější. Více než stovka lidí viděla, jak společně stoupají k oblakům. Musí se domluvit, jak nejlépe čelit možným spekulacím, nicméně nemohou tak učinit tady před sedlákem.

Damon většinu cesty mlčel. Kdykoliv se na něho Eleanor podívala, jeho záhadný pohled nedával tušit, co si teď myslí nebo cítí.

Možná jen spřádá příběh, který by podal na vysvětlenou jejich dlouhé nepřítomnosti, pomyslela si Eleanor s nadějí. Než sedlák odpoledne zastavil před domem na Portman Place, byli spolu sami déle než čtyři hodiny.

„Damone,“ začala Eleanor tichým hlasem, když ji doprovázel k hlavnímu vchodu. „Má teta nebude mít z dnešní nehody radost, i když za ni nikdo z nás nemůže. Myslím, že bychom měli tvrdit, že nás našli hned, jakmile jsme přistáli.“

Damonův výraz se nezměnil, ačkoliv jeho hlas zněl cize. „Dovol mi, abych se o vše postaral, Ello.“

Ukázalo se, že Eleanor nemá příliš na výběr. Jakmile jim lokaj otevřel dveře, ve vstupní hale se objevila teta Beatrix, která celou dobu netrpělivě čekala na zprávu o ztracených vzduchoplavcích.

„Díky bohu!“ zvolala Beatrix a sevřela Eleanor v náruči. „Mé drahé dítě, tolik jsem se o tebe bála. Už jsem si začínala myslet, že jsi mrtvá.“

Eleanor ještě nikdy neviděla svou tetu tak vystrašenou. „Nic tak strašného nám nehrozilo, teto. Lord Wrexham bezpečné navigoval balón a přistál s ním na louce, kde nás zachránili sedláci.“

Při zmínce Damonova jména Beatrix ztuhla, znechuceně si odfrkla a uvolněný výraz na její tváři se změnil v nelibost.

„Jsem vám vděčná, sire,“ řekla povýšeně, „ale přesto vám nemohu odpustit. Kdybyste se nevetřel do naší společnosti, nikdy by se to nestalo.“

„To přece nebyla jeho chyba,“ vyhrkla Eleanor. „Někdo uvolnil kotvicí lana ještě dřív, než se k nám signor Pucinelli stačil přidat.“

Starší dáma se zamračila. „To vím. Pucinelli byl zděšený, že nestačil nasednout, a hluboce se za vše omlouvá. Má podezření, že lana uvolnil jeden z jeho mužů, ale nemůže ho podrobit výslechu, poněvadž ten ničema zmizel. Přesto nic z toho neomlouvá to, co lord Wrexham učinil.“ Šlehla po Damonovi odsuzujícím pohledem.

„Tohle je už podruhé, co vláčíte jméno mé neteře bahnem, jenže tentokrát to nedopadne dobře. O vašem společném zmizení už mluví celé město.“

Eleanor otevřela ústa, aby Damona bránila, ale její teta ji nepustila ke slovu. „Tohle je neodpustitelné, lorde Wrexhame. Eleanor bude vypovězena ze slušné společnosti a já se už nikdy nikomu nebudu moct podívat zpříma do očí. A to vše je jen vaše vina. Jste ten nejhorší zlosyn, jakého znám. Žádná lady není ve vaší společnosti v bezpečí…“

„Mýlíte se, lady Beldonová,“ přerušil Damon její tirádu. „Ujišťuji vás, že lady Eleanor je se mnou v naprostém bezpečí. Jsem připraven nést následky.“

„Co tím myslíte, že jste připraven nést následky?“ zeptala se Beatrix podezřívavě.

„Samozřejmě že se s ní ihned ožením. Budeme oddáni na základě speciálního povolení, jen co se mi ho podaří zajistit.“

Eleanor cítila, jak jí poskočilo srdce. „Prosím?“ zeptala se chladně s pohledem upřeným na Damona.

Teta Beatrix pozvedla ruce ke spánkům, jako by ji bolela hlava a ona nechtěla o této možnosti ani uvažovat. Po dlouhém váhání však neradostně přikývla. „Obávám se, že má pravdu, Eleanor. Ačkoliv se mi představa, že by ses měla provdat za tohoto zlosyna, vůbec nezamlouvá, zřejmě nemáme na výběr. Manželství je jediný způsob, jak očistit tvou pověst“

„To ne, teto!“ vykřikla Eleanor s panickou hrůzou. „Jistě musí existovat nějaký jiný způsob.“

„Pokud by vám to nevadilo, lady Beldonová, rád bych si s vaší neteří promluvil v soukromí a přesvědčil ji o správnosti mého rozhodnutí.“

Eleanor také chtěla s Damonem mluvit o samotě, ale proto, aby ho přesvědčila o svém rozhodnutí. Když její teta vypadala, že proti soukromému rozhovoru nic nenamítá, podívala se na Damona a řekla: „Skvělý nápad, lorde.“

Bez dalšího slova se obrátila, vedla ho chodbou do vedlejšího salonu, a jakmile za nimi zavřela dveře, otočila se k němu tváří v tvář.

„Jak tě něco takového mohlo jenom napadnout?“ vyhrkla Eleanor podrážděně. „Tohle je tvůj pochybný způsob řešení problémů?“

„Ano,“ odpověděl Damon. „Tvá teta má pravdu, Ello. Není jiná možnost. Musíme se vzít.“

Eleanor na něho nevěřícně zírala. „To vždy jednáš tak kavalírsky?“

„Nemyslím si, že bych se zachoval jako kavalír. Nicméně musíme si uvědomit, že neexistuje nic, čím bychom naši situaci mohli změnit.“

Eleanor zachvátila panika. „Má teta má skutečné pravdu. Tohle by se nikdy nestalo, kdyby ses nesnažil vstoupit mezi mě a prince.“

Damon zvedl ruku. „Pokud ze mě chceš zaživa stáhnout kůži, ještě chvíli počkej. Teď budu muset odejít, abych získal povolení ke sňatku. Svatba bude zítra ráno.“

Eleanor nevěřila vlastním uším. „Svatba nebude zítra ráno ani nikdy jindy! Nenechám se dotlačit ke sňatku z rozumu, v němž není ani trocha lásky.“

„Nemáš na výběr, Ello. Zašli jsme příliš daleko. Nejen že jsem tě zkompromitoval, ale připravil jsem tě i o tvou počestnost.“ Povytáhl jedno obočí. „Kdyby se tvá teta tuto drobnost dozvěděla, byla by ještě vyděšenější, nemám pravdu?“

Šlehla po něm zlostným pohledem. „To se neopovážíš!“

„Možná že budu muset. Pokud tě ovšem o nutnosti našeho sňatku nepřemluvím po dobrém.“

„Vždy jsem věděla, že jsi mizera,“ procedila skrze zuby.

„To je možné, ale ty si mě vezmeš.“

Eleanor vztekle zaťala pěsti. Kdesi v hloubi duše věděla, že má pravdu, ale nechtěla si to přiznat

Zlobila se však i na sebe, že to nechala zajít tak daleko. Chtěla se provdat z lásky, ale teď všechno zničila. Kdyby se s Damonem dnes ráno nemilovala, ještě by se mohla pokusit nějak tu bouři uklidnit. Ale teď může jen těžko tvrdit, že její pověst je nedotčená a že se mezi nimi nic nestalo.

Eleanor se oběma rukama chytila za hlavu. Bude mít manžela, který ji nikdy nebude milovat, to je ten nejlepší recept na zlomení srdce. Ona Damona miluje, nicméně on její cit nikdy nebude schopen opětovat

„Netušila jsem, že máš takový zájem na tom, abys mě nezkompromitoval,“ řekla tiše. „Tobě přece ani za mák nezáleží na tom, co si o tobě kdo povídá.“

„To máš pravdu. Ale záleží mi na tom, co se povídá o tobě. Tím, že se staneš mou ženou, tě ochráním před zbytečnými pomluvami a klepy. Jinak budeš navždy zničená.“

„Vždy se můžu přestěhovat na pevninu a tam vstoupit do kláštera,“ zamumlala Eleanor.

Jeho letmý úsměv svědčil o tom, že tento nápad považuje za absurdní. „Na něco takového nejsi stavěná, Ello. Žena tvé vášně, s tvou touhou po životě by nemohla žít uvězněná za zdmi kláštera. To, co se stalo dnes ráno, je toho jen důkazem.“

Když na něho jen mlčky hleděla, Damon přistoupil blíže. Natáhl ruku a něžněji pohladil po tváři. „Možná čekáš mé dítě. Pomyslela jsi na to?“

Eleanořina ruka prudce vystřelila k břichu. Ne, na to nepomyslela, i když měla.

„Jenže my se nemilujeme,“ opakovala s bolestně sevřeným hrdlem.

„To je teď jedno, Ello.“

„Jenže to, že jsi sukničkář, to jedno není.“

Damon se jí upřeně podíval do očí. „Už jsem ti řekl, že ti po svatbě budu věrný, a to i když tě nemohu milovat.“

Eleanor měla pocit, jako by jí do srdce někdo zabodl ostrý nůž.

„Jak ti mám věřit? Slíbil jsi mi, že až do svatby budeš žít v celibátu, ale nevydržel jsi to ani tři dny.“

Damon se suše pousmál. „Myslím, že to se nepočítá, protože jsem svůj slib porušil s tebou.“

„Problém je v tom,“ řekla rychle a snažila se ignorovat jeho potutelný úsměv, „že ti prostě nemohu věřit“

Jeho výraz zvážněl a černé oči zněžněly. „Já vím, Ello. Ale já ti slibuji, že se budu snažit napravit a že ti nikdy úmyslně neublížím.“

Nevěřila mu, i když by chtěla, ale přesto věděla, že vede prohraný boj. Ztěžka polkla a znovu opakovala: „Musí existovat nějaká jiná možnost, Damone. Nechci, abys byl přinucen vzít si mě jen pro záchranu mě pověsti.“

„Také musíme myslet na tvou tetu a na skandál, který tak uklidníme.“

Na tenhle argument Eleanor neměla odpověď. „Ano, samozřejmě.“ Její teta se jí po smrti rodičů ujala a ona jí za to bude nadosmrti vděčná. Nemůže se jí za její laskavost odvděčit tím, že ji uvrhne do skandálu.

„Takže už nemáš žádné další námitky?“

Zatímco tam Eleanor stála a zvažovala, co má dělat dál, Damon k ní přistoupil a bez varování ji objal. V jeho objetí však tentokrát nebyla vášeň, ale touha ochránit ji a poskytnout jí útěchu.

„Vím, že tohle není to, o čem jsi snila, Eleanor,“ řekl tiše, „ale nemáme na výběr.“

Eleanor zavřela oči. Jeho tichý hlas měl tu schopnost, že ji dokázal omámit a okouzlit, ale jeho něha způsobovala, že se jí chtělo křičet. Není to spravedlivé, že ona Damona miluje a z jeho starostlivosti se jí svírá srdce.

Přitiskla tvář na jeho pevnou hruď a zamumlala: „Asi opravdu nemáme.“

Kousek se od ní odtáhl, aby jí viděl do tváře. „Usměj se, lásko.“ Jeho hluboký pohled potemněl. „Když jsi měla dost kuráže, aby ses v balónu postavila nebezpečí, že spadneme a zabijeme se, manželství se mnou zvládneš jakoby nic.“

Damon si v jejích modrých očích všiml podivného záblesku a věděl, že se konečně rozhodla provdat se za něho. S úlevou si oddychl.

„Řekneš to své tetě ty nebo to mám udělat já?“ zeptal se.

„Já jí to řeknu sama,“ hlesla Eleanor.

Ještě chvíli držel její hebké tělo přitisknuté ke svému, pak ji pustil a ustoupil stranou. „Jakmile zajistím speciální povolení, ihned ti dám vědět. Teď bys měla zajít za lady Beldonovou. Jistě je zvědavá, jak to dopadlo.“

Když Damon vyšel ze salónu, lady Beldonová skutečně netrpělivě přecházela po chodbě.

„Vaše neteř by s vámi ráda mluvila, lady,“ informoval ji předtím, než se uklonil a vydal se k východu.

Jakmile Damon opustil Portman Place, kývl na první drožku, kterou uviděl. Kočímu zadal potřebnou adresu a spokojeně se usadil dovnitř. Konečně se jeho cesta ubírá správným směrem.

Poté, co se s Eleanor pomilovali, ihned věděl, že jejich spojení povede k manželství, ať už se jí to bude líbit či ne. Byl čestný muž a jako takový měl jisté závazky.

Damon však ničeho nelitoval. Chtěl Eleanor zpátky do svého života a dnešek ho v tom jen ujistil.

Ne že by tím, že se zmocnil jejího těla, prokázal, jak moc mu na ní záleží. Jeho divoká fyzická odezva byla reakcí na prožitou hrůzu v balóně. Tolik se bál, že ji ztratí. Když si s úlevou uvědomil, že je v bezpečí na zemi, podlehl své slabosti, a důsledkem toho byla vášeň, kterou spolu sdíleli. Eleanořina nevinná smyslnost a dychtivost

překonaly veškeré fantazie, které kdy měl. Jak se ho dotýkala, hladila ho a reagovala na jeho polibky…

Byl nesmírně rád, že jejich něžné spojení bylo vzápětí přerušeno několika sedláky, poněvadž tak mohl dostat své rozjitřené city zpět pod kontrolu.

Damon si uvědomoval, že to pro něho bylo jasné varování. Jakmile se vezmou, bude si muset od Eleanor udržet citový odstup. Nicméně to nebude problém, protože za ty roky se z něho v tomto ohledu stal expert. Většinu svého života strávil ve vztazích bez vášně a jakéhokoliv citu.

O lásce mezi nimi nemůže být ani řeč. Damon moc dobře znal bolest, kterou riskuje, pokud by cit k Eleanor zasáhl jeho srdce. Bolest, kterou by už víckrát nedokázal snést.

Rovněž ani Eleanor nedovolí, aby se do něho zamilovala, poněvadž by její city nebyl schopný opětovat a on si slíbil, že už jí nikdy neublíží.

Nicméně musí získat její důvěru. Slíbil jí věrnost, a tu jí bude muset dokázat svými činy, ne slovy.

Ne, nemůže splnit Eleanořin romantický sen a zamilovat se do ní, ale udělá, co bude v jeho silách, aby s ním byla šťastná.

Pokud Eleanor byla z vývoje situace zmatená, její teta na tom nebyla o nic lépe. Dalo se tak usuzovat podle zachmuřeného výrazu, který se zračil v její tváři, když vešla do salónu.

Nicméně když slyšela o jejich plánu vzít se zítra ráno, souhlasně přikývla. „Je to zřejmě jediná možnost, jak zamezit skandálu.“

„Zřejmě ano,“ řekla Eleanor tiše. „I když to znamená, že Marcus na mé svatbě nebude. Spolu s Arabellou se nevrátí do Anglie dřív než příští týden. Stejně tak Drew a Heath.“

„Na tom teď nezáleží, má drahá. Musíme udělat rozhodné kroky a co nejdříve umlčet zbytečné pomluvy. Rovněž si myslím, že bychom měli hned zítra odpoledne odjet do Brightonu, i když zahradní slavnost je plánovaná až na pátek. Naši hosté se k nám mohou připojit podle původního plánu. Čím dříve odjedeme z města, tím lépe.“

Eleanor věděla, že má teta pravdu, a proto nic nenamítala.

Beatrix se na ni podívala, a když viděla, jak je její neteř nešťastná, snažila se ji povzbudit. „Je mi líto, že to takhle dopadlo, má drahá, ale vždyť vaše manželství může být jen formální. Pochopitelné že udělám všechno, co bude v mých silách, abych tě před Wrexhamem ochránila. Zajistím, abyste v Rosemontu dostali oddělené ložnice…, i když první večer po obřadu to zřejmě nebude možné. Navzdory všemu nemůžeme připustit, aby to vypadalo, že ses musela provdat z donucení. Vysvětlíme, že ty a Wrexham jste si uvědomili, že bez sebe nemůžete žít, čímž zavřeme pusu všem klevetnicím. Nakonec si budou myslet, že se berete z lásky. Tím zmírníme skandál na minimum.“

Jenže on mě nemiluje, křičelo Eleanořino srdce.

Beatrix ji chlácholivě poplácala po ruce. „Teď, když je všechno domluvené, měla bys jít nahoru a trochu se dát do pořádku. Zazvoň na Jenny, aby ti pomohla s převlékáním, a já řeknu služebnictvu, ať začnou ihned balit. Také nechám připravit svačinu. Teď, když už jsi doma, musím přiznat, že jsem byla strachy celá bez sebe. Nemohla jsem do sebe dostat ani jediné sousto.“

Eleanor se na tetu letmo pousmála. Nebývalo zvykem, že by se jí Beatrix někdy svěřovala se svými pocity, a stejně tak se příliš nezajímala o city druhých. Je možné, že její probouzející se vztah se signorem Vecchim poněkud poopravil její pohled na život.

Eleanor se poslušně odebrala nahoru do své ložnice, ale na komornou nezazvonila. Ne že by chtěla být sama se svými myšlenkami, ale potřebovala soukromí pro případ, že by na jejích šatech byly viditelné stopy po ztrátě panenství.

Když si svlékla šaty i spodní prádlo a nahá se postavila před zrcadlo, na stehnech viděla nezvratné důkazy jejich milování – pozůstatky Damonova sémě a růžové skvrny po krvi. Rovněž rty měla nezvykle nateklé a bradavky citlivější než obvykle. Když přistoupila k umyvadlu s čistou vodou a omývala se, mezi stehny cítila podivný tlak.

Stačil jediný dotek a ona si živě připomněla, co se mezi ní a Damonem odehrálo. Cítila jeho polibky, doteky, laskání.

Eleanor zavřela oči. Zítra o tomto čase už bude Damonovou ženou. Ještě před dvěma lety by se nemohla dočkat, až mu řekne své ano. Tehdy toužila po tom, aby se stala jeho manželkou, ale teď…

Přísahal, že jí bude v manželství věrný a že neučiní nic, čím by jí ublížil, jenže copak mu může věřit? Co když ji znovu zradí? Unese bolest, kterou jí tím způsobí?

Pokud však Damona odmítne, jaká budoucnost ji čeká? Nechtěla ublížit své tetě tím, že na její hlavu sešle skandál. A i kdyby jí na tetě Beatrix nezáleželo, život jeptišky nepřichází v úvahu. Ani možnost, že by se uchýlila na nějaké tiché místo na venkově a žila v naprostém ústraní. Takový způsob života nechtěla a ani netoužila být vyhoštěna ze slušné společnosti. Chtěla se vdát, mít děti a rodinu. Chtěla manžela, který by ji miloval.

A právě v tom je ten problém. Damon ji nemůže nebo nechce milovat. Pomalu začínala chápat proč. Důvodem byla tragická ztráta jeho rodiny. To vědomí ji naplňovalo smutkem, ale zároveň jí ukazovalo, jaké síle musí čelit.

Eleanor se zachvěla. Cítila se tak zranitelná. Je těžké milovat někoho, kdo váš cit není schopen opětovat

Snadno se může stát, že jí zlomí srdce. Jeho moc nad ní byla až odstrašující. Kdykoliv byla s ním, naplňoval ji vzrušením a touhou. Všechny její smysly byly najednou tak rozjitřené a živé. Když se s ním hádala, stačil jediný polibek, aby ji zbavil slov. A když se milovali, připadala si jako v jednom ohni a naprosto nad sebou ztrácela kontrolu.

Eleanor si uvědomovala, že jakmile budou oddáni, nebude pro ni lehké chránit se.

Dokončila hygienu, oblékla si čisté spodní prádlo a nové mušelínové šaty. Pravda byla taková, že nemá jinou možnost než přijmout Damonovu žádost o ruku. Zvláště pokud existovala sebemenší naděje, že by se do ní jednou mohl zamilovat…

Při té myšlence Eleanor zatajila dech. Je možné, že by ji Damon mohl milovat?

Přesně to byl jejich hlavní problém při jejich zasnoubení před dvěma lety. Nemiloval ji, a proto se obrátil k jiné ženě, aby ukojila jeho fyzické potřeby.

Ale co kdyby se do ní jednou zamiloval?

Byla si skoro jistá, že dnes ráno v jeho očích viděla mnohem víc než jen pouhý chtíč. I když pokud šlo o Damona, nemohla na svůj úsudek příliš spoléhat.

Nicméně Eleanor uviděla malou jiskřičku naděje. Možná se jí nikdy nepodaří získat Damonovu lásku, ale alespoň se o to pokusí. Vždyť na tom závisí celá její budoucnost.

Možná by o radu mohla požádat Fanny Irwinovou. V její knize totiž nebylo nic o tom, jak zabránit zlomení svého srdce poté, co dáma svého manžela už získala. Ale snad jí pomůže.

Eleanor se zhluboka nadechla. Byla pevně rozhodnutá pokusit se získat Damonovu lásku.

A co bylo ještě obtížnější, musí ji milovat tolik, aby jí dokázal být věrný.

13

Láska může gentlemana změnit, ale získat mužské srdce není snadné.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Jelikož Eleanor ještě před svačinou poslala Fanny zprávu a obdržela okamžitou odpověď, mohla odpoledne navštívit její soukromý dům na Crawford Place.

Zdálo se, že ji Fanny ráda vidí. Pozorně si vyslechla Eleanořino vyprávění o tom, jak balón nečekaně vzlétl a jak se díky tomu ocitli s lordem Wrexhamem o samotě, což ji naprosto zkompromitovalo a nakonec to vedlo k lordově žádosti o její ruku.

„Doufám,“ ukončila Eleanor výčet všech faktů, „že mi můžete poradit. Vaše kniha se týká hlavně rad, jak získat manžela ještě před svatbou, ne po ní.“

„Velmi ráda bych vám pomohla,“ řekla Fanny a suše se ušklíbla.

„Bohužel, jakmile jste jednou provdaná, ocitáte se v nevýhodném postavení. Manželství naprosto mění jazýček vah. Manžel má nad vámi veškerou moc, a to jak právní, tak finanční.“

„Já vím.“ Eleanor zaváhala. „Potřebovala bych však vědět, jak získat manželovu přízeň. Já totiž… lorda Wrexhama miluji.“

„Ach tak,“ řekla kurtizána pomalu. „Doufám, že si uvědomujete, že vaše láska k němu vás staví do ještě nevýhodnější pozice?“

„Ano,“ odpověděla Eleanor. Byla ráda, že ji Fanny tak rychle pochopila. „Chci vědět, co mám dělat, Fanny. Jak ho přimět, aby mě miloval?“

Fanny se zamračila. „Podle toho, co o lordu Wrexhamovi vím, to nebude snadné.“

Její poznámka Eleanor zarazila. „Takže vy se znáte?“ zeptala se chladně.

„Trochu.“ Fanny se usmála, ale když si všimla Eleanořina výrazu, rychle dodala: „Nicméně ne tak, jak si myslíte, lady Eleanor. Lord Wrexham mým klientem nikdy nebyl.“

Eleanor si byla vědoma, že se jí na tváři zračí úleva.

„Vím jen to,“ pokračovala Fanny, „že byl vždy považován za velmi chladného a odtažitého, což mu zřejmě zůstalo. Pokud chcete získat jeho srdce, budete potřebovat veškeré dostupné zbraně.“

Eleanor si povzdychla. „Tak co mám dělat?“

„Podle mě byste v něm měla probudit co největší tělesnou touhu.“

‚Ale jak to mám udělat?“

Fanny se usmála. „Nejdůležitější je, abyste nezapomněla na to, že i když budete provdaná, stále se svým mužem vedete souboj důvtipu. Nesmíte mu dát najevo, že příliš dychtíte po jeho pozornosti, ani nesmíte snadno podlehnout jeho svodům. Místo toho se musíte tvářit, že jste proti jeho kouzlu naprosto imunní, a předstírat nonšalantnost. Zároveň ho však musíte neustále povzbuzovat a vzrušovat tak, jak píšu ve své knize. Jakmile dojde k naplnění vašeho manželství a vy se o milování dozvíte víc, pochopíte, jak stimulovat mužské tělo.“

Eleanor zrudla. „A co když k naplnění už došlo?“

Nezdálo se, že by Fanny byla překvapená, právě naopak. „To je skvělé. Potom to bude všechno mnohem snadnější. Ve své knize jsem se vyhnula mnoha radám, které jsou sice velmi účinné, ale mohly by mladé nevinné dámy pohoršovat. Naštěstí jako provdaná žena můžete využít výhod manželské postele, aniž byste se musela obávat skandálu. Je vám povoleno popustit uzdu své fantazii a zcela se oddat svádění svého manžela.“

„Takže se mám řídit podle vašich rad v knize, ale navíc přidat tělesné svádění?“

„Přesně tak,“ souhlasila Fanny. „Základní předpoklad je stejný jak pro svobodnou ženu, tak pro tu provdanou. Musíte ho přimět, aby po vás toužil a usiloval o vás. Aby vás dobýval. Muži jsou od přírody lovci a na tom nic nezměníme.“

Fannyiny rady byly pro Eleanor přínosem. Svou snahu získat princovu pozornost brala spíše jako hru, nicméně teď už to žádná hra nebyla. V sázce bylo příliš mnoho.

„Pomohlo by mi,“ přerušila Fanny tok Eleanořiných myšlenek,

„kdybych znala vaše plány. Předpokládám, že budete i nadále žít v Londýně? Pojedete na svatební cestu?“

„To nevím,“ odpověděla Eleanor. „Ještě jsme neměli čas probrat všechny detaily, ačkoliv následující dva týdny jsou zřejmě jasné. Má teta, lady Beldonová, pořádá svou každoroční zahradní slavnost na svém venkovském sídle nedaleko Brightonu. Slavnost sice začíná až v pátek, ale teta si myslí, že nejlépe zamezíme zbytečným pomluvám tím, že co nejdříve opustíme Londýn. Proto odjíždíme už zítra odpoledne.“

Fanny našpulila rty. „Pobyt na venkově vám může poskytnout několik vhodných příležitostí, jak zaujmout Wrexhamovu pozornost. Rozhodně můžete lépe kontrolovat chod věcí. Řekněte mi, jak ta slavnost vaší tety probíhá.“

„Nu, během dne většina hostů jezdí na vyjížďky do okolí nebo se projíždí na lodičkách. Také pořádáme několik výletů na historicky zajímavá místa a nesmí chybět alespoň jeden piknik na mořském pobřeží spojený s koupáním. Večer se čte poezie, hrají se karty a různé hry. A samozřejmě na poslední večer je připravená honosná večeře a ples. Vlastně přesně tam jsme se s Wrexhamem před dvěma lety seznámili a zasnoubili se.“

Fanny nadšeně přikývla. „Tím lépe. Jsem si jistá, že se vám podaří ve Wrexhamovi probudit jeho staré pocity a ještě je zintenzívnit.“

Eleanor si vzpomněla na důvod zrušení jejich zasnoubení a sevřela pěsti. „Pravda je taková, Fanny, že chci, aby se do mě zamiloval tak silně, aby už nikdy nehledal uspokojení v náručí jiné ženy, jako to udělal před dvěma lety.“

Kurtizána se na Eleanor smutně usmála. „Slyšela jsem, že právě jeho milenka byla důvodem, proč jste zrušila vaše zasnoubení.“

Navzdory bolesti, kterou jí to způsobovalo, Eleanor pokračovala:

„Chvíli jsem se o ní snažila něco dozvědět. Jmenuje se Lydie Newlingová. Neznáte ji?“

Fanny zaváhala. „Ano, znám.“

„Takže ještě stále pobývá v Londýně?“

„Ano, ale má nového patrona. Pochybuji, že máte jakýkoliv důvod k obavám.“

Eleanor zkroutila rty do neradostného úsměvu. „Abych řekla pravdu, obávám se toho, že mě Damon nikdy nebude považovat za tak krásnou a smyslnou jako paní Newlingovou.“

Fanny rozhodně zatřásla hlavou. „Dobře znáte můj názor, lady Eleanor. Krása není při usilování o muže rozhodující. Nechápu však, jak by si lord Wrexham mohl myslet něco takového, protože vy jste mnohem krásnější než Lydie Newlingová.“

„Jenže ona je zřejmě ve své profesi velmi zkušená.“

„Stejné tak i já,“ odvětila Fanny. „Jediné, co potřebujete, je pár soukromých hodin, abyste do svého arsenálu přidala několik triků, jak zvýšit mužskou touhu, a Lydie Newlingová pro vás nebude žádnou soupeřkou.“

Eleanor cítila značnou úlevu. „Nechci vás obtěžovat víc, než už činím, ale pokud máte chvíli čas, budu vám vděčná za všechno, co mě můžete naučit.“

Fanny se v očích zablýsklo a na rtech vykouzlila provokativní úsměv, který dával tušit, proč je jednou z nejvyhledávanějších londýnských kurtizán. „Bude mi potěšením. A času mám víc než dost, protože jsem právě dokončila svůj gotický román. Vlastně jsem vám zítra ráno chtěla napsat dopis a požádat vás, zda byste si ho mohla přečíst a říct mi svůj názor.“

„Zajisté, velmi ráda. Pokud mohu, vezmu si váš rukopis do Brightonu. Začnu číst hned dnes večer. Dobrý román bude vítaným rozptýlením.“ Eleanor se ušklíbla. „Věřte, že nechci celou noc myslet jen na to, že se zítra ráno stanu lady Wrexhamovou.“

Fanny přikývla. „Doufám, že vás můj příběh přivede na jiné myšlenky, lady Eleanor. No ale teď, pokud k sobě máme být naprosto upřímné, kolik toho víte o mužské anatomii?“

Eleanor odešla o hodinu později vyzbrojená radami týkajícími se technik svádění. Nebyla ani příliš zahanbená, poněvadž Fanny k celé věci přistupovala velmi prakticky a bez zbytečných rozpaků. Její instrukce a rady dodaly Eleanor odvahu a zvýšily její optimismus.

Už se skoro nemohla dočkat, až Fannyiny rady uvede do praxe. Damon by svým zkušeným sváděním donutil každou ženu, aby po něm toužila, ale Eleanor teď měla v plánu otočit karty a pro změnu zase přinutit jeho, aby toužil on po ní. Povzbuzovalo ji i to, jak reagoval na její svádění té noci v knihovně na plese lady Havilandové.

Přesto svádění nebylo jejím prvořadým zájmem. Hlavním cílem bylo získat Damonovu lásku. Eleanor si však byla skoro jistá, že pokud bude následovat Fannyiny rady, uspěje.

A pokud ne?

Nechtěla myslet na osamění a bolest, která ji čeká, pokud se jí nepodaří, aby se do ní Damon zamiloval.

Eleanor měla i jiný důvod k tomu, aby byla Fanny vděčná, poněvadž její román byl natolik napínavý a vzrušující, že ji dokázal zbavit myšlenek na zítřejší svatbu. Co bylo ještě pozoruhodnější, Eleanor té noci spala klidně a pokojně, jako by zítřek neměl změnit celý její život.

Nicméně když jí Jenny ráno pomáhala s koupáním a s oblékáním růžových šatů s dlouhými úzkými rukávy, tíha okamžiku na ni dopadla v celé své síle. Její rozrušení ještě vzrostlo, když krátce před jedenáctou do salónu vešel Damon se svým přítelem Gearym a s knězem.

Obřad se ani zdaleka nepodobal tomu, o čem Eleanor celý svůj život snila. Ženich oděný v modrém kabátě a bílých kalhotách byl sice tentýž okouzlující gentleman jako v jejích snech, jenže se chtěla vdávat ve velkém kostele se svou rodinou a s přáteli a dobrou polovinou londýnské smetánky. Místo toho se její svatba konala ve spěchu na základě nějakého zvláštního povolení jen s několika hosty. Jenže její teta Beatrix nadšeně uvítala možnost zmírnit společenský skandál, který by dopadl na jejich hlavy, a všechno zařídila s nevšední důkladností. Byla tady lady Havilandová, aby své přítelkyni poskytla podporu, a rovněž signor Vecchi s princem Lazzarou. Bylo nutné ukázat, že prince její náhlá svatba nijak

neranila a že vůči Eleanor netrpí žádnou záští.

Když Damon uviděl italské gentlemany, tázavě povytáhl obočí, jako by se chtěl zeptat, co tady ti dva zatraceně dělají, ale neměl

příležitost promluvit si s Eleanor, protože lady Beldonová to zařídila tak, aby spolu až do obřadu nebyli ani chvíli sami.

Jakmile byl obřad u konce a Damon ji letmo políbil na rty, aby tak zpečetil jejich svazek, Eleanor se v hrudi sevřelo srdce.

Teď byli neodvolatelně oddáni.

Pak mezi ně vstoupila teta Beatrix, aby s nimi probrala plány na cestu do Brightonu.

„Pochopitelně že musíte jet s námi v jednom kočáře. Jak by to vypadalo, kdybyste hned po svatbě jeli každý sám. Ale mějte na paměti, lorde Wrexhame, že pojedu s vámi a celou cestu vás budu bedlivě sledovat. Nemyslete si, že vám nechám Eleanor na pospas. Ale teď, pokud mě omluvíte, se musím rozloučit s našimi přáteli a poděkovat jim, že nám prokázali svou přízeň. Přijedou za námi do Rosemontu zítra, o den dřív, než bylo původně v plánu.“

Damon konečně zůstal s Eleanor o samotě a zamračeně se na ni podíval. „Takže princ od své návštěvy Rosemontu neupustil?“

„Proč by měl? Na jeho pozvání se nic nezměnilo. On a signor Vecchi přijedou už zítra.“

Eleanor viděla, jak Damon zaťal pěsti. Jenže situace se od včerejška nezměnila,“ připomenul. „Pokud je Lazzara stále v ohrožení, pak je jeho přítomnost pro tebe velmi nebezpečná.“

„Možná,“ přiznala Eleanor tichým hlasem. „Jenže my ho nemůžeme prostě jen tak opustit. Pokud skutečně někdo usiluje o princův život, zcela jistě bude lépe, když se na nějaký čas uchýlí na venkov k mé tetě. Tam se všichni znají, a tak bude pro cizince mnohem obtížnější, aby na něho zaútočil. Také budeš mít lepší možnost ho chránit, což doufám, že máš nadále v úmyslu.“

Když Damon jen sevřel rty, Eleanor se usmála. Zcela zjevně nebyl nadšený tím, že princ bude v její blízkosti, a až vůbec se mu nelíbila představa, že ho bude muset chránit.

Eleanor chlácholivě položila ruku na Damonovo předloktí. „Ale abych byla upřímná, Damone, taky nejde jen o prince. Chci, aby má teta byla šťastná. Už to tak vypadá, že našla zalíbení v signoru Vecchim, ale ten by se bez prince zcela jistě nedostavil. Také musíš uznat, že jejich přítomnost pomůže umlčet všechny klepy. Teta

Beatrix se strachuje o mou pověst a věří, že právě oni dva spolu s jejími urozenými přáteli ji pomohou očistit lépe než cokoli jiného.“

„Přesto se mi to nelíbí,“ řekl Damon suše.

Eleanor se na něho podívala skrze dlouhé řasy. „Ale nežárlíš, že ne?“ škádlila ho. „Bojíš se snad, že by mě Jeho Výsost uvedla do pokušení porušit můj manželský slib?“

„Ne,“ pronesl Damon s udivující jistotou. „Jelikož jsem ti dal svůj slib věrnosti, pochybuji, že bych se musel obávat toho, že mi nasadíš parohy.“

Nicméně na její otázku ohledně žárlivosti neodpověděl. Než mohla Eleanor pokračovat, přistoupil k nim princ Lazzara.

Když se k ní sklonil a políbil ji na konečky prstů, v jeho královské tváři se zračil bolestný výraz. „Jsem hluboce zdrcen, že se věci zvrtly tímto směrem, donno Eleanor. Obávám se, že na tom nesu svůj díl viny i já sám. Kdybych vám nenabídl let balónem, nemuselo by to takhle dopadnout.“

Eleanor se usmála. „Vy za nic nemůžete, Výsosti. Nemohl jste tušit, že někdo uvolní kotvicí lana.“

Princ však stále vypadal provinile. „Pucinelli se vrátil do Itálie. Zřejmě se bál, že bude obviněný z toho, že riskoval život anglického šlechtice a urozené dámy.“ Lazzara se obrátil k Damonovi. „Děkuji vám, lorde, že jste byl tak laskav a balón nechal v bezpečí doručit jeho majiteli. Pucinelli je jistě rád, že o něho nepřišel, i když nevím, zda si vaše ohledy vůbec zaslouží.“

„To nic,“ odvětil Damon chladně, než změnil téma hovoru.

„Pochopil jsem, že na čtrnáct dní přijedete do Rosemontu, done Antonio.“

„Ano, už se nemůžu dočkat.“

„Doufám, že jste nezapomněl na to, o čem jsme spolu hovořili. Abyste se držel co nejdál od lady Eleanor. Jen tak totiž bude v bezpečí.“

„Ale samozřejmě,“ řekl Lazzara.

Eleanor pochybovala, že byl Damon s odpovědí spokojený, ale jen přikývl a dodal: „Měl byste s sebou mít osobního strážce. Také by zřejmě nebylo na škodu, kdybyste své služebnictvo nechal v Londýně a během svého pobytu se zcela spolehl na personál lady

Beldonové. Pro vašeho strážce to bude rozhodně snadnější. Bude vědět, kdo k vám má přístup, a nepustí do vaší blízkosti nikoho cizího.“

Zdálo se, že princ je Damonovým návrhem poněkud zaskočený.

„Jenže já se bez svého služebnictva neobejdu. Nicméně zajistím, aby osobní strážce, kterého jste najal, každého z personálu prověřil.“

Vtom se však vedle Eleanor objevila Beatrix a upozornila je, že pokud chtějí být do večeře v Rosemontu, měli by vyrazit. Eleanor se rozloučila se všemi hosty a následovala svou tetu do vstupní haly, kde od Peterse převzala pelerínu a klobouk.

Když Eleanor o chvíli později seděla v cestovním kočáře vedle tety a naproti novomanžela, usoudila, že může být s vývojem věcí spokojená.

To, že princ Lazzara bude celých čtrnáct dní na Rosemontu, považovala za skvělou příležitost, jak v Damonovi probudit žárlivost. Další výhodou bylo to, že bude obklopená svými přáteli. Eleanor totiž věděla, že být s Damonem o samotě je pro ni velkým nebezpečím.

Pokud chce, aby všechno dopadlo podle jejích přání a Damon se do ní zamiloval, nesmí ztratit hlavu a musí mít vše pod kontrolou. Podle rad své přítelkyně kurtizány musí být nedostupná, ale přitom svůdná a smyslná, aby Damona dohnala téměř k šílenství. Jenže on byl tak přitažlivý a vzrušující – a její vlastní vůle tak slabá –, že se obávala, aby nepodlehla své vlastní touze dřív, než dokáže probudit tu jeho do takové míry, aby získala jeho srdce.

Je bezpodmínečné nutné, aby se do písmene řídila Fannyinými radami, poněvadž na tom závisí celé její štěstí.

Damon nebyl nadšený, když ho lady Beldonová upozornila na to, že ho bude držet od své neteře co možná nejdál, poněvadž tušil, že ve své snaze vytrvá po celou dobu jejich pobytu na venkově. Rozhodl se však, že jejímu přání vyhoví, alespoň než dorazí do Rosemontu a on nebude s Eleanor o samotě.

Právě proto Damon požádal svého přítele Otta, aby je doprovázel, poněvadž potřeboval vedle sebe spojence, který by mu pomohl zhatit plány lady Beldonové. Lékař měl však své povinnosti a tvrdil, že nemůže zůstat tak dlouho mimo špitál.

„Jistě víš,“ dodal Otto s předstíraným odporem, „jak nesnáším podobné společenské akce. Kromě toho na balamutění ženských srdcí jsi tady expert ty. Jsem si jistý, že něco vymyslíš a lady Beldonovou zvládneš.“

„Budu v to doufat,“ řekl Damon suše.

„Nakonec to nebude tak horké, jak to vypadá, uvidíš,“ chlácholil ho Otto. „Abych řekl pravdu, jsem překvapený, že sis lady Eleanor nakonec přeci jen vzal, ale rovněž si myslím, že se k sobě budete skvěle hodit. Je však pravda, že se v manželství příliš nevyznám, takže se můžu mýlit. V každém případě ti přeji hodně štěstí, starý příteli.“

Jelikož byl Otto zapřísáhlý starý mládenec, Damon bral jeho prognózu s rezervou. Přesto by byl rád, kdyby měl svého přítele s sebou.

Podle přání lady Beldonové se kočár vlekl pomalým tempem. Za nimi jel Damonův kočár a jako poslední vůz se služebnictvem a nákladem zavazadel. Jejich kolona zastavila každou hodinu u zájezdního hostince, aby vyměnili koně a aby se společnost občerstvila.

Eleanor seděla naproti Damonovi, na tváři měla vážný výraz a vedla konverzaci se svou tetou. Damon nedokázal poznat, co si myslí nebo jakou má náladu, ale občas, když se jejich pohledy náhodně střetly, se lehce usmála, jako kdyby měla tajemství, o které se nechce podělit. Damon se nemohl zbavit podezření, že má něco za lubem.

Na druhou stranu povýšený nesouhlas s jeho osobou ze strany Eleanořiny starší příbuzné byl zcela zjevný. Lady Beldonová s ním skoro nemluvila a úspěšně ignorovala jeho přítomnost.

Navzdory všemu cesta Essexem proběhla velmi příjemně. Rosemunt byl venkovským sídlem lady Beldonové, které si pořídila za své vlastní prostředky, neboť rodinné sídlo jejího zesnulého manžela obývali bratranci z jeho strany. Panský dům se nacházel několik mil severně od Brightonu, mezi zelenými kopci Jižního Downsu.

Když se přibližovali k místu jejich pobytu, Damon ve vzduchu ucítil vůni moře. Věděl, že pokud by pokračovali několik mil na jih, dorazili by ke skalnatému pobřeží s několika chráněnými plážemi.

Damon byl rád, když konečně projeli velkou kovanou branou Rosemontu, zdolali dlouhou příjezdovou cestu a zastavili před skvostným palladiovským zámečkem. Jak si Damon pamatoval, interiér byl přepychově a vkusně zařízený.

Jakmile vešli dovnitř, lady Beldonová se ujala vedení. Sloužícím rozkázala, aby zavazadla zanesli do pokojů a novomanželskému páru navrhla, aby se odebrali do svých ložnic, kde se mohou opláchnout a převléknout se do večerních šatů, neboť večeře se bude podávat přesně v sedm hodin.

Pak se obrátila přímo k Damonovi. „Abych nevzbudila zbytečné podezření, nezbylo mi nic jiného než vám nechat připravit vedlejší ložnice, i když jsem tak učinila velmi nerada. Doufám však, lorde, že vám nemusím připomínat, že vaše manželství je jen formální.“

Před dvěma lety byla jeho ložnice v opačném křídle než Eleanořina, takže vlastně dosáhl značného zlepšení, pomyslel si Damon. Přesto s ubytováním nebyl spokojený.

Nicméně Eleanor zřejmě ano. Mírně se usmála a po jeho boku se vydala nahoru za majordomem. Zastavila se před dveřmi asi v polovině dlouhé chodby, zatímco Damon byl uveden do vedlejší místnosti. Jeho pokoj měl úchvatný výhled do parku, nicméně Damona teď mnohem více zajímalo, jak se dostane do ložnice své ženy.

Když otevřel spojovací dveře, uviděl Eleanor v ložnici podobající se té jeho, jak si sundává klobouk.

První věc, kterou udělala, byla ta, že se mu omluvila. „Je mi líto, že tě moje teta nemá ráda, Damone. Ale zřejmě to chce čas, aby si zvykla na to, že jsme manželé.“

„Ten ji milerád poskytnu,“ odvětil Damon poněkud suše, „nechci s ní však bojovat po celou dobu našeho pobytu.“

Eleanor se koketně usmála. „Obávám se, že bude potřebovat déle než jen čtrnáct dní. Moc dobře víš, jak o tobě smýšlí. Tato situace ji zlobí snad ještě více než zrušení našeho zasnoubení. Rovněž ti nikdy nezapomene, že jsi mě veřejně zostudil se svou milenkou. Teta Beatrix je pevně rozhodnutá ochránit mě před tím, abych znovu podlehla tvému kouzlu.“

„Proto máme oddělené ložnice?“

„Ano, a taky proto, že předpokládá, že naše manželství je jen na papíře.“

Damon se na ni zamyšleně podíval. „Doufám, že ty si to nemyslíš.“

„Proč by ne?“ Když Eleanor viděla, jak se zamračil, nevinně se na něho podívala. „Vždy jsi to byl právě ty, kdo chtěl manželství z rozumu, Damone. Snad neočekáváš, že takový svazek v sobě zahrnuje vzájemnou blízkost jako u skutečných manželů?“

„Především očekávám to, že spolu budeme sdílet manželskou postel.“

„Nu, to se ještě uvidí…“

V modrých očích se objevily jiskřičky smíchu, které popíraly její bezelstný výraz.

Damon začal Eleanor podezřívat, že s ním flirtuje. Když přistoupila blíže a položila mu ruku na předloktí, byl o tom přesvědčený. „Má komorná ještě nedorazila. Byl bys tak laskav a pomohl mi rozepnout šaty?“

Bez otálení se k němu otočila zády, a když ji uposlechl a učinil, co požadovala, sladce mu poděkovala a znovu se k němu obrátila tváří v tvář.

S pohledem upřeným do jeho očí se Eleanor začala pomalu svlékat, když však odhalila bělostná ramena a plné obliny ňader, které se dmuly z pevného korzetu, zarazila se. „Cudnost mi brání v tom, abych se před tebou svlékala.“

Damon povytáhl obočí, ale odhalené obliny krémové pokožky mu připomněly hebkost jejích ňader a smyslnost dokonalého těla.

Vtom si Eleanor špičkou jazyka navlhčila rty a Damon si uvědomil, že ho úmyslně svádí. Ucítil, jak mu touhou topoří mužství, a pomyslel si, že je v tom velmi dobrá.

Její rty se podobaly zralým malinám a bělostná pokožka přímo žadonila o polaskání. Najednou ho zaplavila prudká touha a přistoupil blíže, aby ji políbil. Podle zdivočelého tlukotu jejího srdce věděl, že rovněž Eleanor bojuje se svou dychtivostí. Její modré oči byly plné žáru…

Damonovi nedávalo smysl, když pohodila hlavou a lítostivě se usmála. „Raději by ses měl převléknout, drahý manželi. Nechceme

přeci, aby na nás má teta musela čekat. Když není podle ní, dokáže být velmi nepříjemná.“

Když neodpovídal, Eleanor dlaní lehce zatlačila proti jeho hrudi a nasměrovala ho zpátky do jeho ložnice.

Jakmile překročil práh dveří, téměř smutně se usmála. „Zřejmě bude lepší, když ty dveře zamkneme, abychom nebyli ve zbytečném pokušení.“

Pak Eleanor ustoupila stranou a rozhodně mezi nimi zavřela dveře.

Damon uslyšel kovové zaklapnutí zámku a nechápavě zíral na dveře. Nevěděl, jestli se má smát nebo zuřit. Eleanor byla teď jeho právoplatná manželka, nicméně odmítala vzít ho do svého lože. Co víc, dala mu jasně najevo, že bude muset bojovat nejen s jejím odmítáním, ale především s její tetou.

Damon pocítil bolestivý tlak v kalhotách a hořce se usmál. Jednu chvíli se na pobyt na venkově opravdu těšil, ale nakonec se ukázalo, že nemůže očekávat nic jiného než čtrnáct dní beznadějné touhy.

Damon se zhluboka nadechl.

Zřejmě to bude nejdelších čtrnáct dní v jeho životě.

14

Občas musíte budit dojem, že jste nedostupná. Pokud budete snadnou kořistí, gentleman se vás nabaží a obrátí své snažení jiným směrem.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Najít vhodnou chvíli, kdy by mohl být se svou ženou o samotě, bylo přesné tak obtížné, jak Damon předpokládal. Lady Beldonová držela Eleanor po celou dobu večeře po svém boku, stejně ráno u snídaně. Pak se ukázalo, že Ella je příliš zaneprázdněná, než aby s ním mohla jet na vyjížďku do okolí, poněvadž musela přečíst rukopis románu, který napsala její přítelkyně.

Damon se tedy musel spokojit s vyjížďkou bez doprovodu a pak se usadil do knihovny. Krátce po jedné hodině dorazili první hosté.

Věděl o tom, že princ Lazzara bude v blízkosti jeho novomanželky, a vůbec se mu to nezamlouvalo, nicméně že bude muset žárlit i na jiného hosta, o tom dosud neměl ani potuchy. Rayne Kenyon, nový hrabě z Havilandu, se totiž rozhodl, že na venkov doprovodí svou babičku vdovu Havilandovou.

Eleanor se zdála být jeho přítomností nadšená, a dokonce s lordem Havilandem flirtovala. Když se ve čtyři hodiny všichni sešli v přijímacím salóně na čaj, Damon pozoroval svou ženu, jak se skvěle baví.

„Škoda, že jsem nebyl pohotovější a nevyfoukl jsem vás Wrexhamovi pod nosem,“ řekl hrabě s úsměvem. „Kdybyste si vybrala za manžela mě, má babička by byla štěstím celá bez sebe, poněvadž vás považuje za dokonalou mladou dámu.“

Eleanor opětovala jeho úsměv. „Je veřejným tajemstvím, že se vás lady Havilandová snaží co nejrychleji oženil.“

„Bohužel máte pravdu,“ řekl Haviland suše. „Podle jejích vlastních slov chce ještě před svou smrtí, což prý může být každým dnem, uvidět pokračovatele rodu. Ale poněvadž vy už nejste volná, bude se muset po vhodné kandidátce poohlédnout někde jinde.“

„Je mi líto, že jsem vaši babičku zklamala, lorde. Ale můj manžel“ – vyslala k Damonovi smyslný pohled – „mě prostě očaroval. Když mě požádal o ruku, nemohla jsem říct ne. Nepochybuji však o tom, že pro vás nebude žádná potíž získat srdce jiné vhodné dámy.“

„Vhodné ano…, ale bohužel ne tak přitažlivé, jak bych si přál.“

„Zřejmě jsou pro vás všechny poněkud příliš krotké.“

„Už to tak vypadá. Zatímco ony mě zase považují na nepříliš civilizovaného, poněvadž nejsem sběhlý v otázkách etikety tak, jak by urozený šlechtic měl být.“

Eleanor se vesele zasmála a Damonem projela prudká vlna žárlivosti. Ze společných let na univerzitě Damon věděl, že Haviland má mnohem více předností než jiný typický urozený gentleman.

Poté se společnost odebrala do hudebního salónku, aby si vyslechla Eleanořinu hru na klavír. Zatímco jí princ Lazzara obracel noty, Haviland došel k Damonovi, který stál opřený o rám pootevřených francouzských dveří, aby se osvěžil a odpočinul si od nudných společenských formalit.

„Zajímalo by mě, Wrexhame, proč tady neustále obchází strážníci z Bow Street.“

Damon se na hraběte obdivně podíval. „Takže vy jste si jich všiml? Co je prozradilo? Ani jeden z nich není v uniformě.“

„Už jsem s nimi měl jistou zkušenost. Proč jsou tady? Mám dojem, že se neustále pohybují okolo prince Lazzary.“

„To je opravdu dlouhý příběh.“

Haviland pokrčil rameny. „Mám spoustu času. Rozhodně to bude zajímavější než nekonečně nudná salónová konverzace.“

A tak Damon začal s výčtem všech nehod, které se v krátké době udály, přičemž začal se zlámaným kolem kočáru a skončil uvolněnými kotvícími lany balónu.

Haviland zamyšleně naslouchal Damonovu vyprávění. „Říkáte, že ten lapka vypadal jako cizinec?“

„Ano. Vlastně měl olivovou pokožku, jakou mají Italové.“

„Nebylo by se co divit, kdyby Jeho Výsost měla mezi krajany odpůrce. Členové královské rodiny často probouzejí závist a nevraživost.“ Haviland se odmlčel. „Mohlo by být zajímavé pokusit se nastražit past.“

Damon překvapeně povytáhl obočí. I když věděl, že Haviland patřil do řad britské výzvědné inteligence, něco takového by od něho nečekal.

„Myslíte tím, že bychom Lazzaru použili jako návnadu?“ zeptal se. „Nebylo by to pro něho nebezpečné?“

„Když se to provede podle plánu, tak ne. Pokusím se něco vymyslet. Vy mezitím uvědomte jeho ochranku, ať si posvítí na princovo služebnictvo a jeho doprovod.“

„To jsem už udělal,“ odvětil Damon. „I když jsem Lazzarovi doporučil, aby služebnictvo nechal v Londýně, neposlechl mě a vzal si s sebou veškerý svůj personál. Všichni jsou však důkladně prověření. Rovněž jsem požádal svého komorníka, aby dával bedlivý pozor na vše, co se kde mezi služebnictvem šustne. Pokud ovšem na prince dáte pozor vy sám, jistě bude ve větším bezpečí.“

Haviland se ušklíbl. „Bude mi potěšením. Je pro mě úlevou, že se následujících čtrnáct dní budu mít čím bavit. Abych byl upřímný, zdejší společnost mi připadá poněkud nudná.“

Damon byl podobného názoru, dokud tady ovšem před dvěma lety nepoznal Ellu. Od první chvíle, kdy uviděl černovlasou krasavici, byla nuda náhle pryč. Tehdy kolem Eleanor poletovalo hejno ctitelů, a tak pro něho nebylo snadné dostat se k ní a upoutat její pozornost.

Teď na tom není o moc lépe, pomyslel si Damon. Jen s tím rozdílem, že tentokrát mu stojí v cestě její teta. Alespoň že tady byl signor Vecchi, který občas odvedl pozornost lady Beldonové od její neteře na svou osobu. Eleanor měla zřejmě pravdu. Postarší dáma se zdála být italským diplomatem zcela okouzlena.

K Damonově úlevě se druhého dne začali sjíždět ostatní hosté, a lady Beldonová tak byla čím dál tím víc zaměstnanější. Pozvala

smetánku londýnské společnosti a všem teď musela objasnit důvod náhlé svatby své neteře.

Damona pobavilo, když slyšel lady Beldonovou, jak na jejich manželství pěje chválu, i když věděl, že z něho vůbec není nadšená.

Rovněž Eleanor se snažila chovat tak, aby uklidnila případný skandál. Ujala se role krásné dědičky, která se vhodně provdala za urozeného gentlemana.

Damon si nemohl pomoct, ale musel ji obdivovat, jak nenuceně a s grácií okouzluje své obecenstvo. Nicméně Ella by upoutala jeho pozornost i tehdy, kdyby nebyla jeho novomanželkou. Byla tak energická a vitální. Zdálo se, že kdykoliv se objeví, všem přítomným se ihned zvedne nálada. Damon na ní mohl nechat oči. S okouzlením naslouchal jejímu zvonivému smíchu a dychtivě hltal její smyslné úsměvy.

Nicméně i když vždy naprosto přesně věděl, kde se jeho manželka v danou chvíli nachází, Eleanor si od něho držela odstup a pokaždé si našla nějakou vhodnou omluvu, aby s ním nemusela být sama.

Jeho sestřenice Tess Blanchardová si asi jediná všimla nedostatku soukromí pro novopečený pár. Když ji Damon spatřil mezi hosty, byl upřímně rád, ale když mu přála k nečekané svatbě a dodala, že chce znát veškeré podrobnosti, poděkoval jí a stočil hovor na její oblíbené téma, čímž byla její charitativní činnost.

Tess věděla vše o jeho úsilí v Itálii a během své práce v rodinách padlých vojáků sama několikrát odhalila příznaky nebezpečné nemoci. Ihned informovala Ottu Gearyho, který zařídil vše potřebné a poslal pacienty do Damonova sanatoria.

Naštěstí Tess byla dostatečné chytrá a chápavá, aby na Damona dále netlačila. Když se rozcházeli, jen řekla: „Doufám, že budete s Eleanor šťastní.“

Na druhou stranu Ellin starší bratr nebyl tak optimistický. Marcus Pierce, lord Danvers, a jeho novomanželka Arabella dorazili o dva dny dříve, než byli očekáváni. Když se vrátili z Evropy a dozvěděli se o nečekané svatbě, na nic nečekali a vyrazili do Brightonu.

Objevili se v sobotu ráno, když si hosté krátili dlouhou chvíli hrami na zeleném trávníku nebo se cvičili v lukostřelbě. Když

Eleanor uviděla svého bratra, odhodila luk a se šťastným smíchem se mu vrhla do náruče.

Když se jí zeptal, co to má zatraceně znamenat, že sotva vytáhne paty, ona se za jeho zády provdá, se smíchem mu ve zkratce popsala nehodu s balónem.

Damon pozoroval vřelý vztah mezi bratrem a sestrou, a i když se podobnému sblížení záměrně vyhýbal, pocítil něco jako závist.

Marcus ji nazýval Nell, lištičko a ještě několika jinými škádlivými zdrobnělinami, nicméně když pohledem sklouzl k Damonovi, na jeho tváři se objevil vážný ochranitelský výraz. Byl však natolik zdvořilý, že se s ním uvítal, podal mu ruku a představil mu svou ženu Arabellu.

Využil však první příležitosti, aby si vzal Damona stranou od společnosti a varoval ho. „Jestli mé sestře znovu ublížíš, Wrexhame, vytrhnu ti z hrudi srdce.“

Damon se usmál. „Pokud jí někdy ublížím, nemusíš se namáhat.

Srdce si vytrhnu sám.“

Marcus si ho dlouze měřil zkoumavým pohledem, potom konečně přikývl. Zřejmě byl ochotný dát Damonovi ještě jednu šanci.

Jeho chování bylo zčásti ovlivněno jejich bývalým přátelstvím. Ti dva se znali ještě z internátní chlapecké školy. Když Eleanor zrušila jejich zasnoubení, Damon litoval, že o něm Marcus ztratil dobré mínění. Měl jen málo skutečných přátel a těch si vážil.

Arabella, lady Danversová, byla poněkud vstřícnější než její manžel, ačkoliv zůstala odtažitá a dávala najevo, že zná historii Damonova vztahu s Eleanor.

Nicméně její náklonnost k Eleanor se nedala přehlédnout. Když mluvila s Ellou o tom, jaký to byl zvláštní pocit, když se s Marcusem vrátili ze svatební cesty a zjistili, že je provdaná, vyzařovala z ní vřelost a upřímný zájem.

„Ach, máš pravdu,“ souhlasila Eleanor a vyslala k Damonovi provokativní pohled. „Ani já sama si na tu změnu nemohu zvyknout.“

„Zřejmě musí být něco v ovzduší,“ řekla Arabella žertem.

„Nějaká nákaza manželstvím. Nikdy by mě nenapadlo, že se já i mé

sestry vdáme téměř najednou a že ty nás budeš krátce nato následovat, Eleanor. Škoda, že tady není i Roslyn a Lily.“

Damon však věděl, že Arabelliny sestry jsou stále na svatební cestě, a proto se slavnosti nezúčastní.

Arabella se rovněž vřele uvítala s Tess. Během odpoledne si Damon všiml, že tyto dvě ženy jsou blízké přítelkyně. Po celou dobu odpolední svačiny se společně s Eleanor smály a pokračovaly v tom i cestou na pláž.

Navzdory zatažené obloze a chladnému větru Eleanořina teta odmítla změnit své plány a odložit výlet na pláž. Zřejmě očekávala, že se počasí nakonec umoudří a podřídí se její vůli. A tak směrem na jih vyrazilo půl tuctu kočárů, přičemž lady Beldonová pochopitelně dělala gardedámu novopečenému manželskému páru.

Když Tess vyjádřila touhu zaplavat si v moři, poněvadž by to mohlo být vzrušující, Eleanor nadšeně souhlasila, ale když Arabella namítla, že plavat v moři, když hrozí bouřka, není zrovna moudré, rozvířila se vzrušená diskuze.

Damon byl rád, že Tess po dvou letech od ztráty svého snoubence odhodila ulitu, do níž se uzavřela, a vypadá uvolněně a šťastně. Vlastně ji takhle veselou ještě nikdy neviděl.

Rovněž si všiml, že Eleanor je jako vždy živá a plná energie, i když se ho snaží záměrné ignorovat – ovšem mimo dobu, kdy jí pomáhal z kočáru. Tehdy se na něho usmála s takovou něhou a smyslností, až se mu podlomila kolena.

Když jí však nabídl svou pomoc při cestě dolů po skalnatém srázu, odmítla ji, a tak Damonovi nezbývalo nic jiného než své služby nabídnout jiným dámám v jejich společnosti. Když konečně dorazili dolů na pláž, Eleanor, Tess a Arabella už byly daleko před nimi a ruku v ruce se procházely podél vody.

Damon se na ně zahleděl a pomyslel si, že to je úchvatný obraz. Svěží vítr jim cuchal dlouhé sukně a mašle na kloboucích a vzduchem se nesl jejich veselý smích, když společně uskakovaly před mořskými vlnami, aby si nenamočily střevíčky.

Princ Lazzara byl zřejmě stejného názoru, poněvadž Damonovi neunikl jeho uznalý pohled.

Netrvalo však dlouho a na princové tváři se objevil posměšný výraz. „Držím svůj slib a dávám si pozor, abych byl od vaší ženy co nejdál, lorde Wrexhame. Nevím však, proč se jí vyhýbáte i vy. Nebo to je lady Wrexhamová, kdo se vyhýbá vám?“

Otázka, i když pronesená se smíchem, ťala do živého a Damon měl co dělat, aby spolkl ostrou odpověď. „Má žena se po dlouhé době vidí se svými přítelkyněmi, Vaše Výsosti. Nevidím na tom nic špatného a nehodlám ji nijak omezovat.“

„Hm,“ bylo všechno, co Lazzara řekl. O chvíli později však suše dodal: „Abych řekl pravdu, jsem poněkud překvapený. Vzhledem k vaší věhlasné pověsti zkušeného milence bych očekával, že znáte první pravidlo amore.“

„Jaké to je pravidlo, Vaše Výsostí?“

„Žena chce být obletována. Pokud se budete držet stranou, nikdy ji nezískáte.“

„Takže vy mi navrhujete, abych se dvořil své vlastní ženě?“

„Přesně tak. Trocha svádění by jistě neuškodila.“

Damon byl mírně pobavený ironií faktu, že Lazzara dává jemu rady ohledně zacházení se ženami. Nicméně ten chlap měl pravdu. Pokud hodlá v blízké budoucností učinit konec svému celibátu, musí pro to taky něco udělat.

Celibát byl ještě bolestivější, když si Damon večer co večer uvědomoval, že ve vedlejším pokoji spí jeho krásná žena.

Jen o půl hodiny později se mu naskytla první příležitost změnit neblahé okolnosti. Ačkoliv Damon neustále pohledem sledoval bouřkové mraky, které se jim honily nad hlavou, prudký déšť se snesl tak rychle, že ho nikdo nečekal.

Když společnost zdolala útesy a konečně dorazila k čekajícím kočárům, byli všichni celí mokří.

Damon počkal venku, dokud nespočítal všechny cestující. Když se posadil vedle Elly, naklonila se k němu a zašeptala: „Děkuji.“

„Jsi promočený až na kůži,“ dodala a v hlase se jí chvěl potlačovaný smích. „Stejně jako když jsem tě tehdy strčila do fontány.“

„Pokud si dobře vzpomínám,“ zašeptal Damon, „tehdy to bylo mnohem příjemnější.“

Eleanor pochopila narážku na jejich první polibek a usmála se na něho takovým způsobem, až se Damonovi v hrudi zastavilo srdce.

Když se Eleanor zachvěla zimou, Damon si ji chtěl přitáhnout do náruče a zahřát ji svým tělem, jenže její teta je pozorovala ostřížím pohledem, a tak se spokojil s tím, že od kočího převzal vlněnou deku a přehodil ji Eleanor kolem ramen.

V hustém krupobití trvala cesta domů nekonečné dlouho. A i když na ně před Rosamontem čekali sloužící v marné snaze, aby urození hosté nezmokli, když dorazili dovnitř, byli všichni mokří a prokřehlí.

Eleanor pospíchala nahoru, aby se převlékla do suchých šatů. Damon ji následoval mnohem pomaleji, ale když vešel do své ložnice, napadlo ho, že by se mohl pokusit změnit názor své manželky na sdílení společného lože.

Cornby předem zatopil v krbu, a tak byla místnost příjemně vyhřátá.

Jeho komorník na něho jako vždy zodpovědně čekal, ale jakmile mu pomohl svléknout mokrý kabát, Damon ho propustil se slovy:

„Tohle zvládnu i sám. Přesto potřebuji, abys pro mě něco udělal.“

Damon došel k malému psacímu stolu v rohu místností, v rychlosti napsal vzkaz a přeložil ho.

„Tady,“ řekl a podával psaníčko Cornbymu. „Předej ho lady Wrexhamové a potom zmiz.“

„Jak si přejete, pane.“

Starý muž na sobě nikdy nedal nic znát, ale Damonovi se zdálo, jako by v jeho očích zahlédl souhlas. Vypadalo to, že souhlasí s plánem svého pána, aby sváděl jeho novou paní.

15

Pokud chcete získat srdce gentlemana, využijte k tomu všechny své ženské zbraně – tichá slůvka, letmé doteky, polibky…

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Když se ozvalo tiché zaklepání na dveře, Eleanor si právě s pomocí komorné svlékla promočené šaty a korzet. Zatímco Jenny odešla ke dveřím, aby se podívala, co se děje, Eleanor se zbavila punčoch a spodního prádla. V duchu si spílala, že byla tak hloupá a nechala se tetou přesvědčit na výlet k pobřeží, když bylo zřejmé, že bude pršet. Bosé nohy ji zábly a na celém těle jí naskočila husí kůže.

Natáhla se pro ručník, aby si vysušila vlasy, když Jenny zamumlala: „Je tady komorník vašeho manžela a má pro vás zprávu, lady.“

Eleanor zaváhala, pak si oblékla dlouhý župan a vydala se ke dveřím.

„Lady,“ řekl komorník, dvorně se uklonil a předal jí složený list papíru. „Pan Wrexham mě požádal, abych vám ho doručil osobně.“

Když Eleanor uslyšela o svém manželovi, srdce jí divoce poskočilo. „Ty jsi Cornby, že ano?“ zeptala se a přijala psaníčko.

„Ano, lady. Udivuje mě, že si na mě vzpomínáte.“

Eleanor poznala starého sluhu před dvěma lety. Tehdy byl Cornby svému pánovi zcela oddán – zřejmě stejně jako teď, pomyslela si, když otevřela dopis a všimla si jeho tázavého pohledu.

Jednalo se o pozvání, aby se k Damonovi přidala a usedla s ním k hořícímu krbu.

Eleanor nemohla potlačit pousmání. Bylo od něho nápadité takhle si zajistit její společnost. A ona rozhodně nemínila pozvání odmítnout.

Byla celá promrzlá, poněvadž Jenny nevěděla, že se vrátí skrz naskrz mokrá, a představa hořícího krbu byla až příliš lákavá. Navíc to bude skvělá příležitost, jak pokračovat v jejím plánu, jak zvýšit Damonovu touhu. Několik posledních dní škádlení zřejmě stačilo k tomu, aby povzbudila jeho hlad po jejím objetí. Fanny ji varovala, aby ve svém odmítání nezašla příliš daleko, a nedostala se tak až k bodu, kdy Damon prostě ztratí zájem a poohlédne se někde jinde. Eleanor se rozhodla, že je načase přistoupit k dalšímu kroku.

Pochopitelně že si však musí dát pozor. Nesmí dovolit, aby svádění zašlo příliš daleko. Jen jeden nebo dva polibky. Hrozí jí totiž nebezpečí, že podlehne své vlastní touze a zcela se Damonovi oddá. Ne, tentokrát musí být silná a přísně se držet svého plánu na získání Damonova srdce.

„Prosím, řekni svému pánovi, že za chvíli přijdu,“ oznámila komorníkovi.

Zdálo se, že si Cornby oddechl. „Dobře, lady. Jak si přejete.“

Jakmile za sluhou zavřela dveře, Eleanor se postavila k velkému zrcadlu a začala si upravovat volánky a stužky na hedvábném županu.

„Budete mě ještě potřebovat, lady?“ zeptala se Jenny.

„Mohla bys mi přinést ty modré střevíčky, prosím? Pak zanes mokré šaty dolů do kuchyně a nechej je tam vyžehlit. Nic víc nebudu potřebovat. Až do odpoledne máš volno.“

Komorná se poklonila a na tváři se jí usadil spokojený výraz. Nebylo to však proto, že má volno, ale zdálo se, že je také ráda, že její paní přijala pozvání svého manžela. „Děkuji vám, lady. Vrátím se, až na mě zazvoníte.“

Když Eleanor vklouzla do střevíčků, odemkla spojovací dveře do Damonovy ložnice. V pokoji bylo přítmí, poněvadž Damon zatáhl těžké závěsy, aby dovnitř nepustil bouřkový den. Lampa byla ztlumená, takže vydávala jen chabé osvětlení, ale v krbu hořel oheň a šířil kolem sebe příjemné teplo.

Výsledek byl velmi útulný a příjemný, a to navzdory hlasitému bubnování vytrvalého deště, který dopadal na skleněné tabule velkých oken.

Eleanor si všimla Damonova pohledu a srdce jí opět poskočilo. Stál poblíž velké postele a v županu z burgundského brokátu mu to neobyčejně slušelo. Byl bosý a podle holých nohou se zdálo, že kromě županu na sobě nic jiného nemá.

Eleanor se zachvěla. Vstoupila do místnosti a zavřela za sebou dveře.

„Vypadáš prokřehle,“ řekl její manžel. „Proč se neohřeješ u krbu?“

„Děkuji, velmi ráda,“ odvětila Eleanor a přešla přes ložnici k plápolajícímu ohni.

Před krbem stála dvě velká křesla, ale Eleanor je minula, postavila se přímo k ohni a natáhla k němu prochladlé ruce. Damon došel k servírovacímu stolku a z broušené karafy nalil pohár vína.

„Hádám, že Cornby oheň rozdělal ještě dřív, než jsi přišel?“ poznamenala.

„Ano. Je velmi předvídavý.“

„Bylo od tebe milé, že jsi mě pozval.“

Damon se k ní obrátil. „Velmi rád jsem využil příležitosti vidět se s tebou bez ostatních hostů, kdy musím urputně zápolit o tvou pozornost. Netušil jsem, že abych byl o samotě se svou ženou, budu ji muset pozvat na dostaveníčko,“ dodal s povytaženým obočím.

Eleanor na jeho popíchnutí nereagovala a dál se zahřívala před krbem.

Damon se k ní přidal a podal jí sklenici s vínem. Eleanor si ji přiložila ke rtům a přesně podle plánu se na něho provokativně podívala – což však byla velká chyba. Málem se utopila v Damonové pohledu černých očí, které dychtivě klouzaly po její tváři.

Pak Damon zvedl ruku, něžně ji pohladil po tváři a prsty jemně pročísl vlhké kadeře.

„Líbilo se mi, když jsi měla dlouhé vlasy, ale tyhle se k tobě asi lépe hodí. Je jedno, jaký máš účes, stejně jsi vždy krásná.“

Eleanor ztuhla a snažila se obrnit proti jeho dráždivým dotekům. Našla v sobě tolik síly, aby se na něho usmála. „Není to snad kompliment?“

„Ne, jen jsem vyjádřil svůj názor.“

Přesto musí být na pozoru. Na vlastní kůži poznala, že se Damon během chvilky dokáže proměnit v ďábelskou esenci svůdnosti, které nedokáže odolat. Podle toho, jak se na ni dívá, má právě tohle v plánu. Chce ji dostat do postele, a ukončit tak jakékoliv pochybnosti o tom, že jejich manželství je jen na papíře. Eleanor chtěla totéž, ale teď ještě ne. Nejdříve musí získat jeho srdce. Byla pevně rozhodnutá počkat, až bude správný čas.

Když Damon vzal její volnou ruku do svých a něžně jí třel prochladlé prsty, Eleanor proti tomu nic nenamítala. Pak však obrátil její ruku dlaní vzhůru a svůdně ji pozvedl ke svým rtům. Než ji lehce políbil na vnitřní stranu zápěstí, jeho horký dech ovanul její dlaň.

Eleanor se napjala a najednou cítila, jak celé její tělo hoří touhou. Prudce se mu vytrhla a couvla dál od jeho svůdných doteků. Nenuceně se posadila do jednoho z křesel, aby si tak od Damona udržela dostatečný odstup.

K její velké úlevě se posadil do vedlejšího křesla. Nicméně jeho pohled ji spaloval stále stejnou intenzitou. Když pozvedla víno k ústům, všimla si, že fascinovaně zírá na její rty.

„Věděla jsi o tom, že víno chutná nejlépe ze rtů druhé osoby?“

Eleanor ztěžka polkla a začala zvažovat, zda byl dobrý nápad přijít sem do Damonovy ložnice. „Ne, to jsem nevěděla.“

„Když vidím na tvých rtech rudé víno, mám chuť tě políbit.“

Eleanor se podařilo lehce se zasmát. „Obávám se, že tě musím zklamat. Nechci, abys mě líbal. Stejně tak nechci, aby ses mě dotýkal.“

„Tím jsi mě zranila, drahá, protože já mám až bolestnou potřebu dotknout se tě. V tom župánku jsi přímo neodolatelná.“

Stejně tak i ty, pomyslela si Eleanor. V jeho půlnočně černých očích tančily plameny touhy a Eleanor si najednou nebyla jistá, zda se mu dokáže ubránit a udržet si od něho odstup.

Drzost jeho návrhu způsobila, že celé její tělo zaplavil nestoudný chtíč. Bradavky jí ztuhly touhou a pod tenkou látkou županu se

rýsovaly jako dva pevné hroty žadonící o polaskání. Eleanor si byla dobře vědoma toho, že je Damon hltá dychtivým pohledem.

Vzchopila se a odhodlaně vystrčila bradu. Věděla, že Damon dokáže svým hříšným pohledem svést každou ženu, a rovněž věděla, že nechat se svést by bylo nádherné, ale musí být pevná a odhodlaná. Vždyť milováním se s Damonem by zničila všechny své plány.

„Prosím, mohl by ses přestat na mě takhle dívat?“ požádala ho. Nevinně povytáhl obočí. „Jak se na tebe dívám?“

„Jako bys mě chtěl svléknout pohledem.“

„Mnohem raději bych tě svlékl rukama.“

Jeho tvrzení bylo proneseno tichým hrdelním hlasem, který způsobil, že se Eleanor celá zachvěla.

Nicméně když ho napomínala, podařilo se jí získat klidný tón.

„Damone, chovej se slušně, nebo odejdu.“

Hlasitě si povzdychl. „To je nejlepší způsob, jak zničit mužskou představivost.“

Eleanor si vzpomněla na roli, kterou se uvolila hrát, a svůdně se usmála. „Ale no tak, Damone, představivost ti přece nikdo nebere. Klidně si sni dál, jen ne o mně.“

„Dobře tedy, budu se snažit chovat se slušně, i když to bude velmi obtížné.“

Damon se opřel do křesla, ruce si překřížil na břiše a dlouhé nohy pohodlně natáhl před sebe, čímž uvolnil cípy županu a odhalil svalnatá stehna. Eleanor si teď byla naprosto jistá, že je pod županem zcela nahý.

Zhluboka se nadechla a napila se vína.

Nicméně Damon si jejího výrazu všiml a usmál se. „Zajisté ti nevadí, že jsem si svlékl mokré oblečení.“

„Mohl sis obléct nějaké suché kalhoty.“

„Proč? Jsi přece moje žena. Je dovoleno, abychom se vzájemně viděli bez šatů.“ Na chvíli se odmlčel. „Bohužel já jsem tě zcela nahou ještě neviděl. Co jsi vešla do mé ložnice, na nic jiného nemyslím. Co máš pod tím županem, Ello? Jsi nahá?“

Eleanor ucítila žhavou vlnu touhy. Než odpověděla, napila se vína, aby se povzbudila. „Vím, co děláš, Damone.“

„Co dělám, lásko?“

„Snažíš se mě svést.“

„Zatímco ty mě velmi zdařile provokuješ, jako to děláš celou dobu, co jsme tady. Jen se ptám proč? Kdybych měl hádat, řekl bych, že na mě uplatňuješ rady ze své knížky.“

Bylo zbytečné odporovat, proto Eleanor pohodila hlavou a přiznala: „Vlastně ano.“

„Proč? Přece se nemusíš snažit získat manžela. Už mě máš.“

Zamyšleně se na něho podívala a zvažovala, jak hodně má být upřímná. „Jenže já tě nemám, Damone. Naše manželství není ničím jiným než podpisem na kusu papíru.“

Překvapeně se na ni podíval. „Co vlastně chceš? Dovést mě k šílenství, abych splnil každé tvé přání?“

„Částečně.“

Damon se pousmál. „Možná bych si měl tu tvou knížku přečíst, abych lépe pochopil tvé metody svádění.“

Eleanor se na něho upřímně usmála. „Ty nic takového číst nepotřebuješ. V otázce svádění jsi expert.“

„Beru to jako kompliment, lásko. Také bych rád podotkl, že když máš mě, nepotřebuješ k zahřátí oheň. Můžu tě rozpálit tak, jak to žádný oheň nedovede.“

Jeho hlas klesl do zastřeného šepotu, který Eleanor prozradil, že má být ostražitá.

„Jsem si jistá, že bys to dokázal,“ odvětila s tichým zasmáním.

„Jenže jestli se mě tahle snažíš dostat do postele, pak ti musím říct, že neuspěješ.“

Líně se usmál. „Líbilo by se ti to, Ello. Naše milování by bylo mnohem intenzivnější než to první. Ukázal bych ti skutečnou rozkoš.“

O tom ani na chvíli nepochybovala. Praskající oheň, silné víno, zvuk deště bubnujícího na okenní tabuli, to vše z jejího těla vyhnalo chlad, ale největší podíl na tom měl samotný Damon. Jeho černé oči vypadaly v probleskujících plamenech smyslně a Eleanor cítila, jak jí celým tělem pulzují hřejivé vlny touhy.

S nesmírným přemáháním od něho odvrátila zrak a zahleděla se do praskajícího ohně. Damon v ní probudil její sexualitu a dal jí okusit, jaké to je být ženou. Oba cítili touhu, která je zcela ovládala.

Jenže právě v tom byl ten problém. Nebylo to nic víc než tělesný chtíč. Ona od něho však chtěla víc. Mnohem, mnohem víc.

Naklonil se k ní blíže a znovu upoutal její pozornost. „Věř mi, Ello. Jediné, na čem mi teď záleží, je poskytnout ti rozkoš.“

Eleanor najednou vyschlo v ústech. To ona měla být tím, kdo svádí, ale Damon se zcela ujal její vlastní role. Jeho úsměv ji hřál, zatímco zastřený hlas v ní probouzel další vzrušující chvění.

„Máš ty nejkrásnější oči na světě. Tak sytě modrý odstín je přímo okouzlující.“

Zato tvé oči jsou černé a svůdné, pomyslela si Eleanor.

„Taky máš to nejsvůdnější tělo. Tolik bych ho chtěl cítit přitisknuté k tomu mému.“

„Damone…, tohle se nestane.“

„Na tom nezáleží,“ řekl prostě. „Mohu si to alespoň představovat. Dokážu popsat naše milování do toho nejmenšího detailu. Chtěla bys vědět, co bych udělal, lásko? Jak bych tě potěšil?“

Eleanor nedokázala odpovědět. Byla zcela zbavena slov.

Damon si její mlčení zřejmě vyložil jako souhlas, protože pokračoval.

„Kdybych se s tebou miloval, bylo by to v měkké posteli, ne jako tehdy v balóně. Pochopitelně že to bylo skvělé, ale ne zrovna ideální. Nejdříve bych tě pomalu svlékl a zulíbal každičký kousek tvého nádherného těla. Začal bych s tvými ňadry, které bych laskal prsty a mazlil se s nimi. Pak bych si je pozvedl k ústům a sál bych tvé růžové bradavky.“

Při této představě se Eleanor vzrušením zachvěla. Skoro cítila tlak jeho rtů na svých už tak zduřelých bradavkách.

„Tvá ňadra by v mých dlaních ztěžkla, Ello… Já bych je líbal, dráždil a sál, až by ti z hrdla unikl tichý sten plný touhy.“

To by se určitě stalo. Nicméně dále mu naslouchat by bylo velkou chybou, varovala se Eleanor. Přece moc dobře ví, jak dokáže být Damon přesvědčivý. Přesto ho nedokázala zastavit a se zatajeným dechem tiše naslouchala jeho smyslným slovům.

„Pak bych rukou vklouzl mezi tvá štíhlá stehna a ujistil bych se, že jsi vlhká a připravená. Konečky prstů bych tě dráždil na tom nejcitlivějším místě, až bys šílela touhou po naplnění. A vtom bych

se sklonil, přisál se k tobě svými horkými rty a jazykem bych pokračoval v slastném trýznění.“

Když si Eleanor představila, jak ji Damon dráždí špičkou horkého jazyka, celá se zachvěla a útroby se jí sevřely.

„Slyšel bych tvé slastné vzdychání. Když bys byla napolo šílená touhou, pomalu bych do tebe vstoupil. Zcela bych tě naplnil a začali bychom se pohybovat v rytmickém tanci, jako bychom byli jedno tělo, Ello. Nevěděla bys, kde končí to tvé a začíná mé…“

Eleanořiným tělem proudily horké vlny a mezi stehny cítila palčivou bolest. Damon kolem ní spřádal pavučinu smyslnosti a touhy, uvěznil ji do zvuku svého hlasu a omámil intenzitou pohledu.

Jeho slova však měla stejný efekt i na něho samotného. Damon rozevřel cípy svého županu. „Podívej, co se mnou děláš, lásko… Toužím po tobě.“

Ztopořené mužství bylo jasným důkazem jeho sexuálního vzrušení. Eleanor od něho nedokázala odtrhnout zrak. Neustále vzpomínala, jaké to je cítit ho, jak se pohybuje uvnitř jejího těla.

Vtom Damon rozvázal pásek na županu a zbavil se oblečení. Když vstal, Eleanor se zatočila hlava. Bylo to poprvé, co ho viděla zcela nahého, a ten pohled ji ohromil. Světlo vycházející z krbu modelovalo jeho dokonalou postavu…, široká ramena, svalnatou hruď, úzký pas, dlouhé silné nohy.

Damon stál naprosto tiše a dovolil jí, aby si ho důkladně prohlédla. Její tichý obdiv ho naplňoval touhou.

Pokud se o nějakém muži dalo říct, že je krásný, pak to byl Damon. Jeho tělo bylo prosté dokonalé, bez jediné chybičky. Eleanor pocítila nutkavou touhu dotknout se ho, polaskat bronzovou pokožku obepínající pevné svaly. Vtom její pohled sklouzl níž, zpátky k černým kučerám okolo pevného mužství. Důkaz jeho touhy nestoudně trčel do prostoru.

Damon se naklonil a z jejích rukou převzal sklenici s vínem. Odložil ji na krbovou římsu, něžně vzal Eleanor za zápěstí a přitáhl ji sobě.

„Da-Damone,“ koktala nejistým hlasem.

„Dotkni se mě, Ello,“ pobídl ji a její dlaně si přitiskl k nahé hrudi.

„Dotýkání je dovoleno, lásko. Jsem tvůj manžel a ty jsi má žena.“

Jeho pokožka byla hladká a horká. Pod saténovým povrchem se skrývaly ocelové svaly a Eleanor nedokázala odmítnout a nevyhovět jeho přání.

Je ztělesněním svůdnosti, pomyslela si.

Damon sklonil hlavu a ona ve vlasech ucítila jeho dech. „Voníš jako hřích, má ženo,“ mumlal se rty něžně přitisknutými k jejímu čelu. „Jako déšť a jarní vánek. Voníš vzrušením a touhou…“

Rovněž jeho vůně byla hříšná. Z jeho horkého těla vycházelo mužné pižma, které ji zcela pohlcovalo a zbavovalo ji rozumu.

Když se kousek odtáhl, pohled do jeho očí jí prudce rozbušil srdce. Pak Damon rozvázal pásek jejího županu a rozevřel ho, přičemž odhalil její spodničku. Její ňadra byla pevná a pod tenkou látkou se zřetelné rýsovaly hroty touhou ztuhlých bradavek.

„Kdybych se s tebou miloval, přesně takhle bych začal…“

Zvedl ruku, konečky prstů jí lehce přejel po pootevřených rtech a pak pokračoval dolů po štíhlém hrdle. Jeho dotek byl něžný a zároveň hřejivý a vzrušující. Pak pozvedl obě ruce, aby se polaskal s jejími ňadry. Zkušeně je potěžkal v dlaních, bříšky prstů obkreslil linii pevných bradavek a dráždivě je sevřel mezi dvěma prsty.

Když svíral citlivé hroty, Eleanořiným tělem proudily omamné vlny rozkoše, ale to jí nestačilo. Chtěla cítit jeho ruce na celém těle.

„Dovol mi, abych tě zahřál, Ello.“

Když rukama sklouzl níže, pevně objal její zadeček a přitiskl si ji ke svému pevnému tělu, Eleanor zatajila dech. „Zkus, jak hodně po tobě toužím.“

Jedním kolenem jí rozevřel stehna, ztopořené mužství přitlačil k jejímu břichu a Eleanor se zatočila hlava. Cítila, jak ji jeho touha spaluje. A když si představila, jak se v ní pohybuje, její srdce začalo tlouct ještě zběsileji než doteď. Byla omámená touhou a nedokázala se soustředit na nic jiného než na spalující žár, který ji zcela pohlcoval… Přesně to chtěl, varoval ji tichý hlas.

Damon dobře věděl, jak zoufale po něm touží, jak zbožňuje jeho doteky a polibky.

Jenže její touha po lásce je silnější než touha po tělesném ukojení. Tentokrát nesmí podlehnout. Pokud se ztratí v pohledu jeho černých očí, nikdy ho skutečné nezíská.

Musí obrátit karty a dát Damonovi pocítit tutéž spalující touhu, která pulzuje jejím tělem. Jen tak ji jednou bude schopen milovat.

„Možná máš pravdu,“ zašeptala rozechvělým hlasem.

„Potřebujeme postel.“

Její náhlá změna názoru ho očividně překvapila, ale když ho vzala za ruku a vedla k posteli, nic nenamítal. „Lehni si, můj manželi.“

Damon ji poslechl a zády se položil na měkkou matraci. Byl tak okouzlující. Stíny si pohrávaly na jeho těle a zdůrazňovaly pevné kontury ocelových svalů.

Stačil jen pohled na jeho dokonalost a Eleanor cítila přímo neodolatelnou touhu. Podle temného pohledu Damonových očí na tom byl naprosto stejně.

Zhluboka se nadechla, obrnila se proti jeho kouzlu a ruce přitiskla na jeho širokou hruď.

„Damone, vzpomínáš si, jak jsi mě svými polibky vždy dokázal vzrušit natolik, abych ti zcela podlehla?“

„Ano, lásko.“

„Tentokrát chci já udělat totéž tobě.“

Sklonila se a uvěznila jeho rty v dlouhém polibku. Pak, navzdory své vlastní touze, se od něho odtrhla.

„To je pro dnešek vše, můj manželi. Už jsem ti říkala, že nestojím o manželství z rozumu. Nicméně pokud si jednou budeš myslet, že mi můžeš dát víc – pokud zatoužíš po opravdovém manželství, jaké chci já – pak mi dej vědět.“

S těmi slovy se obrátila a unikla do bezpečí své ložnice.

Eleanor věděla, že tím, že ho odmítla, vypilovala Fannyiny rady do dokonalosti, přesto se nemohla ubránit pocitu lítosti.

Bylo však načase, aby se Damon přesvědčil, že ona svá slova myslí vážně. Že ho chce jako svého opravdového manžela, a ne jako pouhého milence. Že chce jeho srdce, nejen tělo. Nicméně rozhodnutí bylo jen na něm.

16

Občas je nejlepší, když se řídíte svými instinkty.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Z bezesného spánku ji vytrhl něčí křik.

Eleanor se s rozbušeným srdcem posadila a hleděla do tmy.

Nechápala, co ji probudilo.

Náhle se znovu ozval hlasitý výkřik. Vycházel z Damonovy ložnice. Eleanor vyskočila z postele, zapálila svíci a běžela odemknout spojovací dveře.

Když dorazila k Damonově posteli, jeho křik se změnil v tlumené naříkání. Divoce sebou házel ze strany na stranu. Zřejmě byl v zajetí noční můry.

Zmuchlaná přikrývka mu sklouzla až k pasu a odhalila jeho nahé tělo. Eleanor si všimla, že má pokožku pokrytou kapičkami potu. Vzala ho za rameno a jemně s ním zatřásla.

Nereagoval, a to ani, když volala jeho jméno, proto s ním prudce zalomcovala. „Damone, probuď se!“

Otevřel oči.

Ležel celý ztuhlý a na tváři měl zmučený výraz. Ve světle svíce viděla, jak je ztrhaný, a pod dlaní cítila napjatost jeho svalů. „Měl jsi noční můru,“ řekla konejšivě.

Obrátil k ní zmučené oči. Díval se na ni a vypadal téměř ztraceně. Ebenové kučery lemovaly jeho bledý obličej, zatímco temné stíny zdůrazňovaly zmatený výraz.

Vtom ze sebe setřásl její ruku, posadil se a rozhodně si promnul obličej.

„Co tě trápí, Damone?“ zeptala se Eleanor tiše.

„Nic.“

Jeho hlas zněl cize, odtažitě. Najednou si zřejmě všiml, co má na sobě. Stála tu bosá jen v noční košilce.

„Jsem v pořádku,“ dodal drsně. „Vrať se do postele, Ello.“

Nicméně proti jeho zranitelnosti byla bezbranná. Chtěla z jeho tváře zlíbat ten zmučený výraz, držet ho tak dlouho, dokud mu z očí nezmizí ztrápený pohled.

Pozvedla ruku a chlácholivě ho pohladila po tváři. „Chtěla bych ti pomoct,“ zamumlala.

Damon na zlomek vteřiny znehybněl. Pak se od ní prudce odtáhl, dál od jejích konejšivých doteků.

Odvrátil pohled a ukryl ho za oponu černých řas. „Nepotřebuji tvou pomoc.“

Eleanor zaváhala. „Chceš, abych s tebou chvíli zůstala?“

„Ne. Nechci tě tady.“

Pozvedl zrak a podíval se na ni. Jeho oči byly černé jako půlnoční tma. „Vrať se do postele,“ opakoval drsným hlasem.

Eleanor ho váhavě uposlechla. Vrátila se do postele, ale stejně nemohla usnout.

V hrudi ji tížila bolest. Částečně proto, že ji Damon od sebe odehnal, ale především z toho důvodu, že před sebou stále viděla jeho zmučenou tvář.

Co způsobilo takovou bolest, že ho pronásleduje i v jeho snech?

Trvalo dlouho, velmi dlouho, než Eleanor zase usnula. Její poslední myšlenka byla ta, že ji Damon nejen nechce pustit do svého srdce, ale ani do svého života.

V neděli se probudili do pochmurného dne. Špatné počasí ovlivnilo náladu všech přítomných hostů. Většina společnosti zůstala v domě a hrála stolní hry. Eleanor stálo spoustu sil, aby se k nim přidala se svým obvyklým nadšením.

Damon se celý den zdržoval v ústraní. Když v pondělí nepřišel ke snídani ani k obědu, Eleanor se rozhodla, že se po něm zajde podívat.

Když zaklepala na spojovací dveře mezi jejich ložnicemi, otevřel jí komorník jejího muže.

„Jel se projet, lady,“ odpověděl Cornby na její otázku ohledně lorda Wrexhama.

Eleanor se podívala z okna, na které divoce bubnoval déšť. „V tomhle počasí?“

„Občas je rád, když je sám. Zvláště dnes.“

„Co je dnes?“

„Výročí smrti jeho bratra, lady.“

„Ach,“ řekla poněkud vyvedená z míry. „To jsem netušila.“

„Můj pán o tom nerad mluví.“

Eleanor se zamračila. „Cornby, lord Wrexham měl včera v noci špatné sny. Má to snad něco společného právě se smrtí jeho bratra?“

„Řekl bych, že ano, lady. V tuto dobu má vždy špatné sny.“

„Sny o smrti jeho bratra?“

„Bohužel ano.“ Komorník zaváhal, ale pak dodal: „Pán většinu času projezdí na koni, aby se fyzicky vyčerpal, a odehnal tak noční můry. Jenže já si myslím, že to příliš nepomáhá.“

„Řekl ti, kdy se vrátí?“

„Ne, lady. Občas se vrací před setměním, ale někdy až pozdě v noci.“

„Takže se to stává častěji?“

„Pravidelně, lady. Je to jeho každoroční rituál.“

Eleanor se zamračila. Je možné, že se Damon stále obviňuje z toho, že svého bratra nedokázal zachránit?

Pak Eleanor zaujala Cornbyho činnost. Když vešla do místnosti, zdvořile se jí věnoval a odpovídal na všechny její dotazy, nicméně pak se vrátil ke své práci a z dřevěného soudku přeléval do broušené karafy zlatavou tekutinu, která vypadala jako brandy.

„Předpokládám, že tohle po svém návratu hodlá vypít,“ pronesla zachmuřeně.

„Ano, lady. Mám přikázáno, abych v tuto roční dobu měl vždy dostatečnou zásobu brandy.“

Eleanor se nelíbilo, že Damon hledá zapomnění a útěchu v alkoholu, ale co ji však skličovalo mnohem víc, byl důvod jeho nočních můr.

Rukou kývla k soudku. „Je neobvyklé, že se ještě pořád tolik trápí. Vždyť jeho bratr zemřel už před mnoha lety.“

„Ano, ale já se obávám, že smutek mého pána je větší než obvykle. Ti dva si byli velice blízcí. Nesmíte zapomínat na to, že byli

dvojčata. Pro lorda Wrexhama to bylo nelehké období, když musel sledovat, jak jeho bratr v bolestech umírá a není mu pomoci. Řekl bych, že ho to naprosto zničilo.“

Eleanor si představila Damonovu bolest a sevřelo se jí srdce. Není se co divit, že ho stále pronásleduje bratrova smrt. Navíc musel své bolesti čelit naprosto sám, bez útěchy blízké duše. Nechtěla na to ani pomyslet.

„Kéž bych mohla udělat něco, čím bych mu pomohla,“ povzdychla si tiše.

„Možná že byste mohla, lady.“ Cornby se zarazil a provinile sklopil hlavu. Když se na něho Eleanor tázavě podívala, dodal:

„Mám pocit, jako bych svého pána zrazoval, a to se mi vůbec nelíbí. Mluvit o něm za jeho zády není zrovna projev loajality.“

„Prosím, jen mi to řekni, Cornby,“ pobízela ho Eleanor. „Jsem sice jeho žena, ale ty ho znáš mnohem lépe než já.“

Starý sluha přikývl, ale když promluvil, stále se tvářil provinile.

„Myslím, že by mému pánovi pomohlo, kdyby na svůj žal nebyl sám. Samozřejmě že vám nemohu radit, ale možná, kdybyste si s ním promluvila…“

Eleanor byla ráda, že Cornby má na srdci blaho svého pána.

„Určitě s ním promluvím, Cornby. Děkuji za pomoc.“

Komorník znovu zaváhal. „Má paní…, já jen…, pokud na vás pán bude hrubý, nezlobte se na něho. Nepatří k těm, kteří si někoho pouštějí k tělu.“

Eleanor si vzpomněla, jak ji Damon včera v noci vykázal ze svého pokoje.

„Ty máš svého pána rád, Cornby, že je to tak?“

„Ano, lady. Jsem mu zcela oddán. On si však mou loajalitu zaslouží. Je to báječný pán… a skvělý člověk.“

„Souhlasím s tebou a jsem ráda, že mu tak věrně sloužíš.“ Komorník se uklonil. „Je to má povinnost, lady, ale i radost.“

Po rozhovoru s Cornbym měla Eleanor o čem přemýšlet, za což mu byla velmi vděčná. Vrátila se do svého pokoje, posadila se na židli poblíž okna a zamyšleně hleděla do dálky.

Konečné pochopila, proč k sobě Damon nikoho nepustí, a to ani ji. Vlastně především ji. Jelikož ho bratrova smrt tolik zasáhla, ze

strachu z možného utrpení se rozhodl, že už nikdy nikoho nebude milovat.

Eleanor se bolestí sevřelo srdce.

Najednou si vzpomněla na jejich zasnoubení před dvěma lety. Obrátil se Damon ke své milence jen proto, aby ji od sebe odehnal? Poněvadž si ji nechtěl pustit k tělu, aby mu nemohla ublížit?

Je to možné.

Nicméně minulost ji tolik netrápila jako současnost. Co se stane s člověkem, který všechnu svou bolest drží hluboko uvnitř sebe? Vrací se k němu v podobě zlých snů, přesně jako u Damona.

Eleanor vyšla z ložnice a vydala se dolů po širokém schodišti. Byla pevně rozhodnutá, že si s Damonem musí promluvit. Ale dovolí jí to? Včera, když se ho snažila utěšit, ji od sebe odehnal a možná to udělá i tehdy, když začne mluvit o jeho bratrovi.

Až teď si uvědomila, že Damon se s ní nikdy nepodělil o své starosti. Pohřbil svůj smutek hluboko ve své duši a zřejmě ho tam chtěl i nechat.

Nu, bude ho muset přimět změnit názor. Nicméně k tomu jí Fannyina kniha příliš nepomůže. Až doteď se přísně řídila kurtizáninými radami, nastal však čas, aby následovala své vlastní instinkty. Hra skončila. Damon teď potřebuje opravdového přítele.

Eleanor se zamyslela. Bude jejich přátelství silnější než jeho touha po jejím těle? Stále byla pevně rozhodnutá získat Damonovu lásku – a ujistit se, že nebude mít důvod vyhledávat jiné ženy –, ale teď se pokusí spolehnout na svůj vlastní rozum.

Damon nepřišel ani na večeři, Eleanor se však informovala ve stájích, a tak věděla, že se už vrátil a je na Rosemontu.

Pokud si někdo všiml prázdného místa po jejím boku, pak se snažil být taktní a na nic se jí neptal. Eleanor ho však nemohla pustit z hlavy. Ačkoliv se ji Marcus, Arabella i Tess snažili rozptýlit, bez Damonovy přítomnosti se jí večer zdál neobyčejně zdlouhavý. Pohledem visela na hodinách na krbové římse a přemýšlela, jestli se teď opíjí do němoty, aby od sebe odehnal bolestné vzpomínky.

Jakmile bylo po večeři a ve vedlejší místnosti se podával čaj, Eleanor nepozorovaně vyklouzla z jídelny a vydala se nahoru. Damon na její tiché zaklepání neodpověděl, ale ona přesto vešla dál.

Našla ho v košili, kalhotách a jezdeckých holínkách, jak sám sedí před skoro vyhaslým krbem. V místnosti bylo přítmí, ale přesto zřetelně viděla jeho výraz. Když se na ni podíval, zamračil se.

„Co tady děláš, Ello?“

Mluvil docela jasně, ale Eleanor ho přesto podezřívala, že je opilý.

„Chtěla jsem tě vidět,“ odpověděla nenuceně.

Damon odvrátil zrak. „Nu, tak jsi mě viděla a zase můžeš jít.

Nemám náladu, abych čelil tvým hrám.“

„To vidím,“ řekla Eleanor suše. „Jenže já jsem nepřišla, abych si s tebou hrála.“

„Tak co tedy zatraceně chceš?“

„Dělat ti společnost. Předpokládám, že dnes večer nebudeš chtít jít spát, aby se nevrátila včerejší noční můra.“

Damon zvedl hlavu. „Nestojím o tvou lítost, Ello.“

„Samozřejmě že ne. Ale já stejně zůstanu. Každý přítel by udělal totéž. Teď bys neměl být sám. Potřebuješ někoho, s kým se budeš moct podělit o svůj smutek.“

„Co ty o tom víš?“ zeptal se Damon zastřeným hlasem.

„Myslím, že jsem pochopila, jak byl pro tebe tvůj bratr důležitý.“ Zamračeně se na ni podíval. „Cornby mluvil?“

„Jen se zmínil o tom, že je výročí Joshuovy smrti.“

Damon tiše zaklel a zhluboka si přihnul ze své sklenice. „Pokud jsi přišla, abys mi poskytla útěchu, pak žádnou nepotřebuji,“ opakoval.

„Dobře. Budu jen sedět a dívat se, jak se opíjíš. Mám ti dolít?“

Ačkoliv jeho výraz zůstal stále stejně nepřístupný, po chvilce přemýšlení k ní natáhl prázdnou sklenici. „Ano. Obávám se, že nejsem v takovém stavu, abych to zvládl sám.“

Eleanor od něho převzala sklenici, nalila do ní brandy a znovu mu ji podala. „Mohu si také nalít?“

Damon pokrčil rameny. „Posluž si.“ Pak se na ni zkoumavě podíval. „Strážkyně tvé počestnosti by ti řekla, že dáma brandy nepije.“

Eleanor ignorovala kousavou poznámku o své tetě. „Jenže já dnes večer nechci být dámou, Damone. Chci být tvou přítelkyní.“

„K čertu…, já nechci přítele, Ello.“

„Jenže já bych jednoho potřebovala. Vždy jsem byla ráda ve tvé společnosti a vznešení přátelé mé tety mě začínají nudit.“

Damon si ji dlouze prohlížel a pak se usmál. „Mě taky.“

Eleanor byla ráda, že se jí alespoň podařilo z jeho tváře vyhnat ten chmurný výraz, nalila si brandy a posadila se do protějšího křesla.

Rozhostilo se tíživé ticho. Eleanor usoudila, že mu musí dát čas. Naštěstí Damon po chvíli promluvil. „Udělala jsi na mě dojem,

Ello. Většina žen by byla rozhořčená, kdyby našla svého manžela takhle pod parou.“

„Jenže ty máš ke své opilosti dobrý důvod. Nechceš na Joshuu zapomenout a tohle je tvůj způsob, jak vzpomínku na něho udržet stále živou.“

„Chápeš mě,“ zamumlal Damon udiveně.

„Alespoň se snažím.“ Eleanor pozvedla sklenici. „Připijeme si na Joshuovu památku?“

Damon neodpověděl. Než sklopil řasy, aby za nimi ukryl bolest, Eleanor v tmavých hlubinách jeho očí zahlédla smutek.

Stále bez odpovědi si zhluboka přihnul ze sklenice a pak se ztěžka nadechl.

„Je mi líto, že tvůj bratr zemřel, Damone,“ řekla Eleanor tiše.

„Zvláště v takových bolestech.“

Úkosem se na ni podíval, ale stále mlčel. Eleanor si však všimla, že z jeho tváře zmizel zachmuřený výraz. Jedna černá kadeř mu spadla do obličeje a Eleanor najednou měla dojem, že před sebou vidí malého chlapce, kterým kdysi býval. Vypadal zranitelně a ztraceně.

Eleanor tiše pokračovala: „Pan Geary mi řekl, že Joshua byl neobyčejný mladík.“

Damon odvrátil zrak a zahleděl se do své sklenice. „Taková zbytečná ztráta.“ V jeho hlase slyšela zlost a bolest. „Měl jsem to být já, ne on.“

„Kdyby zemřel Marcus, zřejmě bych to cítila stejně.“ Zranitelnost v Damonové tváři jí svírala srdce. Jeho krásné rysy byly pokroucené směsicí skleslosti a prázdnoty.

Udělala by cokoliv, jen aby ho zbavila jeho bolesti a smutku. Chtěla ho obejmout a chránit. Najít způsob, jak ho vyléčit, jak z jeho očí odehnat temné stíny.

Eleanor odložila sklenici, vstala a přiložila do krbu. Pak se otočila zpátky k Damonovi a začala se svlékat. Nejprve si zula střevíce a stáhla punčochy.

Když dala ruce za záda, aby si rozepnula háčky na šatech, Damon se na ni upřeně podíval. „Co si zatraceně myslíš, že děláš, Ello?“

„Snažím se tě utěšit.“

Myslela si, že jí v tom bude bránit, ale Damon mlčel. Místo toho si ji měřil vyčkávajícím pohledem.

Svlékla si šaty a pak korzet. Nakonec se zbavila i spodního prádla, které v šustotu dopadlo na zem. Stála před ním zcela nahá.

Slyšela, jak se Damon zhluboka nadechl, ale když si stoupla těsně k němu, na jeho tváři se nehnul ani jediný sval. Jen napjaté seděl a sledoval, jak z jeho ruky vzala sklenici s brandy, odložila ji na stůl a pak se sklonila, aby z kalhot vytáhla cípy košile.

Byla potěšená, že jí dovolil, aby mu košili přetáhla přes hlavu, a odhalila tak pevnost jeho široké hrudi. Pak si klekla a sundala mu boty.

Když vztáhla ruce k rozparku jeho kalhot, popadl ji za ruce a odstrčil je. Sám si rozepnul kalhoty a svlékl si je i s punčochami.

Když se Damon před ni postavil v celé své kráse, Eleanor ohromeně zalapala po dechu. S rozcuchanými vlasy a neoholenou tváří vypadal nebezpečně a tajemně, ale přesto to stále byl ten nejkrásnější a nejhříšnější muž, jakého znala.

Na tváři mu však stále zůstal záhadný výraz, jako by čekal, až Eleanor udělá další krok. Když dlaněmi objala jeho tvář a stoupla si na špičky, aby ho políbila, v tichu pokoje, které rušil jen praskot ohně, téměř slyšela zběsilý tep svého srdce.

Její polibek začal něžné. Chuť brandy na jeho rtech ji opájela stejné jako jeho blízkost. Jako vůně jeho pokožky, žár mužného těla. Když však nedostávala stejnou odpověď, něha se vytratila.

Pevně ji přitiskl ke svému tělu a líbal ji tak, jako by ji potřeboval a nemohl se jí nabažit.

Jeho hlad jen povzbudil Eleanořinu touhu, ale tato chvíle patřila Damonovi. Musela udělat všechno, aby ho rozptýlila.

Dlaněmi se zapřela do jeho svalnaté hrudi a odstrčila ho.

Přistoupila k posteli, odhrnula závěsy a odhodila přikrývku.

„Půjdeš za mnou, Damone?“ zeptala se svůdně.

Podezřívavě se na ni podíval. „To záleží na okolnostech. Znovu mě chceš opustit a nechat mě tu rozbolavělého touhou?“

„Ne. Chci se s tebou milovat.“

Tentokrát mu chtěla poskytnout rozkoš a uvolnění.

Damon jí zřejmě věřil, protože když se položila na postel, lehl si vedle ní. Přesto však zůstával ostražitý, jako kdyby si nebyl jistý, co bude následovat.

Eleanor věděla, že si musí jeho důvěru nejdříve znovu získat. Chtěla, aby ji objímal, aby ji tiskl ke svému pevnému tělu a dotýkal se jí, ale spokojila se jen s tím, že se k němu přitulila, něžně ho políbila na krk, na nahé rameno, na svalnatou hruď.

Když se zdálo, že se konečně uvolnil, Eleanor vedle něho poklekla a rukama začala objevovat zákoutí jeho těla. Dlaněmi přejížděla po pevných svalech, hladila hebkou pokožku, až se dostala k jeho mužství.

Když prsty objala pevnou hřídel, celý se napjal, ale stále zůstal nehybně ležet, a to i když druhou rukou uchopila jeho pevná varlata a něžně za ně zatáhla. Pak sklonila hlavu a horké rty přitiskla na růžovou hlavičku jeho mužství. Damon ztěžka zalapal po dechu.

Nicméně Eleanor nepřestávala a dál jazykem pokračovala ve slastném dráždění. Když pootevřela rty a touhou tepající úd zasunula do svých úst, Damon pevně zavřel oči, zaťal pěsti a křečovitě se napjal. Celé jeho tělo se začalo třást, čímž Eleanor jen dodal odvahy.

Když její rty pomalu sklouzly dolů po jeho pevnosti, Damon propletl prsty s kučerami jejích vlasů a tiše vydechl její jméno. Pak ji prudce popadl za ramena a donutil ji zvednout hlavu. „Už dost,“ řekl zastřeným hlasem.

Položil ji zády na měkkou matraci, překulil se nad ni a kolenem jí roztáhl stehna.

Když klesl do kolébky, kterou mu ochotně nastavila, jeho tvář byla křečovitě stažená touhou po uvolnění a černé oči žhnuly

plamenem vášně. Pak zabořil tvář do prohlubně pod jejím hrdlem a pevný hrot zarazil hluboko do jejího těla.

Eleanor se vyklenula a dychtivě mu vyšla v ústrety, čímž dala Damonovi možnost, aby do ní prudce vnikl až po samotný okraj.

Eleanor se jeho vášni nebránila a dlouhé nohy ovinula kolem jeho pasu. Cítila se jím naplněná, zcela poražená jeho touhou, která v ní probouzela žár.

Jeho tiché vzdechy se proměnily v zastřené vzlyky plné bolestné touhy a potřeby. Když vykřikl její jméno, ochraptělý hlas projel celým jejím tělem a spustil příval křečovitých vln vášně a rozkoše. Když se každičký kousek jejího těla napjal, pevné se k němu přitiskla a začala se nekontrolovatelně třást.

Rovněž Damon došel vyvrcholení. Jeho tělo se napjalo a prudce vyklenulo, ohromené divokou explozí. Zaklonil hlavu a z hrdla mu unikl hlasitý výkřik plný uvolnění.

Pevně ji objal kolem ramen a klesl do její náruče. Zůstal tak ležet, horký a ztěžka popadající dech, stále ponořený do její hebkosti.

Když se Eleanor konečně vzpamatovala, objala ho a začala ho něžně hladit po zádech. Damon zabořil hlavu do prohlubeniny jejího krku, jako by z ní chtěl nasát vřelost a sílu.

Eleanor se dojetím sevřelo srdce. Když se od ní odpoutal a překulil se na bok, v potemnělém pokoji zkoumavě pozorovala jeho tvář. Vypadal vyčerpaně, zranitelně, ale v jeho očích už nebyla taková bolest jako předtím.

Eleanor natáhla ruku a propletla své prsty s jeho. „Klidně spi, Damone. Dnes v noci zůstanu s tebou.“

K její velké úlevě nic nenamítal a poslušně zavřel oči.

Eleanor byla pevně rozhodnutá zůstat vzhůru a odhánět od něho noční můry.

Utišit smutek muže je privilegium každé manželky, pomyslela si Eleanor. A poprvé od jejich překotného sňatku se jí zdálo, že je skutečně jeho žena.

Damonova žena.

Ta dvě slova zněla cize, ale zároveň krásné. Líbila se jí myšlenka, že mu patří.

A i když Damon netouží po tom, aby byl jejím skutečným mužem, věděla, že k ní něco cítí. Byla si tím naprosto jistá.

Eleanor uslyšela tiché oddychování a uvědomila si, že Damon usnul.

Něžně se usmála, dlaň položila na jeho hruď a konečky prstů měřila tep jeho srdce.

Když se k ní ve spánku přitiskl a hledal u ní útěchu, její vlastní srdce zjihlo láskou.

Dnes večer mu pomohla. Ještě stále s ní o svém bratrovi nechtěl mluvit, ale byl to dobrý začátek.

Už věděla, proč si Damon tak obezřetně hlídá své srdce, proč nechce milovat. Bojí se další ztráty. Přemýšlela, jak daleko ho jeho strach donutí zajít.

Ale co její vlastní strach? Strach ze zlomeného srdce?

Může věřit Damonovým slibům? Může věřit přísahám věrnosti?

Co když ji zradí, jako to udělal před dvěma lety?

Přesto poprvé od zrušení jejich zasnoubení začala doufat, že její sen o skutečné lásce s Damonem se jednoho dne stane skutečností.

Přesto by ses měla chránit, ozval se varovný hlas. Co když se jí nepodaří zlomit jeho ochranu a on ji k sobě nikdy nepustí? Eleanor věděla, že čím více Damona poznává, tím více ho miluje.

17

Jakmile se stanete jeho ženou, měla byste v něm povzbuzovat jeho touhu. A pokud budete mít štěstí, tak můžete najít i svou vlastní rozkoš.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Damona probudily zlatavé paprsky slunce, které oknem proudily do jeho pokoje. Cornby zřejmě usoudil, že je čas, aby vstal, a tak roztáhl závěsy.

Damon uhnul před ostrým světlem, obrátil se na bok a neoholenou bradu zabořil do měkkých polštářů. Hlava mu třeštila od přemíry alkoholu a živých vzpomínek.

Chtěl na včerejší noc zapomenout. Zapomenout na to, jak se s Ellou cítil odhalený a nechráněný, na to, co všechno jí řekl, jak se s ní zběsile miloval, na způsob, jakým ho chlácholila a celou noc ho objímala. Nicméně polštáře byly nasycené její vůní, která mu nedovolovala zapomenout.

Navzdory zoufalé snaze nepřiznat si to, ji včera v noci potřeboval. A ačkoliv se ji snažil od sebe odehnat, Eleanor ho přemohla. Zůstala s ním rozhodnutá bojovat s jeho démony.

Kolik žen by totéž udělalo pro svého opilého manžela?

Známé mužské odkašlání Damona upozornilo, že v ložnici není sám. Když s námahou otevřel jedno oko, uviděl Cornbyho, jak uctivě stojí vedle jeho postele a čeká, až si ho všimne.

Další průzkum jeho ložnice Damona ujistil, že jeho žena tam už není.

„Přinesl jsem vám snídani, pane,“ řekl Cornby až příliš rozjařeně.

„Nemám hlad,“ zamumlal a přál si, aby sloužící odešel.

„Přesto byste měl něco sníst. Má paní mě požádala, abych vám přinesl něco vydatného a dohlédl, ať to sníte. Cítím se být povinen její přání respektovat.“

Damon se podezřívavě podíval na svého sluhu. Neochotně se posadil, opřel se o polštáře a přikrývku si přitáhl k pasu.

„Musím ti snad připomínat, že tvou mzdu ti vyplácím já, Cornby?“ zeptal se, zatímco komorník mu na klín ukládal tác se snídaní.

„Ne, lorde. Ale rád bych se své nové paní zalíbil. Ze zkušenosti vím, že pokud je paní domu šťastná, všechno běží jako na drátku.“

Damon spolkl úsměv, protože ze smíchu ho bolela hlava, a pohledem přelétl obsah tácu. Vedle běžné snídaně, která se skládala z lívanců, míchaných vajec, slaniny, chleba a kávy, zde ležel ještě pohár nějaké hnědé tekutiny. „Mohu se zeptat, co je tohle?“

„Tohle je recept, který paní prozradil její bratr, lord Danvers. Přísahal, že to pomáhá. Měl by snížit důsledky alkoholu. Lady Wrexhamová mě ujistila, že to s vaší bolavou hlavou učiní úplné zázraky.“

Damon uchopil pohár a opatrně usrkl. Zjistil, že chuť není tak příšerná, jak se zdálo, což mu však nic neříkalo o obsahu. „Z čeho to je?“

„Nejsem si jistý, lorde. Paní to připravila sama v kuchyni. Slíbila mi však, že se se mnou o ten recept podělí. Ach, málem jsem vám zapomněl vyřídit vzkaz. Paní doufá, že ji doprovodíte na vyjížďce po okolí.“

Damon cosi zamručel. Nebyl si jistý, zda chce Eleanor vidět tak brzo po bláhovosti, které se dopustil minulou noc. Pokud se jí nedokáže ubránit a tak snadno si nechá rozbořit svou ochranu, bude lepší, když se od ní bude držet co nejdál.

Přesto ho to neodradilo, aby se Cornbyho zeptal na svatební dar, který jí hodlal věnovat. „Balíček pro lady Wrexhamovou ještě nedorazil?“

„Ještě ne, pane, ale čekám ho každou chvíli. Jakmile bude tady, osobně na vše dohlédnu, jak jsem slíbil.“

„Dobře.“

„Rovněž se po vás ptala vaše sestřenice slečna Blanchardová.

Vzkazuje vám, že by s vámi potřebovala mluvit.“

„Řekla proč?“

„Ne, pane, ale hádám, že se to týká vaší včerejší absence.“

Damon si povzdychl. Pokud se Tess rozhodla, že s ním chce mluvit, zřejmě se jí jen tak nezbaví. Tess však byla jedna z mála lidí, kteří o něho měli zájem a kteří věděli, co pro něho včerejší datum znamená.

Kupodivu se po vypití léku, který mu Eleanor namíchala, cítil lépe a zvládl sníst polovinu snídaně. Během hodiny se vykoupal, oholil a oblékl do jezdeckého kabátu.

Právě si před zrcadlem snažil uvázat nákrčník, když se ozvalo zaklepání na dveře. Damon ztuhl, protože se obával, že by to mohla být Eleanor, ale místo toho do místnosti vešla Tess.

Poté, co se přívětivě pozdravila s Cornbym, přistoupila k Damonovi, a když si všimla, co má na sobě, rozjařeně se usmála.

„Výborně. Vidím, že se chystáš ven. Dnes ráno je tam přímo nádherně.“

Když se k ní Damon otočil, stoupla si na špičky, políbila ho na tvář a pohledem hodnotila jeho výraz. „Vypadáš trochu ztrhaně, ale ne tak, jak jsem se obávala.“

Damon si všiml, že na rozdíl od něho Tess ve svých zelených šatech vypadá svěže a překrásně, nicméně v očích jí tančily čertovské plamínky, které zcela popíraly její obvyklou vážnost. Usoudil, že to pro něho nevěstí nic dobrého.

Kývnutím hlavy propustil Cornbyho a připravil se na rozhovor. Když sluha uchopil tác s nedojedenou snídaní a procházel kolem

Tess, natáhla ruku a popadla kousek lívance. Co však bylo ještě překvapivější, přešla ložnici a vyskočila na postel, kterou Cornby právě ustlal. To nebyla jeho sestřenice Tess, která vždy tak dbala na vhodné chování, i když dveře nechala dokořán otevřené.

Damon si však své poznatky nechal pro sebe a obrátil se zpátky k zrcadlu, aby se konečné vypořádal s nákrčníkem.

„Probouzíš ve mně zvědavost, bratránku,“ řekla Tess a uždibovala z lívance. „Čekala jsem, že dnes budeš jako vždy nevrlý, ale ty jsi mě dokonce ani nevykázal ze své ložnice.“

„Asi jsem to měl udělat,“ podotkl Damon suše. „Nehodí se, abys byla v ložnici gentlemana, i když jsem tvůj pokrevní příbuzný.“

„Já vím. Jenže ty se mi záměrně vyhýbáš a tohle je jediný způsob, jak se mohu pokusit zmařit tvé plány. Přišla jsem, abych tě povzbudila, drahý bratránku. Chápu, že na svého bratra nikdy nezapomeneš, ale všeho příliš škodí.“

Damon se v odrazu zrcadla podíval na Tess a tázavě povytáhl obočí. „Tohle snad má být kázání, drahá? Myslel jsem, že ty jsi jedna z mála, která mi rozumí.“

„Ale ano. Všimni si, že jsem si tě včera, když ses oddával svému smutku, nedovolila rušit.“

Její slova Damona zarazila. Tess chápala jeho smutek nad ztrátou milované osoby mnohem lépe než ostatní lidé, protože to zažila na vlastní kůži.

„Oddával?“ opakoval.

„Ano, oddával. Moc dobře chápu, co cítíš, Damone, protože jsem totéž zažívala před dvěma roky. Tehdy, po smrti mého snoubence, jsi mi poskytl útěchu, kterou bych teď ráda na oplátku poskytla já tobě. Nebo mě teď, když máš Eleanor, už nepotřebuješ?“

Damon její otázku záměrné ignoroval a řekl: „Jsem v naprostém pořádku, Tess.“

Tess lehce přikývla. „Přesně tohle jsem celou dobu tvrdila sama sobě, i když to byla naprostá lež.“ Vážně se na něho podívala. „Vím, co cítíš, Damone. Smrt milované osoby tě vždy zasáhne, zvláště tehdy, když ji nečekáš.“

„Nic nepředstírám.“

„Možná ne, ale stejně tě podezřívám, že si hovíš v sebemrskačství. Ať to zní nelogicky, nemůžeš si pomoct a obviňuješ se z toho, že ty žiješ, zatímco Joshua zemřel. Pokud on není mezi živými, zdravý a šťastný, pak na to nemáš právo ani ty. Není to snad pravda?“

Damon pevně sevřel rty a neodpovídal, což Tess jen ponouklo, aby pokračovala.

„Celým svým srdcem sis ho přál zachránit a cítíš vinu, že jsi selhal.“

Damon jí nic nevyvracel. Největší neúspěch jeho života byl ten, že nedokázal pomoci umírajícímu bratrovi.

Jeho mlčenlivost však Tess jen frustrovala. „Ale Damone, skutečně si myslíš, že by si Joshua přál, abys kvůli němu přestal žít?“ Sama si odpověděla na vlastní otázku. „Samozřejmě že ne. Když zemřel, byla jsem ještě dítě, ale dobře si pamatuji, že Joshua byl veselý člověk. Miloval život. Kdyby věděl, že se kvůli němu tak dlouho trápíš, mrzelo by ho to. Určitě by chtěl, abys šel svou vlastní cestou. Abys žil i za něj. Přesně to jsem odhodlaná udělat. Konečně jsem si uvědomila, že musíme žít a milovat. Využít všechen čas, který nám zbývá.“

„Takže z tebe se stal filozof?“ utrousil posměšně Damon.

„To ani ne. Ale pochopila jsem, že jsou jisté věci, které prostě nemůžeš změnit. Jako například smrt blízké osoby.“

Damon neodpověděl. Uvázal poslední smyčku na nákrčníku a oblékl si jezdecký kabát, který mu nachystal Cornby.

Tess ho pozorovala, a když dojedla poslední kousek lívance, pokračovala: „Jsem ráda, že máš někoho, na koho se můžeš spolehnout. Doufám, že jsi Eleanor všechno řekl a vysvětlil jí, co vlastně cítíš.“

Nechtěl s Ellou sdílet své pocity, protože ještě stále byly příliš živé. Kupodivu však bolest, kterou cítil ještě včera večer, byla pryč. Její starost a péče jako by ho pohladily po duši.

Věděl, že za to vděčí Eleanor.

Ani nemohl popřít, že se včera v noci mezi nimi něco změnilo. Jen si nebyl jistý, co s tím má dělat. Eleanor v něm probouzela pocity, které rozhodně odmítal pojmenovat. Pocity, s nimiž vnitřně stále bojoval. Nechtěl být na ní závislý a cítit to, co cítí.

Tess se zamračila. „Podle toho, jak rychle jste se vzali a jak se k sobě s Eleanor chováte, usuzuji, že vaše manželství nebylo uzavřené z lásky.“

Její poznámka o lásce ho zneklidnila. „Ne, to tedy rozhodně ne,“ odpověděl Damon chladně. „Ale rozhodně to není tvá starost, drahá.“

„Samozřejmě že to je má starost,“ namítla sladce. „Jsi má nejbližší rodina. Jsi vlastně jako můj bratr. Když je mi nejhůř, mám sestry Loringovy, aby mi pomohly, ale ty jsi na všechno sám.“

Na chvíli se odmlčela. „Vím, jak se cítíš, Damone. Představa blízkosti s druhým člověkem tě děsí. Bojíš se bolesti, kterou bys už neunesl. Proto sis kolem sebe vybudoval ochrannou hradbu. Snažíš se vyhnout jakýmkoliv citům, uzavřít se a nikoho k sobě nepustit. Ale za takové odloučení platíš krutou daň. Za poslední dva roky jsem skoro ani nežila, zatímco svět kolem mě chvátal mílovými kroky.“

Damon si musel přiznat, že je na tom stejně.

„To je smutný a prázdný život,“ dodala Tess zamyšleně. „Ano, sice se vyhneš bolesti, ale stejně tak nikdy necítíš radost a lásku. A právě láska je to, co potřebujeme, Damone. Jen láska nás naplňuje a dělá z nás skutečné lidi.“

Damon se instinktivně snažil bránit. Existovat bez lásky je skutečně smutný a osamělý způsob života, ale pokud to Tess vadí, pak jemu ne. Má v úmyslu vyhnout se utrpení, které zažil po smrti svého bratra.

On a Eleanor teď jsou milenci, ale žádný skutečný cit mezi nimi není – nebo snad ano? Rozhodně nechce budit dojem, že ji miluje, a pak, když nebude schopný její city opětovat, jí zlomit srdce, jak učinil před dvěma lety.

Tess začínala mít dojem, že na něho až příliš tlačí, a tak veselým tónem změnila téma hovoru.

„Já doufám, že se jednoho dne objeví někdo, koho budu moci zase milovat. Mezitím hodlám žít plnohodnotný život. Už se nechci starat o to, co je vhodné a co ne. Chci si trochu užít. Ty jsi to dělal celý život, Damone. Teď je řada na mně.“

Damon se na ni upřeně podíval. „Mám se o tebe snad začít bát, Tess?“

Obdařila ho okouzlujícím úsměvem. „Ne, to rozhodně nemusíš. Rozhodně to nebudu přehánět. I když to je lákavé, musím brát zřetel na svou charitativní činnost. Ale mám za to, že jsem projevovala vdovský smutek až příliš dlouho, zvláště když jsem opravdová vdova nikdy nebyla.“

Damon došel k Tess a vzal ji za ruku. „Když ti teď slíbím, že ihned odhodím svůj smutek, necháš mě v míru a v pokoji?“

Tess se na něho usmála. „To se ještě uvidí. Co máš v plánu?“

„Jistě budeš ráda, že se dnes hodlám se svou ženou vydat na vyjížďku do okolí. Jen my dva.“

Tess nedokázala ukrýt své nadšení. „To je skvělé,“ vykřikla a vyskočila z postele. „Pak už ode mě žádné další rady nepotřebuješ. Nechám na Eleanor, aby ti domluvila a ztrhla tu zeď, kterou sis kolem sebe vybudoval.“

Po těch slovech Tess vyšla z pokoje a nechala Damona samotného s jeho rozporuplnými myšlenkami, které v něm probudila ona i Eleanor.

Eleanor si nebyla jistá, zda Damon její pozvání na projížďku vůbec přijme, a proto když se objevil sluha se vzkazem, že lord Wrexham na ni bude čekat v jedenáct hodin ve stájích, celá se rozzářila.

Pospíchala nahoru do své ložnice, aby se převlékla do tmavě modrých jezdeckých šatů a na hlavu si nasadila malý klobouček. Cestou se ještě letmo podívala do zrcadla, aby zkontrolovala, zda je všechno v pořádku, a spokojeně se usmála.

Když došla ke stájím, Damon tam na ni čekal s osedlanými koňmi. Při pohledu na jeho mužnou postavu a dokonalou tvář si Eleanor pomyslela, že je jako vždy neobyčejně krásný, i když jeho neproniknutelný výraz se po včerejší noci nikterak nezměnil.

Zřejmě se snaží na všechno zapomenout. Damon se s ní jen krátce pozdravil, pomohl jí nasednout na koně a pak se sám vyšvihl do sedla.

Mlčky vedli koně po dlouhé cestě lemované starými ořešáky a rododendrovými keři a pak zahnuli do volné krajiny.

Eleanor, která zůstala dlouho do noci vzhůru a tiše pozorovala Damona, jak spí, byla poněkud unavená, přesto však měla skvělou náladu.

Byl nádherný den. Po bouřce se vzduch pročistil a voněl travou a vlhkou hlínou a na modrém nebi zářilo zlaté slunce, jehož paprsky pomalu barvily listy stromů. Všude kolem nich se rozprostíraly mírné se vlnící pahorky a zelená údolí, která se táhla až k mořskému pobřeží.

Po nekonečně dlouhé chvíli ticha Eleanor začala přemýšlet, co by měla říct. Až příliš zřetelně si uvědomovala Damonovu blízkost a dala by nevím co za to, kdyby věděla, na co právě teď myslí a co cítí. Nakonec usoudila, že bude moudřejší začít nezávazným tématem.

„Takže jak obstál Marcusův recept na bolavou hlavu? Pomohl?“ zeptala se. „Já jsem naštěstí nikdy neměla příležitost, abych ho vyzkoušela na sobě.“

Jeho úsměv jen povzbudil Eleanořinu již tak dobrou náladu.

„Ano, pomohl. Jsem tvým velkým dlužníkem.“

„To jsem ráda. Také mám radost, že jsi přijal mou nabídku na projížďku. Bylo to deprimující být neustále zavřená v domě.“

„To ano,“ souhlasil Damon. „Asi bychom měli trávit nějaký čas společně. Někteří hosté si už všimli, že se nechováme jako zamilovaní novomanželé.“

Eleanor sebou trhla. Trochu ji mrzelo, že jediný důvod, proč by měli společné trávit více času, Damon vidí jen v tom, aby neprobudili podezření.

Ona to cítila naprosto jinak. Byla v Damonově společnosti ráda.

Vždy tomu tak bylo.

Najednou si vzpomněla na dobu před dvěma lety, když se zasnoubili. Na všechno to vzrušení, očekávání, ničím nejitřenou radost z jeho pozornosti, chvějivou rozkoš z jeho polibků… Skoro celé dny trávili projížďkami po zdejší krajině.

Bylo to nejkrásnější období jejího života a Eleanor by udělala cokoliv, aby ono kouzlo znovu probudila. Možná právě proto požádala Damona o dnešní vyjížďku.

I když se nezdálo, že by byl ochotný s ní spolupracovat, Eleanor se rozhodla, že bude neústupná a vyvede ho z temné šedi jeho každodenních dnů.

„Už jsem se zmínila, že jsem právě dočetla román, který napsala jedna má přítelkyně?“ podotkla Eleanor. „Chtěla znát můj názor a jistě ji potěší, že mě doslova nadchl. Dnes odpoledne jí napíši dopis a ujistím ji, že popis postav, jejich charakter i samotný příběh jsou dokonalé. Kdyby tě to zajímalo, tak to byl důvod, proč jsem musela odložit své ranní projížďky.“

Damon se na ni upřeně podíval. „Budeme jezdit, Ello, nebo plácat hloupostí?“

Eleanor se na něho zkoumavě podívala. Zajímalo by ji, zda ji chce Damon od sebe znovu odehnat nebo zda se stále utápí v bolestných vzpomínkách nebo se prostě jen nevzpamatoval z včerejší opilosti. Zřejmě všechno dohromady.

Usoudila, že na něho nebude tlačit. Nasadí ostřejší tempo, které ho zbaví černých myšlenek a pročistí mu hlavu.

„Dobře tedy, lorde Wrexhame, chcete jízdu? Máte ji mít!“

Bez čekání na odpověď Eleanor prudce pobídla svého koně a Damona nechala v prachu za sebou, aby se rozhodl, zda ji bude následovat.

Damon její výzvu přijal, přesně jak předpokládala. Vzápětí za sebou uslyšela dusot kopyt.

Netrvalo dlouho a Damon ji bez větších obtíží dohonil. Eleanor však pobídla koně do divokého trysku a za chvíli se bok po boku hnali kopci a údolími.

Když hrozilo, že ji Damon předjede, Eleanor se sklonila ke krku zvířete a se srdcem bušícím až v hrdle ho pobídla k ještě zběsilejšímu tempu.

Když dorazili k cíli, srdce se jí vzrušením málem rozskočilo. Byla dvě koňské délky před Damonem, ale podezřívala ho, že ji záměrně nechal vyhrát.

„To bylo skvělé!“ vykřikla s hlasitým smíchem, když k němu otočila svého koně.

Damon neodpověděl. Místo toho ji mlčky upřeně pozoroval. Eleanor začalo jeho mlčení zlobit. „Je tak krásný den, Damone,

ale tvá špatná nálada mi kazí veškerou radost.“

K jejímu velkému překvapení Damon souhlasně přikývl. „Máš pravdu. Omlouvám se.“

Podezřívavě se na něho podívala. „Chápu, pokud po tom, co jsi včera vypil, nemáš zrovna náladu na konverzaci, ale aspoň by ses mohl pokusit být milý.“

Jeho líný úsměv ji zcela odzbrojil. „Souhlasím, Ello. Upřímně se ti omlouvám. Ale má nálada nemá nic společného s množstvím alkoholu. Můžeš za ni ty.“

„Já?“ Eleanor se nestačila divit.

„Usilovně se totiž snažím ubránit tomu, co mi způsobuješ.“

„Ale co ti způsobuju?“ zeptala se Eleanor, která pomalu začala ztrácet trpělivost. „Fyzickou bolest.“

Eleanor se zarazila. Copak Damonovi nějak ublížila? Zkoumavě po něm přejela pohledem, ale nezdálo se, že by nějak trpěl. Místo toho si všimla, že v jeho očích tančí veselé jiskřičky smíchu, které mu dodávají smyslný výraz.

„Nechtěla jsem ti způsobit bolest,“ řekla Eleanor váhavě.

„S tím nic nenaděláš, lásko. Nepřestáváš mě vzrušovat. Teď, když jsem tě okusil, tě chci ještě víc než předtím.“

Eleanor překvapeně zamrkala. Tak prudkou změnu jeho nálady tedy nečekala. Znovu před sebou viděla rozverného gentlemana, kterého znala.

Když mlčela, Damon naklonil hlavu a upřeně ji pozoroval. „Když jsme tady jezdívali před dvěma roky, opájel jsem se fantaziemi, jak tě položím do zelené trávy, strhnu z tebe všechny šaty a zmocním se tě. Věděla jsi o tom? Tehdy mě od toho odradila má čest, nicméně teď, když jsme manželé, není nic, co by mi v tom bránilo.“

Eleanořino srdce začalo prudce bít. Damonův návrh, že se jí zmocní právě teď a tady, byl nestoudný, nicméně vzrušující. Zcela jistě se ji snažil odvést od vážnějšího rozhovoru, ale alespoň se už nemračil.

„Snad ti nemusím připomínat, že se po našem rychlém sňatku snažíme o nápravu mé pověsti?“ zeptala se Eleanor. „Prohánět se nahá po lukách by jen vedlo k dalšímu skandálu.“

„Když jsme se milovali poprvé, tehdy ti na skandálu nezáleželo.“

„Ale tehdy jsme byli ukryti pod balónem. Neočekáváš snad, že se tady uprostřed ničeho svléknu úplně do naha?“ Rukou ukázala na zelenou louku zalitou slunečním světlem.

„Kromě ovcí tady vůbec nikdo není a ty nezajímáme.“

Eleanor si uvědomila, že to myslí naprosto vážně, a celým tělem jí projela chvějivá vlna vzrušení. Čemu se však divila? Damon byl známý tím, že překračuje veškerá společenská pravidla a že mu na mínění společnosti nezáleží.

„Takže ses rozhodl, že se sblížíš s ovcemi?“ snažila se ho odradit.

Damon se pobaveně usmál. „Ne, s ovcemi ne, ale s tebou.“

Něžný záblesk v černých očích zahřál Eleanor až do hloubi její duše. Najednou si však vzpomněla na Fannyiny rady, že by se neměla vzdát příliš snadno.

„Někdo může přijít,“ namítla lehkým tónem.

„Pokud se k nám někdo bude přibližovat, už z dálky ho uvidíme.“

„Tráva je po dešti ještě stále mokrá.“

„Věř mi, s tím si poradím.“

„Jak?“

„Vezmu si tě vestoje.“

Ušklíbla se. „To mi připadá poněkud nepohodlné.“

„Slibuji, že se ti to bude líbit, drahá.“

Když nenacházela žádné další argumenty, Damon seskočil z koně a přistoupil k ní, aby jí pomohl dolů. Oběma rukama ji sevřel v pase, zvedl ji ze sedla a pomalu ji postavil do trávy. Eleanor byla uvězněná v pohledu jeho očí.

Damon se k ní přitiskl, sehnul hlavu a zastřeným hlasem jí šeptal přímo do ucha: „Pokud trváš na tom, aby nás nikdo neviděl, můžeme se schovat tam do toho mlází nahoře na kopci. Dokonce ti dovolím, aby sis nechala šaty.“

Bylo zřejmé, že je zpátky ve své obvyklé provokativní formě. Znovu před ní stál tentýž okouzlující svůdník, který ji před dvěma lety zcela popletl hlavu. Po včerejší zkušenosti se zachmuřeným mužem v podnapilém stavu to byla vítaná změna. Eleanor byla ve velkém pokušení podlehnout mu.

Když stále váhala, Damon ji něžně kousl do ušního lalůčku.

„Včera jsi mi pomohla. Ale já tvou pomoc potřebuji i dnes, sladká Ello.“

Pod slupkou svůdného hlasu se skrýval vážný tón, který svědčil o tom, že to myslí upřímně. Když odtáhla hlavu a podívala se mu do očí, v jeho tváři viděla tutéž zranitelnost, která tam byla minulou noc.

Eleanor roztálo srdce a usmála se. „Jak bych mohla odolat tak svůdné nabídce?“

V Damonových očích se zablýsklo. Nechal jejich koně, aby se pásli na zelené trávě, vzal ji za ruku a vedl nahoru k lesíku.

Když se zastavil a začal jí rozepínat spony, kterými měla připevněný klobouček, Eleanor povytáhla obočí. „Říkal jsi, že zůstanu oblečená.“

„To ano, ale chci vidět tvé vlasy rozpuštěné.“

Odhodil klobouk stranou a prsty jí vjel do hebkých vlasů. Sklonil hlavu a podíval se na ni.

Jeho tvář clonila modrou oblohu a zlaté slunce, ale Eleanor přesto zřetelně viděla jeho oči. Hladový žár, kterým doslova překypovaly, v ní probudil prudkou touhu.

„Na co ještě čekáš, můj pane?“ zeptala se Eleanor škádlivě.

Usmál se a odpověděl polibkem. Rukama uvěznil její tvář a rty se nesmlouvavě zmocnil jejích úst.

Syrovost jeho mužské touhy zbavila Eleanor dechu a prudce jí rozbušila srdce. Damon se k ní přitiskl a zády ji opřel o pevný kmen stromu.

Pak jí vykasal sukni, rukou vklouzl mezi její štíhlá stehna, a když prstem vyhledal střed jejího ženství pokrytý horkou vláhou, Eleanor ohromeně zalapala po dechu. Damon přerušil jejich polibek, podíval se jí do očí a spokojeně se usmál. Jeho černé hlubiny žhnuly primitivní touhou a potřebou naplnění.

Eleanor už déle nechtěla čekat. Sáhla k rozparku jeho kalhot a nedočkavě je začala rozepínat. Když se jí to konečné podařilo a osvobodila pevný dlouhý úd, smyslně ho objala svými prsty a přejela po celé jeho délce. Damon slastně zasténal a znovu se zmocnil jejích úst.

Zatímco ji hladově líbal, rukama klouzal po hebkých oblinách plných ňader, rozepínal knoflíky živůtku a dychtivě se snažil zbavit vrstev látky, aby plné prsy vystavil svému lačnému pohledu a hřejivým dotekům.

Eleanor vydechla a omámeně se k němu přitiskla. Damon v ní probouzel bolavou touhu a naléhavou potřebu, která byla silnější než zdravý rozum. Chtěla víc, mnohem víc.

Jako by jí Damon četl myšlenky, vyslyšel její přání, rukama sklouzl níž a popadl ji za zadeček. Kousek ji nadzvedl, mírně se pokrčil v kolenou a jedním dlouhým pohybem ji nasadil na svůj touhou ztopořený úd.

Eleanor ohromené zalapala po dechu a zcela se mu otevřela.

Potřebovala ho cítit hluboko uvnitř.

Když ji naplnil až po samotný okraj, hladově se vpila do jeho těla. Objala ho kolem krku a štíhlá stehna ovinula kolem jeho boků. Damon do ní divoce přirážel.

Celé jeho tělo bylo ztuhlé naléhavou potřebou. Poskytoval jí rozkoš a na oplátku dostával svou. Eleanor na jeho prudké vpády reagovala se sladkou dychtivostí. Jejich pohyby se sjednotily v pradávném rytmu primitivního tance lásky a touhy.

Z Eleanořina hrdla uniklo další slastné zasténání. Damon ji přiváděl téměř k šílenství. Najednou cítila tolik rozkoše, lásky a něhy, až měla pocit, že to nedokáže snést.

Vtom mezi nimi vypukla divoká vichřice, která je oba smetla vírem prudké exploze. Eleanor hlasitě vykřikla a celá se křečovitě napjala.

Damon její výkřik umlčel vášnivým polibkem. Vzápětí se však nekontrolovaně roztřásl vlastním vyvrcholením a v prudké vlně uvolnil své horké sémě.

Eleanor se vzpamatovala o chvíli dříve než Damon. Jeho vášeň byla zničující. Dotýkala se jí až v hloubi duše. A když se konečně dokázala odtáhnout a podívat se mu do očí, spatřila v nich takovou něhu, až se celá zachvěla.

Najednou ucítila, že se Damon začal pohybovat. I když byli stále spojeni, obrátil se a nesl ji z úkrytu stromů na plné slunce.

Když došli k plochému kameni na úpatí kopce, opatrně ji položil, sám si lehl vedle ní a pevně ji objal.

Jak tak leželi s propletenými údy, Eleanor obklopil hluboký klid a mír. Zhluboka oddechovala a přála si, aby takhle mohla zůstat navždy. Schoulená v bezpečí Damonovy náruče, laskaná paprsky krásného dne.

Nicméně Damon necítil tentýž klid. Znovu se ho zmocnila touha po jejím těle, i když věděl, že Eleanor na tak divoké milování není zvyklá.

Přál by si, aby se mohl vzepřít jejím svodům. Pokud žár mezi nimi jednou provždy neuhasí, bude ve velkém nebezpečí, že se spálí.

Nicméně přesně tohle teď potřeboval. Něhu. Lásku. Tiché pochopení.

Prsty pomalu klouzal po celé délce jejích zad a vychutnával si tuhle kouzelnou chvíli naprostého odevzdání.

Jedna jeho část po Eleanor dychtivě toužila a druhá chtěla utéct. Přísahal si, že už nikdy nebude milovat. Že se už nikdy nestane tak zranitelným.

Ale skutečně chce před Eleanořinou láskou ještě stále utéct? Pokud ano, proč cítí radost z toho, že ji může pozorovat. Na tváři se jí usadil poklidný výraz, rty měla naběhlé jeho polibky. V divoké změti ebenové černých kadeří se odrážely zlaté paprsky slunce a hladily ji po tvářích.

Damon zvedl ruku a téměř mimovolně konečky prstů obkreslil linii bělostného ramene a kontury tváře.

Aniž by otevřela oči, Eleanor se slastně usmála.

Její reakce ho potěšila, zahřála u srdce… a znervózněla.

To, že Eleanor chce, že po ní touží, že ji potřebuje, se velmi blížilo lásce.

Láska.

Damon pevně zaťal zuby a snažil se obrnit proti něžnému citu, který se rozléval celým jeho tělem. Tolik toužil znovu se ponořit do jejího hebkého těla, utopit se v rozkoši, kterou mu tak ochotně nabízela. Dovolit jí, aby ho konejšila, hladila a uzdravila ho. Ten pocit byl tak silný, až ho zcela ohromil. Přesto stále slyšel tichý hlas, který ho varoval.

Bylo to stejné varování jako před dvěma roky.

Nicméně okolnosti se poněkud změnily. Eleanor už nebyla jen překrásná dědička, ale i jeho žena.

Damon se ušklíbl. Hned od začátku věděl, že mezi ním a Eleanor je něco neobvyklého. Hodila se k němu snad ve všech směrech. Byla to žena, kterou mohl obdivovat a respektovat

Každý muž, který by měl tolik štěstí, aby ji získal, by byl hlupák, kdyby ji nechal odejít. A přesně to udělal před dvěma lety.

Copak se skutečně tolik bojí riskovat, že se raději dobrovolně připraví o budoucnost po jejím boku?

Věděl, že Tess má pravdu. Postavil kolem sebe ochrannou zeď a nikoho za ni nepustil. Zaživa se zazdil za hradbu strachu z bolestí.

Teď ale cítil, že chce ven.

Dokud v jeho životě nebyla Eleanor, skoro ani nežil. Něco mu chybělo.

Není snad načase, aby si přiznal, že když před dvěma lety od sebe Eleanor odehnal, že udělal velkou chybu? Byl skálopevně rozhodnutý, že ji nesmí milovat, ale toho dne ztratil něco velmi vzácného.

Možná že ještě není pozdě napravit své chyby. Pro záchranu jich obou.

Scházelo mu přátelství, které sdílel se svým bratrem. Pouto, které mezi nimi bylo, zničila smrt. Jenže křehké pouto, jež sdílel s Eleanor, chtěl zničit on sám.

Pokud by se rozhodl zbořit hradbu, Eleanor by ho vysvobodila z prázdnoty a ze života bez radosti a jakéhokoliv citu. Byla by jeho přítelkyní, společnicí, stejně jako milenkou a manželkou. Zaplašila by chladnou samotu, která naplnila jeho život. Ella byla esencí toho, co mu scházelo: radosti, přátelství, smíchu a citu.

Najde v sobě dost odvahy, aby konečně udělal rozhodný krok? Ale copak má na výběr?

Bylo mu jasné, že proti Eleanor nemá žádnou ochranu, že už déle nemůže popírat to, co skutečné cítí.

Pravda byla taková, že s Ellou touží po manželství plném lásky a něhy. Chce ji vidět, jak se nadšeně směje právě tak, jako když dneska vyhrála závod. Chce ji slyšet jak vzrušeně křičí jeho jméno právě tak, jako když se s ní před chvílí miloval. Chce jí dát rodinu, po níž touží. Chce její štěstí, její lásku.

Damon zavřel oči, zhluboka se nadechl a nasál její vůni. Držel ji v náruči a cítil se šťastný a spokojený.

Dovedl si představit, že bude Ellu milovat… navždy.

Když si uvědomil, jak se během několika týdnů jeho život změnil, tiše se zasmál. Vždy si dával bedlivý pozor, aby k sobě nikoho nepustil příliš blízko. Tentokrát to je však jiné. Chce s Eleanor prožít skutečné manželství plné lásky a porozumění.

Nejdříve však bude muset získat její důvěru. Než mu odevzdá své srdce, musí jí dokázat, že si ho zaslouží.

Poprvé od doby, co zemřel jeho bratr, se rozhodl postavit proti osudu a změnit svůj život.

Chtěl s Eleanor skutečnou budoucnost. Chtěl s ní sdílet něžný cit

Milovat ji tak, jak si zasloužila být milována.

18

Můžete cítit žárlivost, ale dávejte bedlivý pozor, abyste na sobě nedala nic znát. Gentleman potřebuje cítit svobodu, aby mohl jak motýl létat z kytky na kytku.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Damon měl v úmyslu strávit celé odpoledne i večer s Eleanor. Když jí sdělil, že by dnes v noci měla spát v jeho posteli, nic nenamítala. Nicméně když se vrátili zpátky na Rosemont, jeho plány, jak získat lásku své manželky, byly narušeny nečekanými událostmi.

Když Damon doprovodil Eleanor ke dveřím její ložnice, aby se převlékla, a vstoupil do svého pokoje, našel tam Cornbyho, jak si ho měří nesouhlasným pohledem.

„Tohle dorazilo před hodinou, lorde,“ řekl komorník upjatě a podal mu dopis, který voněl levandulí. Na obálce bylo drobným písmem nadepsáno jeho jméno.

Damon rozpoznal rukopis a zamračil se.

Co se zatraceně stalo? Proč mu Lydie Newlingová právě teď píše? Proč mu jeho bývalá milenka vstupuje do života, když se zrovna rozhodl vybudovat si s Ellou společnou budoucnost?

Drahý Wrexhame,

nerada tě ruším, ale zoufale potřebuji tvou pomoc. Prosím, věnuj mi půl hodinky svého drahocenného času a přijeď za mnou do hostince Boar Head v Brightonu. Jistě dáš přednost tomuto místu před mou návštěvou u lady Beldonové.

Tvá oddaná služebnice Lydie.

Damonovi se sevřely útroby. Pokud by odmítl, byla by Lydie skutečně schopná splnit své hrozby a navštívit ho tady v domě lady Beldonové? Nebo to je jen pokus o to, aby ji bral vážně? Kdyby kurtizána zaklepala na dveře urozeného domu a dožadovala by se slyšení u svého bývalého milence, celou společnost by to vyděsilo a způsobilo by to skandál.

Ale skandál ať klidně vezme čert. Damonovi mnohem více záleželo na tom, jak by reagovala Ella. Kdyby nic jiného, rozhodně by se cítila zahanbená a zrazená.

Nikdy by si nepomyslel, že je Lydie něčeho takového schopná a že se sníží k tomu, aby ho vydírala, poněvadž byla vždy milá a laskavá. Nemůže však riskovat, že by zničil křehké pouto, které s Ellou sotva začali budovat.

Nicméně když Cornbymu oznámil, že musí odjet a že se převlékne až po svém návratu, sluha jeho rozhodnutí zcela očividně neschvaloval.

„Jste si jistý, že to skutečně chcete udělat, lorde?“ zeptal se komorník nešťastně, když se Damon obrátil k odchodu.

„Co chci udělat?“

„Navštívit slečnu Newlingovou. K tomu se přece chystáte, ne? Pokud ano, pak cítím jako svou povinnost vás upozornit, že lady Wrexhamová by to mohla pochopit jako urážku. Nerad bych viděl, aby se opakovala stejná situace jako před dvěma roky, když právě kvůli slečně Newlingové zrušila vaše zasnoubení.“

„Ani já ne,“ řekl Damon upřímně.

Komorník se zamračil. „Tak proč potom tolik riskujete? Zvláště tak krátce po vašem sňatku? Vždyť jste od našeho návratu z Itálie nic podobného neudělal.“

Cornby si byl dobře vědom toho, že Damon strávil celé noci doma v naprostém celibátu. Rovněž věděl, že právě Lydie byla důvodem, proč Eleanor před dvěma lety zrušila jejich zasnoubení, a upřímně se bál, že pokud Damon navštíví svou bývalou milenku, bude se to celé opakovat

Damon však neměl v úmyslu Cornbymu vysvětlovat delikátní stav svého manželství. „Zacházíš příliš daleko, Cornby.“

„Možná ano, pane, ale považuji za svou povinnost chránit zájmy lady Wrexhamové. Také přiznávám, že nechci, aby trpěla.“

„To nechci ani já. Jenže podle mě bude lepší, když slečnu Newlingovou navštívím v hostinci, než aby ona přišla sem za mnou.“

„Teď chápu, proč to děláte, lorde.“

Damon byl vlastně rád, že se jeho dlouholetý sluha staví na Eleanořinu stranu. Jenže on se setká s Lydií jen proto, aby nevyvolala skandál a nepřišla za ním do tohoto domu. Navíc nemohl jen tak ignorovat její prosbu o pomoc. Po tak dlouhé době, kterou spolu strávili, dluží Lydii alespoň tolik, aby ji vyslyšel, když ho – podle jejích slov – zoufale potřebuje.

„Vyřiď lady Wrexhamové, že mám neodkladnou obchodní záležitost, ale že se brzy vrátím.“

„Dobře, i když si nemyslím, že se jedná o obchodní záležitost,“ odvětil komorník.

„Ale ano,“ ujistil ho Damon. „Postarám se o to, aby byla.“

Zdálo se, že Cornby je částečné uklidněný, a tak Damon konečně vyšel z pokoje.

Právě došel do stáje, když ho oslovil hrabě z Havilandu.

„Jsem rád, že vás vidím, Wrexhame,“ řekl. „Ušetřil jste mi starost s tím, abych vás musel hledat. Potřebuji s vámi mluvit.“

„Samozřejmě,“ řekl Damon a podíval se na pana Linche, kterého sám najal a jenž teď doprovázel Havilanda.

„Zjistil jsem zajímavé okolnosti,“ pokračoval Haviland tichým hlasem, když vedl Damona stranou do rohu stáje. „Pan Linch je přesvědčený, že odhalil důvody útoků na prince Lazzaru. Bude lepší, když vám to vysvětlí sám.“

Když se zastavili v zadní části stáje, Damon se tázavě podíval na Linche.

„Lorde, chtěl jste, abych měl oči otevřené a dával pozor na všechny podezřelé živly,“ řekl tichým hlasem. „Myslím, že jsem na jednoho narazil. Podívejte se tam na toho italského chlápka.“ Linch ukázal rukou do nedalekého stání, kde tmavovlasý muž s olivovou pletí právě hřebelcoval koně.

Damon se zamračil. Byl si téměř jistý, že toho muž už viděl – v davu před obchodem. Damon couvl, aby ho chlapík nemohl spatřit.

„Je to Paolo Giacomo,“ zašeptal Linch. „Dnes ráno jsem ho přistihl, jak se potuluje okolo domu. Když jsem se ho zeptal, co tady dělá, tvrdil, že musí mluvit se signorem Vecchim – prý je jeho zaměstnanec. Na první pohled bylo zřejmé, že signor není pravě nadšený, že ho tady vidí. Nemohl jsem přijít blíž, abych slyšel, o co se jedná, ale rozhodně se hádali. Proto mi bylo divné, když signor Vecchi zařídil, aby toho chlápka ubytovali v pokojích pro služebnictvo.“

Damon si už byl stoprocentně jistý, že Giacomo je ten kapsář, který do prince strčil na ulici a pak zmizel.

Když to řekl svým kolegům, Haviland se na něho upřeně podíval.

„Pochybuji, že Giacomo jednal jen sám za sebe.“

Damon přikývl. „Zdá se, že za těmi útoky na prince je Vecchi. Napadlo mě to už dříve. Když Lazzara v divadle spadl ze schodů, stál těsně za ním. Také byl s ním ten večer, kdy někdo otrávil princův punč. Vecchi rovněž mohl zařídit, aby někdo poškodil kolo kočáru.“

„Svá slova však budete muset doložit důkazy,“ řekl Haviland.

„Nedoporučoval bych jen tak s prázdnýma rukama obvinit vysoce postaveného diplomata, že stojí za útoky na svého prince, zvláště když jsou příbuzní.“

Damon věděl, že Haviland má pravdu. V tuto chvíli bylo čistou spekulací obviňovat Vecchiho, že usiluje o život prince své země. Nicméně jeho instinkty mu říkaly, že má pravdu.

„Nějaké návrhy, jak získat důkaz?“ zeptal se Havilanda.

„Zatím mě nic nenapadá. Ale asi bychom měli začít prohlídkou signorova pokoje.“

Vtom promluvil Linch. „Omlouvám se, ale já se něčeho takového nezúčastním. Kdyby mě chytili, jak prohledávám pokoj urozeného gentlemana, bylo by to pro mě dost zlé. Mohl bych skončit ve vězení, a to v tom lepším případě.“

„Udělám to sám,“ nabídl se Haviland.

Damon zvážil jeho nabídku a pak odmítl. „Děkuji, ale ani vy nemůžete tolik riskovat. Do takových machinací vás nemohu zatahovat.“

Haviland se usmál. „Podobné věci mi nejsou cizí a aspoň se trochu rozptýlím.“

Damon se chápavě usmál. Doprovázet letitou příbuznou na venkovskou slavnost muselo být pro Havilanda po dlouhých letech špionáže a mezinárodních intrik pro britskou diplomacii hotovým utrpením.

„Je mi to líto, ale musím vás zklamat, Havilande, raději se tam poohlédnu sám. Kdyby mě náhodou přistihli, lady Beldonová by mě jistě nenechala poslat do vězení. Samozřejmě ne kvůli mně, ale jistě by brala ohled na svou neteř, se kterou jsem se oženil.“

Vtom si Damon vzpomněl, kam měl původně namířeno.

„Bohužel to bude muset chvíli počkat. Nejdříve musím zařídit něco jiného. Asi tak za hodinu budu zpátky a pak se pustím do prohlídky signorova pokoje. Nejlepší by to snad bylo během oběda.“

„To rozhodně,“ souhlasil Haviland. „Zatímco budete prohledávat jeho pokoj, já signora Vecchiho zabavím.“

‚A já se zase postarám o Giacoma,“ ujistil je Linch.

Po tom, co si rozdělili úkoly, Damon opustil své druhy v zločinu, nechal si osedlat koně a vyrazil na schůzku se svou bývalou milenkou. Už se nemohl dočkat, až rozluští záhadu útoků na prince, nicméně ještě víc se nemohl dočkat, až bude zase se svou ženou.

Jakmile Damon vešel do hostince Boar Head, ke svému velkému údivu tam narazil na prince. Lazzara vycházel z výčepu, jednu ruku ovinutou okolo ramen mladé blonďaté barmanky a s hlavou nahnutou do jejího hlubokého výstřihu. Právě jí šeptal něco, co ji rozesmálo.

Když spatřil Damona, Lazzara se zastavil, zapotácel se a provinile se pousmál. Zřejmě ho společnost na Rosemontu začala nudit, a tak se přišel povyrazit do místního hostince.

Damon si všiml, že jeden z najatých mužů, kteří měli prince hlídat, stojí kousek opodál.

Vtom však Damonovu pozornost upoutal sladký ženský hlas. Lydie Newlingová ho zřejmé vyhlížela z okna, protože sešla dolů po schodišti a s úsměvem na krásné tváři se mu vydala v ústrety.

„Lorde, nebyla jsem si jistá, zda přijdete. Z celého srdce vám děkuji… Ach…, Vaše Výsosti… Vás bych tady rozhodně nečekala.“ Podle princova udiveného výrazu Damon pochopil, že Lydie a Lazzara se už někdy potkali, a podle mužova pokřiveného úsměvu

mu rovněž bylo jasné, že princ ví o tom, že Lydie byla jeho milenkou.

„Jste vy ale mazaný, lorde,“ zamumlal princ opilým hlasem. „Ale já mlčím jako hrob.“

Po těch slovech pustil barmanku, vrávoravě se uklonil a vyšel z hostince. Krátce nato ho následoval jeho strážce.

Damon v duchu zaklel. Litoval nešťastné náhody, že do hostince vešel právě ve chvíli, kdy ho Lazzara opouštěl. Nicméně nevypadalo to, že by ho Lazzara prozradil, poněvadž nechtěl nikomu vysvětlovat, co tady dělal on sám. Přesto se Damon rychle obrátil ke své bývalé milence s úmyslem co nejrychleji vyřešit vše potřebné a vrátit se zpátky do Rosemontu.

„Lydie, co pro tebe mohu udělat? Tvůj dopis zněl naléhavě.“

„Taky že to je naléhavé, Damone. Potřebuji tvou pomoc. Prosím, mohli bychom si promluvit v soukromí? Nejlépe nahoře,“ dodala s pohledem upřeným na hlučný výčep. „Pronajala jsem si místnost.“

Navzdory jejímu naléhavému hlasu Damon zaváhal. „Jak jsi věděla, kde mě hledat?“

„Všichni vědí, že jsi odjel na venkovskou slavnost lady Beldonové. Bylo to ve všech společenských rubrikách. Stejně jako zpráva o tvém nečekaném manželství s lady Eleanor. Poněvadž ti však pan Geary odmítl napsat a rušit tě při tvých líbánkách, musela jsem to udělat sama. Víš, má sestra nemůže čekat.“

Když Eleanor obdržela zprávu, že se Damon zdrží, byla zklamaná. Pak si však připomněla, že ho bude mít sama pro sebe celou noc, a s tím se přidala k ostatním hostům, kteří právě diskutovali o tom, kterou hru vybrat pro amatérské představení, jež bylo plánováno na příští týden.

Když k ní přistoupil princ Lazzara a požádal ji, zda by ho mohla doprovodit na zahradu, Eleanor jeho pozvání ze zdvořilosti přijala. Od svého rychlého sňatku nestrávila mnoho času v jeho společnosti a cítila se poněkud provinile, že ho tak dlouho úmyslně povzbuzovala a budila dojem, že by v případě, pokud by ji požádal o ruku, řekla ano.

Procházeli se v zahradě po pískem sypané cestě a Eleanor si najednou všimla, že princ není právě střízlivý. Zadrhával, špatně vyslovoval, a občas se dokonce zakymácel.

Pak, když se ocitli z dohledu domu, ji princ překvapil tím, že ji uchopil za ruku a vášnivě ji políbil na prsty.

„Vaše Výsosti!“ vykřikla Eleanor a prudce se mu vytrhla.

„Zapomněl jste, že jsem provdaná žena?“

„Na nic jsem nezapomněl, mia signorina,“ odpověděl vzrušeným hlasem. „Trpělivě jsem čekal, až přijde můj čas. Chci, abyste se stala mou milenkou.“

Eleanor přísně sevřela rty a spolkla hrubou odpověď. Princ si zřejmě její přátelství vysvětlil zcela chybně. „Budu předstírat, že jsem nic neslyšela, Vaše Výsosti.“

Princ se zamračil. „K čemu je přetvářka? Myslím to naprosto vážně.“

„Nemohu uvěřit tomu, oč mě žádáte.“

Lazzara vypadala poněkud udiveně. „Ale proč? Myslel jsem si, že budete poctěna.“

Eleanor se s největším úsilím přinutila skrýt své zhnusení.

„Obávám se, že se hluboce mýlíte. Vůbec nejsem poctěna. Nabízíte mi nevěru.“

Princ pokrčil rameny. „Jenže já jsem pochopil, že tady v Anglii to je běžné. Mnoho manželství je uzavřeno jen z rozumu a oba manželé si vydržují své milenky a milence, pokud tak však činí v naprosté diskrétnosti.“

„Možná to v některých urozených manželstvích opravdu tak chodí, ale v tom mém ne.“ Eleanor se obrátila na podpatku a měla se k odchodu.

„Proč? Co je na vašem manželství jiného?“ zeptal se princ.

Eleanor se zamračila a vyhnula se přímé odpovědi. „Já bych svého manžela nikdy nezradila. Rozhodně ne, když ho miluji.“

„Milujete?“ Lazzara se na ni nechápavě podíval. „Takže vy svého manžela milujete?“

„Ano, miluji.“ Nikdy Damona nepřestala milovat, a to dokonce ani když zrušila jejich zasnoubení. Když se před několika týdny

znovu objevil v jejím životě a málem ji přiváděl k šílenství tím, jak se pletl do jejích věcí, uvědomila si, že onen cit nikdy nevyprchal.

Lazzara si ji nedůvěřivě prohlížel. Zřejmě nevěřil, že tohle je skutečný důvod jejího odmítnutí. „Takže to je vaše odpověď, donno Eleanor?“

„Ano, Výsosti. Doufám, že o tom už víckrát nebudeme hovořit.“

„Jak si přejete,“ zamumlal princ. „Ale Wrexham na vás takové ohledy nebere.“

Eleanor ztuhla. „Jak to myslíte?“

„Dneska jsem byl v Brightonu a viděl jsem ho tam se slečnou Newlingovou.“

Se slečnou Newlingovou? Slečnou Lydií Newlingovou?

Eleanor se prudce zastavila a nevěřícně se na prince podívala.

„Co jste to říkal?“

„Viděl jsem lorda Wrexhama ve společnosti jeho milenky. Byla přece slečna Newlingová jeho milenkou, že? Nebo o tom také nesmíme hovořit?“

Eleanor na něho upřeně zírala. „Musel jste se zmýlit,“ vydechla.

„Ujišťuji vás, že ne.“ Princ se lehce usmál. „Přiznávám, že občas Angličanům nerozumím. Nechápu, proč Wrexham hledá uspokojení někde jinde, když má v posteli takové stvoření, jako jste vy.“

Jenže ji až do včerejší noci v posteli neměl, pomyslela si Eleanor. Záměrně se mu vyhýbala a doufala, že tak povzbudí jeho žádostivost a donutí ho, aby se do ní zamiloval.

Úzkostí se jí sevřel žaludek. Dobrotivý bože, je to skutečně pravda? Opravdu se Damon vrátil ke své bývalé milence, aby v její náruči našel sexuální uvolnění, ačkoliv jí slíbil věrnost? To nemůže být pravda…

„Pokud mi nevěříte, můžete se přesvědčit na vlastní oči. Najdete je v hostinci Boar Head v Brightonu. Před chvílí jsem odtamtud odešel.“

Věděla, kde to je. Boar Head byl rušný zájezdní hostinec hned u hlavní cesty, která vedla do Londýna.

Srdce se jí sevřelo bolestí. Copak ji Damon skutečně zradil dřív, než zaschl inkoust na jejich svatební smlouvě? Dobrotivý bože.

Najednou se jí podlomila kolena a v hlavě jí začalo hučet, jako by měla omdlít.

„Je vám dobře, donno Eleanor?“ zeptal se princ. „Jste celá bledá.“ Eleanor jen mlčky zakroutila hlavou. Hrdlo se jí sevřelo a nemohla ze sebe vydat ani hlásku. Musí se dostat co nejdál od prince

dřív, než se zcela zhroutí.

Eleanor se s největší námahou přinutila k odpovědi. „Nic mi není, Výsosti. Ale pokud mě teď omluvíte, raději se vrátím do domu.“

Otočila se a vracela se zpátky po pěšině tak rychle, že skoro běžela. Historie se znovu opakuje. Damon ji zradil se stejnou krásnou kurtizánou, jako to učinil před dvěma roky.

Eleanor si přitiskla pěsti k hrudi ve snaze zmírnit prudkou bolest.

Miluje Lydii Newlingovou? Proto se k ní vrátil? Ta představa ji bodala jako ostrý nůž.

Eleanor vešla do domu bočními dveřmi a bezmyšlenkovitě se vydala dlouhými chodbami. Nevěděla, kam jde ani kde je. Najednou se zastavila, zhluboka se předklonila a zmateně lapala po dechu, kterého se jí nedostávalo. Měla pocit, že se zadusí.

Jak jen mohl? Po tom, co k ní byl dnes ráno tak něžný a pozorný, začala doufat, že jejich manželství má naději. Jak byla hloupá a bláhová!

Kromě bolesti se v ní však začal vzmáhat i vztek. Jak se opovážil? Damon se s ní miloval a při první příležitosti se uchýlil ke své milence, aniž by bral zřetel na její city.

Tohle nestrpí! Ale jakou má možnost? Nemůže zrušit jejich manželství, jako to před dvěma lety udělala s jejich zasnoubením. Na něco takového bylo příliš pozdě. Přesto už Damona nikdy nechce vidět.

Jediné, co může udělat, je vyhnat ho ze svého srdce. Chtěl manželství z rozumu, má ho mít! Jakmile se vrátí do Londýna, bude žít volně a nezávisle.

Mezitím mu však nedá najevo, že o jeho milence ví. Koneckonců má svou hrdost.

Ne, pomyslela si v panice, tohle nebude fungovat. Nedokáže se Damonovi postavit tváří v tvář. Ne teď, když jí srdce svírá tak prudká bolest. Musí se ihned vrátit do Londýna…

Eleanor se napřímila, přinutila se projít chodbou a pak zdolat schodiště pro služebnictvo. Už byla skoro u svého pokoje, když se na druhé straně chodby objevila její teta.

Eleanor se obrátila a rychle se vydala opačným směrem, protože věděla, že není ve stavu, aby mohla čelit zkoumavým pohledům své příbuzné.

Když na ni lady Beatrix zavolala, nejdříve předstírala, že ji neslyší, ale když vikomtka vyslovila její jméno mnohem hlasitěji, pomalu se obrátila a zůstala stát.

„Musím říct, že jsem zklamaná,“ prohlásila teta Beatrix. „Proč jsi tady, a ne s našimi hosty?“

„Omlouvám se, teto,“ zamumlala Eleanor, „ale ještě dnes večer se musím vrátit do Londýna. Šla jsem balit.“

„Dobrotivé nebe, co se stalo?“ zhrozila se Beatrix a pozorovala Eleanoru zkoumavým pohledem.

„Nic tak strašného. Jen tady už prostě nemohu zůstat.“ Její hlas zněl klidně a vyrovnaně.

„Proč ne? Trvám na tom, abys mi řekla, co se stalo.“

Eleanor zaváhala, ale nakonec vše tichým hlasem přiznala. „Je to kvůli Damonovi. Princ Lazzara ho dnes viděl v hostinci. Byl tam se stejnou ženou, která před dvěma lety byla jeho milenkou.“

Beatrix se na ni dlouze zahleděla. V její elegantní tváři se zračily všechny její protichůdné emoce: hněv, odpor, lítost a nakonec odmítnutí.

„Nu, to není konec světa,“ řekla ostře. „Gentlemani si často vydržují milenky. Důležité je to, že ti dal své jméno. Lady Wrexhamovou budeš vždy jen ty. Musíš spolknout svou pýchu a prostě jeho zálety ignorovat.“

Eleanor nemohla uvěřit svým vlastním uším. „Chceš tím říct, že mám ignorovat fakt, že Damon má milenku?“

„Ano, přesně tak. Dělá to tak většina urozených žen. Než jsem ovdověla, nebyla jsem na tom jinak. Smůla je, že si Wrexham vybral právě takový druh ženy, ale věř mi, drahá, z vlastní zkušenosti vím, že je lepší nad nevěrou svého manžela zavřít oči.“

Jenže Eleanor nad Damonovou nevěrou nechtěla zavírat oči! Dobře však věděla, že dohadovat se o tom je marné. Její teta byla očividně spokojená, že Damon necouvl před oltářem, a to jí stačilo.

Když Eleanor mlčela, Beatrix ji chlácholivě poplácala po rameni.

„Věř mi, Eleanor, tohle tě nemusí znepokojovat. Ženy se s nevěrou svých mužů setkávají už od začátku věků. Ale teď jdi na chvíli do svého pokoje a odpočiň si. Nech si všechno klidně projít hlavou a jistě ti pak bude lépe. Řekni Jenny, aby ti na hlavu přiložila studený obklad.“

Eleanor věděla, že s tímhle by jí nepomohlo ani tisíc mokrých obkladů, ale poslechla tetu a odebrala se do své ložnice. Zazvoní na Jenny, ne aby jí přiložila obklad, ale aby jí pomohla sbalit se.

Najednou ztratila všechnu svou rozhodnost. Eleanor klesla do postele a tupě hleděla do prázdna.

Sluneční paprsky, které proudily do pokoje, jí připomněly, jak byla dnes ráno bláhová. Veškerá naděje, kterou cítila, se náhle rozplynula. Vtom se jí srdce znovu sevřelo bolestí a hněvem.

Bolelo to tolik, že se jí chtělo zemřít. Chtěla někoho zabít. Chtěla křičet, vyvádět a hystericky kopat nohama. Chtěla se schoulit do uzlíčku plného bolesti a nechat svět, ať ji volně míjí.

Co hůř, jedna její část se chtěla rozběhnout za Damonem a žadonit, aby jí neubližoval. Aby tu strašnou ženskou poslal pryč.

Eleanor si hřbetem ruky setřela slzy, které se jí draly do očí. Nebude kvůli němu plakat! Dobře věděla, co je Damon zač, a teď se v tom jen znovu utvrdila. Musí se prostě vzchopit, podívat se kruté pravdě do očí a zařídit si život, v němž pro něho nebude místo.

Přesto ho nechtěla opustit a žít bez něho. Bez Damona je její život prázdný. Jen on rozjasňuje její dny. Naplňuje ji vzrušením a vášní. Zahání smutek a prázdnotu.

Jen s ním se cítí celá.

Eleanor ztěžka polkla a do žil se jí vlila nová krev. Copak si nepřísahala, že Damona přinutí, aby se změnil? Tak proč tady potom leží a vzdychá?

Nemíní se smířit s tím, že Damon chce jinou ženu víc než ji.

Nesnese to.

Miluje ho tolik, že za něho bude bojovat.

Eleanor se prudce posadila. Udělá cokoliv, jen aby ho odlákala od té hloupé husy.

Vyskočila z postele a rázným krokem vyšla z ložnice. Místo toho, aby se sbalila a odjela do Londýna, si nechala přistavit kočár.

Pojede do hostince Boar Head a tam bude Damona konfrontovat tváří v tvář!

19

Odvaha a rozhodnost jsou vhodné jen tehdy, pokud doufáte, že vám pomohou ovlivnit osud ve váš prospěch.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Když se Damon vrátil na Rosemont, Linch byl stále ve stájích a dával pozor na Paola Giacoma. Od majordoma zjistil, že v malé jídelně se právě podává oběd.

Ačkoliv se nemohl dočkat, až uvidí Eleanor, musel využít příležitosti a nejdříve ze všeho prohledat Vecchiho pokoj, dokud byl diplomat zaneprázdněn.

Nebylo těžké zjistit, které ložnice patří italským gentlemanům, a ještě snadnější bylo nalézt potřebné důkazy, které signora Vecchiho usvědčovaly z útoků na prince.

V jedné za zásuvek Damon objevil krabičku se silným projímadlem, hedvábný váček s dvěma malými šipkami a drobnou lahvičku s jantarovou tekutinou. Nebylo pochyb o tom, že se jedná o jed kurare, který omráčil prince a způsobil jeho pád do Temže.

Damon usvědčující předměty vzal s sebou a odebral se do jídelny. Když vešel dovnitř, pohledem vyhledal Havilanda a přikývl na důkaz toho, že jeho mise byla úspěšná.

Damon se rozhlédl kolem sebe a s nelibostí si uvědomil, že Eleanor tady není. Nicméně teď se musel soustředit na usvědčení Vecchiho.

Přistoupil k diplomatovi, sklonil se a zašeptal: „Potřeboval bych s vámi mluvit, sire.“

Když k němu Vecchi vzhlédl, Damon mu ukázal krabičku a váček se šípy.

Signor zbledl.

Bez námitek vstal a následoval Damona, který se mezitím obrátil k princi. „Mohl byste jít s námi, Výsosti? Věřím, že vás to bude zajímat.“

Jídelnu s nimi opustil i lord Haviland. Prošli chodbou a vešli do nejbližšího salonku.

Když Damon gentlemanům ukázal váček se šipkami a vyjádřil své podezření, že signor Vecchi je zodpovědný za útoky na prince, všechny oči se stočily k princovu příbuznému.

„Co nám k tomu můžete říct, signore Vecchi?“ zeptal se Damon.

Vecchi se zamračil. „Co bych asi tak měl říct? Tohle jsem nikdy předtím neviděl.“

„Jenže já jsem to našel ve vaší ložnici, sire.“

Italova tvář zbrunátněla. „Vy jste se hrabal v mých soukromých věcech? Co jste to za gentlemana?“

Než mohl Damon cokoliv odpovědět, do místnosti vešla lady Beldonová. „Co to má znamenat, Wrexhame?“ zeptala se. „To jste musel od oběda odvést mé hosty?“

Damon v obranném gestu zvedl ruce. „Prosím, dejte nám ještě minutku, lady Beldonová.“

Vikomtka zůstala zaraženě stát a čekala, co se bude dít. Damon se znovu podíval na Vecchiho.

„Co by nám asi o tom řekl váš sluha, sire? Osobně jsem viděl, jak Giacomo napadl prince a ukradl mu peněženku. Řekl bych, že Giacomo rovněž vystřelil po princi šipku s jedem a také byl zodpovědný za rozbité kolo kočáru. Vy jste mu na plese nasypal do punče silné projímadlo a v opeře jste ho shodil ze schodů.“

Vecchi se na něho osopil: „Jak se opovažujete, sire! Kdo vám dal právo obviňovat mě z něčeho tak nečestného? Možná že ten muž, o němž jste mluvil, je opravdu zodpovědný za všechny ty útoky na prince, ale já s tím nemám nic společného.“

„Nikdy jste se nepokusil prince zabít?“

„Ne, nikdy!“ vykřikl Vecchi. „To je skandální! Nemáte nejmenší důkaz!“

„Že ne?“ odvětil Damon tiše. „Myslíte si, že Giacomo popře, že jednal na vaše příkazy, nebo si bude chtít zachránit vlastní kůži?“

Vecchi se náhle odmlčel. Bylo zřejmé, že v loajalitu svého komplice příliš nevěří. V místnosti se rozhostilo tíživé ticho. Lady Beldonová upřeně hleděla na signora Vecchiho a doufala, že něco řekne na svou obranu, zatímco princ se stále více mračil.

„Zdá se, že jsme na mrtvém bodě,“ poznamenal Damon.

„Havilande, byl byste tak laskav a nechal zavolat pana Giacoma?“

„Velmi rád,“ odvětil hrabě.

„Počkejte!“

Vecchi zaskřípal zuby a pak se nahrbil, jako by dostal ránu přímo do žaludku. Pak hlasitě vydechl a odevzdaně sklopil hlavu.

„Čestný muž by svou vinu přiznal,“ poznamenal Damon. „Chtěl jste prince zabít nebo ho jen zranit, signore?“

Vecchi sebou škubl. „Nikdy jsem ho nechtěl zabít.“

Vtom se ozval princ Lazzara. Hlas se mu chvěl potlačovanou zlostí. „Takže co jste tedy chtěl, bratranče?“

Vecchi pozvedl hlavu a provinile se podíval na prince. „Done Antonio, jen jsem chtěl zamezit vašemu dvoření lady Eleanor. Nechtěl jsem, abyste se oženil s Angličankou.“

Princ nechápal. „Takže vy jste mi chtěl zabránit, abych se oženil s lady Eleanor?“

„Ano.“

„Ale proč?“

„Protože jsem chtěl, abyste si vzal naši Isabellu. O tomhle svazku se svou ženou sníme od té doby, co se narodila.“ Lazzara vypadal zaskočeně.

Rovněž Damona signorovo doznání překvapilo. Takže Vecchi zosnoval několik nehod, aby se princ přestal dvořit Eleanor a vzal si za ženu jeho dceru?

„Proč by měly nehody prince odradit od jeho záměru oženit se s lady Eleanor?“ zeptal se Damon.

Vecchi se znovu schoulil. „Lady Eleanor je vášnivá a schopná mladá dáma. Doufal jsem, že Jeho Výsost bude v jejích očích vypadat zženštile a jako slaboch, takže si ho odmítne vzít za muže.“

Princ smutně pokýval hlavou. „To, že mě zradila má vlastní krev, je neuvěřitelné!“

Damon se najednou zarazil. „Ale co ta nehoda s balónem?“ zeptal se. „Byl to Giacomo, kdo uvolnil provazy?“

Signor se podíval na Damona. „Ne, podplatil jsem jednoho z mužů signora Pucinelliho. Když jsem uviděl, lorde Wrexhame, jak jste s lady Eleanor nastoupil do koše, spatřil jsem v tom skvělou příležitost, jak vás postrčit, abyste se jí dvořil vy sám.“

To byl zřejmě ten muž, který krátce po vzlétnutí balónu zmizel, pomyslel si Damon. Bylo to absurdní, ale vlastně měli se signorem Vecchim stejné zájmy. Chtěli zabránit svatbě prince Lazzary a lady Eleanor.

Potíž byla v tom, že Eleanor se několikrát ocitla ve velkém nebezpečí.

Damon zaťal zuby. „Uvědomujete si, signore Vecchi, že jste riskoval její život? Eleanor se mohla těžce zranit, nebo dokonce zemřít!“

„Ano, a hluboce toho lituji.“

Lord Haviland si všiml, že nechybí málo a Damon popadne Vecchiho pod krkem, a proto raději prolomil vzniklé napětí.

„Nechápu jedno, signore Vecchi, kdyby vás váš sluha nekontaktoval, zřejmě bychom na vás nikdy nepřišli. Proč Giacomo dorazil na Rosemont?“

Vecchi se ušklíbl. „Protože chtěl peníze.“

„Takže vy jste si ho najal, aby na prince několikrát zaútočil, a pak jste mu odmítl zaplatit?“

„Chtěl jsem mu zaplatit, až bych získal nějaké peníze.“

Stejně jako mnoho vysoce postavených šlechticů i signor Vecchi jedná se svými sluhy jako s dobytkem, pomyslel si Damon a pevně sevřel pěsti, aby se uklidnil.

Raději se obrátil k princi. „Myslím, že je na vás, Vaše Výsosti, abyste rozhodl, co s ním. My na něho samozřejmě můžeme podat trestní oznámení, ale poněvadž se jedná o vysoce postaveného diplomata, pro naši vládu to nebude lehké. Řekl bych, že trest, který určíte vy, bude dostatečný.“

„Na to se můžete spolehnout, lorde,“ souhlasil princ chmurně.

„Zřejmě bude nejlepší, když ihned opustí Anglii.“

„Ano, samozřejmě.“

Vecchi padl před prince na kolena a prosebně sepjal ruce. „Done Antonio…, prosím za odpuštění!“

Lazzara si jen pohrdavě odfrkl. „V tuto chvíli nemohu potlačit svůj hněv a odpor. Pošpinil jste naši rodinu i zemi.“ Princ se obrátil k Damonovi. „Musím vám poděkovat, lorde Wrexhame. Otevřel jste mi oči.“ Šlehl po Vecchim nenávistným pohledem. „To, že útočil na mou osobu, bych mu snad ještě dokázal odpustit, ale nikdy mu neodpustím, že ohrožoval život lady Eleanor.“

„Přesně tak.“ Ta dvě prostá slova vyšla ze staženého hrdla lady Beldonové.

„To je neodpustitelné, sire!“ vykřikla na signora Vecchiho a hlas se jí třásl hněvem. „Nikdy jsem si neuvědomila, co jste zač. Jistě chápete, že v mém domě už déle nejste vítán. Musím trvat na tom, abyste ihned odjel.“

Vecchi pomalu vstal a vyšel na chodbu. Princ Lazzara se omluvil a vydal se za ním.

Lord Haviland se podíval na Damona. „Dohlédnu, aby Giacomo v tichosti nezmizel.“

Damon souhlasně přikývl. Jakmile však hrabe odešel, jeho pozornost se vrátila zpět k lady Beldonové.

Stále se chvěla vzteky, ale Damon se obával, že prudký hněv vychází spíše z lítosti a ponížení.

Vzal vikomtku za rameno a dovedl ji k pohovce, kde se spolu s ní posadil. Postarší dáma však byla natolik otřesená, že ho skoro ani nevnímala.

„Mohu pro vás něco udělat, lady?“ zeptal se Damon. „Nedala byste si trochu vína?“

Lady Beldonová ztuhla a pak se ušklíbla, jako by si uvědomila, že před ním dala najevo svou slabost.

Zhluboka se nadechla a povýšeně se na Damona podívala. „Od vás nic nechci, lorde Wrexhame. Znovu jste ublížil mé neteři, a to vám neodpustím.“

Damon tázavě povytáhl obočí. „Nechápu vás, lady Beldonová.

Čím jsem Eleanor ublížil?“

„Vy se ještě ptáte? Eleanor se dozvěděla, že jste nepřerušil styky se svou milenkou.“

Damonovi po zádech přejel mráz. Lazzara musel Eleanor informovat o jeho setkání s Lydií ihned, jakmile se vrátil na Rosemont.

Vikomtka sledovala jeho reakci a znechuceně se ušklíbla. „Mohl jste mít alespoň tolik slušnosti a počkat, až se vrátíte do Londýna. Upřímně doufám, že v budoucnu své pletky budete řešit mnohem diskrétněji.“

„Kde je Eleanor teď?“ zeptal se ochraptěle.

„Ve své ložnici. Chtěla vás ihned opustit a odjet do Londýna, ale přemluvila jsem ji, aby pár dnů počkala. Její nečekaný odjezd by jen rozvířil další skandál. Také jsem jí řekla, že pro ni bude lepší, když vaše avantýry bude přehlížet… Wrexhame! Kam jdete?“

Damon prudce vyskočil a rozběhl se ke dveřím.

„Musím s ní mluvit,“ zavolal přes rameno.

Damon dlouhým krokem rázoval po chodbě a cítil, jak se mu svírá srdce. Pokud si Eleanor myslí, že ji znovu zradil, bude rozzlobená a zničená. Je docela možné, že ho opustí.

Představa, že by ji ztratil, ho naplňovala čistým děsem. Nemůže jí dovolit, aby odešla. Ne teď, když si konečně uvědomil, co pro něho znamená.

Hluboce Eleanor miluje. Přísahal si, že se od ní bude držet co možná nejdál, aby ochránil své srdce od možné bolesti. Jenže pak své vlastní varování ignoroval. Tančil s ohněm a přesvědčoval sám sebe, že se nespálí, když se ho plameny dotknou. Jenže celou dobu si jen něco nalhával.

Nemůže být s Eleanor a přitom ji nemilovat.

Jenže když jí řekne o svých citech právě teď, zřejmě mu nebude věřit. Právě naopak. Bude si myslet, že se ji snaží oklamat a vykroutit se ze svých hříchů.

Damon vyběhl po schodišti nahoru a srdce se mu svíralo hrůzou. Eleanor mu už nikdy nebude věřit. Ne teď, když si myslí, že porušil všechny přísahy, jež jí dal.

Když kočár zastavil před hostincem Boar Head, Eleanor se sevřely všechny útroby. Nicméně když vešla dovnitř a zeptala se na lorda Wrexhama, majitel ji informoval, že už odjel.

K pocitu prázdnoty, hněvu a zoufalství se přidala úleva. Toužebně doufala, že nenajde Damona v objetí jeho milenky. Ale naštěstí nebo bohužel se museli minout, poněvadž Damon jel na koni a zřejmě to vzal zkratkou přes les.

Eleanor chvíli váhala, ale pak se zeptala na slečnu Newlingovou. Když následovala hostinského po dřevěných schodech, hlavou jí vířily chaotické myšlenky. Jak s ní jednat? Má jí vyhrožovat? Nebo ji poprosit, aby jejího manžela nechala na pokoji? Co kdyby Lydii Newlingovou podplatila, aby opustila zemi?

A co když se jí nepodaří přesvědčit ji, aby se Damona vzdala?

Nebo ještě hůř, co když Damon bude na jejich vztahu trvat?

Bolestí se jí sevřelo srdce.

Ještě se nerozmyslela, když hostinský zastavil před dveřmi, které podle jeho slov vedly do soukromého salonku. Eleanor mlčky přikývla a propustila ho.

Nehnutě stála na chodbě a snažila se vzchopit. Nechtěla ukázat svůj strach, a proto se zhluboka nadechla a odhodlaně zaklepala.

Když se z pokoje ozval tichý melodický hlas, vešla dovnitř.

Slečna Newlingová zvedla hlavu, ale když poznala, kdo je jejím hostem, rychle vstala.

„La-lady Wrexhamová…,“ koktala. „Co vás sem přivádí?“

Když Eleanor uviděla krásnou kurtizánu zblízka, pochopila, co k ní Damona přitahuje. Přesto se vzpamatovala a přinutila se k chladnému úsměvu. „Přesně na to jsem se chtěla zeptat já vás, slečno Newlingová.“

„Není to tak, jak si myslíte, lady.“

„Ne? Jak můžete vědět, co si myslím?“

„Damon říkal, že byste nebyla ráda…, chci říct…,“ slečna Newlingová se zhluboka nadechla. „Je to naprosto nevinné, přísahám. Vlastně právě odjíždím z Brightonu a čekám na kočár do Londýna.“

Eleanor si až teď všimla, že Lydie Newlingová má na sobě cestovní šaty, nicméně to nezmírnilo bolest, kterou cítila v srdci.

„Nepopíráte, že jste se zde sešla s mým mužem?“

„Ne…, ale bylo to naprosto nevinné.“

Eleanor se ušklíbla. „Skutečně si myslíte, že vám to uvěřím?“

„Přísahám, že mezi námi nic není. Celé dva roky jsem lorda Wrexhama neviděla, až dnes. Přišla jsem ho požádat o pomoc. Má sestra onemocněla na souchotiny a její jediná naděje je pobyt v sanatoriu v Itálii. Nicméně já nemám tolik peněz, abych ji tam poslala. Pan Geary nechtěl lordu připomínat naši… minulost, a tak mu odmítl napsat. Proto jsem neměla na výběr a musela jsem za Damonem…, tedy lordem Wrexhamem přijet osobně.“

Eleanor zaraženě hleděla na kurtizánu.

„Damon mi slíbil, že tam moji sestru pošle,“ řekla kráska tiše.

„Neumíte si představit, jak jsem mu vděčná. Je to má jediná příbuzná a já jí nemohu dovolit, aby zemřela, aniž bych se ji pokusila zachránit.“

„To chápu,“ zamumlala Eleanor po chvilce zaváhání.

„Prosím, lady,“ dodala Lydie, „odpusťte mi. Kdybych měla jinou možnost, nikdy bych sem nepřišla. Lord Wrexham byl vždy laskavý a velkorysý a já nemám nikoho jiného, na koho bych se obrátila.“

Nemohla Damona obviňovat za jeho šlechetnost. Vlastně by ho měla spíše pochválit. Přesto mu nemůže odpustit, že před ní zatajil pravdu a způsobil jí taková muka.

„Pokud máte tak prosté vysvětlení, slečno Newlingová, proč se s vámi schází za mými zády a nutí mě věřit, že má s vámi poměr?“

„Obával se, že byste si mou přítomnost špatně vyložila, a chtěl vás ušetřit bolesti. Prosím, věřte mi, lady, nemáte se čeho obávat. Nikdy bych vašemu manželství nechtěla uškodit. Mezi mnou a lordem Wrexhamem už dávno nic není. Vlastně mezi námi nic nebylo ani před dvěma lety, když jste zrušila vaše zasnoubení.“

„Nic?“ opakovala Eleanor.

„Ne, nic. Vím, že Damon… Lord Wrexham chtěl, abyste si to myslela, ale nebylo tomu tak. Rozešel se se mnou prakticky okamžitě, když vás poznal.“

Eleanor ztuhla. Kurtizána se snažila Damona hájit, ale marně.

„Na lhaní nemám čas, slečno Newlingová. Viděla jsem vás spolu v parku, a když jsem se Damona ptala, nepopřel, že spolu stále máte poměr.“

„Ano, ale to všechno bylo jen proto, abyste zrušila zasnoubení.“ Eleanor údivem otevřela ústa.

„Je to pravda, lady,“ trvala na svém Lydie. „Přísahám na svůj život.“

„Chcete mi říct…,“ Eleanor se snažila polknout hořkost, která jí svírala hrdlo. „Takže on to všechno zosnoval jen proto, aby si mě nemusel vzít?“

„Ano, lady. Ze svatby mu naskakovala husí kůže.“ Lydie se ušklíbla. „Asi by mi nepoděkoval, kdybych vám teď všechno řekla. Musela jsem přísahat, že budu mlčet a nikdy se nikomu nepodřeknu.“

Eleanor se na ženu tázavě podívala. „Už jste začala, slečno Newlingová. Teď nemůžete couvnout. Prosím, řekněte mi všechno, co se před dvěma lety událo.“

Když Eleanor po hodině a půl nasedla do svého kočáru a vydala se zpátky na Rosemont, její srdce muselo čelit mnoha protichůdným pocitům: pobavení, úlevě, sympatii, smutku, pobouření a hněvu.

Přesto byla ráda, že se v Damonovi mýlila. Nezradil ji se svou krásnou milenkou, jak se obávala.

Litovala, že si o něm myslela jen to nejhorší, a musela si přiznat, že mu měla více důvěřovat.

Nicméně za její nedůvěru si může především on sám. Před dvěma lety ji záměrně donutil, aby zrušila jejich zasnoubení.

I když věděla, proč to udělal, přesto ji to trápilo. Tolik promarněného času, kdy mohli být spolu.

Vždy věděla, že Damon je mužem jejích snů, i když on to neviděl. Na muže tak inteligentního a bystrého byl až neuvěřitelně tvrdohlavý!

Dojalo ji, že je tak laskavý a dokáže se vcítit do bolesti druhých. Vlastně se jí Lydie líbila a byla ráda, že Damon pomůže zachránit její sestru.

I když se Eleanor ulevilo, věděla, že ještě nevyhrála. To, že Damon neporušil přísahu věrnosti, ještě neznamená, že ji začal milovat.

Když se jejich rozhovor stočil k Damonovu bratru, kurtizána se svěřila, že Damona v období výročí Joshuovy smrti utěšovala.

Eleanor byla ráda, že Damon měl někoho, na koho se mohl v minulosti obrátit, nicméně teď je tady ona. Musí Damona přesvědčit, že jeho obavy neničí život jen jemu samotnému, ale i jí.

Jakmile dorazí na Rosemont, postaví se mu tváří v tvář a na stůl vyloží všechny karty. Řekne Damonovi o své lásce a pokusí se ho přesvědčit, aby zapomněl na svůj strach. Pokud se zbaví ochranné hradby, kterou si kolem sebe vybudoval, jisté se jí ho podaří vyléčit.

Eleanor věděla, že jen tak jí může dát to, co po něm skutečně chce: své srdce.

Když však dorazila domů, Eleanor neměla příležitost být se svým manželem o samotě.

Už z kočáru viděla, že je na nádvoří neobyčejně rušno. Sloužící pobíhali sem a tam a z domu vynášeli kufry a zavazadla. Zdálo se, že princ Lazzara odjíždí.

Vešla do domu, kde stál majordomus a dohlížel na všechen ten shon.

„Co se děje, Mollete?“ zeptala se Eleanor, když mu odevzdávala rukavice a klobouk.

„Nevím to přesné, slečno Eleanor, ale lady Beldonová nařídila, aby signor Vecchi ihned opustil dům.“

Její teta vykázala diplomata z domu?

„Lady se po vás sháněla,“ dodal Mollet. „Prosím, raději za ní zajděte.“

„Kde je?“

„Ve svých pokojích. Šla si lehnout a rozkázala, aby ji kromě vás nikdo nerušil.“

Eleanor se zachmuřila. „Je nemocná?“

„To nevím, lady.“

Eleanor se právě obrátila ke schodišti, když uviděla prince Lazzaru.

„Odjíždíte, Vaše Výsosti?“ zeptala se udiveně.

Princ se zastavil a hluboce se uklonil. „Musím, donno Eleanor. Hanba, která byla uvržena na mou rodinu, mi nedovoluje, abych nadále využíval pohostinnosti vaší tety.“

„Obávám se, že vám nerozumím,“ zamumlala.

„Za všemi těmi útoky stál můj bratranec.“

Eleanor se zarazila. „Signor Vecchi?“

„Ano, k mé velké lítosti to byl právě on.“

„Jak jste to zjistil?“

„Lord Wrexham našel důkazy a předložil je před mého bratrance, který se pod tíhou okolností přiznal.“

Lazzara v krátkosti vysvětlil, že Damon našel krabičku s práškem, váček se šipkami a jed.

„Přijměte mou nejhlubší omluvu, donno Eleanor, že jsem vás uvrhl do nebezpečí, ale opravdu jsem netušil, čeho je můj příbuzný schopen. Spolu s ním se ihned vracím zpět do své země.“

Princ ji galantně políbil na špičky prstů a dlouze se na ni zadíval.

Pak se bez dalších slov vydal chodbou k východu.

Eleanor pozorovala jeho vzdalující se postavu a najednou si uvědomila, že jí vůbec nebude scházet. Jeho Výsost hanebně využila příležitosti, aby Damona před ní očernila ve snaze přemluvit ji k milostné aférce přímo pod nosem jejího manžela.

Eleanor se zamyslela. Jak ji jen někdy mohlo napadnout, že by ji princ Lazzara mohl milovat tak, jak chtěla být milována? Ale v první řadě, proč se do něho vůbec chtěla zamilovat? Damonovi se ani zdaleka nevyrovnal. Jako se mu nikdy nevyrovná žádný jiný muž.

Najednou ho uviděla a srdce jí poskočilo. Damon šel přímo k ní a zkoumavě ji pozoroval.

„Viděl jsem tě z okna své ložnice,“ řekl, když došel až k ní.

Eleanor na jeho slova nereagovala. Oba se odmlčeli a jejich pohledy se střetly.

Eleanor si všimla, že Damon má na tváři ustaraný výraz. Zcela jistě se obával toho, že se dozvěděla o návštěvě jeho bývalé milenky. Rovněž ona se bála, nicméně z jiného důvodu. Tísnivý pocit, který jí svíral srdce, byl směsicí lásky a rozčilení. Nevěděla, jak se

má teď zachovat.

Na jednu stranu by ho chtěla obejmout a ujistit ho o své lásce, nicméně přitom si říkala, že by nebylo na škodu nechat ho chvíli podusit.

Proto jen chladně řekla: „Mé tetě zřejmě není dobře, lorde. Teď musím jít za ní, ale později bych si s vámi ráda promluvila.“

Damon se jí zkoumavě díval do tváře a zdálo se, že chce něco namítnout. Nakonec však jen mlčky přikývl a ustoupil, aby mohla projít.

Eleanor na zádech cítila jeho upřený pohled.

*

Když Eleanor tiše zaklepala na dveře tetiny ložnice, odpovědělo jí naprosté ticho. Přesto vešla dál. Závěsy byly zatažené, přesto v matném světle uviděla Beatrix, jak leží schoulená na posteli a k ústům si tiskne kapesník.

Eleanor došla až k posteli a s úžasem si všimla, že tetina tvář je zmáčená slzami.

„Nejdražší teto,“ zamumlala vyděšeně, „co se stalo? Jsi nemocná?“

Beatrix srdceryvně zavzlykala a zakroutila hlavou. Eleanor se posadila vedle ní a vzala ji za ruku. „Prosím, řekni mi, co tě bolí?“

„Nejsem nemocná,“ řekla její teta roztřeseným hlasem. „To jen že jsem byla takový blázen. Vždyť já jsem si toho mizeru chtěla skutečně vzít.“

Eleanor se účastně dívala dolů na svou tetu. „Přece jsi to nemohla vědět. Něco takového by nikoho nenapadlo. Oklamal nás všechny.“

Jenže já jsem si o něm chtěla myslet jen to nejlepší.“ Beatrix se roztřásl spodní ret. „Právě to mě pobuřuje ze všeho nejvíce, to, jak jsem byla slepá, a proto jsem neodhalila jeho skutečnou povahu. Vždy byl tak distingovaný, tak zdvořilý. Skládal mi ty nejkrásnější poklony…“

Po těch slovech se jí zlomil hlas a teta s hlasitým zavzlykáním zabořila tvář do polštářů.

Eleanor vnímala tetíno utrpení, její zranitelnost. Vznešená lady Beldonová vždy budila dojem chladné a tvrdé dámy, nicméně teď vypadala, že má zlomené srdce.

Když Beatrix nepřestávala plakat, Eleanor ji začala chlácholivě hladit po zádech a po ramenech.

Chvíli trvalo, než se teta vzpamatovala a přestala plakat.

„Jen se na mě podívej, vyvádím jak nějaká hloupá holka,“ zamumlala nakonec rozzlobeně.

„Moc dobře vím, co cítíš, teto. Muži nám dokážou nehezky ublížit.“

„Přesně tak,“ souhlasila postarší lady a neelegantně se vysmrkala.

„Zřejmě jsem se jím nechala tak okouzlit, protože byl naprosto jiný než můj zesnulý manžel. Beldon byl ve srovnání s ním jako slon v porcelánu. Nechala jsem se opít jeho charismatem a italskou grácii.“ Podívala se své neteři do oči. „Cítila jsem se krásná a mladá, Eleanor. Snad poprvé v životě jsem si připadala jako skutečná žena, a ne jen jako šlechtična. Nejsem však první, která se nechala zlákat vidinou skutečné lásky.“

Eleanor se bolestí svíralo srdce. „Cítím se tak strašně, teto. Vždyť jsem to byla právě já, kdo tě pobízel a utvrzoval tě v tom, že city signora Vecchiho jsou opravdové. Myslela jsem, že tě učiní šťastnou.“

Beatrix popotáhla. „Šťastná tedy rozhodně nejsem. Jsem naprosto zničená. Jenže ty za to rozhodně nemůžeš.“

Tím si Eleanor nebyla tak jistá. „Kdybys mě nechtěla podpořit v mém zájmu o prince Lazzaru, nebyla bys s ním tak často v kontaktu a nic z toho by se nemuselo stát.“

„To je sice pravda, ale postarat se o to, aby ses dobře provdala, je povinností tety i gardedámy.“ Beatrix se podívala na Eleanor a její aristokratické rysy zjihly dojetím. „Nechci, aby ses cítila provinile, má drahá. Znamenáš pro mě mnohem víc než všichni Italové světa.“

Její hlas klesl o oktávu níže. „Nikdy jsem nechtěla mít vlastní děti. Když jsem se o tebe tak náhle musela začít starat, byla jsem zděšená. Vždy jsi byla tak živé dítě. Pořád kolem tebe musel být nějaký ruch. Má výchova tě nikdy neovlivnila natolik, aby ses změnila, a já jsem tě právě proto časem začala milovat. Jsem vděčná, že jsi vstoupila do mého života, Eleanor. Vím, že jsem ti nikdy neřekla, jak moc pro mě znamenáš. Jak jsem si užívala všechny ty roky ve tvé společností. Zřejmě jsem ti to nedávala příliš najevo, ale hluboce a upřímně tě miluji.“

Tetino doznání vehnalo Eleanor slzy do očí. „Já to vím, drahá teto. A miluji tě stejně hluboce a opravdově.“

Beatrix si hřbetem ruky otřela vlhké oči. „Možná právě proto jsem se tak zoufale snažila navázat vztah s Umbertem. Uvědomila

jsem si, že když se provdáš, zůstanu sama. Až mě opustíš a začneš žít s Wrexhamem, budeš mi scházet.“

„Nikdy tě zcela neopustím, teto.“

„Ano, ale už budeš patřit jemu. I když si to nechci přiznat, vy dva k sobě patříte.“ Beatrix se ušklíbla. „Odsuzuji Wrexhama za to, co ti udělal před dvěma lety. Vyvolal skandál a málem tě zničil. Nemohu však nevidět, jak tě ovlivňuje. Když jsi v jeho blízkosti, jako bys ožila. Máš v očích něžný žár, který tě činí ještě krásnější. Miluješ ho, že ano?“

„Ano, teto, miluji,“ přiznala Eleanor.

Beatrix přikývla. „Vidím to v tvých očích pokaždé, když se na něho podíváš.“

Eleanor se smutně usmála. „Copak to jsou mé city k němu tak zřetelné?“

„Obávám se, že ano. Bylo to zřejmě hned od první chvíle.“ Beatrix zaváhala. „Upřímně, má drahá, to byl hlavní důvod, proč jsem trvala na tom, aby si tě Wrexham vzal za ženu. Kdybys ho skutečně nesnášela, nikdy bych tě k svatbě s ním nenutila. Však my bychom ten skandál zas nějak zvládly.“

Eleanor se dojetím sevřelo hrdlo.

„Uvědomuji si,“ dodala Beatrix pomalu, „že jsem tě přesvědčovala, abys manželovy zálety prosté ignorovala. Teď však vím, že jsem se mýlila. Nikdy by ses neměla smířit s ničím jiným než s jeho skutečnou láskou a oddaností.“

Eleanor hlasitě polkla. „Přesně to mám v plánu.“

„Nedovol mu, aby ti zlomil srdce.“

„Nedovolím,“ slíbila Eleanor méně jistě.

Beatrix se ji vážně zahleděla do očí. „Vím, že jsou mezi vámi vážné potíže. Měla bys za ním hned jít a pokusit se všechno si vysvětlit.“

„Půjdu, teto, ale nechci tě tady nechávat samotnou.“

„Pf, já budu v pořádku. Ty moc dobře víš, že já nejsem tak slabá, abych se nechala zlomit chabým větříkem.“ A na důkaz svých slov se Beatrix posadila a upravila si polštáře. „Má to i své kladné stránky. Konečně jsem si uvědomila, že si ještě mohu najít manžela a nemusím zbytek života prožít osamoceně. O mě se nemusíš bát,

Eleanor. Ještě se tady chvíli budu oddávat sebelítosti a spílat si, jaký jsem byla blázen. Pak se však vrátím ke svým hostům. Je velmi nezdvořilé nechat společnost svému vlastnímu osudu.“

Eleanor se usmála. Věděla, že se její teta brzy vzpamatuje.

Musela přece dbát na slušné vychování a na etiketu.

Nicméně se svou vlastní budoucností si tolik jistá nebyla. Naposledy tetu pohladila po ruce a sklouzla z postele. Když vycházela z pokoje, měla pocit, jako by se chystala k velké bitvě.

Dokonce i její teta viděla, že ona a Damon patří k sobě, a Eleanor byla pevně rozhodnutá, že o tom přesvědčí i Damona.

20

Koneckonců, muži nejsou zas až tak jiní než ženy. Také chtějí být milováni.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

Damon následující čtvrthodinu strávil s personálem lady Beldonové, který nechápavě kroutil hlavou nad náhlým odjezdem prince Lazzary a signora Vecchiho. Vysvětlil jim, že se oba gentlemani musí z osobních důvodů nutně vrátit do své země.

I když se Damon snažil zaměstnat, nemohl skrýt svou nervozitu nad nadcházejícím setkáním s Eleanor. Když do pokoje vešel jeho komorník, netrpělivě se na něho podíval.

„Lady Wrexhamová mě požádala, abych vás vyhledal, pane,“ oznámil Cornby klidným hlasem. „Přeje si, abyste se s ní sešel u fontány v jižní zahradě. Říkala, že budete vědět u které.“

Samozřejmě že věděl u které. Byla to přesně ta fontána, v níž Eleanor po jejich prvním polibku zchladila jeho touhu.

Netušil, zda toto místo Eleanor určila záměrně, a něco se mu tak snaží naznačit, nebo to je jen shoda náhod. Když se však vydal k jižní zahradě, útroby se mu svíraly očekáváním toho nejhoršího.

Čekala na něho u fontány, přesně jak slíbila. Seděla na kamenné obrubě, tvář měla nastavenou proti slunci a se zavřenýma očima naslouchala tichému melodickému šplouchání vody, která vyvěrala z kamenné sochy Poseidona a dopadala na vodní hladinu. Paprsky odpoledního slunce zlatily její dokonalou pokožku a havraním vlasům dodávaly namodralý nádech.

Jako obvykle ho její neobyčejná krása zasáhla až do hloubi srdce, ale tentokrát se snažil své okouzlení potlačit. Konflikt, který mezi

nimi nastal, byl pro něho až příliš důležitý na to, aby se rozptyloval tělesnou touhou.

„Máš v úmyslu strčit mě znovu do fontány?“ zeptal se, když se posadil vedle ní.

Eleanor otevřela oči a podívala se na něj. Na tváři měla nečitelný výraz. „To záleží na okolnostech.“

„Na jakých?“

„Co řekneš na svou obranu?“

‚Já jsem tě nezradil, Ello,“ řekl Damon tiše.

Eleanor netrpělivě mávla rukou. „Já si myslím pravý opak. Tajně ses sešel se svou bývalou milenkou. Snaž se vžít do mé kůže a představ si, jak mi asi bylo, když mi princ Lazzara s nadšeným úsměvem sdělil novinku o tvém milostném dostaveníčku.“

Damon se ušklíbl. „Nechtěl jsem ti ublížit ani jsem nechtěl, aby sis to špatně vyložila. Věděl jsem, co si budeš myslet.“

Eleanor pevně sevřela rty v očividné snaze potlačit kousavou odpověď, ale pak řekla: „Pokud jsi mi skutečně nechtěl ublížit, tak proč ses s ní scházel?“

„Jen proto, abych jí zabránil v jejích výhrůžkách. Kdybych nepřišel já za ní, přišla by ona sem za mnou a udělala by scénu. Ale udělal jsem to také proto, že jsme kdysi byli přátelé. Když mě požádala o pomoc, nemohl jsem se k ní obrátit zády.“

Eleanor chvíli trvalo, než odpověděla. „Je to od tebe velmi ušlechtilé, že jsi vyslyšel její prosby, Damone,“ řekla konečně. „Také obdivuji tvou laskavost a jsem ráda, že pomůžeš její nemocné sestře. Jenže kvůli tomu se na tebe nezlobím.“

Damon se zhluboka nadechl. Existoval jen jediný způsob, jak Eleanor mohla vědět o nemocné sestře Lydie Newlingové. „Ty jsi s ní mluvila?“

„Ano, mluvila jsem s ní!“ Z Eleanořiných očí sršely blesky.

„Takže to, že jsem vás před dvěma lety viděla v parku, nebyla žádná náhoda. Zcela záměrné ses přede mnou vystavoval se svou milenkou, protože jsi chtěl, abych zrušila naše zasnoubení.“

Takže Lydie neřekla Eleanor jen o své sestře. Nicméně nezlobil se proto na ni, poněvadž chtěl, aby mezi nimi bylo jednou provždy jasno. „Ano, udělal jsem to zcela záměrně,“ přiznal.

„Ale proč, Damone?“

„Protože jsem tě začal mít až příliš rád, Ello, a chtěl jsem to skončit. Nicméně jako gentleman jsem to nemohl být já, kdo by naše zasnoubení zrušil.“

„Bál ses se mnou oženit, a tak jsi raději zbaběle utekl.“

Damon sebou při jejím obvinění škubl, poněvadž věděl, že má částečně pravdu. Nechtěl, aby se do něho Eleanor zamilovala, poněvadž její lásku nemohl opětovat. „Můžeš to tak vidět.“

„Samozřejmě že můžu!“ Eleanor si znechuceně odfrkla. „A přesně tohle děláš i nyní. Bojíš se mě milovat, poněvadž se obáváš bolestí z případné ztráty někoho, na kom ti skutečně záleží. Proto jsi přede mnou uzamkl své srdce.“

Aniž by mu Eleanor dala příležitost odpovědět a hájit se, vyskočila na nohy a začala před ním nervózně přecházet sem a tam.

„Nejvíc ze všeho mě mrzí, že tak zbytečné plýtváš drahocenným časem, Damone! To, co se stalo tvému bratrovi a rodičům, je tragédie, ale nesmíš dovolit, aby ti zničila život!“

„Máš pravdu,“ uznal Damon.

Zdálo se však, že ho Eleanor neslyšela. „Ty za smrt svého bratra nemůžeš. Nejsi zodpovědný za to, že jsi ho nedokázal zachránit. Nejsi žádné božstvo, Damone. Nemůžeš rozhodovat o tom, kdo bude žít a kdo zemře!“

„Já vím.“

„Nedovolím ti, abys mě vyhnal ze svého života!“ vykřikla Eleanor.

„To přece nechci, Ello.“

Konečně se zdálo, že upoutal její pozornost. Prudce se zastavila a s pěstmi stále sevřenými se na něho udiveně podívala.

Damon se usmál. „Teď, když jsi mi řekla všechno, co jsi měla na srdci, dovolíš mi, abych řekl něco na svou obranu?“

„Ne, ještě jsem neskončila!“

I když se stále zlobila, posadila se zpátky vedle Damona a její hlas zněžněl. „Jednou budeš muset začít mluvit o svém bratrovi, Damone. Nemůžeš všechnu tu bolest držet uvnitř sebe. Čím dříve ji vypustíš ven, tím spíše se vyléčíš.“

Věděl, oč ho žádá. Chtěla, aby jí otevřel svou duši. A co víc, aby jí daroval své srdce.

„Co chceš, abych ti řekl, Ello?“

„Abys mi řekl, co cítíš, a netajil přede mnou svou bolest. Chci, abys se mnou o Joshuovi dokázal mluvit. Chci o něm vědět úplně všechno. Jaká je tvá nejkrásnější vzpomínka na vaše mládí?“

Damon se zamračil. Nebylo lehké mluvit o bratrovi ani podělit se o bolest, která mu stále svírala srdce. Přesto zjistil, že se o tohle všechno chce s Eleanor podělit.

„Joshua byl můj nejlepší přítel,“ řekl Damon nakonec zastřeným hlasem. „Když jsem ho ztratil, bylo to stejné, jako bych přišel o ruku. Nejbolestnější však byl způsob, jakým zemřel. Vidět ho, jak se v mukách mění na lidskou trosku… Raději bych zemřel já sám.“

„Proto tě pořád pronásledují ty noční můry, že ano? Znovu a znovu prožíváš jeho utrpení a nejsi schopný mu pomoci.“

„Ano.“

Eleanor se zamračila. „Pan Geary mi řekl, že se o Joshuu staral na jeho smrtelné posteli. Copak nebylo nic, co by jeho utrpení zmírnilo?“

„Jediné, co jsme mohli dělat, bylo podávat mu laundanum, aby alespoň na několik hodin unikl bolesti.“

Eleanor se na chvíli odmlčela. Pak natáhla ruku a vsunula ji Damonovi do dlaně. „Ale než Joshua onemocněl, jistě jste spolu zažili spoustu radosti.“

Damon přikývl. „Naše dětství bylo přesně takové, jaké si jen může přát každé dítě.“

„Myslíš, že by ti pomohlo, kdybys místo na to špatné vzpomínal na dobré časy?“

„Možná.“

„Máš něco, co by ti je připomnělo? Třeba Joshuův portrét?“

Damon pokrčil rameny. „V galerii na Oak Hill visí náš společný obraz, když nám bylo čtrnáct.“

„Tvá rodina pochází ze Suffolku? Ráda bych se tam někdy podívala.“

Damon ztuhl. „Většinou se tam nezdržuji. Mám skvělého správce, takže můj pobyt na panství není nevyhnutelný.“

„Nech mě hádat. Celé ty roky se vyhýbáš svému domovu, protože právě tam zemřel Joshua.“

Nebylo třeba, aby odpovídal, poněvadž oba věděli, že Eleanor má pravdu.

„Snad by bylo moudré, kdybys tam strávil nějaký čas,“ navrhla Eleanor. „Byla by to příležitost, aby sis vzpomněl na všechno to dobré.“

Damon neodpovídal, ačkoliv věděl, že na tom něco bude. „Byl Joshua stejný jako ty?“ zeptala se Eleanor. „Podobali jste se jeden druhému?“

„Byli jsme navlas stejní.“

„Byl stejný darebák jako ty?“

Damon se tiše zasmál. „Určitě byl. Joshua rozhodně nebyl svatý.

To, co mi kolikrát vyváděl, bylo až ďábelsky lstivé.“

„Vsadím se, že ty jsi mu nezůstal nic dlužný. Pro vaše rodiče jste museli být hotová pohroma.“

Damonův úsměv se náhle rozplynul. „Byl tak energický, tak plný života.“

„Přesně jako ty,“ zamumlala Eleanor. Obrátila se k Damonovi, objala ho okolo krku a přitáhla si ho k sobě.

Dlouho ho tak držela a Damon se nebránil. Přijímal Eleanořinu útěchu a bolest se pomalu vytrácela.

Za chvíli se však ukázalo, že Eleanor ho nechce jen utěšit, ale vyléčit.

„Musíš si odpustit, Damone,“ zašeptala mu do ucha. „Musíš ho nechat jít a žít svůj vlastní život. Není to snad to, co by Joshua chtěl? Skutečně si myslíš, že by byl rád, kdyby věděl, že se celé ty dlouhé roky trestáš za něco, co jsi nemohl ovlivnit?“

Damon na tuto otázku dobře znal odpověď, jenže na ni málem zapomněl. Bylo to poslední den Joshuova života, když se nad ním naklonil, aby slyšel jeho tichá slova.

„Žij…i… za mě,“ vyšlo z jeho popraskaných úst.

Damon ztěžka polkl. Pohřbil tuto vzpomínku společně s ostatními svými pocity.

„Ne,“ odpověděl Damon tiše. „Můj bratr by nechtěl, abych se trestal. Chtěl, abych svůj život prožil naplno.“

„Samozřejmě že by to chtěl,“ řekla Eleanor s úlevou. „Ty jediný si můžeš dát rozhřešení, Damone. Pokud tak neučiníš, budeš si dál odepírat veškerou radost, a to i mně. Proto jsem tě chtěla zaškrtit,“ zašeptala a pevně se k němu přitiskla.

Damon se něžně vymanil z jejího objetí a kousek ji poodstrčil.

„Mé hrdlo ti je zcela k dispozici, Ello, ale byl bych rád, kdybys ještě chvíli počkala. Musím ti totiž něco říct. K něčemu se ti přiznat.“

Když se na něho v obavách podívala, pohlédl jí zpříma do očí.

„Ptala ses mě, proč jsem před tebou tajil svou schůzku s Lydií. Bylo to proto, že jsem tě od sebe nechtěl odehnat, jak jsem to nerozumně udělal před dvěma lety.“

„Nerozumně?“ opakovala Lydie tiše. „Považuješ to, že jsi mě záměrně donutil k tomu, abych zrušila naše zasnoubení, za nerozumné?“

Damon se usmál. „Nerozumné, hloupé, pitomé… a lituji toho víc než čehokoliv jiného.“

Zhluboka se nadechla. „Bála jsem se, že se chceš vrátit k Lydii, Damone.“

„Je mi to líto, lásko.“ Damon viděl v jejích očích zranitelnost a v duchu se proklínal, že jí znovu ublížil. Zbožňoval ji, ale přesto jí znovu způsobil bolest.

„Máš plné právo mě zardousit, Ello. Nikdy jsem nechtěl, aby mi na někom tolik záleželo, aby mi mohl ublížit. Proto, když jsem zjistil, jak jsme si během našeho zasnoubení začali být blízcí, dostal jsem strach. Nicméně za poslední dva týdny jsem to všechno pochopil. Nemít tě ve svém životě je mnohem bolestnější než riziko, že tě ztratím.“

Eleanor se mu podívala do očí. „Damone, je nepravděpodobné, že někdo prožije život bez bolesti, bez zklamání a utrpení.“

„Já vím, ale s tebou to bude všechno snadnější. Ty jsi mé štěstí.

Miluji tě, Ello.“

Eleanor se kousla do spodního rtu a zkoumavě pozorovala jeho tvář, jako by nemohla uvěřit vlastním uším. „Ty mě miluješ? Víš to jistě?“

Damon ji pohladil po tváři. „Naprosto. Bůh ví, že jsem s tím bojoval. Celou dobu, co jsem byl v Itálii, jsem se tě snažil vyhnat z

hlavy, ale marně. A když jsem se vrátil a zjistil jsem, že se chceš provdat za Lazzaru, nemohl jsem ti dovolit, abys navždy odešla z mého života. Nechtěl jsem tě ztratit, poněvadž ty jsi byla jediná žena, o níž jsem věděl, že bych ji mohl milovat.“

Eleanor se do očí vedraly slzy. „Mám dojem, že se mi to jen zdá.

Ty mě skutečně miluješ?“

Damon se usmál. „Nemám jinou možnost, Ello. Vrátila jsi mi mé pocity. Když jsem s tebou, znovu cítím radost, naději, štěstí a lásku.“

Po tolika osamělých letech znovu otevřel své srdce a to teď přímo překypovalo štěstím a láskou. Jen s Eleanor je z něho zase celý člověk.

„Vyplnila jsi prázdnotu v mém srdci,“ řekl něžně. „Teď už to vím. Bez tebe, Ello, jsem jen přežíval. Už déle nechci, aby můj život nudně plynul den za dnem.“

„Ach, Damone…,“ vydechla Eleanor.

Zvedl ruce a do dlaní vzal její tvář. „Je mi líto, že mi trvalo tak dlouho, než jsem pochopil, co k tobě skutečně cítím. Je mi líto, že jsem tě přinutil myslet si, že jsem tě zradil. Když jsem ztratil tvou důvěru, přišel jsem o něco velmi cenného, ale doufám, že se mi podaří jednou ji zase získat zpět.“

Eleanor se rozechvěl spodní ret. „Bála jsem se, že chceš, aby se Lydie znovu stala tvou milenkou,“ opakovala.

„Nechci Lydii, Ello – to ani náhodou. Nedokáže mi rozproudit krev tak jako ty. Nedokáže to, abych se těšil na každý další den v její společnosti. Neprovokuje mě a neprobouzí ve mně žárlivost, když se jen podívá na jiného muže. Nenutí mě přemýšlet, co si myslí nebo co nečekaného udělá. Nevlastní mé srdce tak jako ty, lásko.“

Úleva, kterou četl v její krásné tváři, ho dojala.

„Jsi snem každého muže,“ zašeptal Damon. „Jsi mým snem. Stala ses jím od té chvíle, kdy jsi mě strčila do téhle fontány. Jak bych tě mohl nechtít?“

Eleanor se usmála způsobem, který mu vždy sevřel srdce, a do jejího hlasu se vrátil škádlivý tón. „To sis skutečně myslel, že bych tě bez boje nechala, aby ses vrátil k Lydii, Damone? Varuji tě, milenku si pořídíš jen přes mou mrtvolu – a taky svou.“

„Toho se nemusíš obávat. Už nikdy se na žádnou jinou ani nepodívám. Až příliš se bojím, že bych tě ztratil.“

Eleanor se na něho vážně podívala. „Nikdy mě neztratíš, Damone. Na to tě příliš miluji. Miluji tě od první chvíle, kdy jsem tě poznala. Dokonce i má teta si toho všimla. Víš, co mi řekla? Že kdykoliv jsem poblíž tebe, přímo zářím.“

Skutečně září, pomyslel si Damon při pohledu na její nádhernou tvář. Něžně se usmál.

Když však chtěl něco říct, Eleanor mu na rty přitiskla ruku.

„Damone, pokud stojíš o skutečné manželství, nesmíš přede mnou mít žádné tajnosti. Musíš mi věřit a říct mi, co tě trápí.“

„Slibuji.“

„Až se vrátí tvé noční můry, vždy budu vedle tebe, abych ti podala pomocnou ruku.“

„To jsem rád.“

Náhle její výraz zvážněl. „Nikdo nemůže v tvém srdci nahradit místo tvého bratra, ale já bych byla ráda tvou přítelkyní stejně jako manželkou.“

„To už jsi, Ello.“

„Dobře.“

„Takže mi odpouštíš?“ zeptal se Damon tiše. Na tváři se jí mihl hravý úsměv. „To si ještě budu muset rozmyslet.“

Damon její úsměv opětoval. „A to nebude lehké, že?“

„To tedy rozhodně nebude. Dva roky jsem trpěla a chtěla se ti pomstít, můj drahý manželi.“

„To je mi opravdu líto a přemýšlím, jak bych to odčinil. Pokud by ti to pomohlo, klidně se znovu a dobrovolně vymáchám v téhle fontáně.“

Eleanor se vesele rozesmála a Damon pocítil nutkavou potřebu políbit ji. Chtěl tenhle její smích uchovat po všechny dny jejich společného života. Chtěl se jí dotýkat a objímat ji. Chtěl se vedle ní probouzet. Milovat ji celým svým srdcem. Byla vřelá a veselá, a především byla jeho. Damon nemohl skoro ani uvěřit, jaké má štěstí.

Jeho výraz zněžněl. Vstal a natáhl k ní ruku. „Pojď se mnou, Ello.“

Eleanor ho bez váhání uposlechla, ale byla zvědavá, co má Damon v plánu.

„Kam jdeme?“ zeptala se. Vedl ji po štěrkem sypané pěšině na konec zahrady.

„Chci ti ukázat svůj svatební dar.“

„Co je to?“

„Budeš muset ještě chvíli počkat, lásko.“

Když Damon nechtěl nic víc prozradit, Eleanor na něho nenaléhala. Po chvíli si uvědomila, že míří k její zamilované růžové zahradě, kterou pro ni nechal vysázet její bratr, když jí bylo deset, a on tak chtěl ulevit její samotě. Potom jí Marcus na důkaz své lásky rok co rok daroval jeden další růžový keř.

Přemýšlela, proč ji Damon vede právě sem…, dokud ovšem nedošli na její oblíbené místo. Tady, hned vedle její zahrady, se vinula nová pěšina, která vedla k růžovému keři plnému rudých květů.

Eleanor se ohromeně zastavila. „Ty mi jako svatební dar dáváš růžový keř?“ zeptala se Damona.

„Ano. Tenhle je první z mnoha. Myslel jsem si, že bychom každý rok mohli ve výročí našeho sňatku vysázet další, abychom tak označili cestu časem.“

Eleanořiny oči se zalily slzami. Damon věděl, jak je pro ni její zahrada vzácná, a daroval jí její kopii. Ta myšlenka ji hřála u srdce.

„Takže ty mě skutečně miluješ.“

„Samozřejmě. Přece jsem ti to říkal, Ello.“

Eleanor se sklonila, aby utrhla jeden rudý květ, přiložila si ho k ústům a zhluboka se nadechla. „Tohle pro mě znamená víc než rubíny a démanty, Damone.“

Natáhl ruku a opatrně jí z očí setřel slzy. „Rubíny a démanty dostaneš taky, lásko. Klenoty Wrexhamů jsou bezpečně uschovány v sejfu londýnské banky. Mezitím jsem ale chtěl, abys věděla, že naše manželství pro mě už dávno neznamená jen nic neříkající podpis na kusu papíru.“

„Děkuji ti, Damone,“ zašeptala Eleanor a šťastně se usmála.

Vzal od ní růži a vetkl jí ji do vlasů. „Chci ti dát ještě jeden slib, Ello. Neuplyne ani jeden den, kdy bys musela pochybovat o mé lásce.“

„Tento slib dávám i já tobě,“ řekla Eleanor něžně.

Toužila po lásce, po milujícím manželovi, s nímž by zestárla a vychovala jejich společné děti. Věděla, že Damon je přesně to, po čem touží. V jeho černých očích viděla tisíce smyslných příslibů.

Rozhlédla se po své nové zahradě, šťastně se usmála a hlavu si opřela o jeho rameno. „Teta Beatrix bude ráda, že jsme si všechno vysvětlili,“ zašeptala Eleanor. „Myslí si o tobě, že jsi mým klíčem ke štěstí. Lituji jen toho, že její vlastní naděje na šťastnou budoucnost byly tak krutě pošlapány. Když se dozvěděla, že za útoky na prince Lazzaru stojí signor Vecchi, velmi ji to zranilo. Přesto si myslím, že je lepší, když jeho skutečnou povahu odhalila dřív, než by se do něho opravdu zamilovala.“

„To bezpochyby. Abych řekl pravdu, překvapilo mě, že Vecchi zašel tak daleko, aby prince odradil od sňatku s tebou, ale vůbec nelituji toho, že se mu to podařilo.“

„Bylo od tebe moudré, že jsi dřív, než jsi ho obvinil, našel důkazy jeho viny.“

„Měl jsem pomocníky. Největší podíl na jeho odhalení má Haviland.“

Eleanor se rozesmála. „Dovedu si to představit. Ženy mají na takové věci nos, abys věděl.“

„Opravdu?“ Damon ji vzal za bradu a natočil ji tak, aby jí viděl do očí. „Doufám, že k Havilandovi nic necítíš.“

„Samozřejmě že ne.“

„To je dobře. Víckrát tě už nechci vidět, jak s ním flirtuješ, ženo.“

„Neuvidíš. Dělala jsem to jen proto, abys žárlil.“

„A fungovalo to. Ačkoliv mnohem více jsem žárlil na Lazzaru.

Jsem rád, že je pryč.“

„Já vlastně taky. Právě před chvílí mi nabídl, abych se stala jeho milenkou.“

„To že udělal?“ V Damonových očích to nebezpečné zajiskřilo.

„Může se považovat za šťastného muže, že odjel dřív, než jsem to zjistil.“

„Myslel si, že když ty jsi se svou milenkou, tak já budu hledat lásku zase někde jinde.“

„To ti nikdy nedovolím, lásko. Jsem tvůj manžel.“

Eleanor se usmála. „Fanny bude ráda, že její rady opravdu fungují.“

„Fanny?“

Eleanor si uvědomila, že se přeřekla, a na malou chvíli se zarazila. Jelikož však chtěla v přátelství s Fanny pokračovat, usoudila, že bude moudré, aby o tom Damon věděl. Kromě toho věřila, že Damon Fannyino tajemství neprozradí.

„Tu knihu, jak získat manžela, napsala Fanny Irwinová. Také mi dávala osobní rady, jak získat tvé srdce.“

Damon povytáhl obočí. „Takže anonymní dáma je vlastně velmi známá kurtizána?“

„Ano. Je pochopitelné, že knihu nemohla vydat pod svým vlastním jménem, ale kdo by měl lépe rozumět srdci muže než skutečná odbornice? Také napsala ten román, který jsem četla. Fanny se pokouší začít nový život, aby za tím starým mohla udělat tlustou čáru. Je tady jistý gentleman, který si ji chce vzít, a proto se snaží vydělat si na živobytí jako spisovatelka.“ Eleanor se šťastně usmála,

„Vždy jí budu vděčná, že mi pomohla získat manžela mých snů.“

„To já jí tolik vděčný nejsem,“ namítl Damon. „Díky té knize jsi málem dostala Lazzaru.“

Eleanor zakroutila hlavou. „Nemyslím si, že by tady hrozilo skutečné nebezpečí. Nemohla jsem se do prince zamilovat, protože jsem už milovala tebe.“ Zvedla Damonovu ruku a přitiskla si ji ke tváři. „Miluji tě tolik, Damone, že mě to až děsí.“

„Pak se k sobě dokonale hodíme.“

Eleanor se mu podívala do očí a viděla v nich odraz své vlastní lásky –

„Vím, že Joshua by za nás byl šťastný,“ řekl Damon tichým hlasem –

„V to doufám celým svým srdcem.“ Eleanor se na chvíli odmlčela. „A stejně tak bude šťastný i Marcus.“

„V to věřím,“ řekl Damon poněkud trpce. „Jinak by mi totiž vytrhl srdce z těla.“

„Marcus ti vyhrožoval?“

„Ano, ale chránit tě je jedna z jeho nejlepších vlastností.“ Najednou si Eleanor uvědomila, že leží v Damonově náruči.

„Už dost řečí, ženo. Místo toho se budeme líbat. Doufám, že mi svoji lásku dokážeš činy, nejen slovy.“

„Uvědomuješ si, že by nás mohl vidět zahradník?“ zeptala se Eleanor pobaveně.

Jeho úsměv ji zahřál u srdce. „Chceš, abych přestal?“

„Ne.“

Jeho oči se rozzářily smíchem a utopily se v těch jejích. Pak se jeho rty sklonily a přitiskly se k jejím.

Jeho polibek byl něžný, dychtivý, nicméně tentokrát v něm bylo ještě něco jiného. Byl hlubší, opravdovější. Byl to důkaz lásky.

Tohle je dobrý začátek, řekla si Eleanor v duchu, když ho objala kolem krku a oddala se jeho objetí. Společně se zbaví strachu a bolesti a vybudují pevné pouto lásky, která přetrvá až navěky.

EPILOG

Pokud naleznete skutečnou lásku, považujte se za šťastlivce.

Láska je totiž nejvzácnější poklad.

anonymní dáma

Rady pro mladé dámy, jak získat manžela

OAK HILL, SUFFOLK ŘÍJEN, 1817

Damon se pomalu probouzel a v hlavě mu ještě stále doznívala ozvěna snu. Do ložnice, kterou sdílel společně s Eleanor, proudily teplé sluneční paprsky a příjemně ho hřály na tváři.

Sen se odehrával ve šťastné době jeho dětství, kdy byl Joshua ještě živ a zdráv. Společně se svým bratrem pozorovali, jak se rodí hříbě. Poprvé se stali svědky zázraku zrození života. Když se hříbě postavilo na vratké nohy a domáhalo se mléka, společně se zasmáli.

Damon si ospale uvědomil, že Eleanor měla pravdu. Návrat domů na Oak Hill mu skutečně pomohl odložit jeho smutek. Po čtrnácti dnech se svíravá bolest změnila na hořkou vzpomínku a jeho noční můry zmizely.

Hlavním důvodem jeho klidného spánku však byla především Eleanor. Noc co noc usínal v jejím objetí, které mu poskytovalo útěchu.

Damon tiše ležel s jejím sladkým tělem přitisknutým k jeho, zhluboka do sebe vdechoval její opojnou vůni a vychutnával si příjemný pocit vzájemné blízkosti v kombinaci se střípky snu.

Rovněž jeho sestřenice Tess měla pravdu. Musí žít naplno, aby využil každičkou chvíli, která jim na tomto světě zbývá. Osud bývá vrtkavý a člověk ho prostě nemůže kontrolovat. Je možné, že jednou ztratí Eleanor, stejně jako ztratil svého bratra a rodiče, přesto by se za nic na světě nevzdal možnosti být s ní.

Navíc vzhledem k tomu, že má osobní zkušenosti s bolestí a utrpením, dokáže si mnohem více vážit radosti, kterou spolu s Eleanor prožívají.

Damon se kousek posunul, objal Eleanor kolem ramen a přitiskl její spící tělo ke svému.

Má žena. Ta myšlenka ho naplňovala neskutečným štěstím.

Její láska byla vášnivá, hluboká a měla léčivé účinky. A stejně tak její milování. Vítala jeho vášeň s radostným potěšením, které jen podněcovalo jeho touhu.

Něžně ji políbil na nahé rameno a přetáhl přes ni pokrývku, aby jí nebyla zima. Damon opatrně vyklouzl z postele, oblékl si župan a otevřel francouzské okno, které vedlo na balkon.

Vyšel do chladného rána a tvář nastavil podzimním slunečním paprskům. Tohle dělával poslední dobou velmi často. Spolu s Eleanor zůstali ještě týden na Rosemontu, poněvadž Ella nechtěla opustit svou tetu lady Beldonovou. Jakmile se však vrátili do města, Eleanor se rozhodla vypudit jeho démony.

Chápala, jak byl pro něho jeho bratr důležitý. Dlouhé hodiny trávili touláním po lesích a projížďkami po Wrexhamově panství. Objevovali zapomenutá místa, kde si spolu s Joshuou hrávali, kde plavali a chytali ryby. Netrvalo dlouho a Damon si uvědomil, že k Eleanor cítí tutéž důvěru a přátelství jako kdysi ke svému bratrovi.

Nejbolestnější chvíle nastala, když navštívil rodinnou hrobku na místním hřbitově. Ale i tehdy mu Eleanor pomohla říct poslední sbohem.

Následovala ho i tehdy, když objížděl své nájemce a seznamoval se s nimi. Většinou mu všichni jeho nepřítomnost odpustili, poněvadž jejich domy a půda byly dobře spravovány a oni nic víc nepotřebovali. Damon se však rozhodl, že se o Oak Hill začne víc zajímat.

Rovněž se snažil co možná nejvíce odčinit bolest, kterou způsobil Eleanor. Celé noci se vášnivě milovali, jejich těla byla propletená v jedno, když se v místnosti nesly jen jejich slastné vzdechy a tichá slůvka lásky. Hodili se k sobě tak dokonale, jako by pro sebe byli stvořeni. Jeho největším potěšením bylo způsobovat Eleanor rozkoš, což se mu dokonale dařilo…

Damon se nedivil, když se za ním objevila Ella a zezadu ho objala kolem pasu. Jeho tělo ji okamžitě poznalo. Přitiskla mu tvář k zádům a mlčky tak stáli.

Když se pak odtáhla, Damon se k ní obrátil a zahleděl se na její krásnou tvář. Hluboké modré oči měla ještě zastřené spánkem, černé kadeře se jí kroutily kolem dokonalého obličeje a smyslné tělo halila jen tenká látka noční košile.

Usmála se na něho tak, až se mu láskou sevřelo srdce. Pak se jí v očích objevily šibalské jiskřičky a něco mu přetáhla přes hlavu.

„Měl bys svou medaili nosit se ctí a s pýchou,“ řekla Eleanor a v hlase se jí odrážel smích.

Damon nahmatal zlatou medaili, která visela na sametové rudé stuze. Princ Lazzara mu věnoval medaili za služby prokázané jeho královskému majestátu a také bedýnku pomerančů a několik lahví skvělého vína, aby mu tak projevil vděčnost za své bezpečí.

Jeho Výsost je rovněž pozvala, aby se až budou na svatební cestě, kterou plánovali na příští týden, zastavili v jeho paláci. Damon chtěl Eleanor ukázat své sanatorium a oba se shodli na tom, že prince mají až nad hlavu.

Co se týče signora Vecchiho, byl odklizen do Indie, kde získal diplomatický post, ačkoliv princ podle všeho projevil zájem o jeho krásnou dceru Isabellu, kvůli níž se to vlastně všechno seběhlo.

Damon zakroutil hlavou, medaili si sundal z krku a vsunul ji do kapsy. „Doufám, že pochopíš, lásko, proč u sebe nechci nosit připomínku svého soka, když se chci pomilovat se svou krásnou ženou.“

Eleanor naklonila hlavu na stranu. „Ty se se mnou chceš milovat?“

Damon moc dobře věděl, že o jeho odpovědi ani na chvíli nezapochybovala. Byli na sebe vzájemně tak naladěni, že ihned ucítili touhu a vášeň svého partnera.

Přesto odpověděl: „Samozřejmě.“

Eleanor se na něho sladce usmála a Damon měl dojem, že se na obloze rozzářilo slunce. Když se k ní sklonil a dychtivě ji políbil, jeho touha se ještě zvýšila.

Líbat Eleanor bylo jako návrat domů po dlouhé cestě…, bylo to naprosto uspokojivé. Přesto to nestačilo. Chtěl víc.

A stejné tak Eleanor, poněvadž se vzrušeně zachvěla. „Chtěla bych, aby sis pospíšil a nezapomněl, co jsi měl v plánu, Damone,“ pobízela ho pobaveným hlasem. „Není to však nabídka, aby sis mě vzal tady na balkóně, kde nás může každý vidět. Je tady zima a zřejmě bychom neměli pobouřit tvůj personál víc, než už jsme to za poslední dva týdny udělali.“

„Tvé stížnosti jsou na místě, drahá ženo,“ uznal Damon a zdvihl ji do náruče. Pak vešel dovnitř, nohou zavřel dveře a chladnou ranní mlhu uvěznil venku za skleněnými tabulemi.

Eleanor ho objala kolem krku a s úsměvem se mu podívala do očí, v nichž byla vepsána něha a láska.

Když ji položil na postel a svlékl jí noční košili, Eleanor věděla, že stejná láska se odráží i v jejím pohledu.

Damon ze sebe shodil župan a Eleanor obdivně sledovala jeho svalnatá ramena, širokou hruď a štíhlé boky. Jeho tělo bylo pevné a vitální a pokožka měla zlatý nádech. Damon byl prostě zosobněním dokonalosti a tajným snem každé ženy.

Když k ní ulehl do jejich manželské postele, aby splnil svůj slib pomilovat se s ní, Eleanor blaženě vydechla.

Jeho ruce byly něžné, nicméně naléhavé a nestoudné. Damon dychtivě líbal její horké rty, dokonalou bradu, křehkou linii štíhlého hrdla, zatímco jeho dlouhé prsty dráždily skrytá zákoutí jejího rozechvělého těla. Hodoval na jejích ňadrech a dráždil ji zkušenými polibky a doteky. A když se začala nekontrolovaně chvět, hbitě vklouzl mezi její stehna a jediným pevným pohybem vnikl hluboko do horké vláhy jejího ženství.

Byla vlhká a připravená. Damon znehybněl a upřeně se jí podíval přímo do očí. Jeho pohled přetékal láskou a něhou.

Když Eleanor pevně sevřela jeho mužství, zachvěl se, sklonil hlavu a vášnivě ji políbil.

Damon se začal pomalu pohybovat, nicméně jeho vpády se stávaly stále naléhavější a prudší, stejně jako jeho polibky. Netrvalo dlouho a Eleanořiny slastné vzdechy se změnily na bezmocné sténání plné rozkoše a touhy.

Když byla téměř u samotného vrcholu, Damon ji přestal líbat a zvedl hlavu, aby viděl její vyvrcholení.

„Ello,“ vydechl. Jeho hlas byl něžný, zastřený touhou, jeho oči dychtivé a naplněné láskou.

Damon do ní ještě jednou pevně vnikl a sám našel své uvolnění.

„Ello!“ Z jeho hrdla znovu uniklo jediné slovo, které pro něj bylo skoro modlitbou, stejně tak jako jeho jméno pro ni.

Společně došli vrcholu, kde se jejich těla roztříštila na tisíce drobných kousků, aby se znovu snesla k zemi a opět se spojila v blaženém uvolnění.

Leželi vedle sebe, jejich údy propletené v jedno tělo, zhluboka oddychovali a vychutnávali si slastnou chvíli naprostého klidu a uvolnění.

Eleanor zavřela oči a v duchu tiše odříkala modlitbu díků. Byla dokonale a naprosto šťastná. Věděla, že ona a Damon si byli vždy souzeni, nicméně než našli svůj osud, museli překonat odloučení a přemoct strach ze skutečné lásky. Ona mu pomohla naplnit temnou prázdnotu uvnitř jeho duše, zatímco on z jejího srdce vyhnal chlad a osamění.

Nic víc už nemohla chtít.

Když mu na hruď vtiskla vděčný polibek, Damon se překulil na bok, objal ji kolem ramen a přitiskl ji k sobě. Eleanor se stočila do jeho objetí a usnula.

Když se probudila, hádala, že mohou být tak dvě hodiny. Damon ležel na boku a jednou rukou si podpíral hlavu.

Eleanor si uvědomila, že ji pozoroval, když spala.

Slastně se protáhla a uličnicky se na něho usmála. „Asi bychom se neměli jen tak povalovat v posteli,“ zamumlala. „Cornby tě jistě nezapomene upozornit na tvé povinnosti.“

„Cornby mi jistě odpustí, protože ví, že mě od mých povinností odvádíš ty,“ podotkl Damon. „Zbožňuje tě skoro stejně jako já. Až příliš často stojí na tvé straně,“ dodal s předstíraným pohoršením.

Eleanor se usmála. Letitý sluha jí vydatně pomáhal přesvědčovat Damona, aby zapomněl na bolest a smutek minulosti. „Cornby se stará o tvé blaho.“

„To sice ano, ale je v tom ještě něco jiného. Moc dobře víš, že tě tajně miluje.“ Damon se ušklíbl. „Bohužel, to o citech tvé tety ke mně se to říct nedá, mám pocit, že v posledních dnech se na mě stále jen mračí.“

„Teta Beatrix si tě brzy oblíbí,“ předpovídala Eleanor s jistotou.

„Myslím, že její zkušenost s Vecchim ji poněkud obměkčila a nasadila jí lidskou tvář.“

„To a taky představa, že příští rok dostane malou neteř nebo synovce. Četl jsi přece její poslední dopis. Je štěstím celá bez sebe, že Marcus a Arabella budou mít dítě. Marcus se nemůže dočkat, až bude otcem.“

„Zato ze své přítelkyně lady Havilandové nemá příliš velkou radost.“

„Přesně tak. Lady Havilandová je nešťastná z výběru nevěsty svého synovce. Dokonce i Arabella a její sestry se mu snažily pomoct, ale on je všechny překvapil a za svou ženu si vybral lady, kterou jeho babička velmi neschvaluje.“

Damon upravil černou kadeř, která Eleanor spadla do čela.

„Doufám, že se do toho nebudeš plést, drahá.“

„To by zřejmě nešlo, protože nebudeme v Anglii,“ řekla Eleanor zamyšleně. „Je škoda, že Roslyn a Lily se vrátí ze svých svatebních cest po Evropě právě tehdy, když my budeme odjíždět. Jsem však ráda, že nás bude doprovázet pan Geary. Stále nemohu uvěřit tomu, že tvé sanatorium viděl jen jednou, když jsi začal se stavbou.“

„Přesně tak. Nicméně i na dálku dokázal zařídit vše, co bylo nutné, za což mu patří můj nehynoucí dík.“

„Jsem ráda, že se sestře Lydie Newlingové daří lépe.“ Eleanor si povzdychla. „Teď už zbývá, jen aby i Fanny našla své štěstí. Doufám, že jako spisovatelka uspěje, a dokáže si tak vydělat na živobytí, aby se mohla provdat za lásku svého života.“

„Myslím, že je na dobré cestě,“ řekl Damon. „Její román byl tak napínavý, že jsem se od něho nemohl odtrhnout.“

Eleanor souhlasně přikývla. Byla ráda, že Damon po přečtení rukopisu vyjádřil stejný názor jako ona: román Fanny Irwinové bude mít úspěch.

„Rovněž její Rady pro mladé dámy, jak získat manžela se ještě stále prodávají. Dokonce i má teta mě požádala, abych jí svůj výtisk půjčila, poněvadž já ho už nebudu potřebovat. Držte ho pevně, ale ne příliš,“ odrecitovala pasáž z Fannyiny knihy.

Damon se na ni zamilovaně podíval. „Můžeš mě držet tak pevně, jak jen budeš chtít, lásko.“

Eleanor ho objala kolem krku. „Právě mě napadlo, že Cornby bude muset ještě chvíli počkat. Co na to říkáš?“

Přesně jak doufala, Damon se zasmál a sklonil hlavu, aby ji sladce políbil.

Eleanor věděla, že něžný polibek je jen předehrou k vášnivému a divokému milování.