Penny Jordan

Žena pro šejka

PROLOG

„Jednání se tedy zdařilo?“

Drax se zamračil. Jeho tmavé arogantně šikmé obočí se svraštilo nad stejně arogantním orlím nosem. Ačkoli jej jeho bratr přivítal zpět v malém arabském emirátu, v němž společně vládli, s obvyklou vřelostí, Drax cítil, že jeho starší dvojče trápí něco, s čím se mu Vere prozatím nesvěřil.

„Vyjednávání v Londýně proběhla nadmíru dobře,“ ujistil jej. On a Vere vládli Dhurahnu takřka celé desetiletí. K moci se dostali ve svých pětadvaceti letech, kdy jejich rodiče zemřeli při automobilové nehodě během jedné ze státních návštěv.

Ačkoli si byli velice blízcí, nikdy se o této tragické události nebavili – o ztrátě jejich silného, energického a předvídavého otce a jejich půvabné irské matky. Nebylo třeba. Jako dvojčata instinktivně chápali pocity toho druhého. Vzhledově si byli podobní jako vejce vejci, ale pokud šlo o jejich osobnost, někdy se Draxovi zdálo, že představují dvě poloviny jednoho celku – sdílejí tentýž duševní postoj a porozumění, a přesto vyjadřují touhu vydat se ve svém společném životě rozdílnými cestami.

Drax se vydal do bratrovy soukromé pracovny přímo z letiště, aniž by se šel předtím převléknout. Zatímco byl tedy Vere oblečen do tradičního hávu tmavě modré barvy se zlatým vyšíváním, překrývajícího bílý plášť, a turbanu, Drax měl na sobě formální tmavě modrý oblek, z jehož saka mu vykukovala sněhobílá košile a tmavě červená hedvábná kravata s decentními proužky.

Ačkoli se styl jejich oblékání lišil, v porovnání s jejich identickým a velkolepým fyzickým vzhledem šlo o pouhou malichernost.

Oba byli vysocí, měli široká ramena, maličko přivřené ledově zelené oči, které dokázaly vzplát prudkým žárem, a tentýž osobitý dravý profil. Jejich berberská krev, smíšená s francouzskou a následně irskou krví, jim dodávala auru síly a sexuality, jež by byla nebezpečná u jednoho muže, ale u dvou představovala sílu, která byla zdrcující a zároveň nepřekonatelná.

„Oba víme, že nejsme jediná země na Středním východě, která se chce stát nejenom světově uznávaným finančním centrem v Arábii, ale po celém světě. Každopádně z jednání v Londýně jsem nabyl dojmu, že máme šanci. Jak jsme se dohodli, zdůraznil jsem, že Dhurahn chce na pozemku o rozloze čtyřiceti hektarů vystavět budovy, jež jsou potřeba k rozvoji a růstu ‚ekonomiky znalosti’, a že dáváme přednost anglickému obchodnímu právu díky jeho principům rovnosti a spravedlnosti. Také jsem jim řekl, že bychom rádi vytvořili finanční burzu, jež se s nabídkou New Yorku, Hongkongu či Londýna nebude dát srovnávat. Burzu s regulačním systémem, na niž se investoři a obchodní společnosti budou moci spolehnout a budou jí moci důvěřovat. Teď už ale dost o tom, co jsem dělal v Londýně, Vere. Zdá se, že máš něco na srdci.“

Vere nadzvedl své obočí nad bratrovou jasnozřivostí.

„Ano,“ přiznal. „Máme problém.“

Drax zkoumavě pohlédl na své dvojče.

„A jaký?“

„Zatímco jsi byl Londýně, spojil se s námi jak vládce Zuranu, tak emír z Khuluy.“

Drax vyčkával. Na tom nebylo nic zvláštního, že je kontaktovali jejich nejbližší sousedé. Udržovali mezi sebou dobré vztahy. Dhurahn sice neměl obrovské zásoby ropy a příjmy, ze kterých se těšili jejich sousedé, ale díky dlouhé řece oplýval bohatou a úrodnou půdou, jež z Dhurahnu vytvořila „skleník“, který zásoboval zejména Zuran, vzrůstající centrum turistického průmyslu. Dny, kdy na rozpáleném pouštním písku mezi sebou bojovaly jejich kmeny, byly dávno pryč, a lidé Dhurahnu žili se svými sousedy v míru a těšili se ze vzájemné prosperity.

Jisté kmenové tradice, jak uchovat mír, však stále přetrvávaly.

„Jak vládce Zuranu, tak emír Khuluy se doslechli o našich plánech. Zdá se, že pouštní vítr, kamkoli zavane, je jako vždy nevypočitatelný,“ řekl Vere svému bratrovi suše. „Ne že by mi toho řekli mnoho, ale je jasné, proč chtějí s takovou dychtivostí upevnit naše již dnes existující dobré vztahy.“

„Tohle mi říkáš ty – co ale zapomínáš dodat?“ dožadoval se Drax odpovědi. Snadno rozpoznal, když před ním jeho bratr něco tajil. „To, že bychom měli udržovat dobré vztahy s našimi sousedy, je pochopitelné…“

„Vládce s emírem by s námi rádi probrali otázku našich sňatků.“

„Našich sňatků?“ zamračil se opět Drax.

Oběma bylo čtyřiatřicet let. Jistěže se jednoho dne chtěli oba oženit, zvolit si své manželky s rozvahou a s ohledem na budoucnost své země, ten čas však ještě nenastal. Teď měli před sebou daleko důležitější věci – jako například učinit Dhurahn nejmocnější finanční hnací silou v oblasti.

„Ano, našich sňatků,“ opakoval Vere zachmuřeně. „Tvého s emírovou nejstarší dcerou a mého s vládcovou nejmladší sestrou.“

Bratři se na sebe podívali.

„Takovéto sňatky by posílily naše svazky s oběma zeměmi, zároveň by to však posílilo jejich potenciální angažovanost v záležitostech Dhurahnu,“ pochopil Drax. „Přestože stojíme mezi nimi a vycházíme jak s vládcem Zuranu, tak emírem Khuluy, existují věci, na kterých se neshodnou. Emír nikdy nesouhlasil s vládcovým rozhodnutím budovat v Zuranu turistický průmysl. V současné době mezi nimi udržujeme rovnováhu, přičemž naše pozice je v mnoha ohledech nejsilnější.“

„A ačkoli si to nechce přiznat, emír Zuranu závidí nám a vládci Khuluy úspěch a chce se mu vyrovnat. Jestliže přistoupíme na jejich návrh a pojmeme za manželky členy jejich rodin, oba se budou snažit využít nově vzniklého vztahu k tomu, aby od nás požadovali větší loajálnost a podporu. Ve skutečnosti chtějí získat naši moc. A to nemůžeme dovolit. Kromě jiného by se teoreticky mohlo stát, že přijde čas, kdy se naše loajálnost jednoho k druhému a k Dhurahnu dostane do konfliktu s oddaností požadovanou našimi manželkami a jejich rodinami.“

„A pokud nebudeme souhlasit, riskujeme, že urazíme jak vládce Zuranu, tak emír a Khuluy, čímž ztratí tvář, a my si nemůžeme dovolit s nimi nevycházet. Mohlo by to zhatit naše plány udělat z Dhurahnu finanční a obchodní centrum oblasti.“

„Ano.“

Drax rozčileně rázoval po místnosti. „Nemůžeme dopustit, aby s námi takto manipulovali.“

„Žádný z nás nechce být připoután ke svým sousedům manželským svazkem,“ souhlasil Vere zachmuřeně. „Dhurahn musí řídit svou budoucnost sám a je naší povinností, abychom se o to postarali.“

„Ale jak jsi řekl, pokud odmítneme, riskujeme, že rozčilíme dva velmi mocné muže.“ Drax rychle přemýšlel. „Pokud jim ovšem neřekneme, že jejich návrh odmítáme, protože už jsme se zavázali ke sňatku někde jinde. Tím pádem by na nás přestali naléhat a neztratili by svou tvář.“

„A až zjistí, že si nikoho nebereme?“

„A musí to zjistit?“ otázal se Drax.

Vere se mračil, ale Drax zůstával klidný. „Jak vládce, tak emír vědí, že tradicí naší rodiny a našeho lidu je vzít si pouze jednu manželku. Předpokládám, že není problém najít ženy – vhodné ženy – s kterými bychom se mohli oženit a pak…“

„Vhodné ženy?“

„Vždyť víš, koho mám na mysli.“ Drax pokrčil rameny. „Postradatelné ženy na jedno použití – morálně přijatelné a dostatečně naivní, aby souhlasily s rozvodem bez velkého povyku a s minimálním odstupným.“

„Tak takovéhle ženy,“ odtušil Vere cynicky. „Naivní panny, které se zamilují do šejka a budou mu natolik vděčné, že se s nimi ožení, že nebudou dělat potíže při rozvodu a chtít jedinou penny. Existují ještě takové? Mám pocit, že ne,“ prohlásil suše. „Jestliže bys dokázal každému z nás takovou nevěstu najít, tak si ji klidně vezmu. Ale oba víme, že žena, která by souhlasila s přechodným manželstvím, po němž my toužíme, bude sotva sladkou pannou, jakou si náš lid představuje. Realita je taková, že bude spíše intrikánkou, která bude v první řadě požadovat obrovský balík peněz a pak svůj příběh prodá novinářům. Takováto mediální pozornost by měla zcela jistě zničující dopad na to, jak na nás dva nahlíží okolní svět.“ Vere zavrtěl hlavou. „Ne, Draxi. Zní to jako skvělý nápad, jak vyřešit naše dilema, ale můj názor je, že není možné takovou ženu nalézt, natož dvě – a odvést vládce a emíra od jejich rozhodnutí oženit nás se členy svých rodin.“

Draxovy oči se rozzářily jako oči pantera. „Copak to pro tebe není výzva, bratře?“

Vere se zasmál.

„Já mám dost rozumu, než abych tě ponoukal k podobným věcem, Draxi. Jestliže ale dokážeš najít ženu…“

„Dvě,“ opravil jej Drax. „Slibuju ti, že je najdu, Vere. A ty dostaneš první z nich.“

„Mmm…“ Vere nevypadal příliš přesvědčeně. „Tak dobrá. Mezitím jediný způsob, jak je držet v šachu, je pokračovat ve vyjednáváních s vládcem a emírem a zároveň se vyhnout jakýmkoli závazkům. Vládce nás pozval na neoficiální návštěvu do Zuranu,“ pokračoval Vere. „A já myslím, že bys to měl být ty, kdo pojede, Draxi.“

„Ty myslíš, že vládce chce tebe pro svou sestru, jelikož jsi starší,“ uhodl Drax, „a po mně chceš, abych jej zdržel. Proč ne? Mimochodem, chtějí se s tebou setkat v Londýně,“ pravil Vereovi. „Řekl jsem, že na další vyjednávání budeš moci odletět, až se vrátím do Dhurahnu.“

„Jedna z výhod společného vládcovství – jedny ruce musí stále držet kormidlo zde v Dhurahnu, ať jakékoli státní záležitosti vyžadují naši přítomnost na jiném místě.“

„Ty jsi však ten, kdo raději zůstává zde v poušti,“ poukázal Drax. „A já zase ten, kdo s chutí vyráží na obchodní cesty.“

„Dokonalé partnerství – postavené na absolutní loajálnosti a důvěře, kterou nic nezničí.“

Mlčky si potřásli rukama a pak se po zvyku svých arabských předků pevně bratrsky objali.

PRVNÍ KAPITOLA

„Jsi k ničemu – naprosto a zcela k ničemu. Nechápu, jak jsem si kdy mohla myslet, že vyhovuješ požadavkům na toto místo. Tvrdíš, že máš titul, že jsi dokončila magisterské studium, a přesto nedokážeš udělat tu nejjednodušší věc, o kterou tě požádám.“

Dál a dál ji káral přísný hlas její libanonské zaměstnavatelky, zatímco Sadie skláněla hlavu pod tíhou zlosti, která byla namířená proti ní. Moc dobře věděla, že kdyby pohlédla na madam al Sawarovou, spatřila by v jejích očích rozčílení. A Sadie si nemohla dovolit dát madame příležitost k naplnění hrozby –kterou během těch dvou měsíců, co tu pracovala, slyšela už mnohokrát –, že jí nevyplatí mzdu, kterou jí stále dlužila.

Dost bylo na tom, že ji tak nespravedlivě obviňovala, ale stát tady a nechávat si spílat hlasem, který pronikal do všech koutů al Sawarovy domácnosti, kde ztráta tváře byla něčím nemyslitelným, bylo ještě horší. Pro její to zaměstnavatelku bylo typické, uvědomila si Sadie, že se rozhodla ji obvinit, právě když obědvala v poklidné zahradě jejich tradičního zuranského domku v maurském stylu. Sadie moc dobře věděla, že ačkoli nejsou vidět, většina ostatních zaměstnanců se

trvává v přítmí budovy a naslouchá, jak jejich zaměstnavatelka komanduje svou asistentku.

Ne že by bylo možné přeslechnout, když křičela tak hlasitě. Zřejmě ji slyší i celá ulice, napadlo Sadii. Nebyla jediná, na kterou se snesl hněv její zaměstnavatelky. Jen zřídkakdy uběhl den, aniž by se madame na někoho nerozčílila.

Sadie se proti nespravedlivým obviněním své zaměstnavatelky mohla bránit, říct jí, že magisterské studium obchodní administrativy ukončila s červeným diplomem. A také jí mohla říct, že ať už je madam al Sawarová jakkoli zarmoucena, že ji přijala, zdaleka se její lítost nedá srovnat s lítostí Sadie, že její nabídku k práci přijala. Pravdou však bylo, že si zkrátka nemohla dovolit o své zaměstnání přijít, když jí madam vytrvale odmítala platit.

„Přítěž, jakou jsi ty, ve svém podnikání nepotřebuju. Jsi propuštěna.“

„To nemůžete udělat!“ vykřikla Sadie a rázem přitom zapomněla na své rozhodnutí, že se nikdy nenechá vtáhnout do slovní bitvy.

„Myslíš, že ne? Já tě ujišťuju, že můžu. A nemysli si, že odtud odejdeš a najdeš si práci jinde,“ ječela dál madame. „Protože to nejde. Vláda Zuranu tvrdě trestá nelegální přistěhovalce, kteří se snaží získat práci místo místních lidí.“

Nelegální přistěhovalci! Nadešel čas se bránit. „Já nejsem žádný nelegální přistěhovalec,“ ohradila se. „A vy to víte. Když jsem u vás nastoupila, ujistila jste mě, že veškeré nezbytné formality za mne vyřídíte. Pamatuju si, že jsem podepisovala potřebné formuláře…“ Sadie začínala propadat panice, ze slunce, které pražilo na její nezakrytou hlavu, se jí dělalo špatně.

Stála na sluníčku a naslouchala madame, jak na ni huláká a sama přitom setrvává ve stínu.

Sadie sledovala arogantní pohled uspokojení v očích starší ženy, když s lhostejností pokrčila rameny.

„Nic takového jsem neříkala. A jestliže budeš podobnou věc tvrdit, bude to pro tebe ještě horší.“

Sadie nevěřila svým vlastním uším. Věděla, že se ocitla v ošemetné situaci, ale to nebylo nic proti tomu, před čím stála nyní.

Bez práce, bez peněz a legálního statutu byla její situace v Zuranu opravdu zoufalá. A přitom vše vypadalo tak slibně…

Coby absolventka magisterského studia obchodní administrativy nastoupila do jedné z londýnských bank a po šesti měsících byla propuštěna, aby uvolnila místo synovi milenky jednoho z jejích význačných představitelů. Tak se to alespoň šuškalo mezi zaměstnanci. Rozhodně bylo jednodušší přijmout toto vysvětlení než spolknout posměšnou poznámku od jednoho obzvláště nepříjemného kolegy, který prohlásil, že ji vyhodili, protože se nedokázala vyrovnat s mužským prostředím nabitým testosteronem, v němž pracovala.

Prvotřídní dobře placená práce ve finančním sektoru – taková, která by jí přinesla naprostou peněžní nezávislost – byla cíl, který si stanovila na univerzitě. A její prvotní neúspěch v cestě za kariérou ji zdrtil.

Rodiče se rozvedli, když jí bylo dvanáct. Její matka se pak znovu provdala – vzala si velmi bohatého muže s dětmi z prvního manželství, se kterým měla nyní druhou a mladší rodinu. Když ji matka poprvé představila muži, který se měl stát Sadiiným nevlastním otcem, trávil se Sadií spoustu času a věnoval jí přemíru pozornosti. Jakmile si jej však matka vzala, jeho vztah k Sadii se zcela změnil. Začal jí vštěpovat myšlenku, že láska muže, jak sexuální tak otcovská, je něco, co někteří muži považují za sobě vlastní.

Poté co si jej matka vzala, Sadie musela snášet jeho kruté poznámky o neschopnosti jejího otce zabezpečit ji tak, jak on zabezpečil své děti. Mísil se v ní vztek na rodiče, že se rozvedli, a pocit loajality k vlastnímu otci, který se také znovu oženil a měl mladou ženu a rodinu a vypadal na svůj věk mnohem starší a ztrápenější. Na rozdíl od jejího nevlastního otce bohatstvím příliš neoplýval.

Hrdost jí nedovolila požádat svého nevlastního otce o finanční pomoc při studiu na univerzitě, a tatáž hrdost způsobila, že svá bedra zatížila vysokou studentskou půjčkou. Ztráta prvního zaměstnání znamenala, že se za ním bude muset připlazit a poprosit jej o pomoc – pomoc, kterou s chutí nabídl svým vlastním synům, když jim oběma při nástupu do práce koupil auto a byt –, což byla poslední věc, kterou chtěla udělat.

Ještě stále si pamatovala, s jakou jízlivostí na ni pohlédl, když mu oznámila, že chce studovat na univerzitě, a doporučil jí, že by se měla raději poohlédnout po bohatém manželovi, který by ji podporoval.

„Koneckonců,“ prohlásil tehdy, „jsi hezká a máš pěknou postavu.“

Ano, to byla pravda. Sadie se ale zařekla, když viděla, jak se její sexuálně založený nevlastní otec choval k její matce a vybíral si svou daň za finanční podporu v posteli, že nikdy, ale opravdu nikdy, nedovolí žádnému muži, aby si myslel, že má tu moc požadovat na ní sexuální poddajnost jen proto, že platí účty. Jak v manželství, tak mimo něj. A svého slibu se držela –ačkoli jeho vedlejším produktem byl nečekaný a nechtěný celibát, který ji zanechal bez partnera. Pro Sadii byla finanční a sexuální nezávislost pevně spojena. Třináct let představoval velmi křehký věk pro dívku, aby sledovala vztah, který panoval mezi její matkou a nevlastním otcem.

Když spatřila inzerát na současné zaměstnání v rubrice novin, zmocnilo se jí takové nadšení, že se musela sama v duchu varovat, že na inzerát odpoví stovky zájemců a její šance je tudíž mizivá.

Ale pak, když ji Monika al Sawarová vyzpovídala a řekla jí, že si přeje zaměstnat výhradně ženu s titulem magistra pro obchodní administrativu – „Protože můj manžel je typický Arab, který nepřistoupí na to, abych úzce spolupracovala s mužem“ – začaly její naděje stoupat.

Práce, kterou jí Monika popisovala, zněla dokonale – byla motivující, vzrušující, se spoustou prostoru pro růst. Moničino podnikání, jak prozradila Sadii, zahrnovalo poradenskou činnost novým obyvatelům Zuranu při investování v oblasti turistického ruchu, nakupování pozemků a nakládání s jejich financemi. Dále jí Monika řekla, že chce nadšenou mladou asistentku, kterou by vyškolila v samostatnou finanční poradkyni.

Sadie se ocitla v sedmém nebi, když práci získala –i když se ze slibované letenky první třídou vyklubala letenka turistické třídy a slibovaná záloha, která by z velké části splatila její studentskou půjčku, se nikdy neproměnila ve skutečnost.

A pak přišlo zjištění, že ubytování, které jí bylo slíbeno, není v apartmánu moderní budovy, kterou si představovala, ale v malé jednoduché místnosti al Sawarova domu – mnohem znepokojivější však bylo, že jí Monika začala srážet z výplaty poměrně vysokou sumu peněz na pokrytí stravy a bydlení. Sadiin rozpačitý pokus upozornit na nespokojenost s touto situací vedl k Moničinu prvnímu, a nyní pravidelnému a známému výbuchu hněvu, společně s pozastavením výplaty peněz, které si u ní Sadie vydělala.

Nyní, pouze s nepatrnou částkou, kterou si přivezla z Londýna, byla Sadie čím dál tím zoufalejší. Rozhodla se však, že na sobě nedá nic znát.

„Tak dobrá. Odejdu,“ řekla Sadie potichu. „Teprve až mi ale zaplatíte mzdu, kterou mi dlužíte.“

Rozčilený vřískot, jenž se vydral z hrdla druhé ženy, Sadii vylekal. Bylo jej slyšet po celém domě.

A také na ulici, kde Drax právě zaparkoval vypůjčené auto, jemuž dával přednost před vládním autem se šoférem. Pomalu kráčel vedle Amara al Sawara. Postarší příjemný muž byl dlouholetým kamarádem jejich otce a ani jeden z bratrů nikdy nenavštívil Zuran, aniž by se za ním nepřišel podívat. Tentokráte ho Drax nalezl v královském paláci a s neochotou přijal Amarovo pozvání do jeho domu. Drax ani Vere neměli druhou mladou ženu otcova přítele příliš v lásce.

„Ach bože. Zdá se, že je Monika trochu rozladěná,“ omlouval se Amar. „A to jsem si tak přál, aby se jí její nová asistentka tentokrát líbila. Je to taková příjemná mladá žena. Angličanka, vzdělaná – a také milá dívka, skromná a laskavá.“

Pokud takováhle opravdu je, není divu, že se k Monice nehodí, pomyslel si Drax.

„Nechápu, proč si taková mladá atraktivní žena raději nenajde nějakého muže. Kdybych měl syna, představovala by dívku, kterou bych rád viděl po jeho boku.“

Nyní Amar překvapil Draxe. Postarší muž pocházel z generace, jež ctila jiné hodnoty a u mladých žen vyhledávala vlastnosti, kterými dnes jen málo z nich oplývalo. Drax měl pocit, že postarší muž, který se ke své agresivní manželce vůbec nehodil, hořce litoval toho, že jej přiměla vstoupit s ní do manželství.

Z dvorku k nim stále doléhal pronikavý křik, jenž se snášel na hlavu mladé asistentky.

„Mzdu? Ty chceš, abych ti zaplatila za to, že jsi málem položila můj obchod? Ha!“ ječela Monika na Sadii. „To ty bys mi měla zaplatit. Buď ráda, že tě propouštím, aniž bych po tobě chtěla nějakou finanční náhradu. Pokud máš rozum, odejdeš hned, než se rozmyslím a pošlu na tebe své právníky.“

Než stačila Sadie cokoli říct, Monika se otočila a zamířila do domu. Sadie zůstala stát jako přikovaná.

„Moje šaty…“ začala. Moničin hněvivý křik ji natolik vyvedl z míry, že přestala uvažovat logicky. „Můj pas…“

„Zuwaina už ti vše zabalila. Seber si svých pět švestek a běž,“ prohlásila Monika triumfálně, když se na dvorku objevila mladá posluhovačka a táhla za sebou kufr na kolečkách, v jedné ruce kabelku a v druhé pas.

Sadii se udělaly mžitky před očima, když si představila, že se jí Monika prohrabala jejími osobními věcmi. Skutečným důvodem nevolnosti byla však realita, před kterou nyní stála. Neměla práci, žádné peníze ani letenku domů. Jediné, co mohla udělat, bylo vydat se na milost britskému konzulátu – ačkoli to znamenalo, že se bude muset vydat pěšky přes celé město.

V tu chvíli se otevřela vchodová vrata a na dvůr vstoupili dva muži v tradičním arabském hávu. Jeden z nich byl postarší manžel její zaměstnavatelky okouzlující vzdělaný muž, který jí připomínal jejího dědečka, jak si jej matně pamatovala, – a druhý… Sadie nechtěně zasténala, oči se jí rozšířily a srdce začalo zběsile tlouct. Druhý představoval typ podmanivého muže, plného života, sexuality a síly. Sadie jen stála s otevřenou pusou á civěla na něj – ne, necivěla, zírala na něj v posvátné hrůze, uvědomovala si v duchu. Ona, která nikdy předtím takto na muže nehleděla, ona, kterou by ani ve snu nenapadlo, že by něco takového chtěla udělat.

Cítila, jak se jí do tváří hrne krev. On mezitím pootočil hlavou a zadíval se na ni svýma ledově zelenýma očima. Ledově zelenýma? Ruce se jí třásly tak, že málem upustila kabelku na zem. Pevně ji sevřela, aby jí náhodou nevyklouzla.

Co se to s ní děje? Nemohla uniknout před faktem, že jediný pronikavý pohled tohoto cizince z ní svlékl ochrannou vrstvu, která ji kryla před jeho sexualitou.

Aniž by cokoli řekl či udělal, prodral se přes její ochrannou bariéru a zapůsobil na ni svou mužskou sexuální silou, takže se z jejího těla stala hromádka citlivých a sexuálně naladěných nervových zakončení.

Tak tohle je fyzická touha! Tato nezastavitelná žhavá záplava kousavě intenzivní a nebezpečné dychtivosti smíšená s nadějí, jež ovládala a vévodila všemu, co teď cítila a na co myslela – jako kdyby se mávnutím kouzelného proutku přeměnila v někoho úplně jiného!

DRUHÁ KAPITOLA

„Jste v pořádku, dítě?“

Sadie slyšela milý hlas manžela své zaměstnavatelky, ale nějakým záhadným způsobem nedokázala odvrátit zrak od onoho nebezpečně, a takřka nelidsky dokonalého muže, který stál vedle něj. Měla pocit, že se vrací zpět na denní světlo z nejtemnějších hlubin jakéhosi neznámého skrytého místa.

„A – no. Ano, jsem v pořádku,“ vysoukala ze sebe, ačkoli si byla jistá, že oba muži moc dobře vědí, že není.

Znovu se odvážila pohlédnout na mladšího společníka profesora al Sawara. K její radosti už si ji tak hloubavě neprohlížel. Nepatrně se zklidnila a v duchu si řekla, že svou dřívější reakci poněkud přecenila – bezpochyby kvůli traumatu, které ji postihlo. Úleva se jí rozlila po rozpálené kůži jako chladná, uklidňující voda.

Z výrazu profesorovy tváře poznala, že si oba muži vyslechli Moničinu hněvivou tirádu. Nyní manžel její bývalé zaměstnavatelky sáhl do kapsy svého hávu a vytáhl peněženku. Normálně by ji pohled na moderní peněženku uschovanou v záhybech tradičního oděvu pobavil, ale momentálně bojovala s neznámými po

city, které ji zaplavily, takže si jen vzdáleně všímala muže, jak otevírá svou peněženku a vytahuje z ní nějaké peníze.

„Prosím – vezměte si to…“ natahoval k ní ruku.

Teď se musí soustředit na něj.

„Nevím, kolik vám má žena dluží, ale…“

Pohled ledově zelených očí v ní probudil hrdost. Její reakce byla instinktivní a okamžitá. Zavrtěla hlavou a mlčky udělala krok zpět.

„Prosím…“ trval na svém profesor.

„Ne,“ odvětila prudce.

Nevěděla, zda je jeho čin projevem dobrosrdečnosti či úplatkem, aby ochránil svou ženu. Věděla však, že si jeho peníze nemůže vzít, o dobročinnost nestála. Ona si své peníze vydělala a byla to její mzda, kterou požadovala – ne profesorova štědrost.

„Ne,“ zopakovala klidnějším a mnohem rozumnějším tónem, ačkoli se jí hlas nepatrně třásl. Popadla svůj kufr a zamířila k bráně, která byla stále otevřená.

Drax ji sledoval, jak odchází. Sklopil víčka, aby zakryl svou touhu, jež v něm vzplála. Známou, suchou, pískem prosycenou vůni pouště, kterou vdechoval, zaplavil žár jeho vlastního vzrušení. S přezíravostí mávl rukou nad varováním, které jeho tělo vysílalo. Vždyť je muž, nebo ne? Muž, který žil v celibátu déle, než je zdrávo. Drax neuléhal s ženami na lože jen na základě sexuálního impulzu. Byl si vědom svého postavení a věděl, co obnáší. Činy, které by jej zostudily, by nezostudily jen jeho, ale také Verea – a zkazily by reputaci, jež ležela na jejich bedrech. Ačkoli nebylo jeho zvykem zaobírat se náhodnými partnerkami, možná že nadešel čas najít si nějakou milenku.

Brána nebyla zavřená ani několik vteřin, když se na dvorku objevila Monika a oba je zvala dál. Drax se neochotně vydal za profesorem, přičemž málem přehlédl malé červenohnědé destičky, jež ležely na zemi. Drax je zvedl a v tu ránu se zamračil, když zjistil, že se jedná o pas. Otevřel jej a v rychlosti jím prolistoval. Sadie Murrayová, pětadvacet let, svobodná, světle hnědé oči, hnědé vlasy, jediný zvláštní znak – drobné mateřské znamínko na levém stehnu…

„Vere – vždycky tě tak ráda vidím,“ spustila Monika a rozeběhla se k němu s otevřenou náručí. Drax se jen zamračil, schoval nalezený pas a udělal krok zpět.

„Bohužel pro nás oba, nejsem Vere,“ odpověděl Monice chladným hlasem. Asi před deseti lety, v počátku jejího manželství s profesorem, když byl Drax dvacetiletý mladík, po něm Monika zatoužila. Nikdy mně neodpustí, že ji odmítl, uvědomoval si Drax, stejně jako on nezapomene, že chtěla tak jednoduše svého manžela podvést.

„Chápu, že máš své důvody, má drahá, ale vážně –chudák dítě… vyhodit ji takhle na ulici…“ říkal profesor se starostlivým výrazem ve tváři.

„Zasloužila si to,“ opáčila Monika stroze. „Odmítla splnit mé pokyny vůči jednomu z mých klientů, a to mě stálo ohromné peníze.“

„Ale má drahá, vždyť je tak mladá a úplně sama v cizí zemi,“ pronášel profesor nešťastně. „A z morálního hlediska…“

„Z morálního hlediska? Ha! To její mravy mi způsobily takový problém. Proč bych měla snášet nevýhody, které mi přinese zaměstnání mladé ženy ze západu, která se rozhodne chovat se jako tradiční panna?“

„Má drahá…“

Drax vycítil bolest z mužova hlasu, ale Monika se rozhodla, že bude manželův šok ignorovat.

Pohodila hlavou a rázně pokračovala. „Potřebuju zaměstnankyni, která ví, jak přimět muže, aby se stali mými klienty, a ne jak je odradit.“

„Sadie by měla být velebena za svou počestnost, Moniko,“ protestoval profesor.

„Nezaměstnala jsem ji pro její počestnost. Je hezká, ale očividně neví, jak svou krásu využít ve svůj prospěch.“ Monika mávla rukou.

„Teď se musí protlouct sama a pochopit, že se svým ctnostným chováním se daleko nedostane.“

„Ujistila ses, že má dostatek peněz na to, aby si koupila letenku domů?“

Drax sledoval, jak se Moničiny rty pevně semkly. „To není má starost. A pokud žádné peníze nemá, alespoň dostane lekci. Dovol, abych zavolala služebnou, ať vám udělá šálek kávy,“ řekla svému manželovi a obratně tak přešla na jiné téma.

Jakožto Libanonka žila Monika mnohem volnějším životem než tradiční ženy Zuranu, které by ani ve snu nenapadlo, že by se mohly objevit před hostem svého manžela, natož s ním otevřeně mluvit. Na můj vkus je příliš hlučná, uvědomil si Drax a zavrtěl hlavou. „Já si nedám, Moniko. Obávám se, že se tu nemohu dlouho zdržet. Mám ještě jednu schůzku.“

Byl sice březen, ale Zuran jaro neznal. „Chladné“ zimní teploty okolo pětadvaceti stupňů Celsia v únoru plynule přešly do pětačtyřiceti a více stupňů uprostřed léta.

Sadii, jež se musela trmácet do města pěšky, navíc s těžkým kufrem a bez klobouku, který normálně nosila, připadala vysoká teplota nesnesitelná. Třebaže měla dlouhé husté vlasy, neposkytovaly jí ochranu před sluncem. Alespoň že měla sluneční brýle, které kryly její oči před ostrými slunečními paprsky, jež se odrážely od bílých stěn domů lemujících silnici.

V Zuranu nikdo nechodil pěšky – což byl zřejmě důvod, proč tolik řidičů, mužů, zpomalilo, když kolem ní projížděli. Tak si to alespoň bude vysvětlovat, rozhodla se Sadie, když se kolem ní plazilo další auto a jeho majitel na ni mluvil jazykem, jemuž naštěstí nerozuměla. Když si uvědomil, že o něj nemá zájem a odjel pryč, zhluboka si oddychla.

Její propuštění bylo tak nespravedlivé! Pracovala dobře, to věděla, ale v žádném případě nehodlala svádět muže a slibovat jim sex za to, že podepíšou s Monikou smlouvu. Sadie podobné chování nesnášela, a ještě více nesnášela muže, kteří takové chování očekávali.

Možná byla naivní, ale šokovalo ji, když zjistila, že její zaměstnavatelka od ní něco takového požaduje – zejména tady, v této konzervativní části světa. O reakci na muže, který doprovázel Moničina postaršího manžela, nechtěla přemýšlet už vůbec.

Drax se právě chystal šlápnout na plyn a zařadit se do rychlého pruhu, když vtom se v autě rozezvučel telefon. Věděl, že mu volá Vere. Drax se nikdy nemusel ptát, proč anebo jak to ví, aniž by na telefon pohlédl. Byli zkrátka dvojčata, a tak to u dvojčat chodí.

„Tak jak probíhalo jednání s vládcem?“ zeptal se Vere.

„Dobře – i když si nemyslím, že by byl rád, že se místo s tebou setkal se mnou. A když už mluvím o lidech, kteří by také mnohem raději viděli tebe, právě jsem byl navštívit profesora. Monika mě prosila, abych tě pozdravoval.“

„A ženu jsi mi nehledal, viď?“ otázal se Vere, přičemž Draxovu poznámku o Monice ignoroval.

Přímo před sebou, v prachu silnice, spatřil Drax osamělou postavu ženy, která šla a táhla za sebou kufr. Vypadala utrmáceně – téměř na pokraji sil.

Cože to o ní Amar říkal? Že je skromná, přesně ten typ ženy, kterou by si představoval pro svého syna. Drax si vzpomněl na pas, který našel na zemi. Správně ho měl předat al Sawarovým, protože ta dívka se tam pro něj určitě vrátí, až zjistí, že jej ztratila.

Rozhodně nebyla chamtivá, uvědomoval si. Přesvědčil se o tom na vlastní oči. A musela být naivní, když se rozhodla pracovat pro Moniku.

„Draxi? Jsi tam?“

„Ano, jsem, Vere. A pokud jde o tvou nevěstu, tak se mýlíš, bratře. Už je to zkrátka tak, zřejmě jsem ti našel dokonalou prozatímní manželku.“

Drax zavěsil dříve, než Vere stačil cokoli říct, a pak začal zpomalovat.

Sadie opět zaregistrovala další auto, jak kolem ní pomaličku projíždí, ale řekla si, že se neohlédne. Každopádně tohle auto neodjelo tak rychle jako ostatní, když nereagovala. Místo toho se plazilo vedle ní a vrhalo před ni dlouhý stín. Pokusila se jít rychleji, aby už byla co nejdříve od silnice pryč, ale zem byla pro kolečkový kufr příliš hrbolatá.

Není třeba propadat panice, ujišťovala se. Je den, a i kdyby na ni naléhal více než ostatní, určitě se mu, ať už se jedná o kohokoli, pomalá jízda zprotiví a brzy zmizí za oblakem prachu.

Jenže se tak nestalo. Koutkem oka před sebou sledovala část dlouhé černé kapoty, jak s ní udržuje krok.

Nedokázala jít rychleji. Už teď ztěžka oddechovala a na kůži se jí tvořily kapičky potu, jak z horka, tak z nervozity.

„Slečna Murrayová?“

Jakmile zaslechla své jméno, ztuhla. Přesně jak předpokládal, uvědomila si o několik vteřin později, když auto zastavilo, dveře u řidiče se otevřely a sám řidič se postavil přímo před ni, čímž ji uvěznil mezi sebe a své auto.

„Vy!“

Proč to řekla? Znělo to tak osobně – jako kdyby se mezi nimi.záměrně snažila vytvořit pouto. A to neměla v úmyslu! Byla jen vyděšená, že vidí muže, kterého naposledy spatřila na dvoře al Sawarových po boku manžela své zaměstnavatelky.

Na rozdíl od ní neměl sluneční brýle a pohled jeho očí v ní vzbuzoval pocit, že je jen ubohé malé zvíře chycené dravým sokolem.

„Jestliže vás madam al Sawarová požádala, abyste se za mnou vydal…“ začala nejistě.

Dříve než dokončila svou větu, Drax ji umlčel svým zamračeným pohledem.

„To rozhodně ne. Je vidět, že mě neznáte, protože já lidem poslíčka nedělám,“ odpověděl jí arogantně. „Opravdu víte o Monice tak málo, že byste si myslela, že prokáže špetku lítosti?“

Sadie od něj odvrátila oči. Měl pravdu. Monika nebyla ten typ ženy, jež uvažuje nad tím, co udělala, natož aby toho litovala.

„Přijel jsem za vámi, protože bych s vámi chtěl něco důležitého probrat. Profesor o vás mluvil velice hezky. Považuje vás za mladou ženu s dobrými způsoby a vysokou inteligencí.“

Drax neměl v úmyslu jí říct, že jej profesor utvrdil v jeho úsudku, že si o lidech myslí spíše to lepší než horší, což ji činilo mnohem zranitelnější vůči sobeckým machinacím bezohledných lidí.

Sadie cítila, jak se červená.

„Jste plně kvalifikovaná pro práci ve finančním sektoru, je to tak?“

Jeho otázka Sadii vyděsila.

„Vystudovala jsem obchodní administrativu,“ přitakala. Viděla, jak Drax souhlasně pokyvuje hlavou, jako kdyby ho její odpověď jen utvrdila v tom, co už ví.

„Mohl bych vám nabídnout práci, která by nahradila tu, o kterou jste přišla.“

V jejích očích se zračila nejistota a podezíravost společně s ženskou ostražitostí. Drax si mohl opět pogratulovat ke své intuici. Byla dokonalá pro plán, který pro svého bratra vytyčil.

Sadie na něj pohlédla s vyzývavým výrazem. Nebyla tak naivní, aby si nemyslela, že neexistuje určitý druh Arabů, kteří vyhledávají ženy ze západu, aby uspokojili své sexuální potřeby.

„Díky, ale mám v úmyslu vrátit se do Anglie a najít si tam práci.“

„Ne však bez peněz nutných k zaplacení letenky a bez pasu,“ opáčil Drax.

Bez pasu? Sadie se na něj podívala a pak pohlédla na svou tašku. Nebylo třeba dívat se dovnitř, protože Drax už držel její pas v ruce.

„Co to má…?“

„Co kdybyste nastoupila do auta?“ Drax se podíval na hodinky. „Můžu vám říct o práci, kterou nabízím, během pozdního oběda ve městě.“

Opravdu si myslí, že mu tak snadno skočí na špek? Takhle naivní vážně není.

„Nezlobte se, ale nemám zájem – nemám zájem o nic,“ zdůraznila a natáhla se po svém pasu.

Drax udělal krok zpět a ukryl pas před jejími zraky kdesi v záhybech své dlouhé bílé košile.

„Tak dobrá,“ odpověděl klidným hlasem a otočil se ke svému autu.

„Můj pas…“ ohradila se Sadie.

„Jaký pas? Jestliže, až dorazím na letiště, kde nasednu na letadlo do Dhurahnu, zjistím, že mám stále pas, který jsem našel ležet na zemi v Zuranu, pak se přirozeně postarám o to, aby byl odevzdán na nejbližší britskou ambasádu.“

„Cože?“ Tohle je čím dál tím horší. Nejenže měl její pas, ale ještě se chystal opustit zemi. „Ne, to nemůžete udělat!“ vykřikla Sadie divoce.

„Ne?“ Jeho ledově zelené oči se zakalily.

Sadie ignorovala varování, jež se v nich zračilo, a snažila se mu sebrat pas, který před ní schoval. V tu ránu vykřikla, zapotácela se na ostrém kameni, jenž trčel ze země, a ztěžka dopadla na Draxe.

Draxova reakce byla rychlejší než Sadiina. Zlehka ji chytil a mohl ji držet tak, aby se jejich těla nedotýkala, z jakéhosi důvodu však nebyl schopen si vysvětlit, proč tak neučinil. Namísto toho ji pevně sevřel a přitiskl k sobě. Cítil její kulatá ňadra a pokušení sklouznout rukama k jejím bokům a více si ji k sobě přimáčknout bylo natolik silné a instinktivní, že ho to vylekalo. Sálalo z ní horko a její vůně v něm vzbuzovala sexuální touhu. Byl zmaten.

Co se to s ním kčertu děje? Normálně takto nereagoval. Muž jeho postavení nemůže jen tak navazovat milostné poměry. Tohle už věděl dávno. On a Vere sdíleli povinnost dávat lidem dobrý příklad a udržovat vysokou morální úroveň. Náhodný sex nebyl jeho doménou, a přesto byl tak vzrušený, až se cítil nesvůj –a to vše kvůli téhle zaprášené mladé ženě s topazovýma očima a světlou kůží. Ženě, kterou se rozhodl nabídnout svému bratrovi.

Což byl důvod, proč si testoval její morálku. Kdyby využila této příležitosti a začala jej svádět, věděl by, že nemá smysl pokračovat v jeho plánu. Nehledě na to, že jejich sexuální sblížení by nepřicházelo v úvahu –nechtěl ji pro sex. Chtěl zjistit, zda je opravdu taková, za jakou ji považoval profesor. Žena, která je pravým opakem Moniky al Sawarové, jež nebude po muži vyžadovat sex, aniž by ji k tomu vyzval on sám.

Poté co se vzpamatovala ze šoku, který jí přinesla náhlá těsná blízkost s Draxem a omamující vzrušení, se jí zmocnila panika. Kromě toho si uvědomila svou zranitelnost.

„Nechte mě být!“ vykřikla. Její hlas zněl spíše prosebně než průbojně. Být v těsné blízkosti tohoto muže pro ni nepředstavovalo nic dobrého. Znovu se v ní probudilo vše, co cítila na dvoře al Sawarových, a podtrhlo její neschopnost překonat svou fyzickou reakci vůči němu.

Tak proč se nesnaží, aby ji pustil? Proč se k němu tiskne, jako kdyby měla pocit, že bez jeho opory nedokáže stát na svých? Je to jen horko, ze kterého se jí podlamují kolena, nic jiného, ujišťovala se. Rozhodně nevěřila historkám, které slyšela o ženách ze západu a jejich přitažlivých arabských šejcích – i kdyby byl tento muž vším, čím má muž být, představoval pro ni nebezpečí.

„Tohle je Zuran,“ slyšela, jak říká chladným hlasem poté, co ji od sebe odstrčil. „Tady není možné, aby se muž a žena objímali na veřejnosti, bez ohledu na to, na co jste zvyklá vy!“

Na co je zvyklá ona? Znělo to, jako kdyby si myslel, že po něm vyjela ona. Sadie se od něj vyděšeně odtrhla a udělala krok vzad. Byla na slunci déle, než je zdrávo, a při jejím náhlém pohybu se jí zatočila hlava.

Pohled na Sadiinu bílou tvář doprovázenou slabým zasténáním přiměl Draxe okamžitě jednat. Bylo jí špatně z horka. Posadil ji do auta s takovou rychlostí, že se Sadie nezmohla na nic než slabý protest. Cítila, jak se auto zhouplo, když se Drax posadil na místo řidiče a nastartoval motor. Slyšela také, jak se automaticky zamykají dveře a auto odráží od obrubníku.

„Zastavte,“ vykřikla zběsile. „Tohle nemůžete!“

„A co byste raději, abych udělal? Nechal vás tady, abyste dostala úžeh?“

„Ve městě je spousta stínu.“

„Tak daleko byste nikdy nedošla,“ prohlásil Drax otevřeně a pak dodal: „A nemusíte se na mě takhle dívat. Já vás neukousnu.“

„To se vám snadno říká,“ opáčila Sadie roztřeseným hlasem. „Vždyť jste mne unesl, a…“

„A teď máte strach, že vás odvážím do svého harému?“ poškádlil ji Drax a nadzvedl obočí. „To si vážně myslíte? Buďme k sobě upřímní – v dnešním světě, kdybych si chtěl najít partnerku na sex, nemusel bych ji přece unášet.“

Její oči měly barvu medu, všiml si Drax, a zlatohnědé vlasy připomínaly vyhřebelcovanou hedvábnou hřívu jedné z jeho oblíbených čistokrevných arabských klisen. Cítil z ní tutéž hrdost, kterou oplývali jeho sokoli – hrdost, že má tu moc a schopnost je zkrotit, takže mu na ruku usedali jako holubice.

Pleť měla příliš světlou na ostré sluneční paprsky zde v poušti a za to, že tento fakt ignorovala, nyní platila. Na čele se jí tvořily kapičky potu a hlava jí padala na jednu stranu. Drax se domníval, že kromě toho, že je vyděšená, se jí ještě dělá špatně od žaludku. Zcela jistě je dehydrovaná.

Natáhl ruku a odklopil podpěru, která oddělovala jejich sedadla.

„Najdete tu láhev vody. Vezměte si ji a napijte se,“ vybídl ji.

Voda! Dokud se o ní nezmínil, neuvědomila si, jakou má žízeň. Sadie si olízla suché rty a s dychtivostí vytáhla uzavřenou láhev.

Odšroubovala uzávěr a zvedla ji k ústům.

Všude byla spousta aut, a tak mohl Drax zpomalit a v klidu ji pozorovat. Měla hebké plné rty a když je sevřela kolem hrdla láhve, zavřela také oči, jako kdyby se oddávala slasti, po které tolik toužila. Pila rychle, svaly na krku se jí stahovaly a zase roztahovaly.

Vzrušení, které cítil prve, se opět dostavilo, společně s prolomenými bariérami zdvořilého chování. Uvědomuje si, jak intenzivně erotické jsou její pohyby? napadlo Draxe, jenž si připadal, že se ocitl v pasti představ. V jeho hlavě se její měkké plné rty vpíjely místo do láhve do jeho kůže a lačně z ní absorbovaly její chuť. Díra na silnici způsobila, že se jí voda rozlila po krku přímo do jamky mezi klíčními kostmi a poté sklouzávala dál do výstřihu. Kdyby mohl drobné kapičky na její kůži olíznout, chutnaly by po jejím rozžhaveném těle, pomyslel si, a jeho chuť by v něm rozpoutala touhu okusit víc…

Náhlé zatroubení klaksonu kdesi před nimi vytrhlo Draxe z jeho představ a vrátilo jej zpět do reality. Srdce mu bilo pomalým těžkým tlukotem a vybízelo jeho tělo k většímu vzrušení. Natáhl se po láhvi s vodou a hltavě ji vypil, jako kdyby chtěl uhasit žár, který jej spaloval.

Klimatizace byla puštěná, tak proč měla náhle pocit, že je tu obrovské horko, které nevyplňuje jen vnitřek auta, ale jakoby se jí dotýká, tlačí na její kůži a laská ji? Protože chtěla být laskána? Jím? Copak se zbláznila? Byl to snad jakýsi chtíč rozpoutaný teplem, jenž představoval vedlejší produkt přílišného vystavování se slunci? Sadiiny šílené myšlenky přeskakovaly jedna přes druhou a uzavíraly cestu racionálnímu uvažování. Bojovala s nimi jako lvice, k čemuž jí napomáhal soustředěný pohled na okolní scenérii.

„Už jsme skoro ve městě,“ řekla Draxovi. „Je od vás milé, že mi chcete nabídnout práci, ale vážně není třeba. Teď mi dejte laskavě můj pas a vysaďte mě…“

„Vy odmítáte práci, aniž byste věděla, oč se jedná?“

Sadiina slova vzbudila v Draxovi dvě zcela odlišné a vzájemně neslučitelné reakce – zaprvé, že by měl zastavit, vrátit jí pas a zapomenout na to, že ji kdy spatřil, a zadruhé, že ji v žádném případě nenechá odejít.

Šlápl na plyn a zařadil se do odbočovacího pruhu, jenž směřoval na silnici, která vedla pryč z města.

TŘETÍ KAPITOLA

„Jako spoluvládci Dhurahnu, já a můj bratr se už dlouhou dobu snažíme zajistit naší zemi a našemu lidu budoucnost, jelikož víme, že naše ropné bohatství není nevyčerpatelné.“

Vážně si myslí, že mu bude věřit, že je vládcem Dhurahnu? Slyšela o zemi sousedící se Zuranem, viděla ale také protokol a hierarchii zaměstnanců, kteří doprovázeli zuranského vládce, kdykoli opustil palác.

„Jak víte, zaměřili jsme se na zemědělský průmysl, díky němuž jsme schopni zásobovat ostatní přilehlé země čerstvými produkty. To už je samo o sobě skvělé, ale můj bratr a já věříme, že potřebujeme více. A proto už nějaký čas vyjednáváme s různými organizacemi v Londýně s cílem vybudovat v Dhurahnu obchodní a finanční centrum.“

Sadie se začala mračit. Něco takového už zaslechla, vybavila si. Díky jednomu nejmenovanému státu vyplul tento ambiciózní plán na povrch, a také slyšela jednoho mladíka, s nímž kdysi pracovala, jak říká, že pokud se jejich plán zdaří, stane se skvělou příležitostí pro ctižádostivé lidi.

„Můj bratr a já jsme teď ve fázi vyjednávání, kdy bychom rádi vytvořili tým mladých absolventů vysokých škol, kteří by spolupracovali s experty, jež bychom k nám chtěli přivést. Profesor al Sawar, který byl dlouholetým přítelem našeho zesnulého otce, má o vás vysoké mínění, a tak mě napadlo, že byste mohla být ideálním kandidátem pro náš tým.“

Drax pokrčil rameny. „Jistě, chápu, že tohle není standardní postup, jak nabízet místo, ale události pokročily rychleji, než jsme předpokládali. Přijímací pohovory a výběr velkého množství vhodných mladých absolventů by byly příliš zdlouhavé. A proto jsme se rozhodli co nejrychleji vytvořit malý, speciálně vybraný tým. Fakt, že jste tady v Zuranu a potřebujete práci, z vás činí skvělého kandidáta na místo v našem týmu.

Čas hraje velikou roli. Můj bratr musí odletět do Londýna na další vyjednávání a já se musím vrátit do naší země, aby tak mohl učinit, jelikož jeden z nás musí být vždy v Dhurahnu přítomen. Kdybych vás mohl vzít s sebou a vy byste začala ihned pracovat, zpočátku jako moje osobní asistentka, získal bych více času na svou práci týkající se tohoto obrovského projektu.“

Drax se nadechl.

„Vyděláte si hodně. Můj bratr a já už jsme se dohodli na platech pro naše mladé absolventy – jsou zhruba dvakrát tak vyšší než průměrný plat v Londýně, a můžu vás ujistit, že od nás peníze dostanete. Slovo vládců Dhurahnu platí, my neuplatňujeme stejnou obchodní etiku jako Monika al Sawarová.“

„Vy si vážně myslíte, že vám budu věřit, že jste vládce Dhurahnu?“ otázala se Sadie. Za koho ji má?

„Vy chcete tvrdit, že vám lžu? Proč bych to dělal?“

„Vládci arabských států nejezdí sami bez doprovodu a taky…“ odmlčela se.

„Tohle víte? A s kolika vládci arabských států se znáte? Napadá vás vůbec, jak moc si troufáte?“ otázal se Sadie měkce. „Podle tradičního dhurahnského práva bych mohl každého za urážku člena královské rodiny uvrhnout po zbytek života do vězení. V dávnověku se takovýmto lidem vyřezávali jazyky, aby už nikdy nemohli říct podobnou lež. Pokud jim bylo ovšem dovoleno žít dál.“

Sadie se zachvěla. Z představy, kterou jí vykreslil, se jí dělalo špatně.

„Já nelžu, slečno Murrayová. Nemám to zapotřebí. Mohl bych vás odvézt zpátky do Zuranu a přivést vás před vládce, který by vám potvrdil, kdo jsem. Také bych mohl požádat vaši ambasádu. Ale nemám čas. Musím se vrátit do Dhurahnu, než můj bratr odjede.“

Sadie se na něj podívala a z výrazu v jeho tváři věděla, že co říká, myslí vážně.

Přesto bylo stále obtížné jeho slovům věřit – zejména poté co se nechala tak hloupě obalamutit Monikou.

„Není pro mě snadné uvěřit, že mi chcete nabídnout práci, aniž byste o mně cokoli věděl…“

„Tady v Zálivu věříme na osud. Je pravda, že když jsem kolem poledne opustil královský palác s profesorem al Sawarem, ani ve snu mě nenapadlo, že vás nebo kohokoli jiného dnes zaměstnám. Každopádně, jen hloupý muž by ignoroval příležitost, kterou mu osud nabízí.“

Drax znovu pokrčil rameny.

„Sepíšeme s vámi smlouvu, v níž bude stanovena zkušební lhůta, během které můžete posoudit následky toho, co by vám teď mohlo připadat jako příliš ukvapené rozhodnutí. Nemám v úmyslu držet vás ve své zemi proti vaší vůli. Nedobrovolný pracovník je nám k ničemu. Jakožto spoluvládci Dhurahnu. můj bratr a já, jsme si toho dobře vědomi. Žádný z nás by nikdy netoleroval něco, co by mohlo poškodit vývoj či reputaci naší země. A jen na srozuměnou, nemám zájem sdílet s vámi lože, pokud sama nebudete chtít. Neviděl bych v tom žádné potěšení.“

Důvod, proč si ji chtěl přivést do své země, nebyl, aby mu poskytla tisíc a jednu noc rozkoše jako Šeherezáda, ale aby mohl využít její znalosti k vybudování ekonomiky světové úrovně s finanční burzou, která by se mohla měřit s těmi v Londýně, New Yorku a Hongkongu. Jestliže jí říká pravdu…

Vládci se totiž určitě za všech okolností pohybovali v koloně aut, doprovázeni dvořany a strážci. Nejezdili sami v obyčejných, byť luxusních autech. Lehkost, s jakou ji Monika obelhala, stále bolela. Z tohoto muže – Drax, jak mu profesor říkal – možná čišela arogance příslušníka vysoké společenské třídy, to ale ještě neznamenalo, že je tím, za koho se prohlašuje.

„Zní to… zní to všechno tak vymyšleně,“ prohlásila pochybovačně.

„Vy si pořád myslíte, že jsem lhář?“

„Mám právo chránit se před tím, abych se znovu neocitla v situaci, v níž se právě nacházím,“ obhajovala se Sadie. „Říká se – jestliže ze mne někdo udělá blázna jednou, hanba mu. A jestliže dvakrát, hanba mně. Vy tvrdíte, že jste spoluvládce Dhurahnu.“

„Tvrdím to proto, že jím doopravdy jsem,“ odpověděl. „Nejsem Monika al Sawarová. Já jsem vládce Dhurahnu, s morální zodpovědností vůči svému bratrovi chovat se tak, abych neposkvrnil jeho čest, stejně jako on mou.“

Tolik se toho událo během tak krátkého času, jako by prožila zemětřesení, že se Sadie domnívala, že momentálně není schopna jakéhokoli rozhodnutí – natož tak zbrklého, jako je přijetí práce, která jí byla nabízena.

A přesto co jiného jí zbývalo? Neměla žádné peníze, žádnou rodinu, která by ji v Anglii milovala a podporovala, mělo tedy smysl se vracet? Bez zaměstnání v Londýně a bez pasu, kvůli muži, který sedí vedle ní, připomněla si zachmuřeně. Styl, jakým jí však místo nabízel, se jí ani v nejmenším nelíbil.

„A co když vaši nabídku nepřijmu?“ otázala se.

Drax z jejího hlasu cítil nejistotu. Jako kdyby jí viděl do duše, představoval si její myšlenky. Přijela do Zálivu, aby změnila svůj život. A její touha stále přetrvávala, byť se k ní Monika al Sawarová zachovala jakkoli.

„Proč byste to dělala?“ zeptal se chladným hlasem. „Dhurahn vám může nabídnout vše co Zuran, a ještě víc. Byla byste blázen, kdybyste odmítla. A protože jsem vám práci nabídl, a já nenabízím práci hlupákům, tak jím ani nemůžete být.“

Taková domýšlivost. Bylo to do nebe volající. A vzrušující? Vzrušovalo ji to? Vzrušoval ji on? Myšlenky, které ji nikdy nenapadly, se jí honily hlavou jako zrníčka písku unášená pouštním větrem, a vytvářely sílu, která měnila známé za neznámé.

Tento muž – mocný šejk či prolhaný chvástal – měl stejnou sílu jako pouštní vítr, a ať už tomu bylo jakkoli, nechala se strhnout vírem vzrušení a nejistoty, kterou v ní vzbuzoval.

Jestliže říkal pravdu, byla by opravdu blázen, kdyby jeho nabídku odmítla. Zejména teď, bez výdělku, který jí slibovala Monika, a s obrovskou studentskou půjčkou, jež nad ní visela jako Damoklův meč.

„Jestliže vezmu práci, kterou mi nabízíte, budu mít dvě podmínky,“ prohlásila rozhodným hlasem.

Snaží se ho vydírat? Žena? Bezmocná, nezaměstnaná, uvězněná v tomto autě a zcela oddaná na jeho milost? Buďto je opravdu blázen anebo ohromně statečná. Vereovi by se ani jedna z těchto vlastností nelíbila. Byl to spravedlivý muž, ale velmi autokratický. Zatímco on…

On sám, připustil Drax, nebyl vždy spravedlivý a autokratický – jen když se mu to hodilo. Vere jej často škádlil, že je machiavelista. Drax raději tvrdil, že rozumí lidem a jejich slabostem.

„A jaké jsou ty podmínky?“

Sadie se zhluboka nadechla.

„Že mi vrátíte pas a zaplatíte mi – dříve, než odjedeme do Dhurahnu – zálohu, která mi vystačí na zpáteční letenku do Anglie.“

Tak přece jen se z předchozího neúspěchu poučila.

„Jistě.“

Sadie na něj váhavě pohlédla. Přemýšlela, zda jeho okamžitou a kladnou odpověď nepřeslechla.

„Vy souhlasíte?“ otázala se.

„Už začínám chápat, proč s vámi mohla Monika tak snadno manipulovat,“ řekl jí Drax. „Dobrý vyjednavač se chová tak, jako když věří, že on sám zaujímá nenapadnutelně silnou pozici, ačkoli ve skutečnosti tomu tak není.“

Jeho instinkty nelhaly. Byla poddajná a zranitelná, což z ní činilo ideální osobu pro jeho plány. Fakt, že jej požádala o zálohu pouze ve výši ceny letenky, mu jen dodal důvěru v jeho vlastní intuici.

„Ano, souhlasím – ale také mám podmínku. A ta zní, že vám vyplatím vámi požadovanou částku před –

tím, než opustíme Zuran, ale nevrátím vám pas do té doby, než přistaneme v Dhurahnu. Přesto jste prokázala alespoň nějakou iniciativu – a musím říct, že mě udivuje, že se domníváte, že jste v pozici, kdy si můžete klást podmínky,“ pronesl Drax uhlazeným hlasem.

„A mě zase udivuje, že byste zaměstnal někoho, kdo si není vědom své ceny,“ opáčila Sadie. Když nadzvedl obočí a v jeho očích spatřila cynismus, rychle dodala: „Skutečnost, že mě Monika obrala o můj výdělek, ještě nesnižuje hodnotu mé kvalifikace.“

„V tom s vámi souhlasím. Vyvolává to však otázky ohledně vašeho úsudku. Akademická kvalifikace je sice hezká věc, ale ti nejprohnanější a nejúspěšnější podnikatelé vám řeknou, že jsou to instinkty, kterým důvěřují, jež přeměňují obyčejný kov v čisté zlato. A to je bezpochyby pravda o každé sféře úspěchu.“

„To vy jste mi nabídl práci, ne já vám,“ připomněla mu Sadie.

Místo toho aby však zareagoval na hněvivý tón jejího hlasu, Drax změnil téma a chladně se otázal: „Zajímalo by mě, z čeho vás Monika obvinila. Co přesně měla na mysli?“

Jeho otázka ji překvapila. Sadie od něj odvrátila zrak, nechtěla, aby viděl její bezbranný výraz a přečetl si, co by před ním raději skryla.

„Chtěla… chtěla, abych přesvědčovala její klienty, že určité investice jsou lepší a mnohem slibnější, než jak tomu doopravdy bylo.“

Taktní a vyhýbavá odpověď, pousmál se Drax. Jelikož ale znal Moniku, nebylo těžké ji interpretovat.

„Chtěla, abyste použila svůj půvab a prodala tak nejisté investice, nemám pravdu?“ otázal se. Nestačilo mu, že na svou odpověď přišel sám, chtěl sledovat, s jakými rozpaky o této záležitosti Sadie mluví. Protože měla pocit, že se musí podvolit Moničinu nátlaku?

Draxova dobrá nálada zmizela. Žena, která se sexuálně prodávala, i když ji k tomu nutil někdo jiný, nebyla hodna stát se manželkou vládce Dhurahnu –i kdyby se jí měla stát jen na čas.

Když Sadie nic neříkala, jeho ústa se semkla a z hlasu se vytratil posměšný tón.

„Předpokládám, že chtěla, abyste využila jen sexuálního půvabu. Ničeho intimnějšího…“

„Narážela na to, že bych mohla některým klientům lichotit více, než je z morálního hlediska přijatelné,“ odpověděla Sadie váhavě. Byl koneckonců přítelem Moničina manžela, i když jí dal najevo, že Moniku nemá rád.

„Chtěla, abyste s nimi spala a oni s vámi na oplátku uzavřeli obchod? Tohle máte na mysli?“

„Nikdy nic takového přesně neřekla, ale bylo jasné, co tím míní.“

„A udělala jste to?“

Sadie se rozlítila.

„Ne! Neudělala! Tohle není můj styl!“ vykřikla s rozhořčením. „A nikdy nebude! Takže jestli po mně budete chtít, abych…“

V tu ránu dupnul na brzdu, až se vymrštila za sedadla.

„Cože? Vy se opovažujete říct, že já, vládce Dhurahnu, bych se k něčemu takovému snížil?“

Sadii bylo jasné, jak moc jej urazila. Kde dříve spatřovala aroganci, viděla nyní dravou, ocelovou hrdost.

„Nechtěla jsem se vás dotknout. Jen jsem chtěla říct, co nebudu dělat,“ bránila se Sadie.

Myslela to upřímně. To Drax viděl. Vše bylo tak, jak doufal – a očekával. Pro Verea byla perfektní a on je génius, že ji našel – může si gratulovat, že svou příležitost nepropásl.

Znovu obrátil svou pozornost k autu a pomalu se rozjel.

„Takže ujednáno. Přijmete místo, které jsem vám nabídl, a vrátíte se se mnou do Dhurahnu?“

Ujednáno? Sadie ještě s ničím nesouhlasila, ale z jakéhosi důvodu neměla sílu mu cokoli vyvracet. A nemohla jej vinit z toho, že její mlčení považuje za souhlas, uvědomila si, když o několik minut později prohlásil: „Během půl hodiny dorazíme na letiště.“

„Budu potřebovat svůj pas,“ poukázala Sadie.

Pohled, který jí věnoval, ji okamžitě umlčel.

„Do Dhurahnu poletíme mým soukromým letadlem. Přirozeně, že coby zaměstnankyně, kterou jsem osobně jmenoval, není třeba, abyste procházela pasovou kontrolou jak v Zuranu, tak v Dhurahnu.“

Každopádně však bude muset zatelefonovat do paláce a omluvit se vládci, že se vrací do Dhurahnu tak brzy, uvědomil si Drax.

Jeho soukromé letadlo. Sadie se snažila zachovat klidný výraz ve tváři.

„Nejsem si jistá… já… myslím, že nevím, jak bych vás měla správně oslovovat,“ podotkla nejistě.

Pokrčil širokými rameny, kterých si už dávno všimla, a řekl: „Můj bratr a já jsme prošli velmi liberální výchovou. Naše matka byla Irka a náš otec si přál, abychom kráčeli v jeho šlépějích a byli vzděláni v Anglii a Paříži. Zatímco tradicionalisté v naší zemi stále používají naše tituly, my se snažíme vytvořit nový modernější systém, kdy se budou všichni oslovovat křestními jmény. Říkejte mi tedy Drax.“

„Drax…“

Vyslovila jeho jméno, jako kdyby jej ochutnávala –slabě jej zašeptala, přičemž u písmene „D“ rozevřela rty a u „X“ je zase něžně zavřela.

„Je to rodinné jméno,“ prohlásil s přezíravým tónem. V duchu se na sebe zlobil za představy, které se mu vynořovaly v hlavě. Znal daleko hezčí ženy – tak co bylo na téhle, že cokoli řekla, řekla s takovou smyslností, a pouhá její přítomnost jej udržovala nepřetržitě vzrušeného? Byla to reakce na ni, kterou bude muset zničit, protože to bude Vere, který si ji bude moci sexuálně přivlastnit – pokud ovšem Vere bude chtít.

Při náhlé vlně mužského majetnictví, jež jej zaplavila, se zamračil. Jednal o záležitosti obrovského diplomatického významu – o záležitosti, která nesmí být ohrožena nějakým neuváženým sexuálním chtíčem. Byl příliš dlouho bez ženy. To je jediný důvod, proč vzplanul touhou, ujišťoval se Drax. Byl tomu už rok, co ukončil svůj poslední vztah, a nebylo divu, že mu jeho tělo připomíná, co potřebuje.

Byla to velmi diskrétní a elegantní bývalá břišní tanečnice, která se vrátila do Dhurahnu po smrti svého postaršího manžela. S radostí jej přivítala na svém loži, přičemž věděla, jakými pravidly se bude jejich vztah řídit, aniž by jí Drax musel cokoli říkat. Bylo jí jen třicet a byla neuvěřitelně krásná.

Přijeli na letiště. Sadie cítila, jak se jí začínají svírat břišní svaly. Dělá správně? Je příliš pozdě na to, aby změnila své rozhodnutí?

Změnila své rozhodnutí? Až doposud za ní činil rozhodnutí někdo jiný, musela si Sadie přiznat. A přesto, jestliže k sobě měla být upřímná, ji představa nové práce, jež před ní ležela, vzrušovala. Jestliže Drax, tento arabský šejk, který vtrhl do jejího života jako horký pouštní vítr, ovšem mluvil pravdu…

ČTVRTÁ KAPITOLA

Letiště v Zuranu bylo světově proslulé svou elegancí a obchodním centrem se spoustou obchůdků osvobozených od cla.

Lusknutím prstů a několika tichými slovy se Drax postaral o to, aby je zuranští pracovníci provedli letištním bezpečnostním systémem a její kufr jí byl zdvořile, leč neústupně odebrán.

Aniž by přesně věděla, jak k tomu došlo, Sadie zjistila, že kráčí za svým novým zaměstnavatelem, jde mu těsně v patách, zatímco on si to arogantně mašíruje kolem luxusních značkových obchodů. V arabštině mluvil do mobilního telefonu a konverzoval s někým, kdo jej několikrát dlouze rozesmál. Žena? napadlo Sadii. Jeho žena?

Zuřivost, jež ji popadla, ji samotnou překvapila. Prudce se zastavila, čímž do ní někdo zezadu narazil a velice se jí omlouval. Nebylo tak jednoduché dál uvažovat. Ksakru! Proč ji představa sexuálního vztahu jiné ženy s mužem, kterého sotva zná, tak vadí? A proč v ní rozpoutává závist? Závist? To není to, co cítí, napomínala se rychle.

Musí si najít něco jiného, na co se bude soustředit. Odhodlaně se rozhlédla po hale terminálu.

Obrovské zlaté palmy se tyčily přes tři podlaží budovy, jež byla považována za největší a nejexkluzivnější letištní obchodní centrum na světě. Drobná třpytivá světýlka osvětlovala kmeny a listy a mramorová podlaha se pod jejíma nohama skvěla čistotou. Kamkoli pohlédla, spatřovala důkaz bohatství této země – a cestujících, kteří naplňovali halu. Sadie si vybavila, jak si plánovala, že si tu něco koupí, až se bude vracet domů. Představovala si, že plat, který jí Monika nabízela, jí vystačí na pár drobností.

Její šatník potřeboval nutně obměnit. Kostýmky, které si koupila do svého prvního zaměstnání, byly již obnošené a omšelé a do horké pouště se příliš nehodily. Monika jí slíbila, že jí pracovní oblečení zajistí, ale stejně jako vše ostatní ani nové šaty se neproměnily ve skutečnost. Nyní, když se dívala do výkladních skříní obchodů s exkluzivními logy světoznámě proslulých designérů a sledovala elegantně oblečené ženy, nemohla si Sadie nepovzdychnout. Nebyla materialistkou, přesto si však roztouženě prohlížela vystavené zboží. Uvědomovala si, jak v porovnání s figurínami v obchodech a ženami okolo vypadá ošuntěle.

Ano, bylo by báječné koupit si pár nových hadříků. Báječné, ale teď, kvůli Monice, nemožné, řekla si v duchu. Zrychlila krok, aby dohnala svého nového zaměstnavatele, spoluvládce Dhurahnu – stále si nebyla jistá, zda si zvykne na to jej oslovovat „Draxi“. Jen doufala, že dělá správnou věc, že se nevrhá z jedné špatné situace do druhé, možná ještě horší – protože jí bylo jasné, že teď už se nemůže rozmyslet. Drax měl její pas a ona neměla žádné peníze.

Přímo před nimi se objevilo několik malých elektrických vozítek. Čekaly na ně.

„Odvezou nás na královský terminál,“ informoval ji Drax, když ji posadil do prvního vozítka.

Skupina uniformovaných zaměstnanců už na ně čekala, aby je přivítala, a Sadie sledovala, jak se přítomní muži Draxovi s respektem klaní. Na oplátku pokývl hlavou, čímž dal jasně najevo, kdo je tady nejvýše postavenou osobou.

Od východu až ke schodům vedoucím k nablýskanému tryskovému letadlu se táhl pruh neposkvrněného nádherného koberce a nad hlavami se jim tyčila plátěná stříška, jež je chránila před sluncem. Takovýto způsob cestování ještě nikdy nezažila!

Slavnostně odění pracovníci obklopili Draxe a uvedli jej do letadla. Jejich tmavé hedvábné pláště jim ve větru vlály jako vlajky. Sadiina eskorta sestávala z malé skupinky mužů oblečených do bílých tunik, tradičních pytlovitých kalhot a bohatě vyšívaných vest se znakem královské rodiny Zuranu. Jeden z nich nesl její ošumělý kufr. Měla pocit, jako kdyby vstoupila do nějakého souběžného, leč velmi neznámého světa, a jestliže měla být upřímná, zcela ji uchvátil.

Několik elegantně uniformovaných mužů, kteří vypadali jako piloti a palubní posádka, čekalo u schodů letadla. Stejně jako ostatní pracovníci se i oni Draxovi uctivě poklonili. V hlase jednoho z nich rozeznala nezaměnitelný australský přízvuk, když jej oslovil „Veličenstvo“.

Zatímco Drax začal stoupat vzhůru, Sadie se držela zpátky. Bylo to téměř, jako kdyby neexistovala, jako kdyby na ni úplně zapomněl. Sevřelo se jí hrdlo a náhle si připadala strašně sama a opuštěná.

Jako kdyby vycítil, co ji trápí, Drax se otočil a ohlédl se za ní. Ačkoli nic neřekl, Sadie zjistila, že i ona šplhá do schodů, jako kdyby ji k tomu vyzvala neznámá síla, která z něj vyzařovala. Jeho ledově zelené oči na ni měly magický účinek, skoro jako oči kouzelníka z nějaké arabské pohádky. Muž, jako je tento, pro mě může být nebezpečný, varoval ji vnitřní hlas, ale Sadie mu odmítla naslouchat. Tohle je jednadvacáté století a ona byla příliš moderní ženou na to, aby se nechala unést nějakým hloupým přeludem o mocném, smyslném muži z pouště a jeho vlivu na sebe.

Vnitřní vybavení letounu nepřipomínalo nic z vybavení, které doposud znala. Nebyly v něm žádné řady sedadel. Místo toho se před ní rozprostřel volný prostor s modrošedými stěnami a podlahou pokrytou bílým kobercem. Uprostřed stálo několik velmi moderních kožených křesel a velký černý stůl s počítačem, na kterém Drax pracoval.

K Sadii přistoupil jeden z uniformovaných stevardů a usadil ji do křesla.

„Na stěně před vámi je televizní obrazovka,“ řekl jí a podal jí ovladač se sluchátky. „A na druhé straně je ložnice pro hosty a koupelna, kdybyste si přála setrvat v soukromí. Každopádně let do Dhurahnu trvá pouze jednu hodinu. Předtím než vzlétneme, budu podávat šampaňské a chlebíčky, po nichž bude následovat hlavní jídlo. Pokud máte nějaké zvláštní požadavky, co se jídla týče…“

„Ne, nemám, díky,“ odpověděla Sadie a snažila se nepodlehnout luxusnímu komfortu a sedět v koženém křesle zpříma. Jeho zvláštní tvar přímo vybízel k tomu, aby se do něj člověk pohodlně zabořil, což jí pro zaměstnankyni ve zkušební lhůtě nepřipadalo vhodné.

Drax vytočil číslo na svého bratra, a zatímco čekal, než Vere telefon zvedne, zkoumavě si prohlížel Sadii. Vypadala nejistě a poněkud ohromeně. To bylo dobře. Chtěl se postarat o to, aby působil důležitým a sebejistým dojmem. Byl si téměř stoprocentně jistý, že Sadie nemluví arabsky, ale pro jistotu se otočil zpět ke stolu, pryč od ní, a hlubokým hlasem odpověděl na Vereovo: „Ano, Draxi?“

„Právě odlétám ze Zuranu, Vere, a přivážím ti velmi zvláštní dar. Možná tě napadne, oč se jedná, když ti řeknu, že jeho cena je nevyčíslitelná.“ Když jeho bratr nic neříkal, Drax dodal: „Našel jsem ti dokonalou prozatímní manželku a vezu ji zpět do Dhurahnu.“

„Cože?“

Drax se zasmál.

„Je to pravda. Našel jsem ti ženu, Vere, a pro naše účely je dokonalá. Počkej, až ji uvidíš.“

„Na nic jiného ani nebudu mít čas, Draxi. Jakmile dorazíš, odlétám do Londýna.“

Zdálo se, že se Vere na jeho zprávu tváří spíše skepticky než potěšeně, pomyslel si Drax, když hovor ukončil. Se zamračením pohlédl na Sadii, jež se s vypětím všech sil snažila sedět zpříma na křesle, které bylo určené ke sklopení. Vypadala nejistě a malinko vyděšeně. Jeho bratr byl mužem, který má rád elegantní, perfektně upravené ženy – a ať byla jakkoli dokonalá, co se jejího fyzického vzhledu týče, nebyla oblečená tak, jak by se to líbilo Vereovi.

Sadie vycítila, že ji Drax sleduje. Zvedla proto hlavu a vzápětí se začervenala, když zjistila, jak si ji zkoumavě prohlíží. Nedíval se na ni příliš lichotivě, spíše naopak – v tu ránu se její tváře rozhořely.

„Musím ještě něco vyřídit, než vzlétneme,“ prohlásil Drax. „Nebude to však trvat déle než půl hodiny.

Za touto kanceláří se nachází soukromé apartmá, s ložnicí a koupelnou.“

„Ano, já vím. Už mi to říkal stevard,“ skočila mu do řeči Sadie a přemýšlela, zda opravdu vypadá tak zmateně a nervózně, jak se ve skutečnosti cítila. Pravda však zněla, že nebyla zvyklá, aby jí sexuálně přitažliví muži říkali, kde má koupelnu a ložnici, kdyby je náhodou potřebovala použít.

Nyní již známé nadzvednutí tmavého obočí jí naznačilo, že je jeho majitel nerad přerušován.

„Výborně. Chápu, že jste opustila dům al Sawarových ve spěchu a že byste se ráda osvěžila a před příletem do Dhurahnu, kde bych vás rád seznámil se svým bratrem, možná převlékla. Ali vám ukáže, kde všechno je, a přinese vám váš kufr, kdybyste jej potřebovala. A teď, když mě omluvíte, musím ještě vyřídit jednu záležitost, na kterou jsem zapomněl.“

Nechává ji tady? Měla co dělat, aby nevyskočila a nerozběhla se k němu s prosbou, aby ji tu nenechával samotnou. Samotnou? Bez muže, kterého sotva zná? Chovala se jako blázen.

Převzal však její život do svých rukou, uvědomila si Sadie. Uvrhl ji do života, kde si připadala naprosto cizí a nejistá.

A byla snad přecitlivělá, nebo narážel na to, že potřebuje nové šaty? Zmínil se, že by ji rád seznámil se svým bratrem. Seznámil, anebo aby ji jeho bratr ohodnotil a posléze zamítl kvůli jejímu vzhledu? A záleželo jí na tom vůbec? Hrůza, která ji zachvátila při představě, že by ji považovali za nedostatečně upravenou na to, aby mohla pracovat pro vládce Dhurahnu, jí napověděla, že ano.

Je obrovský rozdíl, zda vás soudí podle fyzické krásy či jejího nedostatku, nebo vás považují za neupravené a otrhané, pomyslela si Sadie. Na druhou stranu věděla, že většina zaměstnavatelů ve finančním sektoru dává přednost zaměstnancům, kteří o sebe dbají a vypadají seriózně.

Natáhla se po kabelce, aby z ní vytáhla malé zrcátko a zjistila, zda opravdu vypadá tak zbídačeně, jak si začínala myslet, když vtom se vedle ní objevil Ali. V ruce držel tác se sklenicí šampaňského a talíř chlebíčků. Při pohledu na jídlo se jí začaly sbíhat sliny a kručet v žaludku, což Ali zdvořile přehlédl.

„Jeho Veličenstvo mě informovalo, že byste ráda využila apartmá pro hosty. Dovolte mi, prosím, abych vám je ukázal.“ Sklonil se a sebral jí kabelku dříve, než jej Sadie stačila zarazit. Nezbylo jí tedy nic jiného než jej poslušně následovat do úzké chodby, která vedla k uzavřeným dveřím.

„Tohle je apartmá pro hosty,“ řekl jí Ali a s tácem v jedné a kabelkou v druhé ruce jej otevřel. „Vedlejší dveře vedou do soukromého apartmánu Jeho Veličenstva. Jsou stále uzamčeny, pokud si to ovšem Jeho Veličenstvo nepřeje jinak.“

Varoval ji snad, aby neslídila kolem a nezjistila, jak vypadá královské apartmá? napadlo Sadii, zatímco jí Ali držel dveře, aby mohla vstoupit do pokoje pro hosty.

K jejímu údivu se zde nacházela manželská postel s šatními skříněmi, vestavěný toaletní stolek a dvě židle s malým stolem. V přilehlé koupelně byla sprcha a vana.

Sadie se podívala na sprchu. Představa, že pod ní stojí a smývá ze sebe prach Zuranu, ji lákala – a nejen proto, že měla pocit, že je po dlouhé cestě prašnou ulicí celá umouněná a od písku. Bylo v tom cosi metaforického. Umýt se a začít nový život a novou práci.

Musela se však převléct. Neměla tušení, kde je její kufr, ale jako kdyby jí Ali četl myšlenky, položil tácek na stůl, na židli dal kabelku a pak šel otevřít jednu ze skříní. Uvnitř visely její šaty, byly pečlivě srovnané a v novém luxusním prostředí působily poněkud ošuměle a unaveně. Tak trochu jako ona?

„Děkuju vám, Ali,“ pronesla k přešlapujícímu stevardovi.

„Možná si přejete, abych vám připravil sprchu,“ zeptal se zdvořilým tónem.

„Prosím? Ne… ne. Zvládnu to sama,“ ujistila ho Sadie.

Bylo od ní hloupé, že se tváří tak ohromeně. Al Sawarovi zaměstnávali spoustu lidí a Moničina osobní služebná dělala vše včetně přípravy její koupele. To Sadie věděla.

Je bezpečné se teď osprchovat, zatímco jsou na zemi? zauvažovala Sadie. Co by se stalo, kdyby náhle vzlétli a ona byla ve sprše? Představila si, jak se všude kolem rozlévá voda, ničí drahé koberce a zaplavuje uzavřené královské apartmá. Nejistě pohlédla na Aliho.

„Je možné se teď osprchovat?“ otázala se jej nesměle. „Myslím tím teď, než vzlétneme?“

„Naprosto,“ ujistil ji. „Letadlo nevzlétne, dokud se Jeho Veličenstvo nevrátí. Řeknu mu, že jste ve sprše, a on to sdělí kapitánovi.“

Jestliže si pospíší, stihne se umýt a obléct dřív, než se Drax vrátí. Rozhodně by jí to dodalo na sebevědomí, kdyby před něj mohla předstoupit umytá a v čistém oblečení.

„Děkuju, Ali,“ řekla znovu. „Umyju se a převléknu teď, jestliže je to v pořádku.“

„V naprostém,“ zopakoval Ali. „Zavolejte mi, prosím, kdybyste něco potřebovala. Třeba více šampaňského.“

Ve dveřích od ložnice nebyl žádný zámek – nebylo však třeba je zamykat, ujišťovala se Sadie. Zaměstnanci al Sawarových byli vždy ohleduplní a zdvořilí a Ali byl dalším z těch, kterým se dalo naprosto důvěřovat.

O pět minut později vstoupila do sprchy a na své kůži okamžitě ucítila blaho teplé vody. Bylo to lepší, než předpokládala. Když viděla, jak z ní stékají zrníčka písku, rozhodla se, že si umyje i vlasy. Jestliže si je nestihne vysušit, splete si je do copu a alespoň je bude mít čisté – i kdyby to mělo znamenat, že se ve sprše zdrží déle, než předpokládala.

Drax se zamračením sledoval, jak skupinka dokonale oblečených mladých žen předává jeho zaměstnancům luxusní tašky s logy předních návrhářů. Koupil, co považoval za nejvhodnější – nejen pro mladou ženu, která se má stát zaměstnankyní spoluvládců Dhurahnu, ale také možnou manželkou jednoho z nich. Odhadnout Sadiinu velikost nebyl žádný problém. Boty, které mu však prodavači doporučili, vzal pro jistotu ve dvou číslech. Nyní bude mít garderobu vhodnou pro mladou ženu jako ze škatulky, aby vyhověla požadavkům jeho náročného bratra, společně s nenápadnými kusy šperků a hodinkami značky Cartier.

Drax vstoupil na palubu letadla a očekávající stevardi za ním uzavřeli dveře.

„Kde je slečna Murrayová?“ zeptal se Aliho, když mu stevard nabídl sklenici šampaňského, kterou mávnutím ruky odmítl.

„Zeptala se mě, zda má dostatek času na to, aby se před odletem vysprchovala.“

Drax se zadíval na své hodinky.

Touhle dobou už by měla být ze sprchy. Vstal a zamířil k pokoji pro hosty. Neměl v úmyslu svěřovat se jí se svými plány, musí jí však podat rozumné vysvětlení ohledně nových šatů, které jí koupil, a ujistit se, že je bude od této chvíle nosit.

Sadie seděla na podlaze, zabalená ve velké osušce, a se zaraženým výrazem ve tváři se probírala svým takřka prázdným kufrem. Hledala spodní prádlo, které tam mělo být, ale doposud jej nedokázala najít. Byla myšlenkami jinde, když vtom se ozvalo krátké zaklepání na dveře a do místnosti vstoupil Drax.

Sadie se vyděšeně vztyčila, ale jak vstávala, přišlápla si okraj ručníku a ten sjel na zem. Zůstala před ním stát úplně nahá.

Na okamžik se ani jeden z nich nehýbal. Sadie nebyla schopná dýchat, natož se sehnout pro ručník. A přesto se její kulatá ňadra malinko nadzvedla, jako kdyby popadala dech, zatímco bradavky, stále vlhké ze sprchy a třpytící se pod diskrétním osvětlením, se bojovně vytrčily. Draxovu pozornost ovšem nezaujala rychlost, s jakou se její bradavky vztyčily, zaujala jej reakce jeho vlastního těla.

Aniž by od ní odtrhl svůj zrak, zabouchl za sebou dveře. Při jemném cvaknutí, jež je uzamklo do tichého soukromí ložnice, Sadie zasténala. Bylo to tichounké zaúpění, protest, který nebyl protestem ani v nejmenším, spíše slastný sten ženy, jejíž oči se rozšířily, když k ní Drax udělal krok.

Bylo to, jako kdyby se změnila ve dvě rozdílné bytosti, pomyslela si Sadie. Jedna z nich, věděla Sadie, ji horečně nabádala, aby zvedla svůj ručník a zakryla svou nahotu společně se svou zranitelností. Ale ta druhá Sadie, Sadie, která ji mámila a překvapovala, neposlouchala. Vybrala si, aby zůstala tam, kde je. Uvědomovala si jen sílu nahého ženského těla a jeho právo přijmout poctu muže, který znaleckým a zároveň kritickým okem přejížděl její křivky a rýhy.

Sadie své tělo nikdy nepovažovala za objekt krásy a Sadie, kterou znala, byla touto myšlenkou vyděšena. Ale ta druhá Sadie se pyšnila vědomím, že si dokáže přitáhnout pozornost takovéhoto muže. Klidně by mohla být i otrokyní, jíž by bylo přikázáno stát před mužem, který by si ji mohl pro svou potěchu koupit, říkala si Sadie a snažila se přimět své nové vzdorovité já, aby se podrobilo rozzlobenému studu. Místo toho ji ale tato nová Sadie škádlila pro její zbabělost a našeptávala jí, že i otrokyně by dokázala ovládat muže, který by byl jejím pánem, kdyby k tomu měla odvahu. Mohla by mu dát takovou rozkoš, že by to byla ona, kdo by si jej zotročil – a on by ji za smyslnost, kterou by ztělesňovala, uctíval. Taková žena ví, jak pokoušet a mučit muže, dokud nemyslí na nic jiného než jak ji získat; dokud je toto otroctví nezasáhne oba; dokud s ní nebude spoután neviditelnými řetězy své vlastní touhy, stejně jako ona je spoutána na trhu, kde si ji může prohlédnout.

S každou myšlenkou, která tuto neznámou Sadii napadala, stará Sadie cítila, jak se jí stává. Dech se jí zrychlil a bradavky se vztyčily ještě více.

Přišel sem, aby jí řekl o šatech, které jí koupil, pravdou ale bylo, uvědomil si Drax, že žádné šaty nepotřebuje. Takhle byla dokonalá. A těžký, roztřesený tlukot jeho srdce odrážel sílu jeho myšlenek.

Tuhle krásu by mohl zakrýt jedině svými dlaněmi, prozkoumat každičký centimetr její hedvábné kůže, vzdát jí poctu svým hladem. Chutnala by po ovoci své země, zralých letních bobulích, zlehka posolených a namočených do medem slazeného krému, jenž by se smísil na jazyku a zanechal po sobě vzpomínku sametové měkkosti a teplé vůně. Její kůže byla světlá jako pouštní písek při měsíčním svitu, její bradavky růžové jako stíny, jež při úsvitu vrhají hory na pláň, štěrbina mezi jejími stehny elegantně schovaná jako jedno z tajemných údolí hluboko v horách, ukryté před zraky mužů.

Kdyby byla jeho, nařídil by jí, aby k němu přicházela jen svlečená. Postavil by jí dům se dvorem, jehož podlahu by pokrývaly ty nejměkčí a nejjemnější koberce, po nichž by mohla chodit, aniž by si poranila svá hebká chodidla. Na dvoře by vysázel růže bez trnů a voňavé květiny, a pokaždé, když by se jí zmocnil, by se jejich vůně rozlila pod jejím tělem a prosytila by vzduch okolo nich. Byla by jeho a on by se z ní těšil, kdykoli by se mu zachtělo.

Ale ona jeho nebude.

Vybral ji pro svého bratra.

Jediným krátkým pohybem sáhl po ručníku a podal jí ho. Jeho úsečné „přikryjte se“ Sadii probudilo ze zakletí, kterým ji očarovalo její neznámé druhé já. Vrátilo ji zpět do reality a ponižujících rozpaků nad její nahotou.

Vytrhla Draxovi osušku z ruky a s obličejem rozpáleným jako pětník se jím zahalila. „Měl jste zaklepat,“ pravila rozhořčeně.

„Já jsem klepal. Když jste neodpovídala, domníval jsem se… špatně…“ Přimhouřil oči. „Anebo jsem se možná domníval správně. Alespoň pokud jde o vás.“

Trvalo jí několik vteřin, než pochopila, co tím míní. V tu chvíli se rozpačitá růžová barva v její tváři změnila v rozhořčenou červeň.

„Jestliže chcete tvrdit, že jsem chtěla, abyste vstoupil… Nechtěla jsem,“ vyhrkla rázně, když nic neříkal. „A teď, kdybyste byl tak laskavý a odešel. Já se mezitím obléknu.“ Věděla, že v tomto letadle mu nemá co rozkazovat, na druhou stranu však nemohla dovolit, aby ji takto urážel.

„Budete si muset pospíšit. Přišel jsem vám říct, že co nevidět vzlétneme. Budete si muset sednout a připoutat se.“

„Fajn. Za pět minut jsem hotová.“

„Něco jste hledala, když jsem vstoupil?“

„Nic důležitého,“ odpověděla Sadie. V žádném případě mu nemůže říct, že jí Moničina služebná zapomněla zabalit spodní prádlo. A nejen některé. Všechno.

„Nemůžeme už ztrácet déle čas. V koupelně je župan – oblékněte si jej.“

Sadie si uvědomila, že bez ní z ložnice neodejde. Zaváhala a pak, když viděla jeho podrážděný výraz ve tváři, zabalila se do ručníku a rozeběhla se do koupelny pro župan, o němž věděla, že si jej měla po osprchování obléct.

Zatímco byla pryč, Drax se podíval na postel. Kdyby se teď řídil svými instinkty, dávno už by tu ležela, s očima zavřenýma rozkoší a bušícím srdcem, zatímco by ji líbal a hladil tak dlouho, dokud by se mu neotevřela a nepožádala jej, aby se jí zmocnil. On se jí ale zmocnit nemůže. Tato potěcha náleží Vereovi – pokud si ji bude chtít vzít.

Když Sadie vyšla z koupelny, bezpečně zabalená v županu, Drax stál u dveří ložnice a držel je otevřené. Jeho tvář měla pochmurný výraz.

Chce jí snad říct, že změnil své rozhodnutí a že pro ni žádnou práci nemá?

Děsilo ji, když si uvědomila, jak nerada by od něj něco takového slyšela.

PÁTÁ KAPITOLA

„Šampaňské?“ otázal se Drax úsečně.

Jak dekadentní by to bylo – pít šampaňské, oblečená v županu, pohodlně usazená do drahého koženého křesla, ve společnosti nebezpečně hezkého a velmi bohatého muže – a jak naprosto odlišné od jejího normálního způsobu života.

„Ne, díky,“ odpověděla Sadie zarputile. Už si stačila všimnout přepychových nákupních tašek, které, jak se zdálo, zaplňovaly takřka polovinu místnosti. Její oči potemněly emocí, kterou si nechtěla přiznat, když přemýšlela nad ženou, pro kterou byly určeny, a na její zřejmou roli v Draxově životě. Roli, o kterou její neznámé já tak dychtivě usilovalo!

Sadie cítila, jak její tělo zaplavuje horký pocit viny. Jistěže má Drax milenku. A nejenom jednu, jak usuzovala podle množství tašek s logy známých návrhářů. Jak to dělal? Přivolával si k sobě každou z nich, aby s ním dle přísně rozvrženého harmonogramu strávila noc? Žily všechny pohromadě, v sultánově paláci oplývajícím luxusem, kde pro něj střežily svou krásu a poskytovaly mu rozkoš? Jaké to musí být? Zcela se oddat blahu jediného muže? Učinit jej jediným smyslem svého života? Trávit hodinu za hodinou přípravou svého těla, aby se jej mohl kdykoli a jakkoli zmocnit? Sadie se náhle zachvěla, na což nebyla připravena, a několikrát sebou prudce trhla. Bodavá sevření byla natolik intimní, až zlehka zasténala.

Drax na ni okamžitě obrátil svou pozornost.

„Bojíte se létání?“ otázal se prudce.

I tak by se to dalo říci, pomyslela si Sadie lítostivě, ale zavrtěla hlavou. „Strach z létání“ – tak by svůj momentální pocit nenazvala. Spíše by jej označila za krutou žárlivost.

Krutou žárlivost? Na ženy v mužově harému? Copak se doopravdy zbláznila?

„Pak si tedy zapněte bezpečnostní pás, za chvíli vzlétneme.“

Měl pravdu. Takřka v témže okamžiku ucítila sílu motoru, jenž hnal letadlo po rozjezdové dráze a pak je nadzvedl do tmavě modrého nebe. Sadie pod sebou nejprve spatřila budovy letiště, poté město samo a nakonec celý záliv, než zmizeli v nebi posetém hvězdami.

„Teď už si můžete pás odepnout. Ali nám za chvíli přinese večeři, ale nejdříve bych s vámi rád něco probral.“

Tak je to. Chce jí říct, že se rozmyslel.

„Pochopil jsem, že Monika vás obrala nejen o peníze, ale také o váš soukromý majetek, včetně vašeho oblečení, a z toho důvodu jsem se rozhodl, že je nezbytné a zároveň náležité, abych vám, jako součást platu, poskytl náhradní oblečení. Jistě chápete, že jelikož budete pracovat se mnou a s mým bratrem na přípravných pracích zajišťujících budoucnost naší země coby nového finančního centra, musí být váš vzhled souměřitelný s postavením tohoto projektu. V mé zemi hodnotíme lidi podle toho, jací jsou uvnitř, ale je zvykem, že jejich vzhled určuje respekt lidí pohybujících se okolo nich. Žebrák na ulici nebude nikdy ignorován, vždy dostane almužnu, ale nikdy nebude přizván ke stolu svého vládce.“

Sadie mlčky naslouchala.

„Chápu, že ve vaší zemi není obvyklé, aby zaměstnavatel poskytl své zaměstnankyni nový šatník, ale zde se řídíme jinými pravidly. Proto doufám, že pochopíte mou potřebu zajistit vám oblečení, které jsem považoval za nezbytné pro vystupování ve vaší roli.“ Drax věděl, že skrytý význam jeho slov nepochopí, protože netuší, jaké jsou jeho opravdové plány.

„Chcete říct, že mi dáváte zvláštní pracovní oblečení?“ otázala se Sadie nejistě.

„Ano. Ačkoli oděvy, které jsem vám zakoupil, jsou určeny ke každodennímu nošení – abych se vyjádřil přesněji, chci, abyste je nosila stále. Je důležité, abyste dělala dobrý dojem, i když nepracujete.“

Sadie věděla, že klienti v této části světa, mohou být velmi nároční a ve svých požadavcích velmi specifičtí. Oddechla si proto, že jí neříká, jak se obávala, že změnil svůj názor.

„Předpokládám, že utracenou sumu mi strhnete z mého platu,“ zeptala se.

„Ne. To nemám v úmyslu. Zatímco budeme jíst, Ali vše odnese a zabalí. Chtěl bych však, abyste si jedno oblečení vybrala, ve kterém přistanete a v němž vás představím svému bratrovi. Domnívám se, že krémový kostým je dobrá volba.“

Když mluvil, kýval hlavou na nakupené tašky. Sadie na ně nevěřícně zírala a pak pohlédla na něj. „Vy chcete říct… chcete říct, že všechny tyhle… To nemyslíte vážně, že tohle vše je pro mě!“

Z výrazu jeho tváře však pochopila, že je.

Malinko pokrčil rameny. „Nevíme, kolika formálních setkání se budete muset zúčastnit. Přirozeně budeme vyžadovat, abyste se na každé z nich náležitě oblékla.“

Nedokázala uvěřit tomu, že se tohle děje – a zároveň nedokázala odtrhnout zrak od luxusních tašek, zatímco jim Ali servíroval jídlo, o kterém Drax prve mluvil. A pak, v průběhu večeře, za kterou by se nemusela stydět leckterá restaurace s pěti hvězdičkami, začal Ali odnášet tašky do ložnice.

„Koupil jsem vám několik kufrů, do kterých se všechno vejde,“ řekl jí Drax. „Předpokládám, že byste nechtěla přijet zavalená změtí nákupních tašek. Můj bratr je velice náročný muž, jenž vysoce dbá na efektivitu a uhlazenost.“

„Budu si to pamatovat,“ odpověděla Sadie svědomitě, dokonce i když jí mozek běžel na plné otáčky. Značkové kufry? Ještě nikdy nevlastnila značkovou rtěnku, natož kostým.

Kdyby jí jakýkoli jiný muž nabídl značkové oblečení, její podezření by okamžitě vzrostlo. Od Moniky věděla, že bohatí muži v této části světa nepovažují utrácení obrovských sum peněz za nic zvláštního. Slyšela o zaměstnavatelích, kteří své zaměstnance obdarovávali zlatými hodinkami jen proto, že měli chuť to udělat, anebo jim nechali šít uniformy a vzápětí je vyměnili, protože se jim někde jinde líbilo něco jiného.

A i kdyby… Sadie se zadívala na loga zbývajících tašek a polkla. Krémový kostým nebude jediný kus oděvu od známého návrháře v jejím novém šatníku, jen doufala, že jí její nové oblečení bude.

Zatímco Sadie vyčkávala na schodech letadla, jež před několika minutami přistálo, rukou si uhladila sukni svého krémového kostýmku. Padl jí dokonale. A z toho, co viděla ze svého nového šatníku, byly všechny oděvy v barvách, jež jí perfektně sedly – světle krémové a hnědošedé, chladné bílé plátno, úžasné čokoládově hnědé hedvábí, a zaplaťpánbůh žádná křiklavě růžová s přezdobeným vzorkem, kterou nenáviděla.

Tento kostým, zvýrazněný zlatou nití a vyšívanou staromódní krajkou, byl jednoduše střižen, a přesto působil natolik elegantně, že si v něm připadala jako opravdová dáma. Byla ráda, že jí zbyl čas, aby se mohla trochu nalíčit kosmetikou, kterou nalezla pečlivě zabalenou v koženém cestovním kufříku.

Její nová zavazadla musela sama o sobě stát obrovské jmění, uvědomovala si Sadie. Byla mnohem exkluzivnější než cokoli, co si kdy dovolila. Pohlédla na své řemínkové boty na vysokých podpatcích a přemýšlela, zda bude Draxův bratr souhlasit s tím, aby ji zaměstnali. Váhavě se zadívala na Draxe, který stál několik metrů od ní a mluvil s kapitánem letadla.

Doposud se o jejím novém vzhledu nijak nevyjádřil, či kostýmku – ačkoli na ni vrhl zkoumavý pohled, když v nových šatech s nejistotou vstoupila do hlavní kabiny. Znamenalo to, že s jejím vzezřením spokojen je, anebo že není? Nechtěla si přiznat, že ji jeho nedostatečná reakce zklamala. Byl její zaměstnavatel, nic víc, a neexistoval důvod, proč by se měl vyjadřovat či proč by to po něm měla chtít.

„Jste připravená?“

Byla natolik zabraná do svých myšlenek, že si nevšimla, že přestal mluvit s kapitánem a přicházel k ní.

„Ano… Já… Já… Oblékla jsem si ten krémový kostým, jak jste mi navrhl. Doufám, že váš bratr…“

„Vypadáte dobře.“

Vlasy měla vyčesané do drdolu, přičemž několik jemných pramínků jí vyklouzlo z uzlu a stáčelo se jí podél obličeje. Hedvábí obepínalo její tělo a smyslně naráželo na to, co skrývá, jako kdyby bylo jejím milencem. Látka sama o sobě byla velmi kvalitní a vybízela Draxe k tomu, aby natáhl ruku a dotkl se jej – a jí. Své touhy si byl vědom od chvíle, kdy vstoupila do kabiny a pohlédla na něj s nejistotou a stydlivostí zároveň. A proč? Proto, aby jí řekl, že je velice přitažlivá žena? To nemohl udělat. Ale chtěl. Chtěl jí říct, že ji shledává nesmírně sexy.

Ne! Vybral ji pro Verea! Ale tento kostým zřejmě nebyl tou nejlepší volbou pro chvíli, kdy ji jeho bratr spatří poprvé. Jeho jemná smyslnost podtrhovala ladnost jejího těla, a to se Vereovi nebude líbit. Měl zvolit něco decentnějšího, něco usedlejšího, řekl si Drax v duchu a čekal, až Ali otevře dveře od kabiny.

„Když jste říkal, že jste koupil nějaké kufry na mé oblečení, neuvědomila jsem si, že… že…“

Seděli na zadních sedadlech potažených kůží vozu značky Bentley a ujížděli po široké ulici do paláce, na jedné straně moře a na druhé světla města Dhurahnu. Cestu lemovaly palmy, jejich kmeny zdobila drobná světýlka a pouliční lampy osvětlovaly dokonale upravené květinové záhony po stranách silnice. Jejich aulo nebylo na ulici jediné. Královská vlaječka, jež byla připevněna ke kapotě, jim však zajistila rychlý a plynulý průjezd městem.

Drax na ni od chvíle, kdy přistáli, takřka nepromluvil, a ona se ještě stále nevzpamatovala ze šoku, který jí způsobil tucet nových značkových kufrů, jež jim napěchovali do auta a jež obsahovaly její nové oblečení.

„Už jsem vám vysvětlil, proč jsem se rozhodl vás vybavit novým šatstvem. Tímto tuto záležitost považuju za uzavřenou.“

Drax se na ni ani nepodíval, když k ní mluvil, a Sadii bylo jasné, že nemá zájem zapříst s ní rozhovor, přesto existovalo několik otázek, na které chtěla znát odpověď.

„Ještě jsme se nebavili o tom, kde budu bydlet. Jestliže mě chcete ubytovat ve státním bytě, budou mi stačit peníze na nájem?“

„Budete bydlet v paláci a tam žádný nájem není.“

„V paláci? Myslíte s vámi?“ Ve chvíli, kdy svá slova vypustila z úst, si Sadie uvědomila, jak neohrabaně se vyjádřila. Přála si, aby je mohla vzít zpátky, ale už bylo pozdě. Drax se k ní otočil. V přítmí auta jeho obličej osvětlovala pouliční světla a dávala tak vyniknout jeho aroganci. Sadie pocítila náhlou touhu se jej dotknout a konečky prstů mu přejet po tváři. Jeho kůže by byla horká a smyslný tvar jeho úst hladký…

„Myslím tím, že budete ubytována v ženské části palácového komplexu.“

„V ženské části? Chcete říct, že budu bydlet v harému?“ otázala se.

Zdálo se jí to anebo v jeho ledově zelených očích doopravdy vzplál oheň?

„Muži v mé rodině už jsou po několik generací monogamní a věrní jediné ženě, kterou si vyberou. Chápu, že vás může vaše představa vzrušovat, ale takhle to není. Mezi stěnami paláce harém neexistuje. Přesto jsme svobodná země. Naši lidé mohou uctívat, co chtějí, a my jejich náboženskou víru respektujeme. Proto se přidržujeme tradice oddělovat v palácovém komplexu ženskou část. Naše návštěvnice se tak cítí mnohem pohodlněji, když vědí, že budou jejich tradice respektovány.“

„Ale já nejsem host. Jsem zaměstnankyně…“

„Pracovala jste v Zuranu, takže víte, že tamní vládce úřaduje v paláci, jenž je zároveň jeho soukromou rezidencí a rezidencí jeho rozvětvené rodiny. V Dhurahnu to funguje stejně. Palác je náš domov, ale také místo, odkud spravujeme naši zemi. Členové naší rodiny stejně jako někteří vysocí úředníci a jejich rodiny žijí a pracují v paláci. Nic nebrání tomu, abyste bydlela v rámci tohoto komplexu. Po pravdě řečeno by se některým lidem mohlo zdát divné, kdybyste tu nežila. Zde existuje obvykle jediný důvod, proč si muž přivede do svého bytu ženu – a ačkoli se může jednat o obchodní záležitost, nemyslím si, že je to ta, po které vy toužíte.“

Sadii se rozhořely tváře.

Mezitím co spolu hovořili, auto zastavilo před obrovskou, nádherně zdobenou železnou branou, jež znázorňovala dva pávy s rozevřenými ocasy, bohatě vykládanými barevnými kameny – snad ne opravdovými drahokamy? pomyslela si Sadie, když se vrata otevřela a uniformovaná stráž za nimi jim zasalutovala a pak je pozdravila.

Za branou se rozprostíral obrovský dvůr, na jehož konci se tyčilo krémově mramorové schodiště, které vedlo ke krytému sloupořadí a vysokým dřevěným dveřím.

Ve chvíli, kdy vůz zastavil před schody, dřevěné dveře se otevřely a objevil se zástup seřazeného služebnictva v jednotných livrejích.

Bylo to, jako kdyby vstupovala do historie, napadlo Sadii. Přepychové bohatství, o kterém se jí nikdy ani nesnilo. Mělo ji děsit a zároveň ohromovat, ale když stála vedle Draxe a naslouchala, jak každého zaměstnance zdraví a oni se na něj usmívají, pochopila, že je svědkem opravdové úcty a lásky mezi spoluvládcem Dhurahnu a těmi, kteří jej obsluhují.

„Můj bratr?“ slyšela Sadie, jak se Drax ptá.

„Veličenstvo, Jeho Veličenstvo se omlouvá, že vás nemůže přivítat zpět doma. Je ve své pracovně a žádá vás, abyste za ním přišel, až budete mít čas.“

Drax se zamračil. Bylo by to vážné porušení dvorních předpisů, kdyby vzal Sadii do Vereovy soukromé pracovny. Na druhou stranu jej mrzelo, že tu Vere nebyl, aby mohl být svědkem bratrova ohromení, až spatří Sadii.

„Odveďte, prosím, slečnu Murrayovou do křídla pro ženy a postarejte se o její pohodlí. Já zatím zajdu za svým bratrem,“ nařídil jednomu z mužů a pak se otočil k Sadii. Působila klidným a vyrovnaným dojmem. Na zaměstnance kývala hlavou, vřele se usmívala, a přesto si dokázala udržet jejich respekt. Tohle se na ní bude Vereovi líbit, napadlo Draxe a zamířil k ní. Zlehka se dotkl její paže.

Sadii překvapilo, s jakou intenzitou ucítila Draxův mužný teplý dotek skrz jemnou látku svého saka. Probralo ji to z únavy, která na ni začínala doléhat.

„Musím jít za svým bratrem. Násím vás odvede do ženské části. Tam se o vás postarají. Nebojte se je požádat o cokoli, co budete potřebovat.“

Otočil se dřív, než stačila zareagovat, a vydal se po dlouhých mramorových schodech směrem k balkonu, opatřenému zdobenými okenicemi, jež mohly kohokoli skrýt. Podívala se za ním, pokrčila rameny a najednou si připadala nesmírně sama a cizí, ačkoli ji ve skutečnosti sledovali neznámí pozorovatelé schovaní před jejími zraky.

„Tudy, prosím, madam.“ Násím se před ní uklonil a pak ji nasměroval ke dveřím, které vedly pryč z haly.

Bylo by pošetilé si přát, aby ji Drax nebyl býval ponechal o samotě, aby se za ním mohla rozeběhnout a poprosit jej, aby s ní zůstal. Pošetilé a velmi nebezpečné – raději bude předstírat, že ji nic takového nenapadlo.

„Draxi, chyběl jsi mi.“

„Nebyl jsem pryč ani týden,“ usmál se Drax, zatímco se spolu bratrsky objali.

„Když jsi pryč, je tu úplné mrtvo, bratře,“ řekl mu Vere lítostivě. „Mrzí mě, že jsem tě nemohl přivítat, ale připravuju se na odjezd do Londýna. Má nejdůležitější schůzka byla o několik hodin posunuta dopředu a měl jsem pocit, že v současné fázi našich vyjednávání jsem nemohl nic namítat.“

„Je mi líto, že jsem neviděl tvou reakci na nevěstu, kterou jsem ti našel.“

„Viděl jsem ji v hale.“

„Chápu,“ souhlasil Drax, čímž se jeho podezření, že se na něj jeho bratr díval, potvrdilo. „Pro náš účel je dokonalá, Vere. Je dostatečně vzdělaná a inteligentní, abys ji mohl pojmout za nevěstu, dobrých morálních kvalit a také naivní. Jen ji budeš muset přesvědčit, aby se do tebe zamilovala a…“

„Není ani blondýnka ani dostatečně vysoká na můj vkus, Draxi. Vždyť víš, že dávám přednost chladné eleganci upravené blondýny.“

„Ty si ji chceš vzít, Vere. Ne s ní ulehnout na lože.“

„Jestliže ji mám přesvědčit, aby se do mě zamilovala, určitě nadejde čas, kdy se budu muset uchýlit alespoň k nějaké intimitě.“

Drax cítil, že jej Vere bedlivě sleduje, a přesto jej zarazilo, když mu Vere potichu navrhl: „Třeba by sis ji mohl vzít sám.“

„Ne. Přivedl jsem ji pro tebe. Slíbil jsem, že ti najdu ženu jako první. Můžeme se o tom pobavit, až se vrátíš. Je něco, co bys chtěl vědět, než odletíš do Londýna?“

„Mluvil jsi o siru Edwardu Reevesovi a jeho nesouhlasu s našimi návrhy. Říkal jsi, že si myslíš, že nejlepší bude, když se s ním osobně setkám, je to tak?“

„Ano. Mluvil jsem s jeho lidmi, když jsem byl v Londýně, a uvedl jsem celou záležitost do pohybu. Patří do staré školy diplomatů. Bojí se, že finanční operace by nemusely být bezúhonné, jak by si představoval.“

„Pokusím se přesvědčit ho o opaku. A teď už musím doopravdy jít.“

„Doprovodím tě k autu.“

„Abys mě přesvědčil o šarmu slečny Murrayové?“ zeptal se Vere.

„Ne. Až se vrátíš, přesvědčíš se o něm sám – a pak už nebudeš potřebovat žádné vysvětlování,“ odpověděl mu Drax zdvořile.

Sadie byla natolik unavená, že málem usnula vsedě na poněkud nepohodlné nízké židli – očividně určené pro ženy, které byly spíše navyklé sedávat s elegantně přehozenýma nohama.

Násím ji předal boubelaté usměvavé ženě, která měla na sobě dámskou verzi jeho vlastní livreje.

Představila se jako Alama a uvedla ji do velkého, luxusně zařízeného salonu s měkkým kobercem. Pak zmizela. O několik minut později se objevila mladá plachá dívka, jež se představila jako Hakíma a nejistou angličtinou se jí zeptala, zda si nedá kávu. Sadie odmítla, věděla, že silná místní káva by jí nedovolila usnout. Teď ale svého ne litovala a toužila alespoň po sklenici vody.

Jak dlouho tu bude muset zůstat? Dokud ji Drax nezavolá, aby se přišla ukázat jeho bratrovi?

Dveře do salonu se otevřely a vešla Alama, doprovázená Násímem.

„Jeho Veličenstvo chce s vámi mluvit,“ informovala ji Alama. „Násím vás k němu zavede, a pak, až se vrátíte, na vás bude čekat Hakíma a odvede vás do vašich pokojů.“

Násím ji doprovodil chodbou, kterou sem přišli prve, až do haly a dále do místnosti, která byla jakousi kanceláří. Drax byl uvnitř, seděl za velkým stolem a zamračeně sledoval obrazovku počítače.

„Můj bratr musel bohužel odjet, aniž by se s vámi stačil seznámit,“ řekl jí a pak ji vybídl, aby se posadila do křesla naproti němu. „Bude trvat několik dní, než se z Londýna vrátí. Mezitím…“

Sadie jen stěží dokázala uvěřit svým uším. Byla unavená a bolela ji hlava. Během posledních čtyřiadvaceti hodin ztratila práci, přišla o výplatu a doslova se ocitla na ulici. Pak se nechala omámit a násilím donutit, aby přijala zaměstnání v jiné zemi, přičemž jí bylo řečeno, že je důležité, aby si oblékla drahé značkové šaty, v nichž bude představena muži, který je nyní očividně pryč a jen tak se nevrátí. Pokud ovšem takový muž vůbec existuje, zapochybovala v duchu.

Už toho má dost, rozhodla se. Ve skutečnosti víc než dost! Odstrčila křeslo a prudce vstala. Opřela se rukama o stůl a s rozhořčením na Draxe uhodila: „Mezitím se vrátím do Londýna. V podstatě jste mě unesl a pak mě přinutil, abych sem s vámi odjela. Řekl jste, že pro mě máte práci a že vaše důvody, proč si mě sem chcete přivést, jsou zcela upřímné a otevřené. Pak jste po mně chtěl, abych si oblékla šaty, které jste mi koupil, a získala tak souhlas vašeho bratra – ačkoli když jste mi nabízel práci, nezmínil jste se, že je jeho souhlas nezbytný. A teď mi chcete říct, že tento váš bratr tady není? Chcete vědět, co si myslím?“ rozzlobeně se na něj rozkřikla. „Myslím si, že váš bratr a práce, kterou jste mi nabídl, jsou si v mnohém podobné. A to v tom, že neexistují, jsou výplodem vaší fantazie.“

Hořce potřásla hlavou. „Je to moje chyba, já vím. Celé jsem vám to usnadnila, viďte? Poté, co jsem naletěla Monice al Sawarové, bych mohla mít více rozumu.“

Zatímco mluvila a nechávala svá hněvivá slova padat do ticha, Draxův výraz ve tváři také doznával změn. I on odstrčil své křeslo a vstal. Náhle se z něj stal pyšný muž, jenž držel svou mocnou ruku nad životem a smrtí těch, kterým panoval. Bylo však příliš pozdě si přát, aby byla obezřetnější – a kromě toho, proč by mu neměla říct, co si myslí?

„Jestliže se mi snažíte říct, že se domníváte, že jsem vám lhal…“

„Já se o nic nesnažím. Já vám to říkám,“ prohlásila Sadie a dále trvala na svém. A pak ucítila, jak se jí roztřásla kolena, když si zlostně odfrkl.

„Žádnou práci pro mě nemáte, že ne? Stejně jako nemáte žádného bratra,“ ponoukala jej. „A přivedl jste mě sem, abyste…“

„Abych co?“ zarazil ji Drax, jenž si v duchu říkal, jak je dobře, že tu není Vere. Vere byl emocionálně zdrženlivý, často až nepřístupný, a moc dobře si uvědomoval své postavení. Sadiin zlostný výbuch by ho jen utvrdil v tom, že není vhodnou kandidátkou na to, aby se stala jeho ženou. Sadie se na druhou stranu domnívala, že jde o zcela jinou roli, kterou má Drax na mysli.

Když nic neříkala, ale jen sevřela ústa a mlčky zavrtěla hlavou, rozhodl se, že odpoví sám. Mluvil pomalu a pečlivě svá slova odděloval.

„Myslel jsem si, že už jsem vám dostatečně vysvětlil, že po sexuální stránce o vás nemám zájem. Je dobře známo, že existují určité dráždivé ženy, které předpokládají, že muži v mé zemi jen stěží odolají jejich šarmu. My to považujeme za jistý druh zábavy.“ Přezíravě pokrčil rameny. „Vidíme jim to na očích. Jejich touhu a hloupost… Člověk nemusí být ani příliš chytrý na to, aby pochopil, že takovéto ženy sem přicházejí s představou sexu s tajemným milencem.“

Znovu pokrčil rameny.

„Napadlo mě, že když mě tak často obviňujete z nekalých úmyslů, možná tím skrýváte svou vlastní sexuální zvědavost.“

Sadie zasténala rozhořčením.

„To není pravda! Existuje jediný důvod, proč jsem sem přišla. A to, protože jste mě donutil.“

„Nabídl jsem vám práci, kterou jste přijala.“

„Protože mi nic jiného nezbývalo! Odmítl jste mi vrátit můj pas, a ještě stále jej máte!“

„Jistěže ho mám, a mám v úmyslu si jej ponechat, dokud neprojdete zkušební lhůtou, na které jsme se dohodli. A dovolte mi, abych vás varoval – už podruhé proti mně vznášíte obvinění, které žádný muž nenechá jen tak. Vzpomeňte si na to, kdybyste se o to chtěla pokusit potřetí. Můj bratr, jak už jsem říkal, odjel na důležitou obchodní cestu. Každopádně jsem s ním o vás mluvil a souhlasí se mnou, že se na pozici, kterou máme na mysli, dokonale hodíte.“

Koneckonců, byla to pravda – i když ji Vere odmítl a navrhl Draxovi, aby si ji vzal on sám. Měl co dělat, aby odolal pokušení a nezkrotil tu divokou kočku, kterou se ukázala být – na svém loži, kde by se postaral o to, aby předla jako malé kotě a přestala syčet a prskat, jako to dělala teď. Rozlítila jej a dostatečně vzrušila na to, aby měl chuť ji za její smělost potrestat. Za zdánlivou pokorou se skrýval temperament, a když ho před ním odhalila, přirozeně dostal chuť jej prozkoumat. A ovládnout jej? A ji?

Drax v duchu odsunul svou myšlenku, jež se mu vetřela na mysl. On si pro sebe dočasnou manželku najde bez problémů, ale Vere byl jiný. Vere měl tendenci se odtahovat a stát opodál, což znamenalo, že pro něj nebylo jednoduché navazovat vztahy s těmi, kteří žili mimo jejich exkluzivní prostředí. Pravdou bylo, že ujednané manželství se členem jiné královské rodiny, jak jim jejich sousední vládci nabízeli, by zřejmě jeho bratrovi vyhovovalo nejlépe – ačkoli Vere si nebyl ochoten nic takového přiznat. Ani jednomu z nich se nelíbilo, když za ně jednali jiní – oba byli pevně rozhodnutí být pány svého vlastního osudu – ale Vere, když si něco umanul, si stál za svým a nebyl ochoten ke kompromisu.

Řekl, že se nechce nechat zlákat do diplomatického sňatku, ale ve skutečnosti šlo hlavně o to, že v této chvíli se prostě nechtěl ženit.

Přestože byl Vere prvorozený a měl smysl pro přísnost a disciplínu, jako kdyby bylo jeho povinností vzít na svá bedra větší část jejich společné zodpovědnosti, Drax měl často pocit, že starší je on. Byl to on, kdo byl v kontaktu s realitou moderního života a kdo žil ve vnějším světě. Také věděl, že někdy svého bratra chrání. Podle Draxe to však bylo dáno tím, že se narodili jako dvojčata. A starat se o něj bylo přirozené.

Když se rozhodl, že Sadie bude Vereovi dokonalou prozatímní manželkou, udělal to, co dělal celý svůj život – s ohledem na Vereovu potřebu a možnou zranitelnost se do celé záležitosti vložil, aby se ujistil, že je jeho bratr chráněn. Nechtěl si připustit, natož přijmout, že jej Sadie fyzicky přitahuje, a nejen přitahuje, že po ní nesmírně touží. Sadie pouze ztělesňovala ženu, která se hodila k jejich specifickému účelu, a až ji přestanou potřebovat, náležitě ji odmění. Pokud šlo o Draxe, neviděl příliš velký rozdíl mezi vyplácením již nežádoucí milenky a již nežádoucí manželky. Obě by měly být odstraněny rychle, efektivně a s co nejmenším povykem. Někteří muži se mohou dopustit té hlouposti a bláznivě se zamilovat, ale Drax věděl, že on nikdy nedovolí, aby se mu něco takového přihodilo.

Smrt jejich rodičů, zejména ztráta jejich matky, zanechala Verea a Draxe na pospas staromódnímu přístupu dobře mínících, leč poněkud tradičních královských rádců jejich otce. Jelikož během posledního desetiletí nehrála v jejich vládě žádná žena příliš významnou roli, začali si v sobě pěstovat poněkud přezíravý postoj k romantické lásce.

Drax na Sadii ještě jednou zkoumavě pohlédl, a když viděl, jak se snaží potlačit zívnutí, zamračil se.

„Byl to pro vás dlouhý den, a už je pozdě. Zavolám Násíma a řeknu mu, aby vás odvedl do ženských pokojů. Bude stačit, když si o mých plánech ohledně našeho nového projektu popovídáme zítra.“

ŠESTÁ KAPITOLA

Sadie se pomaličku probouzela z tvrdého spánku a neochotně naslouchala tlumenému našlapování nohou a cinkání porcelánu. Když otevřela oči, vyděsila se. Nepohodlná malá místnost vysoko pod střechou al Sawarova domu byla pryč!

A pak se rozvzpomněla. Už není v Zuranu, je v královském paláci v Dhurahnu.

Rychle se na pohodlné široké posteli posadila a v duchu si blahořečila za to, že si na sebe před spaním natáhla čisté tričko. Protože se snad obávala, že ji ve spánku nevyruší plaše se usmívající Hakíma, jež jí právě přinesla tác se snídaní, ale muž, který ji sem přivedl?

Drax. Princ al Drac’ar al Karim bin Hakar. Stačilo, aby na něj pomyslela, a v tu ránu si uvědomila nejen žár svého těla, ale zároveň chlad nepochybně drahého ložního povlečení, které ji smyslně hladilo po přecitlivělé kůži. Cítila, jak se jí zrychluje tep, bradavky tuhnou a o prsty na nohou se pokouší křeč.

Takhle nesmím přemýšlet, pokárala se Sadie, vyděšená vzpurností. svých myšlenek. Zaměřila svou pozornost na Hakímu, která k ní milým hlasem promlouvala: „Přinesla jsem vám snídani, sheikha. Budete si přát ještě něco jiného?“

Sheikha? Šejkova žena? Nemá právo, aby se nechávala takto vznešeně oslovovat. Anebo je k ní Hakíma pouze zdvořilá? Zlobilo ji, že o zvycích v Dhurahnu ví tak málo. Pokud tady zůstane a bude zde pracovat, bude třeba, aby si své znalosti doplnila.

S hlavou plnou myšlenek si Sadie odmítla přiznat, že si je vytváří uměle, aby odolala pokušení a nemyslela na svého nového zaměstnavatele.

Usmála se na přešlapující dívku a zavrtěla hlavou. „Ne, děkuju. Tohle mi stačí.“

„Za hodinu se vrátím, abych vás mohla odvést do kanceláří paláce, kde na vás budou čekat asistenti Jeho Veličenstva,“ řekla Sadii opatrně, jako kdyby si svá slova nacvičovala.

Sadie se na ni znovu usmála. Byla ráda, že má někoho, kdo ji provede spletitými chodbami paláce. Včera večer byla příliš unavená, aby si zapamatovala, kudy šli.

Když Hakíma odešla, Sadie vstala z postele. Přála si spatřit, co se skrývá za okny, jimiž do místnosti pronikal sluneční svit. Včera byla také příliš zmožená, aby prozkoumala místnosti, které jí byly přiděleny, ale dnes ráno mohla vidět, jak luxusní je její ložnice. Mísila se v ní tradiční a moderní výzdoba. Postel byla široká a nízká, na protější zdi visel nádherný hedvábný koberec a několik dalších stejně krásných koberců bylo rozeseto po zemi. Stěny přiléhající k oknům tvořily dvojité dveře, z nichž jedny vedly do elegantně zařízeného obývacího pokoje a druhé do šatny, odkud se vycházelo do obrovské moderní koupelny s vápencovou podlahou a ohromnou vanou, jež stála o samotě.

Sadie si oblékla župan, který večer přehodila přes okraj postele, a zamířila k oknu. Pohlédla ven a úžasem vyhrkla. Před ní se rozprostírala nádherná zahrada. Francouzské dveře vedly na vydlážděnou terasu, kterou před slunečními paprsky chránila stříška. Za ní se vinuly mozaikovité cestičky, jež protínaly záhony s rostlinami připomínajícími lilie, pečlivě zastřihávanými keři ve tvaru koulí a bílými růžemi. Záhony byly lemovány drobnými bílými kytičkami, které Sadie neznala. Uprostřed uzavřené zahrady stála fontána, z níž stříkala voda a přes nádržku odtékala do rybníčku ohraničeného zdobnými kameny. Jak se tak dívala, z vody vyskočila velká nádherně zbarvená ryba, chňapla po poletující mušce a znovu se zanořila do vody.

Dokonce i uvnitř místnosti Sadie cítila vůni růží. Za uzavřenou plochou rostl neskutečně zelený živý plot, bezpochyby zavlažovaný nějakým podzemním systémem. V plotě byl průchod, jenž vedl do další zahrady – kterou, jak mohla vidět z okna, zdobilo ještě více růží a tvarovaných keřů.

Sadie ještě nikdy nežila v takovém luxusu – o to smyslnějším, protože byl tak diskrétně zjemňován. Zvedla šálek kávy, kterou jí Hakíma nalila, a rychle ji vypila. Byla horká a sladká a na její vkus příliš silná. Byl tu také košík s malými sladkými lepkavými koláčky, spousta ovoce a láhev vody. Ale Sadie neměla hlad. Ve skutečnosti se jí dělalo špatně od žaludku, když si vzpomněla na rozhovor, který včera večer s Draxem vedla.

Věděla, že přijít pozdě na dnešní setkání by nebylo dobré, a tak si nalila ještě jeden šálek kávy, rychle jej vypila a spěchala do koupelny.

Tak tohle je luxus, na který si snadno zvykne, řekla si v duchu a s obdivem se zadívala na vanu. Dnes ráno ale na ni není čas, pomyslela si. Sprcha bude rychlejší, a zřejmě daleko více terapeutická, protože ji nebude ponoukat k tomu, aby se zaobírala myšlenkami na Draxe.

O půl hodiny později už byla připravená k odchodu – vlasy měla umyté, usušené a vyčesané, a byla oblečená do toho nejjednoduššího, co našla – do plátěné sukně neutrální barvy a bílé blůzy s krátkými rukávy, ozdobené dekorativními kamennými knoflíky na ramenou a okolo malého výstřihu do véčka. Jeho Veličenstvo, jak se zdálo, myslelo na vše – včetně, jak právě zjistila, dvou značkových slunečních brýlí.

Neměla tušení, co se všemi těmi věcmi bude dělat, až se vrátí do Anglie. Doufala, že nečeká, že si je bude chtít nechat a zaplatit za ně ze svého platu. Splácela by je po zbytek svého života, soudě podle visaček. Ale možná že tak bohatý muž, jako je Drax, považuje koupi přepychového šatstva pro svého zaměstnance za nepodstatný požitek. Navíc ty šaty nebyly pro ni, byly pro zaměstnankyni. Představovala vizuální doplněk velmi důležitého projektu, a jako takový musela budit správný dojem.

Sadie zaslechla, jak se dveře do jejího apartmá otevírají. Byla to Hakíma, jež ji přišla vyzvednout. Rychle se nazula do krásných, mušlemi zdobených střevíců, vyběhla ze šatny a usmála se na dívku, která na ni trpělivě čekala.

„Páni, na tyhle chodby si nikdy nezvyknu,“ svěřila se Hakímě o deset minut později a s úžasem sledovala dívčinu elegantní chůzi, zatímco ji provázela spletí nekonečně dlouhých chodeb s bílými stěnami. Tak ráda by se zastavila a prostudovala si malby, jež na nich visely, a sochy, jejich bohaté zářivé barvy a vymodelované křivky, ale Hakíma se očividně nechtěla zdržovat. Jako ostatní služebnice v domácnosti zaměstnané bohatými lidmi v Zuranu byla i Hakíma Indka a byla tak neuvěřitelně krásná, že si vedle ní Sadie, navzdory svým novým šatům, připadala neforemná a těžkopádná.

„Bylo od vás milé, že jste mi dnes ráno přinesla snídani, Hakímo,“ řekla Sadie.

„Chutnala vám?“ Hakíma se na ni rozpačitě usmála. „A jak se vám líbí ložnice princezen? Je nádherná, nemyslíte?“ pyšně se zeptala. „Bydlely v ní jen dámy z královského dvora Zuranu, když byla ještě sheikha, matka našich panovníků, naživu. Ale to už je dávno –ještě než jsem tu začala pracovat. Před mým nástupem se obě Jejich Veličenstva zabila a celý Dhurahn je oplakával. Bylo velmi smutné, že se přihodila tak strašlivá věc.“

„Jejich rodiče se zabili?“

„V autě,“ odpověděla Hakíma s vážným výrazem ve tváři. „Ale ne tady,“ ujistila rychle Sadii. „A už je to dávno.“

„To je strašné.“ Sadie se zachvěla, když si představila, jaké to pro Draxe a Verea muselo být, dozvědět se, že se tak hrozná věc stala oběma jejich rodičům.

„Bylo to velmi smutné,“ zopakovala Hakíma. „Všichni sheikhu milovali, i když nebyla z Dhurahnu, a stejně jako vy pocházela ze vzdálené země. Z Irska.“

Sadie se znovu pousmála nad tím, s jakou pečlivostí Hakíma vyslovila neznámé slovo. Jak se ale může usmívat, když se právě dozvěděla o takové tragédii?

„Je zvláštní, že se princ z Dhurahnu oženil s dívkou z Evropy,“ řekla Sadie, jelikož se domnívala, že od ní dívka očekává nějakou reakci.

„Ne tady. Tady je to tradice,“ opravila ji Hakíma.

Dříve než se Sadie stačila dál zeptat, Hakíma ukázala na těžké vyřezávané dveře a řekla: „Ahmed na vás bude čekat před vstupem do ženské části, aby vás odvedl k Jeho Veličenstvu, sheikha.“ Poté se s ní rozloučila a zamířila zpět do chodby.

„Hakímo…“ chtěla se jí Sadie zeptat, proč ji takto oslovuje, ale bylo už příliš pozdě. Dvojité dveře před ní se otevřely a Ahmed se jí klaněl na pozdrav.

Neuvedl ji zpět do kanceláře, kde se včera setkala s Draxem, ale do chodby a pak skrz velkou, bohatě zdobenou místnost se zlaceným nábytkem a nízkými pohovkami, na nichž se povalovaly hedvábné polštáře zdobené drahokamy.

Na jejím konci byl stupínek se dvěma trůny a Sadii napadlo, že se nachází v síni, kde bratři pořádají královské audience a zasedá rada, během níž může kdokoli vystoupit se svým projevem a být vyslyšen.

Přesto šli dál dlouhou chodbou, až ji Ahmed dovedl do čtvercové haly, jejíž jednoduché zařízení a architektonický design ostře kontrastovaly s místnostmi, které právě spatřila. Bylo to, jako kdyby jí nabídli sklenici studené čisté vody po lepkavém kořeněném vínu.

Podlahu haly pokrývala matová černá dlažba. Schodiště vedlo na horní galerii a při pohledu na jeho zábradlí z ebenově černého dřeva s dokonale symetrickým vyřezáváním se Sadii zatajil dech.

Poté co krátce zaklepal na dvojité dveře a posléze je otevřel, vybídl ji Ahmed, aby vstoupila dál. Pak se s ní rozloučil a zmizel.

Sadie váhavě překročila práh. Místnost za dveřmi byla stejně moderní a uchvacující jako hala, a třikrát větší. Představovala obývací pokoj a zároveň kancelář, nábytek byl vyroben z téhož dřeva jako schody a posezení moderní a stylové. Z obrovského okna byl výhled na dvůr, ohraničený ze tří stran moderní architekturou budovy, s obrovským bazénem na jeho konci.

S úžasem hleděla na bazén – a pak si uvědomila, že v něm někdo je. Srdce jí poskočilo, když spatřila Draxe, jak pokládá ruce na dlaždice, voda mu stéká z opálených širokých ramen, a s lehkostí vyskakuje z vody, zcela nahý, dokud na ni nepohlédl a nepopadl župan, jenž visel na opěradle sklápěcího křesla. Srdce jí bušilo tak divoce, že musela dýchat rychleji, aby mu stačila. Vážně byl nahý? Anebo si to jen myslela? Byl tento krátký pohled na nahé mužské tělo, než se k ní otočil zády, výplodem její fantazie? Určitě by si nešel zaplavat nahatý, kdyby věděl, že jej někdo může spatřit. Ale proč ne? ponoukal ji vnitřní hlas. Je jedním z vládců bohatého arabského království a je tak arogantní, že zřejmě dělá, co jej napadne, kdykoli jej to napadne. Existuje snad někdo, kdo by mu v tom mohl zabránit anebo se jej na cokoli ptát?

Zmizel jí z dohledu, ale srdce jí stále bušilo jako splašené.

„Obdivovala jste výhled?“

Jakmile zaslechla jeho hlas, otočila se a prudce zčervenala. Zatímco s vytřeštěním zírala na dvůr jako omráčená panna, vstoupil do místnosti a zamířil k ní. Měl na sobě župan a s poťouchlým výrazem ve tváři narážel na skutečnost, že jej viděla vylézat z bazénu.

Dobrá, tuhle hru mohou hrát oba, rozhodla se Sadie rozčileně.

„Je velmi efektní,“ odpověděla mu s ledovým klidem. „Líbí se mi dokonalé linky a pocit prostoru –i když všichni víme, že je to jenom trik designu, kdy méně nám připadá více.“

Je pohotová – a chytrá, uvědomil si Drax. Uvedl ji do rozpaků, o tom nebylo pochyb, teď však prokázala svou pohotovost a pokusila se jeho slova odrazit. Jak dlouho toho bude schopna? napadlo Draxe a rozhodl se, že si ji vyzkouší.

„A jako většina žen se i vy rozhodujete pro více –nemám pravdu?“

Dostává se do hlubších vod, připustila Sadie znepokojeně, moc dobře si vědoma dvojího významu jeho škádlivých slov.

„Překvapila mě moderní architektura…“ Svou odpovědí chtěla ukončit jejich dvojsmyslnou konverzaci, ale když viděla, jak se na ni dívá, její výraz ji prozradil. „Myslím tím všechno tohle…“ dodala spěšně a mávla rukou přes celou místnost. „Je to nádhera, ale… ale čekala jsem něco jiného.“

„Takže dnes ráno jste dvakrát spatřila něco, co jste nečekala, je to tak?“

Sadie otevřela ústa a pak je zase zavřela. Připadala si jako v jednom ohni.

„Taková trapná věc – a to vše kvůli pohledu na nahé mužské tělo,“ pokračoval škádlivým hlasem. „Překvapujete mě, Sadie. Myslel jsem, že budete zkušenější.“ Přezíravě pokrčil rameny. „Omlouvám se, jestli jsem vás uvedl do rozpaků, ale než jsem si všimnul, že vás sem Ahmed přivedl, bylo už pozdě.“

Ve skrytu duše si ale říkal, že by byl Vere rád, kdyby jí k uvedení do rozpaků stačilo tak málo. Ukazovalo to na opravdový nedostatek zkušeností, které by jeho náročného bratra potěšily. Stejně jako potěšily jeho? Zamračil se. Proč by si měl on utvářet osobní názor na otázku jejích zkušeností, popřípadě nezkušeností?

„Ahmed klepal na dveře.“ Sadie nechtěla, aby si myslel, že vešla z vlastního popudu, anebo že jej chtěla spatřit, jak vylézá z bazénu.

Drax znovu pokrčil rameny. „To není důležité. Jak už jsem řekl, je mi líto, že jsem vás uvedl do rozpaků. Nyní zavolám Ahmeda, aby vám přinesl kávu, a já se mezitím půjdu obléct. Chci vám ukázat budovu, která by se měla stát centrálou pro náš nový finanční sektor. Vyhradili jsme pozemek o rozloze půl hektaru, jejž použijeme výlučně pro tyto účely. Hlavní budova už je postavena a dokončena, připravena k užívání.“ A jak se Vere vyjádřil, zůstane jim na krku, jestliže se jejich jednání nesetkají s úspěchem a oni nedostanou souhlas k dalším krokům.

Ačkoli byl Drax od ramenou až ke kolenům zahalen do svého županu, Sadie si byla vědoma toho, že je pod ním nahý – a mužný. Velmi mužný, jestliže ji její krátký pohled neklamal. Ne že by viděla stovky nahých mužů, s nimiž by jej mohla srovnávat, ale bylo nad slunce jasnější, že se Drax má čím pyšnit.

Drax ví, že mě uvádí do rozpaků, uvědomovala si Sadie.

„Nečekala jsem, že bude palác tak moderní,“ přiznala, rozhodnutá změnit téma dříve, než se jí vymkne z rukou.

Usmál se na ni – aby jí dodal klid – anebo se jí to jen zdálo?

„Ne všechno je moderní. Pouze toto nové křídlo, které jsem nechal dostavět coby svou soukromou část. Můj bratr je v jádru tradicionalista a dává přednost designu a výzdobě našich předků. Když jsem mu řekl, co chci udělat, zpočátku vůbec nesouhlasil.“

„Ale vypadá to nádherně,“ ujistila jej rychle Sadie a pak z obavy, že by mu její slova mohla připadat podlézavá, chabě dodala: „Vždycky jsem upřednostňovala moderní architekturu a design.“

„Má to své výhody,“ souhlasil Drax.

Už zase myslí na bazén a jeho nahé tělo, uvědomila si Sadie provinile a rychle se zeptala: „Jestliže se nesetkám s vaším bratrem, znamená to, že si dnes nemusím obléct ten krémový kostým?“

„Ne, pokud jste se mnou, tak ne,“ odpověděl Drax.

Co bylo na jeho slovech, že se jí srdce rozbušilo jako o závod? Opravdu se musí tak hloupě ptát? Není snad reakce jejího těla jasnou odpovědí? Je Draxův nepatrný úsměv znamením, že ví, na co Sadie myslí? Ach bože, jen to ne, modlila se Sadie. Poslední, po čem toužila, bylo, aby tento arogantní muž věděl, že si musí v duchu neustále přehrávat vzpomínku na jeho silné mužné tělo, kterou si v hlavě nevědomky uložila. Nebesa, stačilo, že ji samotnou děsí, co udělala, natož aby o tom věděl i on.

„Každopádně,“ pokračoval Drax, čímž ji přiměl, aby potlačila své zběsilé vnitřní myšlenky a soustředila se na to, co říká. „Dhurahn je velmi malý stát. Lidé se brzy dozvědí, proč jste tady. Je tu už několik nezávislých finančníků z Evropy, kteří žijí v Dhurahnu. Považují se za podnikatele – i když jsem si vědom toho, že je novináři často označují za finanční žraloky.“

„Vy jste je sem pozval?“ otázala se Sadie.

„Ne, nepřijeli sem na naše pozvání. Tohle nejsou lidé, které bychom tu chtěli.“ Drax opovržlivě zkřivil ústa. „Jsou to supi. A jako všichni supi jsou i oni vybaveni varovným systémem, který je dopředu upozorní na čerstvou krev. Každopádně si můžete být jista, že jim neumožníme, aby se na občanech této země obohatili. Musím vás varovat, že vše, o čem se tu bavíme, jsou důvěrné informace a musejí zůstat jen mezi námi.“

„Chcete říct, že v mé zaměstnanecké smlouvě bude stát klauzule o porušení důvěry?“

Drax na ni zamyšleně pohlédl. Jistě, neměla tušení, jaké její „konečné zaměstnání“ bude či jak trefná je její otázka. Až si ji Vere vezme, bude muset podepsat předmanželskou smlouvu. Je obrovská škoda, že ji teď Vere nemůže vidět. Blůza, kterou měla na sobě, naznačovala měkkost jejích ňader, na kůži byly patrné známky blednoucího opálení a Drax měl radost, že používá jen nepatrně líčidel. Když prve vyskočil nahý z bazénu, pobavil jej šokovaný výraz v její tváři. Jeho veselá nálada však byla záhy ta tam, když zjistil, jak jeho tělo na její pohled zareagovalo. Musel se k ní co nejrychleji otočit zády, aby před ní skryl svou reakci. Jistě, neměl vůbec dovolit, aby takováto situace vyvstala. Vyvstat, to bylo to slovo, pomyslel si zachmuřeně. Protože on byl vzrušen. Nesmírně vzrušen. Tak moc, že by i dokonce teď…

Provdá se za jeho bratra, připomněl si. V tom měl jasno. Tak jasno, že už svým zaměstnancům naznačil, jakou zde bude hrát roli – roli královy manželky –když ji ubytoval v královském apartmá v ženské části paláce.

„S ubytováním jste spokojená?“ zeptal se jí, když si vzpomněl na své hostitelské povinnosti. „Máte vše, co potřebujete?“

„Apartmá je nádherné,“ odpověděla mu Sadie po pravdě. „Ale…“

„Ale?“ otázal se Drax.

„Hakíma, ta malá služebná, mě neustále oslovuje sheikha, i když jsem se jí snažila vysvětlit, že já takový titul nemám.“

Drax na okamžik ztuhnul. Nebylo by dobré, kdyby se Sadie dovtípila, co má pro ni v plánu, dříve než se jí naskytne příležitost seznámit se s Vereem, jenž se pokusí dát věci do chodu a přinutí ji, aby se do něj zamilovala.

Drax pokrčil rameny.

„Je to jen formální způsob oslovení. Bezpochyby tím chce vyjádřit svou zdvořilost. Jestli si ale přejete, aby vás obsluhoval někdo jiný…?“

„Ne… ne. Je moc milá. Ona… říkala mi o paláci a o vaší rodině a…“ Sadie uviděla, jak ztuhl, a rychle se zarazila. Bylo však příliš pozdě.

„A?“ zkoumavě se na ni zadíval.

„Řekla mi také o vašich rodičích,“ přiznala Sadie a potichu dodala: „Muselo to být hrozné.“

„Ano, to bylo.“ Draxova odpověď byla natolik stručná, že si Sadie přála, aby byla bývala držela jazyk za zuby. Neúmyslně se dotkla stále čerstvé rány? Copak není logické, že ztráta rodičů při tak strašlivé události bude navždy čerstvou ranou?

Byla netaktní, uvědomila si provinile. „Omlouvám se. Neměla jsem se o tom zmiňovat.“

Její provinilost i omluva zněly natolik opravdově, že se Drax zamračil. Nebyl zvyklý, aby s ním lidé zacházeli jako s někým, kdo je bezbranný a může být citově zranitelný. Její soucit na něj zapůsobil a otevřel jeho starou hlubokou bolest.

„Má matka nemusela v ten den zemřít. Ale vždycky šla tam, kam můj otec. Vzali se z opravdické lásky.

Má matka říkávala, že jsem z její strany rodiny zdědil povahové rysy – byla Irka, víte.“

„Ano, Hakíma mi to říkala. Což vysvětluje, proč máte zelené oči…“ Sadie se rychle zarazila a se zděšením si dala ruku před pusu.

„Ano, Vere a já máme oči po ní. Ale Vere zdědil záliby po předcích našeho otce. Je obvyklé, že se učenci zajímají o literaturu a psaní klasické poezie, a stejně tak je obvyklé, že princové Dhurahnu spatřují vášeň v sokolnictví a poušti. Vere už si získal proslulost díky psaní poezie. Já, ačkoli miluju poušť a ctím naše tradice, jsem po dědečkovi mé matky zdědil lásku k architektuře a designu. Naši rodiče si cenili obou aspektů našeho dvojího genetického odkazu, protože odrážely to, co v sobě viděli a navzájem na sobě milovali.“

Co se to se mnou děje? zlobil se na sebe Drax. Nemohl uvěřit, že se Sadií mluvil s takovou důvěrou. O svých rodičích nehovořil s nikým jiným než s Vereem. Utěšoval se, že mu jejich rozhovor dal alespoň příležitost k tomu, aby vyzvedl Vereovy přednosti. Jestliže tu jeho bratr není, aby na Sadii udělal dobrý dojem, musí se o to postarat on sám. Skutečnost, že jej před chvílí vzrušila, nic neznamená, vůbec nic, ujišťoval se v duchu, a jestliže se to stane ještě jednou… Jestliže? Ne, nestane. Rozhodl se, že si na to dá dobrý pozor.

„Muselo být opravdu hrozné ztratit je oba,“ slyšel, jak Sadie říká.

Není to tak, že svými slovy chvály na Verea se snaží zakrýt pocit, že byl jeho bratr miláčkem rodičů, protože se narodil jako první? napadlo Sadii soucitně. Pokud ano, jak pošetile se zachovali jeho rodiče, když si jej nevážili tak, jak by si zasloužil, aby si jej vážili.

Sadie si uvědomila, že stojí na jeho straně. Byla arogance, kterou v něm spatřovala, způsobem, jak se bránit? Jako tyto místnosti, holé a bez jakýchkoli osobních věcí, jež by jim dodaly na útulnosti? Její soucit s ním vzrůstal, a když si uvědomila, že ji nutí jej chránit, dostala strach. Co se to s ní kčertu děje? Byl jejím zaměstnavatelem. Ničím jiným. Neměla potřebu jej ochraňovat a pochybovala, že on by o to stál.

Nebýt Verea, bůh ví jak by ztrátu svých rodičů překonal, připomněl si Drax. Tohle však neměl v úmyslu Sadii říkat. Namísto toho odměřeně prohlásil: „Museli jsme se s tím vyrovnat. Byla to naše povinnost vůči Dhurahnu a vůči nim samotným.“

Jeho chladná úsečnost v Sadii rázem pohřbila soucit. Byla by blázen, kdyby jej litovala – blázen, kdyby k němu cokoli cítila, nabádala se v duchu, zatímco k nim Ahmed dorazil s kávou.

K její úlevě, jestliže sluhovi připadalo poněkud intimní, že jeho pán mluví s novou zaměstnankyní pouze v županu, byl natolik taktní, že to na sobě nedal znát. Uposlechl pouze Draxových instrukcí a nalil Sadii šálek kávy, zatímco se Drax odešel obléct.

Jakmile vyprázdnila malý šáleček, Ahmed nadzvedl konvici, aby jí dolil, ale Sadie jen zavrtěla hlavou a rychle jej přikryla dlaní, aby mu naznačila, že má dost. Jestliže bude pít takhle silnou kávu, brzy si na ní vypěstuje závislost. Znovu si představila, jak se asi Drax a jeho bratr vypořádávali se smrtí svých rodičů, a na okamžik tak přestala myslet na jeho nahotu.

Přece nepatří k těm ženám, které tráví čas přemýšlením o mužské nahotě. Anebo patří? Nebylo by mnohem čestnější si přiznat, že dříve taková nebyla.

Byla si vědoma, až příliš vědoma, že tyhle drobné štiplavé záchvěvy jejího „bytí si vědoma“ v ní stále nebezpečně pulzují – jako konvice, v níž se na mírném ohni vaří voda a čeká, až někdo rozpálí plotýnku, a pak… Cítila, jak se jí na čele vyrojily krůpěje potu.

Tohle je šílenství. Nemůže být přece sexuálně posedlá mužem, kterého sotva zná… Mužem, kterého by si dokázala představit jako svého milence.

Svého milence? Je snad blázen? Opravdu je blázen. Kdo říkal, že touží po milenci? Milence nevyhledávala. A nikdy žádné neměla. Přece nechodí po světě a nepředstavuje si, jak ji arogantní princové pokládají na svá lože a milují se s ní. Stačilo však, aby pomyslela na Draxovo opálené nahé tělo, položené na bílém prostěradle, a srdce se jí divoce rozbušilo. Jaké by to bylo, sedět na něm s roztaženýma nohama a pomaličku prozkoumávat mužné křivky jeho ramen a trupu? Dovolil by jí, aby jej takto ovládla a s rozkoší si jej prohlížela, aniž by se jí chtěl zmocnit? Nechal by ji, aby ho laskala v neprobádaných oblastech jeho těla?

Sadie nevěřícně zachroptěla, jak se snažila zahnat své myšlenky.

„Možná byste si dala trochu vody,“ navrhl jí Ahmed starostlivě.

„Cože? Ne. Ach, ano, prosím,“ odpověděla Sadie a krátce se na něj usmála. Třeba by ji sklenice studené vody zchladila, tak jako přinesla úlevu jejímu hrdlu.

Drax prošel svou ložnicí, která byla stejně elegantně minimalistická jako zbytek jeho apartmánu, zastavil se v šatně, z níž. si vybral čisté šaty, a pak vstoupil do koupelny, kde ze sebe svlékl župan.

Rychle, téměř bleskurychle, se osprchoval. Odmítl se přitom soustředit na své tělo, jelikož si vystavěl mentální bariéru, jež by mu zabránila v myšlenkách na Sadii a odstranila efekt, který na něj měla prve. Zatímco však dokázal ovládat své myšlenky, nemohl před sebou skrýt vědomí, že bolest a její naléhavost jsou tu stále, a kdyby za ním teď Sadie přišla…

Tak co? Vztekle se natáhl po ručníku a strhl jej z vyhřívaného držáku. Proč na takovéhle věci ksakru myslí? Nebyla pro něj ničím – vůbec ničím? Byla jen někým, koho mohl využít k vyřešení problému, jenž v současné době trápil jeho bratra.

Takže mu nebude vadit, až si ji Vere odvede do postele? Vere si ji zřejmě do postele neodvede, jediné, co jeho bratr potřeboval, bylo, přesvědčit ji, aby si ho vzala. Není třeba jejich manželství naplnit. Po pravdě řečeno by bylo lepší, kdyby se tak nestalo.

Lepší pro koho? Pro něj? Protože nedokáže ovládnout nápor chtíče, který jej při myšlence, že by se jeho dvojče dotklo Sadie, přepadal? Proč by si měl něco takového myslet? Upustil ručník na zem a zamířil do šatny, kde na sebe natáhl čisté oblečení – ne to bílé tričko a béžové plátěné kalhoty, které si chtěl původně vzít, ale tradiční arabský oděv. Protože když jej bude mít na sobě, upevní tím bariéru, kterou mezi sebou a Sadií potřeboval vytvořit?

SEDMÁ KAPITOLA

„A tohle, jak si můžete pamatovat z plánů, které jsem vám ukazoval dříve, je hlavní budova komplexu.“

Sadie přikývla, šťastná, že má své sluneční brýle a hlavu zakrytou před silnými slunečními paprsky. Stála vedle Draxe a dívala se na luxusní prosklenou budovu, jež se tyčila před ní a měla tolik poschodí, až se zdálo, že se dotýká nebes.

Kromě toho, že byla schopná rozeznat dostavěnou centrální budovu, Sadie nedokázala na obrovském staveništi, které se kolem nich rozléhalo, rozlišit žádné z charakteristických rysů, jež viděla na pláncích.

Drax je sem sám odvezl, což nebylo poprvé, kdy Sadii překvapil svými sklony k neformálnosti – anebo alespoň tím, co bylo v jeho případě považováno za neformálnost. Sadii neušlo, jak se za ním lidé otáčejí, očividně si vědomi toho, kým je.

„Tahle nová čtyřproudová dálnice, kterou vidíte ve výstavbě, povede od komplexu až na letiště, a tímto odbočovacím pruhem, na kterém se právě pracuje, se dostanete do centra města Dhurahnu. ‚Dhurahn Financial’, jak chceme nový komplex nazvat, bude v podstatě město ve městě. Bude se řídit anglickým obchodním právem a mít svůj vlastní justiční systém a budovy. Ti, kteří tu budou pracovat, budou mít možnost bydlet v jeho okolí v rezidenčních čtvrtích anebo se odstěhovat na pobřeží. Chápeme, že většina lidí ze zámoří chce bydlet u moře, pokud je to možné, a tak máme v plánu vybudovat další čtyřproudovou dálnici do klidnějšího města na pobřeží.“

Drax se na okamžik odmlčel.

„Oficiálním jazykem v Dhurahn Financial bude angličtina. Přirozeně, že zde budou poskytovány překladatelské služby, stejně jako je tomu v Bruselu. I když náš systém bude mnohem modernější.“

„Nové město bude mít půdorys kruhu. Centrální budova bude obkroužena silnicemi a dalšími kruhy budov, které budou rozděleny do segmentů čtvrtin, osmin, šestnáctin a tak dále, podle toho jak se bude kruh zvětšovat. Každá část bude mít svou národní charakteristiku s ohledem na vybavení a prodej jídla, jelikož se chceme stát globálním finančním místem pro setkávání.“

Sadie nevycházela z údivu. Jeho plán byl uchvacující a ona teď stála přímo v jeho centru.

„Ještě nikdo nic takového neviděl,“ řekla.

„Ne,“ souhlasil Drax klidně. „Náš plán zní: být unikátní a zůstat unikátní. Abychom zajistili bezpečnost, chceme pro každého, kdo tu pracuje, zavést čipový a heslový systém. Nikdo nebude moci vstoupit do Dhurahn Financial, aniž by k tomu měl povolení. A nyní mi dovolte, abych vás provedl vnitřkem hlavní budovy.“

Když k ní kráčeli, Sadie mohla vidět kolonu nablýskaných minivozítek, zaparkovaných před hlavním vchodem.

„Zveme odborníky z finančního sektoru, aby přijeli do Dhurahnu na inspekci,“ vysvětlil Drax.

„Už jste toho udělali tolik. Nevidím důvod, proč byste potřebovali zaměstnat někoho, jako jsem já,“ vyhrkla prudce Sadie a otočila se na něj. V tu ránu jí sjela noha po kameni a Sadie zalapala po dechu.

Drax okamžitě zareagoval. Natáhl ruku a pevně ji chytil za holou paži.

Stála u něj tak blízko, že byla přesvědčená, že musí slyšet zběsilý tlukot jejího srdce, a to nemluvě o prudkém vzdouvání jejích ňader, jak lapala po vzduchu. Náhle si uvědomila, že se mu prsty zarývá do předloktí. Pod horkým dotekem její ruky jí bílá bavlna jeho oděvu připadala nažehlená a čistá. Cítila prchavou, avšak smyslnou vůni mužské kůže a slunečního svitu, a nějakou jemnou příjemnou kolínskou. Nejraději by se k němu přiblížila a zhluboka se nadechla. Udělala krok dříve, než se stačila zarazit.

Ruka, kterou jí položil na paži, se posunula k rameni a napomohla jí přistoupit blíž. Cítila, jak se její teplo rozlévá po rameni, kde se holá kůže střetávala s bavlněným okrajem krátkého rukávu její blůzy – až na to, že jeho dlaň nespočívala na rukávu, dotýkala se holé kůže, jako kdyby jí prsty zajel pod jeho okraj. Při pouhém pomyšlení na takovouto intimnost se jí roztřásla kolena, jako by někdo zatáhl za jemnou nitku v jejím těle, jež spojovala všechny její erotogenní zóny. Viděla jeho tmavý krk, s napjatou zlatavou kůží. Kdyby zvedla malinko oči, mohla by spatřit jeho ústa.

Když to udělala, její srdce na okamžik přestalo bít. Nevzpomínala si, že by se kdy dívala na ústa muže z takové blízkosti, anebo že by po něčem takovém toužila. A pokud ano, pak takovýto okamžik nyní zcela přehlušil zážitek ze vstřebávání každičkého detailu Draxových úst. Jeho horní ret byl plný a zahnutý a ostře se zařezával do jeho koutků. Chtěla se jej dotknout, přejet po něm konečky svých prstů. Chtěla… Chtěla se k němu naklonit a přisát se na jeho ústa. Chtěla…

… ví vůbec, co dělá, když na mě takhle zírá? Dívá se na moje ústa těma svýma velkýma očima a její pohled se utápí v touze?

Drax zaťal prsty do holé kůže jejího ramene, kam prve zajel rukou pod její rukáv, a začal ji laskat a masírovat. Podíval se na její tělo a uviděl, jak její bradavky tlačí na jemnou látku blůzy a signalizují vzrušení. Byla by to ta nejjednodušší věc na světě, zvednout ruku a vzít její ňadra do dlaně, pak je mnout a šeptat jí, jak je bude líbat a hladit, nakonec by je vzal do úst a rozpoutal v nich divokou vášeň.

Ta nejjednodušší, ale zároveň nejnebezpečnější věc. Erekce, kterou měl prve pod kontrolou, naléhavě pulzovala bolestnou potřebou. Mohl by ji vzít zpět do auta. Za půl hodiny by byli v paláci, v soukromí jeho apartmá, kde by mohl uspokojit svou touhu, jak to po něm jeho tělo žádalo.

Až na to, že slíbil, že bude Vereovou. Vereovou – ne jeho!

Pustil ji tak rychle, že si Sadie nebyla jistá, zda pocítila úlevu či zklamání. Co mě to napadlo, stát tam jako solný sloup? zlobila se na sebe a snažila se udržet krok s Draxem. Je možné, že kdesi hluboko uvnitř každé ženy se skrývá neznámý gen, jenž v nich vzbuzuje touhu nechat se zmocnit silným, troufalým a vlivným mužem? Podlehnout mu a zcela se mu oddat?

„Je škoda, že tu není můj bratr, aby vás provedl budovou. Jsem si jistý, že až se vrátí, bude si to přát. Tento projekt je velmi blízko jeho srdci.“

„Ale koncept designu celkového plánu je váš?“ otázala se Sadie intuitivně, když došli před vchod do budovy.

Nechtěla, aby se Drax během jejich rozhovoru zmiňoval o svém bratrovi. Narušovalo to mezi nimi intimitu, skoro jako by stál vedle nich. Prudký záchvat žárlivosti ji vyděsil. Co je tohle za hloupost? Pouze žena, které stačí jeden krok, aby se bláznivě a vášnivě zamilovala do muže, by mohla žárlit na bratra, s kterým se ještě nesetkala.

Drax jí držel otevřené dveře do budovy. S úlevou, že se nemusí zaobírat nechtěným tokem myšlenek, vstoupila dovnitř a nepatrně se zachvěla, když ucítila chladnou klimatizaci.

Jakmile zvedla zrak a spatřila obrovské atrium, zmocnil se jí údiv. Z plánů, které jí Drax ukázal, věděla, že budova má svůj vlastní moderní lázeňský komplex, společně s tělocvičnou, plaveckým bazénem, léčebnými místnostmi a restaurací. Bylo tam také kino, které se dalo využívat jak ke konferencím, tak k promítání nejnovějších filmů, několik barů a restaurací a zasedacích místností, jež měli k dispozici ti, kteří tu pracovali. A to byla jen jediná z plánovaných budov, které by měly tvořit celý komplex.

„Co myslíte?“

Sadii překvapilo, že má Drax pocit, že se jí potřebuje zeptat na její názor.

„S takovýmto vybavením si můžete být jistý, že se vám podaří přilákat ten nejschopnější personál,“ řekla mu upřímně. „Neumím si představit, že by někdo odmítl možnost tady pracovat a podílet se na tak vzrušujícím novém projektu.“

„Snažili jsme se myslet na všechny eventuality. Někteří z našich zaměstnanců budou starší, s rodinami, a proto máme v úmyslu otevřít v novém komplexu na pobřeží školu. Dhurahn už má svou univerzitu, původně dotovanou a založenou naším dědečkem, ale teď si ji vzal na starost jako svůj osobní projekt můj bratr. To on je filantrop, zatímco já jsem svým založením spíše obchodník. Myslím, že až se s ním setkáte, zjistíte, že Vere je mnohem více naladěn na vaši vlnu, než jsem já.“

Sadie ztuhla. Z jakéhosi důvodu začínala být na Draxovy časté poznámky o ctnostech jeho bratra téměř alergická – ačkoli věděla, že neexistuje důvod, proč by se takto měla cítit.

Zatímco čekali na výtah, který by je vyvezl do vyšších pater, Draxovi se rozezvučel mobilní telefon. Otočil se na stranu, aby jej zvedl v tentýž okamžik, kdy se dveře od výtahu otevřely a za nimi se objevila skupinka Evropanů v elegantních oblecích. Všichni byli mladí a pro Sadii představovali „frajírky z obchodního oddělení“, jak jim v soukromí říkala. Vyzařovalo z nich mužské sebevědomí, arogance a styl, jenž symbolizoval světáky. Sadii proto vůbec nepřekvapilo, že si ji tak otevřeně prohlíželi.

To by jí ani tak nevadilo, rozlítila se však, když se jeden z nich náhle od ostatních odtrhl, přistoupil k ní a zahalekal: „Páni, jestli tohle není Sadie! Malá upjatá Sadie, co nemá ráda sex! Co tě sem přináší? Neříkej mi, že se tady ucházíš o práci! Chtějí jen ty nejlepší z nejlepších – i když bůhví, že potřebuješ peníze, když ti dali v bance kopačky.“

Drax naštěstí stále telefonoval. Stál opodál, takže nemohl nic slyšet. Přesto se otočil tak, aby na ně viděl.

„Po pravdě řečeno, já už práci mám, díky, Jacku,“ odpověděla Sadie co nejklidněji.

Jack Logan. Frajer Jack, jak mu ve firmě ostatní s obdivem říkali. Sadie jej neměla ráda od chvíle, kdy si byli představeni – a ještě více se jí zprotivil, když ji uvěznil ve své kanceláři a pokusil se ji znásilnit; Naštěstí se jí podařilo utéct, ale Sadie věděla, že jí nikdy neodpustí to, jak jej odmítla. Jeho poznámky byly formou odplaty.

Drax dokončil svůj rozhovor a zkoumavě se na ni zadíval. Sadie se prosmekla kolem nepříjemného bývalého kolegy a spěchala za Draxem.

„Starý známý?“ otázal se chladně.

„Kdysi jsme spolu pracovali,“ odpověděla Sadie úsečně a napadlo ji, co asi Frajer Jack soudí o úctě, kterou Draxovi projevil jeho průvodce, když se mu na pozdrav hluboce poklonil a Drax mu odpověděl malým pokývnutím hlavy.

„A tohle je hlavní jednací místnost.“

Sadie uznale přikývla. Prohlídka budovy skončila. Rozlehlá místnost ještě nebyla cítit mužskými hormony a ostrým zápachem agrese jako jiné jednací místnosti, na které byla zvyklá, ale brzy bude.

„Ten mladý muž, se kterým jste hovořila,“ obořil se na ni náhle Drax. „Jaký přesně mezi vámi panuje vztah?“

Kdyby jí tuto otázku položil kdokoli jiný, odmítla by na ni odpovědět. Už si však začínala zvykat na Draxovo přesvědčení, že má právo znát odpověď i na ty nejintimnější otázky. Buďto to, anebo se její emoce ocitly v pasti a ona chtěla, aby o ní a o její minulosti věděl vše. Ačkoli nebyla takový hlupák, aby se citově zapletla s mužem, který o ni nevykazoval zájem. Anebo byla?

„Jak už jsem vám říkala, pracovali jsme spolu.“

„Řeč jeho těla ale prozradila, že váš vztah nebyl pouze pracovní.“

Sadie zavrtěla hlavou. „Mladí muži z obchodního oddělení se takhle vždycky chovají. Je to součástí jejich chlapské image, nic to neznamená.“

„Takže jste mezi sebou neměli intimní vztah?“ dožadoval se Drax odpovědi.

Neptal se na to kvůli sobě, ujišťoval se. A proč by taky? Koneckonců, jeho nezajímalo, s kolika muži spala. Ne, šlo mu o jeho bratra.

Věděl, že Vere by se nikdy neoženil s dívkou, jejíž bývalý milenec by byl typem muže, s nímž si Sadie povídala. Dokonce ani na přechodnou dobu. Jistě, bylo by nerealistické očekávat, že neměla žádného sexuálního partnera – či více partnerů – ale lid Dhurahnu měl jisté představy o manželkách svých vládců, a jejich představy je třeba naplnit – i kdyby jejich vládcové věděli, že své manželství uzavírají jen na přechodnou dobu.

„Ne, neměli,“ ujistila jej Sadie rozčileným hlasem. Cítila, jak jí hoří tváře. Je na ní vidět, jak je nesvá? Neměla co skrývat anebo alespoň ne to, co si její zaměstnavatel myslel, že skrývá. Byla však háklivá na to, že ve svém věku postrádá sexuální zkušenost, kterou by zřejmě měla mít. Asi neexistovala doba, kdy by žena ve svých dvaceti letech s hrdostí otevřeně prohlásila, že je stále pannou. V dřívějších dobách, kdy se panenství u žen cenilo, se dívky vdávaly v šestnácti, sedmnácti letech, a na neprovdané panny staršího věku se hledělo jako na politováníhodné objekty – chuděry, které si nedokázaly najít manžela a zahanbovaly svou rodinu.

Nyní, i když bylo absurdní, aby si nějaká žena připadala jako chudák, protože není vdaná, existovalo určité stigma – jisté posměšky a bezcitnost, zejména ze strany mužů – připisované ženě, která zůstávala pannou.

Sadie si dokázala představit, jak by někdo jako Jack Logan reagoval, kdyby o ní znal pravdu. A proto si své tajemství nechávala pro sebe.

Ne že by chtěla žít v celibátu, to rozhodně ne. Šlo jen o to, že se ten správný muž nikdy ve správný čas neobjevil, a pak, když si uvědomila, že svou ztrátu panenství možná odložila na později, než bylo obvyklé, začala si dělat starosti, jak by asi její potenciální partner reagoval na skutečnost, že je jejím prvním milencem. A to ji přimělo k tomu, aby si muže, se kterými se scházela, držela od těla. Celá situace se tedy stávala čím dál tím tíživější – něco jako úroky z úroků, pomyslela si neradostně.

Drax ji sledoval a přemýšlel, co bylo příčinou obranného a takřka tajemného pohledu v jejích potemnělých očích a co bylo příčinou jejího náhlého odstupu. Vysvětlení mohlo být jediné. Lhala mu o svém vztahu s mužem, kterého viděl, jak si s ním povídá. Za normálních okolností by jej fakt, že mu žena lže o své sexuální minulosti, cynicky pobavil. Jak si ale pomalu uvědomoval, nic z toho, co se s ním dělo od chvíle, kdy Sadii poprvé spatřil, neodpovídalo jeho „normálním“ reakcím. To samotné jej rozčilovalo, aniž by přitom musel myslet na Sadii ve společnosti jiného muže. Viděl ji, jak se tomuto muži oddává s prostopášnou lehkostí, provokuje ho svými měkkými plnými rty a sladce zakřiveným tělem, a vyzývá jej, aby ji odnesl do divošských erotických výšin, které jí sám toužil ukázat.

Drax se usilovně snažil ignorovat, co cítí a na co myslí. Bylo však příliš pozdě. Tak jako džin vypuštěný z láhve, vyšla najevo i skutečnost, že po ní touží.

„Musíme se vrátit do paláce,“ řekl jí stroze. „Mám jednání, kterého se musím účastnit.“

Neměl žádné jednání, ale za současného stavu se neodvažoval zůstat s ní o samotě. Kdyby se vrátili do paláce, mohl by si od ní udržet odstup.

Sadie byla natolik ráda, že se jí přestal dotazovat na její neexistující sexuální život, že se nad náhlou změnou v jeho chování ani nepozastavila.

Čekali na výtah, když k nim přiběhl muž, který doprovázel skupinu Jacka Logana, pozdravil Draxe a pak mu v arabštině něco naléhavého sdělil.

„Jděte dolů a počkejte na mě ve foyeru,“ řekl Drax Sadii, poté co si vyslechl staršího muže. „Musím ještě něco vyřídit. Dlouho se nezdržím.“

Sadie přikývla a vstoupila do výtahu.

Foyer byl uchvacující, řekla si, když v přízemí vystoupila z výtahu. Drax a jeho bratr sklidí za svůj projekt obrovský úspěch a musela si přiznat, že doufá, že tu pro ni může být skutečná budoucnost.

Ačkoli Dhurahn, stejně jako Zuran, bylo moderní velkoměsto, v jeho blízkosti se nacházela poušť se svým tajemstvím. Když ještě žila v Zuranu, pochopila, že existuje něco, čím ji okouzluje. Zúčastnila se několika organizovaných výletů do vádí a obdivovala vše, co viděla. Zároveň si vybudovala respekt vůči síle a hrdosti těch, kteří žili po tolik staletí v tomto nehostinném, ale podivně nádherném prostředí. Kdyby mohla zůstat, ráda by poušť trochu prozkoumala, dozvěděla se o ní víc, říkala si y duchu a nechala se unášet svými myšlenkami, zatímco trpělivě čekala na Draxe.

Když konečně uslyšela hukot sjíždějícího výtahu, s netrpělivostí se zadívala na dveře – a rázem ztuhla, když se mezi nimi neobjevil Drax, ale Jack Logan. Oplzle se na ni šklebil a šel z něj strach. Ostatně jako vždy.

„Viděl jsem tě, jak nastupuješ do výtahu, a tak mě napadlo, že sjedu dolů a budu ti dělat společnost,“ pravil posměšně. „Mimochodem, jak se ti podařilo klofnout tak vysoce postaveného muže? Vsadím se, že sex v tom nebyl… Stačily by dvě vteřiny, aby pochopil, že jsi frigidní…“

Sadie se k němu otočila zády a v duchu se modlila, aby se objevil Drax a zachránil ji před jejím mučitelem.

„Sadie, Sadie…“ zpíval sladce Jack Logan. „Která nikomu nedá. Jaké to je, být taková upjatá? Víš, co teď udělám, když jsem takový štědrý, ukážu ti, jako to je, mít muže…“

Kdyby jej ignorovala, přestalo by ho to bavit a nechal by ji na pokoji, říkala si Sadie. Kdyby tu jen tak stála a vyhnula se očnímu kontaktu… Zavrtěla hlavou, když vtom ji Jack popadl a otočil si ji k sobě. Lidé jej považovali za atraktivního muže, měl ale divné oči a jeho krutý pohled ji děsil.

„Myslela sis, že budeš vypadat chytře, když ze mě v Londýně uděláš hlupáka – je to tak? Teď jsi na řadě ty. Nadešel čas se pomstít, Sadie.“

Tohle je jen zlý sen! Něco takového se za denního světla, v této krásné budově, nemůže dít! Ale dělo. Jack Logan ji pevně držel a smál se jí do tváře. Pak natáhl ruku a chytil ji za ňadro. Když se s odporem otřásla a zavřela oči, smál se ještě víc.

Sadie neslyšela, jak se dveře výtahu otvírají. Ani neviděla výraz ve Draxově tváři, když ji spatřil, jak k němu stojí zády v objetí cizího muže, dalšího muže, který se jí dotýkal. Jack ale zahlédl Draxe a viděl pohled v jeho očích, takže sklonil hlavu a náruživě Sadii políbil na pevně semknuté rty. Než ji pustil, do ucha jí zašeptal: „Jak jsem řekl, nadešel čas se pomstít.“ Poté se vzdálil a nechal ji, aby se zhluboka nadechla a rukou si otřela rty, smyla z nich jeho chuť a vymazala jej ze své paměti.

„Pokud jste hotová?“

Ledový chlad Draxova hlasu ji přiměl se otočit a pohlédnout na něj svýma vytřeštěnýma očima.

Byla natolik otupělá, že ze sebe nedokázala vypravit slovo, natož vysvětlit, co se stalo. Vykročila s ním, přičemž se usilovně snažila srovnat s jeho netrpělivou chůzí, jak spěchal ke svému autu.

Nemohl za to, že jej popadl tak lítý a vše stravující vztek, ujišťoval se Drax. Ne, důvodem bylo její chování, jehož byl právě svědkem, které ukázalo, že je lhářka a intrikánka – a tudíž zcela nevhodná k tomu, aby se stala Vereovou manželkou. Což znamenalo, že přivést ji do Dhurahnu bylo naprostou ztrátou času, a časem Drax jen velmi nerad plýtval.

Kráčel před Sadií a ani se neobtěžoval otočit, aby zjistil, zda se jí podařilo překročit hromadu štěrku. Ne proto, že by díky hněvu zapomněl na své dobré vychování, ale proto, že se neodvažoval na ni promluvit, natož se jí dotknout. Jak mohla dovolit, aby s ní ten hulvát tak bezohledně zacházel? A navíc na veřejnosti. Kde je mohl kdokoli spatřit. V jeho zemi, kde takovéto projevy intimity byly urážkou v očích některých zbožnějších lidí. Chovala se s naprostým nedostatkem respektu – vůči jeho zemi, vůči němu a vůči sobě samé. Za normálních okolností by jej něco takového zcela znechutilo. Za normálních okolností?

On je znechucen, ujišťoval se Drax a prudkým trhnutím otevřel dveře u vozu. Znechucen a hořce, nebezpečně rozzloben. Tak rozzloben, že ve skutečnosti by… Ve skutečnosti by co? ptal se sám sebe, zatímco Sadie vklouzla na místo vedle řidiče. Cítil vůni její kůže a společně s ní její strach. Její strach? Zcela jistě voní po svém příteli a intimitě, kterou spolu sdíleli.

Drax se nedovážil na ni pohlédnout. Protože žárlil na skutečnost, že se odevzdala jinému muži?

Ne!

Sadie seděla vzpřímeně jako svíčka, snažila se dívat před sebe a nepodléhat svým emocím. Dělalo se jí špatně a chvěla se, odporem a hrůzou z Jackova dotyku. Uvědomovala si, s jakou chutí ji ponížil.

Zaplaťpánbůh, že Drax přišel – protože kdyby nepřišel… Říkala si, že příliš dramatizuje to, co se stalo, a že ji Jack jen škádlil. Určitě by nezašel tak daleko, aby ji… aby ji znásilnil? Divoce se otřásla a zaťala zuby, aby zapomněla na svůj otřesný zážitek.

Drax viděl, jak se zachvěla a automaticky stáhl klimatizaci. Na rukou měla husí kůži. Zírala do dálky, bezpochyby si přála, aby mohla být se svým milencem, a představovala si, co by mohli dělat. Tiše zaklel. Nechápal, jak se mohl tak splést. On, jenž se pyšnil svým rychlým a přesným odhadem opravdové povahy člověka. Ani se nesnažila o nějakou výmluvu, natož se omluvit za lži, které mu napovídala.

Dorazili před palác a když projížděli branou, strážní jim na pozdrav zasalutovali. Co si asi myslí teď? Domnívá se snad, že bude její nevhodné chování ignorovat – a její lži? Pokud ano, velice rychle zjistí, že se mýlí.

Prudce zabrzdil, vypnul motor a úsečně řekl: „Pojďte se mnou. Je něco, co bych s vámi rád prodiskutoval.“

Sadie tupě přikývla. Netušila, co jí chce Drax říct, ale doufala, že ať už je to cokoli, bude to natolik závažné, aby zapomněla na to, co se jí přihodilo s Jackem Loganem. Až teprve teď si uvědomila, jak ji bolí ňadra, tam kde ji zmáčkl. Jsou podrážděná a špinavá… Všechno jí připadalo špinavé. Každičký její kousek, uvnitř i navenek, a nejenom její tělo, ale také její myšlenky – jako kdyby ji celou znečistil svým nechutným chováním.

OSMÁ KAPITOLA

Připadá mně to spíš jako dny než hodiny, které uplynuly od chvíle, kdy jsem naposledy stála v této místnosti, uprostřed Draxova soukromého obývacího pokoje, a dívala se na bazén, napadlo Sadii.

Drax ji sem přivedl a pak jí řekl, aby počkala, přičemž zmizel za dveřmi, za nimiž, předpokládala, byla jeho ložnice.

Tentokrát se jí ani nezeptal, zda si dá něco k jídlu nebo k pití, a ona měla přitom takovou chuť na kávu. Místo toho si ale musela vystačit s vodou, jež zbyla v láhvi, kterou si s sebou ráno vzala. Nyní byla teplá a lehce slaná.

Drax bude muset říct Sadii, že ji propouští. Nemá na vybranou, když ví, že se zde v Dhurahnu setkala s mužem, který byl očividně jejím bývalým milencem. V žádném případě nepřichází v úvahu, aby si ji Vere vzal. Bylo to nemyslitelné. Nezbývá mu nic jiného než ji vyplatit a posadit ji na první letadlo do Londýna, společně s jejím milencem.

Vlažná sprcha, kterou si právě dal, nijak nezmírnila žár jeho emocí. Natáhl se po ručníku, aby se osušil, ale pak se rozmyslel a zahalil se do županu, který mu jeho sluha připravil. Bosý zamířil do místnosti, kde zanechal Sadii.

Sadie se dívala z okna a v rukou pevně svírala prázdnou láhev vody. Drax nechtěl, aby jeho tělo zareagovalo tak, jak zareagovalo, když na ni pohlédl, ale zdálo se, že není v jeho silách, aby tomu zabránil. Znechucen sebou samým malinko zachroptěl, což přimělo Sadii, aby se otočila a podívala se na něj. Měla zakalený pohled a tváře jí hořely vzrušením, jako kdyby si vzpomněla na jeho nahé tělo a bála se, že to na ní pozná.

Drax cítil hořkost svých vlastních emocí.

„Víte, že jste mě dokonale obalamutila?“ řekl jí s nuceným klidem a zamířil k ní. „Když jste přede mnou sehrála svou scénku a předstírala, že se vám hnusil Moničin návrh, abyste sváděla její klienty, úplně jsem vám naletěl. A když jste mi řekla, že ten rozšklebený opičák, se kterým jste se držela za ruku, byl váš kolega z práce, věřil jsem vám.“

„Byla to pravda,“ řekla Sadie. Nečekala, že jí něco takového řekne, a nedokázala skrýt svůj šok.

„Lhářko! Viděl jsem vás, jak jej vybízíte, aby se vás dotkl.“

Její emocionální radar zaregistroval jeho potlačený vztek, nedokázala však pochopit, co jej způsobilo.

„Viděl jsem, jaká důvěrnost mezi vámi panuje,“ pokračoval rozčileně a přitáhl si ji k sobě.

„Takováhle!“

Držel ji jako prve, ruce mu sjely pod okraje rukávů její blůzy a pevně sevřel křivku jejích ramen. Tentokráte ji však pouze nedržel, líbal ji – zmocnil se jejích úst a nutil ji, aby rozevřela rty a on do ní mohl proniknout svým jazykem. Věděla, že by ho měla zarazit, odstrčit jej a trvat na tom, aby ji vyslechl, vymoci si na něm, aby se jí omluvil a stáhl své obvinění. Ale ovládla ji vnitřní touha, která ji zbavila rozumu a svědomí. Nemilosrdně v ní udusávala hlasy, jež mluvily proti ní, a vyplňovala ji, dokud pro ni neexistovalo nic jiného –jen jeho polibek a on, nikdo jiný…

…co se to s ním děje? Sadie přijala jeho polibek, který on inicioval coby zuřivou obžalobu jejího pokrytectví, čímž dal průchod svému vzteku, a přeměnila jej v něco zcela odlišného – něco tak smyslně sladkého a magického, že jej touha po ní stahovala jako plavce chyceného silným spodním proudem. Nedokázal jí odolat, ani před ní utéct. Volala na něj zpěvem sirény a lákala jej do vod natolik proradných, až byl ztracen.

Když ji pustil, zvedla ruku a přitáhla si ho k sobě. Objala jej okolo krku a jazykem mu pronikla do úst a tančila s ním tanec znovuzrození, z něhož by vzešli jako jedna bytost, ne dvě. Rukou jí vklouzl pod blůzu, pohladil ji po zádech a konečky prstů jí přejel po páteři. Byla tak křehká, že by ji mohl rozdrtit v dlaních, a přesto tak silná – natolik silná, aby jej přemohla svou smyslností. Špičkou jazyka se rychle a něžně dotýkala jeho úst a vzápětí ustupovala, jako kdyby ji šokovala její vlastní troufalost, a pak se k němu znovu vracela a s nutkavostí jej ochutnávala. Jeho ruce sklouzly k jejím ňadrům. V duchu si představoval, jak se jich dotýká, zatímco Sadie se prohýbá touhou, krk napjatý a dlaně přilepené na jeho ramenou. Ještě jedna minuta a strhal by z ní blůzu, aby mohl ochutnat její kůži…

Sadie se zachvěla vzrušením, když se Draxovy dlaně zastavily na jejích ňadrech. Bylo to tak příjemné, když ji takhle držel a svým dotykem smazával nepříjemnou vzpomínku na Jacka Logana. Chtěla jej požádat, aby mezi nimi zbořil všechny bariéry, pevně ji držel, a aby od této chvíle, až zavře oči a vzpomene si na dnešek, jediné, co si vybaví, byl on. Nevěděla, jak se tak rychle sblížili, a ani to nechtěla vědět. Jediné, po čem toužila, byla očista prudkým žárem jejich vzájemné vášně. Její schopnost logicky uvažovat byla ta tam, zatlačena požadavky nového řídicího centra. Jediné, po čem toužila, bylo, aby ji Drax odnesl do postele… Ne, chtěla, aby se jí zmocnil, zasnila se. Zcela a úplně – teď, tady a okamžitě. Dychtivě se vmáčkla do jeho dlaní, zvedla ruce, vzala jej za hlavu a líbala jej a líbala a šeptala mu, jak moc po něm touží.

Tohle je šílenství, pomyslel si Drax. Proč se jí ale nezmocnit? Nabízela se mu a on ji chtěl a podle toho, co o ní teď ví, by si Verea stejně nemohla vzít. Proč by ji nemohl mít? Proč by se jí nemohl zmocnit, když jej o to tak žádá?

Existovalo tisíc důvodů, proč by neměl – nestačily však na to, aby převážily jeden přesvědčivý, naléhavý důvod, proč to musí udělat. Přestal se dotýkat jejích ňader, vzal ji do náruče a odnesl ji do své ložnice. Sadie ho objala okolo krku a políbila jej na bradu a na krk, pak odkryla límeček jeho županu a vtiskla mu polibek na klíční kost, takže ve chvíli, kdy došel k posteli, byla natolik omámená jeho vůní, že se žádná síla na zemi nemohla vyrovnat intenzitě její touhy.

Drax ji položil na postel, rychle ze sebe shodil župan a naklonil se nad ni. Sadie se s obdivem zadívala na mužnou krásu jeho těla. Konečkem prstu mu přejela po napnutém svalu jeho paže a žasla nad silou, která prosvítala pod horkou, saténovou kůží. Při pohledu na opálený hrudník, porostlý jemnými chloupky, jež směřovaly dolů, jí poskočilo srdce a pak začalo nepravidelně a zrychleně bít. Vzpomněla si na pocit, který ji ráno zachvátil, když jej sledovala, jak vylézá z bazénu. Voda mu stékala po tmavých chloupcích a Sadie očima sledovala její cestu, až dospěla, stejně jako teď, k důkazu jeho touhy. Sadie se zachvěla, naklonila se k němu a políbila jej na krk.

Drax se pod jejím dotykem úst prohnul. Nechápal, proč by jej tento polibek a tato žena měly tak okamžitě a prudce vzrušit. Natolik, že by svou reakci pocítil až v palcích u nohou.

Zatímco jej líbala, svlékl ji, přičemž cítil, s jakou dychtivostí a s jakou lehkostí z ní šaty sklouzávají a ona se mu vrhá do náruče. Dokonce i teď se ústy tiskla na jeho kůži. O tomhle snila, pomyslela si Sadie v závrati, a náhle se Drax zčistajasna ocitl na zádech a ona se na něj obkročmo posadila. Realita byla stokrát – ne, tisíckrát erotičtější než její představy, a kdyby zavřela oči, o kolik intenzivnější by byl pocit z Draxových rukou na jejím těle? Nedokázala se ale na něj nedívat, nesledovat jej, jak se jí dotýká a jak se ho dotýká ona. A ona se jej chtěla tak strašně moc dotýkat… tak zoufale se jej musela dotýkat.

Naklonila se dopředu, až jí vlasy zakryly obličej a pošimraly Draxe na těle. Přesto stále viděl výraz v její tváři. Dotýkala se jej jako ještě žádná žena předtím, dychtivě a přesto nevědomě, jako kdyby vše, co dělala, bylo pro ni nové, jako kdyby se řídila spíše instinkty než zkušeností. Když se ho její prsty dotkly a sevřely jej, ucítil, jak zaváhala. Podívala se na něj, jako kdyby se potřebovala opětovně ujistit, a pak, když kývl hlavou, uviděl, jak její sebedůvěra vzrostla –a spolu s ní i její touha. Bylo to, jako kdyby po něm zoufale toužila – jako kdyby ji její doteky naplňovaly intenzivní rozkoší, a přesto jí nestačily.

V jejích očích se zračil pohled užaslé rozkoše. Stáčel její ústa a jaksi naplňoval vzduch mezi nimi, takže jej mohl téměř sám ochutnat. Nic z toho, co dělal předtím, nebylo jako tohle. Anebo jako ona… Ať už na něj vrhla jakoukoli magickou kletbu, očarovala jej, připustil si a chytil ji za ruku. Zvedl ji k ústům a začal líbat jeden prst za druhým a poté její hebkou dlaň. Sledoval, jak jí tvrdnou bradavky a chvěje se jí bříško a pod zavřenými očními víčky se jí lesknou slzy silného vzrušení.

Natáhl se k ní, rukou ji chytil za pas, nadzvedl ji a prsty se jí zaryl do kůže, když ucítil její zaváhání.

Špičkou jazyka si navlhčila rty a chraplavým, nejistým hlasem řekla: „Já nejsem… já… neměli bychom…?“

Byl strnulý a rozpálený a nažhavený touhou, která na sebe dlouho nenechá čekat.

„Neměli bychom co?“ otázal se.

„Vždyť víš… použít něco. Pro… pro bezpečný sex a…“ Červenala se. Cítila, jak jí hoří tváře. „A ujistit se, že já… chci říct… omlouvám se,“ prohlásila jednoduše, „ale já jsem to ještě nedělala.“

Jak by mohl pociťovat takový vztek a zároveň po ní toužit? Odstrčil ji od sebe a posadil se na široké posteli.

„Co to ksakru říkáš? Oba víme, že je to lež,“ vybuchl. „Není žádná žena v tvém věku, která ‚to ještě nedělala’,“ pronesl s opovržením a napodobil mírnou nejistotu jejího hlasu. „Nevěřil bych tomu, ani kdybych neviděl, jak dovoluješ svému milenci, aby s tebou zacházel jako s kusem hadru.“

„Dovoluju mu… Já jsem mu nic nedovolila!“ vykřikla Sadie, šokována, že po intimitě, kterou spolu sdíleli, že s ní takhle mluví. „Pro tvou informaci – ne že bys mi věřil, a je očividné, že ty mi věřit nechceš…“

Hlas se jí začal chvět a měla co dělat, aby jej ovládla. „Popadl mě a nechtěl mě nechat jít. A není to můj milenec! A nikdy nebyl. Proto to udělal! Aby se mi pomstil. Řekl mi to.“

Ani teď, když slyšela odpor a nepřátelství v Draxově hlase, viděla je v jeho očích, stále nedokázala přesně pochopit, co se tu děje. Slyšela emoce a cítila, jak se jí do očí hrnou slzy, když se snažila zareagovat na Draxův útok. Jak se mohly věci tak rychle změnit? Dělají tohle muži, když vás vezmou do postele a pak se rozmyslí, že vás nechtějí? Chopí se nějakého vymyšleného nedostatku, místo toho, aby byli upřímní? Zapomněl na jejich intimitu, opustil ji tak rychle, jako opustil ji. Ona ještě stále bojovala, aby se z ní vymanila. Její mysl a emoce se snažily vypořádat s bolestí, kterou jí Drax způsobil, ale její tělo nepřestávalo toužit po uspokojení. Její bolest milosrdně setrvávala v násilně utlumeném stadiu, i když věděla, že to bude bolet. Šok byl ale natolik silný, že ji necítila…

Sadie nemůže být tím, kým tvrdí, že je!

To je zkrátka nemožné. V jejích očích bylo ale něco, co jej zahanbovalo. A jeho tělo mu připomínalo, jak nevinné a nezkušené byly její doteky.

Nevinné? vysmíval se. Po intimitě, kterou mu ukázala? Intimitě, ano, ale intimitě plné vášně a touhy toho druhu intimity, jež postrádala zkušenost, ale zasahovala přímo do srdce muže, pro kterého byla určena. A není tohle důvod, proč se cítí tak, jak se cítí? Rozpolcený toxickou směsí vzteku, odmítnutím toho, co mu jeho srdce říkalo, a strachem, že zajde příliš daleko ve směru, kterým si nemůže dovolit jít?

Proč Drax nic neříkal? Aby jí ukázal, že jí naslouchal, opravdu naslouchal a vstřebal, co mu řekla.

Sadie v zoufalství vyhrkla: „Jack Logan patří k těm mužům, kteří si myslí, že každá žena, se kterou se setká, jej musí považovat za atraktivního. Když jsem mu Dala jasně najevo, že já k nim nepatřím, začal na mě pohlížet jako na nějakou výzvu.“

Přitáhla si k sobě kus povlečení a držela jej před sebou, aby se před ním skryla. Stud v něm ještě více vzrostl. Její potřeba se zahalit se v něm dotkla čehosi bolestivého. Chtěl se k ní přiblížit, obejmout ji, zbavit ji mrazivé bolesti a zraněné pýchy, jež se zračily v jejích očích. Chtěl ji vzít zpět do náruče a říct jí, jak to, co spolu sdíleli, pro něj bylo vzácné a nezvyklé.

Chtěl dokončit to, co začali. Ale jak mohl? Teď? Její poznámka o bezpečném sexu jej uvrhla zpět do reality. Jestliže nelhala, jestliže byla tak nedotčená, jak tvrdila, pak to znamenalo…

Pak to znamenalo, že patří Vereovi.

Měl na vybranou. Mohl by ji vzít zpět do postele, zjistit, zda mluví pravdu a pak za to nést následky. Anebo se zeptat jejího přítele, než opustí zemi. V ústech mu zbyla kyselá, hořká chuť. Jeho hrdost narážela na představu, že by se k něčemu takovému ponížil. Ale musel to udělat. Musel to vědět. Ne kvůli sobě ani kvůli ní, ale kvůli Vereovi. Loajálnost, kterou dlužil svému bratrovi, stála přede vším a přede všemi.

„Oblékni se a běž do svého apartmánu,“ řekl Sadii úsečně. „Promluvíme si později.“

DEVÁTÁ KAPITOLA

Vážně jsem tak slabá, že dovolím Draxovi, aby se k ní takhle choval? pomyslela si Sadie rozzlobeně o hodinu později. Seděla o samotě v jedné ze soukromých zahrad ženské části. Proč se mu nevzepřela, když jí nařídil, aby se sem odebrala? Proč neodmítla a neřekla mu, že chce okamžitě opustit Dhurahn? Co se to s ní dělo?

Vážně se musí tak hloupě ptát? Dělo se s ní přesně to, co se děje s každou ženou, která se zamiluje do nesprávného muže z nesprávných důvodů.

Zamiluje se? Odkud se vzala tato slova? Ona se do Draxe nezamilovala! Ne? Tak co tedy bylo příčinou její touhy být s ním, držet jej, dotýkat se jej, mluvit s ním a dozvídat se o něm, otevřít mu své srdce a mysl, vzít jej za ruku a svírat ji, zatímco se spolu procházeli stíny její minulosti, dát mu kus sebe sama a totéž přijmout od něj? Co je to, když ne láska? Jak by mohla popírat, že takhle se doopravdy cítí? Jak by jej ale mohla milovat, když ví, že on k ní necítí totéž? A jak se s tím hodlá vyrovnat a ochránit sebe samu před bolestí?

Pro Draxe nebyl žádný problém pozdržet zpáteční let do Heathrow, jenž odvážel mladé bankéře a absolventy magisterského studia obchodní administrativy, kteří s takovou dychtivostí zareagovali na možnost podívat se do Dhurahnu. Stál v budově terminálu, když na letišti přistálo královské letadlo, které o den dřív oproti plánovanému příletu přiváželo jeho bratra – ačkoli Drax o Vereově příjezdu nevěděl.

Jack Logan si ze zpožděného odletu nic nedělal –koneckonců, byla to jediná věc, která se rozešla s programem jinak celkově dokonale zorganizovaného a zajímavého výletu. S radostí si krátil chvíli objednáváním archívního šampaňského, které podávaly pěkné letušky, a zároveň s nimi neskrývaně flirtoval. Nijak jej ani nerozrušilo, když k němu přistoupil bezvadně oblečený úředník středního věku, aby jej vyvedl z letadla. Na pískání, udivené pohledy a zdravení jeho kolegů postarší muž zareagoval, že se vyskytla menší nesrovnalost, kterou je třeba vyřešit.

„Menší, jo, Jacku?“ zahulákal jeden z jeho kamarádů nezdvořile. „A to se vždycky vytahuješ, že má patnáct cenťáků, když ti stojí.“

„Pcha… patnáct cenťáků v klidu,“ prohodil vtipnou poznámku přes rameno a zazubil se na hezkou hostesku, která stála u východu.

Než o deset minut později předstoupil před Draxe, pyšně si vykračoval a arogantně se dožadoval vysvětlení, co se to ksakru děje.

„Promiňte mi ty nepříjemnosti,“ omlouval se Drax klidně. „Ujišťuju vás, že se za chvíli vrátíte zpět na palubu. Znáte slečnu Sadii Murrayovou?“

Jelikož byl Drax oblečen v západním stylu a mluvil velice klidně, Jack neměl tušení, v jakém je nebezpečí. A ani si nespojil tradičně oděného muže, kterého viděl se Sadií, se zdvořilým činitelem, jenž seděl před ním. Okamžitě dospěl k závěru, že si na něj Sadie stěžovala. Láhev šampaňského, kterou vypil, otupila jeho obvyklé povědomí, jak chránit své zájmy. Rozesmál se na celé kolo a prohlásil: „Ano, znám ji. Chová se, jako by nosila pás cudnosti a měla z toho požitek. Tak frigidní ženskou jsem ještě neviděl.“

„Dnes ráno jste se s ní setkal, je to tak?“ pokračoval Drax a snažil se přitom ignorovat Jackovo arogantní chování. V duchu však registroval každé klamné slovo či pohled.

„Ano, viděl jsem ji. Slečnu Netýkavku,“ řekl Draxovi posměšným tónem a hrubě zaklel. „Páni, jak já nenávidím její nafoukanost. Jestli je někdo domýšlivý, pak je to ona. Chová se, jako kdybych jí nesahal ani po kotníky.“

V jeho očích se zračil ošklivý pohled a Drax musel polknout kyselou chuť ve svých ústech, když si uvědomil, v jakém nebezpečí se Sadie ocitla.

„Chtěl jste jí ukázat, kdo je tady pánem, je to tak? Trochu ji zastrašit… potrestat ji?“ hádal Drax.

„Ano, máte pravdu,“ získával ke svému vyšetřovateli čím dál tím větší sympatie. „Zasloužila si to. Když mě tak sprostě odmítla. Byl bych blázen, kdybych se jí to nesnažil oplatit.“

„Takže jste odběhl od ostatních a následoval ji?“

„Ano. Stěžovala si na mě, co? To je pro ni typické. Jenom proto, že jsem ji trochu vystrašil. Kdybych byl vážně v nouzi, našel bych si ženu, která víc, co a jak –a ne nějakou upjatou starou pannu, jako je ona.“ Opovržlivě pokrčil rameny. „Páni, jak ta je mi odporná. Ale dlužila mi to, a koledovala si o to.“

Jak mohl Sadii nevěřit? Drax se zmítal mezi touhou odejít – ne, vyběhnout z této malé uzavřené místnosti a vydat se rovnou za ní, a touhou popadnout Jacka za krk a říct mu, co si o něm myslí. Své pocity však nesměl dát najevo, a tak se mile zeptal: „Co myslíte tím ‚koledovala si o to’?“

Jack Logan se zašklebil.

„Odmítla mě a udělala ze mě hlupáka, takže nastal čas se jí pomstít. No tak, člověče, vždyť víte, jaké to je, když se ženská takhle chová.“

„Co tím myslíte?“ otázal se Drax.

„Ale vy víte. Udělala ze mě úchyla, jenom proto, že jsem si s ní trochu zahrál, a pohrozila mi, že mě udá, když to udělám ještě jednou. Tak jsem si myslel, že se jí pomstím.“

„Chcete říct, že ji vystrašíte?“ Drax se usilovně snažil, aby z jeho hlasu nebylo cokoli poznat, a konspirativně se na Jacka usmál.

Jack pookřál. Tohle je opravdový muž, to se pozná –muž, který ví, co je život.

„Ano, máte pravdu. Prostě jsem ji popadl a trošičku se jí dotknul. Jestliže z toho chce dělat aféru, je to její problém. Mimochodem, nemáte tady náhodou zákon, že je žena vinna, když se nechá znásilnit?“

Drax měl sto chutí roztrhat Jacka Logana na kusy a hodit jeho tělo pouštním supům, kteří by se o něj postarali. Nic takového však nemohl udělat.

„Děkuju vám za váš čas, pane Logane,“ řekl s odstupem. „Nyní vás odvezou zpět letadlu.“

Jack vstal a oplzle se na něj zašklebil.

„Výborně – už na mě čeká jedna z těch super kárek, připravená k odjezdu.“

Drax kývl na svého zaměstnance, aby si na Jacka dala posádka letadla dobrý pozor – myšlenkami byl však u Sadie a zároveň dumal nad tím, za jak dlouho k ní může dorazit a omluvit se jí.

Sadie si neuvědomila, že existuje ještě jiný vchod do zahrady, dokud nespatřila Draxe, jak k ní kráčí z protějšího konce jejího apartmá. Měl na sobě tradiční oděv a slunce mu padalo do jeho arogantně hezké tváře.

Srdce jí poskočilo a pak náhle přestalo divoce bít, až se vrátilo ke svému původnímu rytmu. Dokonce i když stál Drax jen několik centimetrů od ní a díval se na ni, s těmi svými malými, nepatrně zkřivenými rty, které její srdce normálně rozpumpovávaly a vzbuzovaly v ní touhu, nechtěla jej. Měla sto chutí se štípnout, jen se ujistit, že něco cítí, a ne že úplně ztuhla. Jak by mohla nic necítit? Ale necítila. Ani jediný záchvěv touhy či bolestné dychtivosti, naprosto žádnou chuť se k němu rozeběhnout, dokonce ani vztek, na který měla právo, poté jak se k ní choval. Což znamenalo… Což znamenalo, že jej nakonec nemiluje. Je v bezpečí, nemusí si už dělat žádné starosti. A přesto…

„Jestli ses mi přišel omluvit…“ prohlásila rozohněně.

„Dlužím vám omluvu, to je pravda.“ Nepatrně skláněl hlavu, jeho hlas byl chladný a vzdálený, skoro jako kdyby…

„Vy nejste Drax,“ nařkla jej, aniž by věděla, proč by to měla říct či nakolik by to mohla být pravda. A přesto byla stoprocentně přesvědčena, že se nemýlí.

„Ne,“ souhlasil. „Já nejsem Drax. Jsem jeho bratr –Vere. A vy jste, samozřejmě, slečna Sadie Murrayová.“

„Ano,“ řekla Sadie a najednou měla pocit větší sebejistoty.

„Musím vám pogratulovat, slečno Murrayová. Velmi málo lidí nás s Draxem rozezná, dokonce i když nás znají několik let. Vy jste, na druhou stranu, téměř okamžitě poznala, že nejsem můj bratr.“

„Nevím, proč jsem to řekla,“ přiznala Sadie. „Vypadáte jako on.“

„Po pravdě řečeno, to on vypadá jako já, jelikož já jsem starší. Ale ano, jsme identičtí.“ Usmál se na ni. „Prominete mi, doufám, když – poté, co jsem se s vámi seznámil a přivítal vás ve své zemi a ve svém domově – se vám omluvím?“

„Ano. Ano, jistě.“

Zázrak nebyl, že poznala, že to není Drax, ale že ji vůbec napadlo, že by jím mohl být, pomyslela si Sadie, když jej sledovala odcházet. Ačkoli si byli vzhledově podobní, povahou a chováním se od sebe odlišovali. Vere byl mnohem formálnější než Drax, mnohem rezervovanější a odtažitější. Stejně tak arogantní, bez pochyby, ale škrobenější, ostražitější a pánovitější. A samozřejmě ani zdaleka ne tak přitažlivý jako Drax. Už se ale varovala, že jej nesmí milovat.

O co by byl její život jednodušší, kdyby byl Drax více jako své dvojče a ona jej nechtěla, pomyslela si s lítostí Sadie, zatímco sledovala zlaté rybky, jak líně proplouvají mezi vodními liliemi v rybníčku.

Při své cestě zpět do paláce Drax nemyslel na nic jiného než na Sadii. Zmýlil se, když jí nechtěl věřit, ale měl pravdu, když pochopil, že skutečný důvod jeho vzteku nebyl ani tak ten, že si myslel, že mu lže, ale ten, že si začal uvědomovat, co k ní doopravdy cítí.

Vere by se bezpochyby velmi pobavil, kdyby mu Drax sdělil, že má v úmyslu vzít si jeho radu k srdci a sám se s ní oženit. Ale místo toho, aby se stala jeho přechodnou manželkou, chtěl, aby byla jeho ženou na celý život – jeho jedinou ženou, ženou jeho srdce.

Jel rychleji než obvykle, dychtivý setkat se co nejdřív se Sadií. A první věc, kterou udělal, když dorazil do paláce, bylo, že zamířil rovnou do ženské části.

Sadie se vrátila dovnitř, pryč z dosahu horkých slunečních paprsků, dala si studenou sprchu a vypila sklenici mátového čaje, který jí Hakíma donesla. Když uslyšela slabé zaklepání na dveře svého apartmánu, nejdříve ji napadlo, že to musí být služebná – pak se ale dveře otevřely a do místnosti vstoupil Drax a rázně za sebou zabouchl.

Tentokráte její srdce vědělo, koho má před sebou. Nejraději by se mu vrhla do náruče, nezapomněla však na krutá slova, která jí řekl, a tak stála jako socha a sledovala, jak k ní míří.

„Přišel jsem se omluvit,“ pravil jednoduše.

Pouhá vůně jeho kůže stačila, aby se jí zamotala hlava a opět v ní probudila neuspokojenou touhu, kterou zanechal hluboko v jejím těle.

„Mluvil jsem s Jackem Loganem.“ Sadie sledovala, jak sevřel rty a v jeho očích probleskl vztek. „Je to lump.“

„Tys mu ale chtěl věřit,“ podotkla tiše Sadie.

„Žárlil jsem,“ pronesl Drax tichým hlasem. „Nechci se nijak vymlouvat, Sadie, ale rozčílilo mě, když jsem tě spatřil v jeho objetí a představil si… Žárliví muži dělají hloupé věci. A myslí si hlouposti. Mýlil jsem se, měl jsem ti věřit. Můžeš mi odpustit?“

Může? Svou odpověď už znala, a podle toho, jak se na ni Drax díval, pochopila, že Drax ji zná také.

Odhodlaně k ní mířil a v jeho očích se zračil pohled, jenž prozrazoval, k čemu se chystá.

„Takže?“ zašeptal chraplavým hlasem a vzal ji přitom do náruče. „Ještě jsi mi neodpověděla.“

„Já nevím,“ zašeptala Sadie. Nedokázala od něj odtrhnout pohled, i když věděla, že si v jejích očích přečte, jak moc jej miluje. Chce ji políbit…

„Draxi…“ začala, ale věděla, že Drax nechce, aby mu odporovala.

Stále ji držel a vnímal nestálý tlukot jejího srdce. „Cítíš, co cítím já?“ otázal se něžně.

„Co… co máš na mysli?“

„Ty víš, co mám na mysli. Tohle.“ Odhrnul rukáv jejího oděvu a konečky prstů jí přejel po paži, dokud se nezastavily na šíleném běhu jejího pulzu.

Sadie cítila, jak po něm její tělo touží, jak jej chce, jak chce vše, co jí prve odepřel.

„A tohle,“ pokračoval něžně, zvedl ruku a prsty jí přejel po krku. „Miluješ mě, viď?“ dožadoval se odpovědi.

Byl si tak jistý, tak arogantní, že část jejího já chtěla jeho slova popřít, chtěla zavrtět hlavou a říct mu, že se mýlí. Ale nemohla. Ne když její klíční kost zasypával drobnými něžnými polibky, tahal za její výstřih, až jí halenka sklouzla z ramen a dovolila mu tak nahlédnout na její holá krémová ňadra a tmavé dychtivé bradavky. Potom její prs sevřel a škádlil ztvrdlou bradavku, jemně ji mnul palcem a ukazováčkem, až byla ještě tvrdší. Náhle se jí zmocnila touha, jež vycházela z místa, kde se jí dotýkal, a sahala až k jejímu rozpálenému přirození.

„A co se stane, když řeknu ano?“ zeptala se Sadie chraplavým hlasem, osmělená pohledem v jeho očích. Zmocňovala se jí opojná euforie, jež ji vybízela k tomu, aby se odvážila jej škádlit. Bylo to, jako když se učí tančit, pomyslela si Sadie a náhle zjistila, že díky jakési magické empatii vaše kroky ladí tak dobře, že se pohybují jako jeden, bez zaváhání či nemotornosti.

„Tohle,“ odpověděl Drax tiše, vzal její hlavu do dlaní a pak její rty zasypal polibky, jež se střídaly se slovy „miluju tě, Sadie“, až se z nich stal chvalozpěv na milující smyslnost a touhu, jenž rozptýlil její pochyby a změkčil její odpor.

„V tom případě bych to měla říct,“ Sadie. „Ráda poslouchám, když mi říkáš, že mě miluješ.“

„Myslím, že by se ti ještě víc líbilo, kdybych ti to také ukázal,“ zamumlal Drax.

Sadie skoro necítila, že jí oděv sklouzl z ramen. Jediné, co dokázala, bylo zeptat se roztřeseným hlasem. „Opravdu?“

„Opravdu,“ řekl Drax a pak si ji přitáhl do náruče, přičemž ji málem rozmáčkl, když ji políbil s veškerou vášní, po které tolik toužila.

Čas na škádlení a flirtování byl pryč.

Existuje něco krásnějšího a smysluplnějšího, než je tohle? žasla, když ležela na posteli v Draxově náruči, zatímco ji líbal a hladil a šeptal jí, jak moc ji miluje a jak moc je mu líto, že o ní kdy pochyboval.

„Tak strašně tě miluju,“ zašeptala Sadie. „A tak strašně tě chci,“ dodala po pravdě. „Svlékni si šaty, Draxi, ať se na tebe můžu podívat a dotknout se tě.“

„Udělej to ty,“ vybídl ji, přičemž ji vzal za ruce a položil je na své tělo, „Zatímco já budu dělat tohle…“

Jak se má soustředit na látku a zapínání, když ji Drax líbal na holých ňadrech a pak mnul její vzrušenou bradavku, až dosáhla tak intenzivní a nesnesitelné rozkoše, že vykřikla jeho jméno.

Sadie se přisála na jeho ústa, prsty se mu zaryla do tvrdých svalů jeho paží a chvěla se ve víru vln erotických potřeb, které vyvolávaly dotyky jeho vlhkých rtů. Byla ztracena, přemožena, vyplněna intenzitou své vlastní nelítostné touhy. Chtěla si přitisknout jeho hlavu na prsa, chtěla se na něj přimáčknout, tělo na tělo, chtěla jej obemknout svýma nohama a přitáhnout si jej k sobě, až by se v ní ztratil, a ona ho držela, přivlastnila si jej, přitáhla si jej hlouběji do místa, kde po něm toužila.

Drax ale na její vášnivé neverbální prosby nereagoval. Namísto toho ji položil na postel a pak zlíbal její tělo, s rukama na jejích bocích a s jazykem kroužícím okolo pupíku. Záchvěvy toho nejvzrušivějšího a nejerotičtějšího dojmu vyzařovaly z místa, kde ji Drax laskal. Ukazováčky přejížděl pomalu a něžně po jejích bocích a kůže se dotýkal tak zlehka a něžně, že okamžitě zatoužila po silnějším, mnohem intimnějším dotyku. Její nohy samy od sebe zvláčněly, rozevřely se a vybídly jej, aby na její přirození položil svou dlaň. Zavřela přitom oči, aby mohla absorbovat teplou intimitu jeho dotyku.

Pulz její touhy byl žhavý a těžký, a natolik rychlý a naléhavý, že ji stravoval. Nutil ji, aby se k němu tiskla, a z úst jí přitom vyklouzávaly roztoužené vzdechy, dokud je Drax neumlčel svým polibkem. Špičkou jazyka pronikl mezi její rty a takřka kopíroval pohyb svého ukazováčku, jenž rozevíral nateklé stydké pysky, které chránily její přirození. Jeho jazyk mezitím eroticky tančil s jejím jazykem a ukazováček vysílal tutéž zprávu slibovaného požitku ve vlhku její štěrbiny, dokud nedosáhl středu její rozkoše.

Vydala ze sebe nesrozumitelný, takřka nevěřící zvuk a nechala se unášet rytmickou bouří rozkoše, která se jí zmocnila. Celá se přitom třásla a choulila se v jeho náruči.

„Chci tě, Draxi,“ zašeptala vášnivě. „Chci tě mít uvnitř. Teď…“

Jeho paže ji sevřely. Sadie ucítila těžký, naléhavý pulz jeho erekce a prsty dychtivě sklouzla k jeho penisu, aby jej mohla laskat a mazlit se s ním. Ačkoli však cítila, jak pod jejími dotyky narůstá, a vybízivě se pohybovala, nepřikryl ji svým tělem a nezmocnil se jí. Namísto toho ji něžně políbil a potichu řekl: „Ještě ne. Miluju tě, Sadie, a chci, aby bylo naše první milování něčím mimořádným. Chci, aby sis mě vzala, Sadie.“

„Ach, Draxi.“

„Znamená to, že souhlasíš?“ dožadoval se vysvětlení Drax.

Když Sadie přikývla, Drax ji zlehka políbil.

„Nikdy jsi mi neřekl, že tvůj bratr je tvé dvojče,“ vyčetla mu, když ji pustil. Uvědomila si, že mu ještě neřekla o svém setkání s jeho bratrem. „Když vstoupil do zahrady, nejdříve jsem si myslela, že jsi to ty. Vypadá jako ty. Nějak jsem ale poznala, že je někdo jiný – dokonce předtím, než na mě promluvil.“

„Většina lidí nás nedokáže rozeznat, i když nás zná už spoustu let.“

„Možná je to proto, protože tě miluju, nemyslíš?“ otázala se Sadie. „Ne že by to pro mě nebyl šok zjistit, že jste stejní.“

„Vere je natolik součástí mého já, že to beru za samozřejmost.“

„Jste si tedy velice blízcí…“

Sadie si s provinilým pocitem uvědomovala, že si část jejího já téměř přeje, aby Drax neměl dvojče. Proč? Bylo to, protože věděla, že mít úzký vztah s někým jiným, kdo tu pro něj byl celý život, může ohrozit jejich vztah? Jak by se něco takového mohlo stát? Hledá problémy, které neexistují, pokárala se. Koneckonců, neřekl jí náhodou Drax, že ji miluje a že si ji chce vzít?

„Nechci tě opustit, ale měl bych jít a vyhledat Verea.“

„Abys mu o nás řekl? O mně?“

Proč se ho na tohle ptá? Potřebuje si snad Draxe vyzkoušet?

„Abych mu o tobě řekl, ano,“ souhlasil Drax. Koneckonců, byla to pravda.

DESÁTÁ KAPITOLA

„Vere, nevěděl jsem, že jsi zpátky, dokud mi Sadie neřekla, že už se s tebou viděla. Myslel jsem, že přiletíš až zítra.“

Drax svého bratra vřele objal. Verea jistě pobaví, až mu řekne, že si vzal jeho radu k srdci a že se se Sadií ožení sám, pomyslel si Drax. Ne že by měl v úmyslu říct mu o tom hned. Poprvé v životě Drax pocítil emocionální touhu oddělit se od svého dvojčete a udržet objev své lásky k Sadii ve zvláštním kruhu intimity, která patří čerstvě zamilovaným. Ano, část jeho já chtěla říct nejen Vereovi, ale celému království, jak se cítí – že našel ženu, se kterou by rád strávil zbytek svého života – avšak druhá část jeho já chtěla mít Sadii blízko u sebe, než by si zvykli na svět, jenž jim tančil pod nohama, a dosáhli vzájemné opory v hrůze nahánějícím tajemství milovat a být milován. Pravdou bylo, že část jeho já chtěla tak úporně střežit Sadii a jejich lásku, že ji v tuto chvíli nechtěl sdílet s nikým jiným než se Sadií.

Protože si jejich láskou nebyl zcela jist? Ne. O svých pocitech neměl pochyby. A o Sadiiných ano? Sadie ho milovala. To věděl.

„Draxi, právě jsem se za tebou chystal. Chci si s tebou pohovořit o Sadii a omluvit se za to, že jsem tě neposlouchal, když si o ní prve mluvil. Je okouzlující. Vskutku neodolatelná. Rozkošná,“ zdůraznil Vere se zábleskem v očích, při němž se Draxovi zvedl žaludek a naplnil jej neznámou a zuřivou žárlivostí.

Vereovi připadala Sadie okouzlující? Chce ji snad? Nenapadlo jej, že by se něco takového mohlo stát, že by Vere mohl chtít Sadii. Ale proč ne? Proč by si Vere nemohl uvědomit, jak je úžasná, stejně jako to pochopil on?

„Nádherná mladá žena,“ pokračoval Vere souhlasně. „Udělal jsi dobře, když jsi ji přivezl do Dhurahnu, a já se zmýlil. Pro dočasnou manželku je dokonalá.“

Vere se na něj s očekáváním usmíval, ale poslední, na co měl Drax chuť, bylo usmívat se. Jeho pocity by se mnohem lépe daly vyjádřit jako vražedné, pomyslel si s hořkostí. Nemohl však svému bratrovi mít za zlé, že poté, co se Sadii mluvil, poznal, jak je úžasná, a chtít si teď na ni vytvářet nárok. Koneckonců, byl to on, kdo přišel s tak hloupým návrhem, aby si ji Vere vzal. A byl to on, kdo odmítl vzít v potaz své pocity, když ji s výhružkami přiměl nastoupit do auta. Už tehdy měl zareagovat a ne být příliš hrdý na to si přiznat, že se do ní bláznivě zamiloval. Už tehdy to měl Vereovi říct. Ne že pro něj nalezl dokonalou prozatímní manželku, ale že našel perfektní a jedinou lásku na vždy pro sebe.

„Draxi?“

Z bratrova hlasu vycítil znepokojení, stejně jako jej vyčetl z jeho očí.

„Co se děje?“

„Nic,“ odpověděl Drax úsečně. „Jak říkáš, pro dočasnou manželku bude dokonalá.“

„Nezdá se, že bys byl příliš nadšen, že s tebou souhlasím. Očekával jsem, že budeš mít větší radost,“ pravil Vere nadneseně.

Zaznělo z Vereových slov varování? Narážka, možná, že co nevidět prokoukne jeho pocity? Připomínka, že Vere, jakožto starší dvojče, má právo prvního výběru? Drax pocítil kyselou hořkost své vlastní žárlivosti. Cítil její žhavý žár a hrubou bolest. Nikdy by jej nenapadlo, že by mohl podobné city chovat ke svému dvojčeti, natož aby si představil, že přijde den, kdy jeho láska k ženě bude natolik intenzivní a natolik všeobjímající, že zastíní vztah, který jej poutal k Vereovi.

Ale on je zásadový člověk, připomněl si Drax. Není to, koneckonců, Vereova vina, že se také zamiloval do Sadie. Sdíleli stejné geny, tak proč by nemohli milovat stejnou ženu? Ale jen jeden z nich ji může mít. A on ji už slíbil Vereovi.

Proč neřekl svému dvojčeti, že se rozmyslel? Že Sadii vyznal lásku a ona jeho city opětovala? ptal se ho jakýsi vnitřní hlas. Zmítal se v pokušení jej poslechnout a vzít si jeho radu k srdci – ale jak by mohl? Byl důvěryhodný člověk, muž, který drží své slovo, a už Vereovi slíbil, že Sadie bude jeho. Jak by mu mohl říci, že se rozmyslel a že ji chce pro sebe? Jak by mohl dopustit, aby jeho dvojče trpělo stejnou temnou hořkostí emocí, která teď ovládla jeho?

Takže je připraven obětovat svou lásku svému dvojčeti a je připraven obětovat i Sadii. Poté, co mu řekla, že jej miluje? Je to vůči ní fér? Ne, Sadie si možná myslí, že jej miluje, ale Vere si zaslouží její lásku mnohem víc, rozhodl se Drax. Vereova bedra byla ta, která nesla větší tíhu zodpovědnosti za jejich zemi. Jak by mohl on, jeho bratr, který jej znal lépe než kdokoli jiný, přihlížet tomu, jak je mu odepírána láska a společnost ženy tak ojedinělé, jako je Sadie. Naučí se milovat Verea. Jak by nemohla? Bude jej milovat, vychová jeho děti, a on mezitím…

Prudká bolest, jež se ho zmocnila, jej téměř přiměla k výkřiku. Tohle byly představy o budoucnosti, které nemohl snést! Sadie je jeho! Před necelou hodinou ji mohl mít a neudělal to! Kdyby to udělal, už by v ní mohla pulzovat životní síla, která by stvořila jejich dítě…

Ty nejtemnější myšlenky se mu bouřily v hlavě, pokoušely jej a zároveň ohrožovaly jeho loajálnost ke svému dvojčeti. Drax, který byl až po uši zamilován do Sadie, chtěl zničit vše a zároveň každého, kdo by se odvážil vstoupit mezi ně a sebrat mu ji. A Drax, který byl Vereovým dvojčetem, zase bojoval s oněmi temnými pocity.

Zatímco se je snažil přemoci, Vere se na svého bratra zamračeně díval. Draxova reakce nebyla taková, jakou očekával.

„Draxi, jestliže existuje problém, který bys se mnou chtěl probrat..?“ začal.

Tohle byla Draxova příležitost svěřit se svému dvojčeti, požádat jej, aby ustoupil a přenechal mu Sadii, ale směs loajálnosti a pýchy mu to nedovolila. I kdyby Vere souhlasil, aby byla Sadie jeho, jak by si mohl být jistý, že Vere nikdy nebude litovat svého rozhodnutí a… a co? Vyčítat mu, že mu odlákal Sadii? Že mu ji chtěl ukrást? Jak by mohl ke svému dvojčeti cítit to, co k němu cítí dnes? Jak by mezi nimi mohla existovat absolutní důvěra a loajálnost, která mezi nimi vždy panovala? Jak by mohl důvěřovat sám sobě, že je nezradí? pomyslel si Drax hořce. A přesto jej tohle všechno nemohlo přimět k lítosti nad tím, co on a Sadie už sdíleli. Až do posledního dne svého života si bude odnášet v srdci vzpomínku na jejich sladké okamžiky.

„Ne, žádný problém neexistuje. Proč by měl?“ otázal se Verea monotónním hlasem.

Drax přede mnou něco tají, pomyslel si Vere, ale jeho hrdost mu nedovolila na něj naléhat a trvat na vysvětlení. Koneckonců, byli dospělí, ne žádné děti, a každý měl právo na své soukromí.

Jako vždy, když mu bylo ublíženo, se Vere stáhl do ústranní chladné rezervovanosti, z níž jej Drax obvykle vytáhl.

Tentokráte se ale Drax natolik zaobíral svými pocity, že si nevšiml Vereovy odtažitosti.

„Pan ministr nám chce připomenout, že příští týden je výročí vzniku naší nezávislé země.“ Vereův přerývaný hlas prolomil napjaté ticho. „Připravuje slavnostní návštěvu oázy Dvě holubice. Předpokládám, že pojedeš ty.“

„Ano.“ Draxův hlas byl stejně suchý jako Vereův.

„A Sadie se, doufám, zúčastní také,“ dodal Vere.

Pouhé vyřčení Sadiina jména bylo, jako kdyby mu někdo vrazil kudlu do zad.

„Pokud si to přeješ,“ odpověděl Drax zdřevěněle.

„Za daných okolností se mi zdá vhodné, aby jela také,“ řekl Vere tichým hlasem. Copak Drax nevidí, jak moc mu ubližuje, když se před ním takto zavírá? Anebo je mu to jedno? Vere si ještě nikdy nepřipadal tak izolovaný a tak sám. „Po pravdě řečeno si nemyslím, že by to bylo vhodné, domnívám se, že je naprosto nezbytné, aby byla součástí královské výpravy,“ dodal.

„Pokud si to myslíš,“ pravil Drax úsečně.

„Ano, myslím.“

Hádka byla na spadnutí – a to vše kvůli ženě. Ne nějaké ženě, řekl si Drax v duchu, ale té ženě… jeho ženě. Ženě, které se musí vzdát. Jak to vydrží? A Sadie? Co její pocity? Vždyť mu dala svou lásku. Byla nevinná, toužila milovat a být milována. Jestliže jej dokázala milovat poté, co se k ní tak hrubě choval, určitě dokáže milovat i Verea. Zavře oči, až bude ve Vereově posteli, a bude na něj myslet? Mučivé představy, které se mu vyrojily v hlavě, jej šokovaly. Nemůže dopustit, aby mu tam zakořenily. Musí dát přednost Vereovi! Musí!

Sadie se na Draxe nejistě podívala. Čekala do brzkých ranních hodin, že za ní přijde, ale nakonec se svých nadějí vzdala a šla spát. Výsledkem čehož, ačkoli už se chýlilo k poledni, byly těžké nevyspalé oči a tíha narůstající nejistoty, že něco není v pořádku.

Tak zaprvé, Drax ignoroval jakékoli její zoufalé pokusy podívat se mu do očí. A za druhé, jediný kontakt, který se jí s ním podařilo navázat od chvíle, kdy jí řekl, že ji miluje, byl, když za ní dnes ráno přišla služebná a řekla jí, že bude oficiálně představena Vereovi a že se má vhodně obléct. Nic jiného. Ani slovo, či gesto. Nic.

Nedokázala si vybavit chvíli, kdy se cítila nejistější a opuštěnější, přiznala si Sadie. Ve skutečnosti se cítila hůř, než když se její rodiče rozvedli. Během pár hodin přesedlala z pocitu štěstí a lásky, kdy si nedokázala představit, že by její život mohl být dokonalejší, na pocit absolutní nejistoty a strachu, kdy jen stěží dokázala uvěřit, že jí Drax řekl, že ji miluje. A co hůř, začínala pomalu věřit tomu, že Drax, jenž se jí takřka zmocnil, nyní lituje toho, co v něm rozpoutalo touhu. Neignoroval by ji.

Chová se takhle, protože má strach, že jeho bratr může s jejich vztahem nesouhlasit? zamračila se Sadie. Nechtěla, aby muž, kterého miluje, potřeboval souhlas k tomu, aby mohl její city opětovat. Každopádně, snažila se uvažovat logicky a smířit se se skutečností, že Drax a Vere jsou dvojčata a dvojčata mívají zvláštní vztah. Což byl důvod, proč tu teď byla a měla na sobě krémový kostým, který Drax chtěl, aby si na první setkání s jeho bratrem oblékla. Toužebně se dívala směrem na Draxe, ale on se na ni ani jednou nepodíval. Záměrně?

Jeho bratr si ji, na druhou stranu, zcela nezakrytě prohlížel. Mlčky ji pozoroval, v tváři odtažitý a vážný. výraz.

To, že s ní Drax takto zacházel, bylo nejen ponižující, ale také nesnesitelně bolestivé. Když od ní předchozího dne odešel, vznášela se v oblacích, jak citových, tak sexuálních. Bylo proto tak snadné uvěřit, že nemluví do větru – že ji doopravdy miluje. Koneckonců, i ona ho milovala. Dokonce zašla tak daleko, že začala vymýšlet jméno pro jejich prvního potomka, ovšem jen do té chvíle, kdy ucítila chlad své vlastní úzkosti. Tu noc seděla v místnosti, počítala minuty a těšila se na Draxe. Doufala, že ji znovu ujistí, že si nic z toho, co se mezi nimi odehrálo, nevymyslela. Ale Drax nepřišel. A tak si šla nakonec lehnout, se vzpomínkou na krásné chvilky, které spolu sdíleli, namísto s Draxem.

Nyní jí bylo zcela jasné, co se stalo. Drax se nechal unést sexuální touhou a řekl jí věci, kterých později litoval. Odstup, který mezi nimi záměrně vytvářel, byl

způsob, jak se ujistit, že si Sadie uvědomuje, co Drax cítí – respektive co necítí. Její bolest se mísila se vztekem. Otáčí se k ní zády, protože se bojí, že kdyby na ni pohlédl, zachovala by se jako úplný blázen, vrhla se mu do náruče a prosila jej, aby jí řekl, že ji miluje? Ráda by to udělala, ale má svou hrdost. Rozhodně tolik hrdosti, aby mu ukázala, že se jí nemusí bát.

Sadie se k němu odhodlaně stavěla zády a odpovídala na otázky, na které se jí Vere ptal. Byl úplně jiný než Drax. Když vedle něj stála, dívala se na něj, naslouchala mu a povídala si s ním, její srdce nereagovalo, netlouklo jako splašené a nevyvolávalo v ní adrenalin. Necítila žádné napětí, žádné svírání žaludku, žádnou touhu servat z Verea šaty a dychtivě se na něj vrhnout. Vere byl pouze příjemný muž s milým úsměvem, který se podobal muži, jehož milovala. Neexistovala mezi nimi žádná chemie – nic než zvídavost, protože byl Draxovým dvojčetem.

Aniž by se otočila, věděla, že se Drax pohnul a zůstal stát vedle ní. Cítila, jak z jeho těla sálá teplo a nejraději by udělala krok zpět, aby se ho mohla dotknout a políbit jej. Představa, že nemůže, byla natolik skličující, že se jí kroutilo tělo a přestávala dýchat.

Drax udělal krok směrem k Sadii. Nedívala se na něj. Svůj krásný úsměv totiž věnovala Vereovi. Věděl, že jej sledovala, když ji odváděli do audienční síně, ale neodvážil se na ni pohlédnout, protože kdyby to udělal, okamžitě by si na ni opět začal dělat nároky. Nedokázal se smířit s.tím, že se jí musí vzdát, ale zároveň si nemohl dovolit porušit svůj slib, že bude svému dvojčeti naprosto loajální. Chyba byla na jeho straně.

Kdyby se před Vereem nevychloubal, že mu najde manželku, kdyby nenabídl Sadii Vereovi… Ale udělal to, a nebyla to Vereova chyba, že i on pochopil, jak je báječná. Když naslouchal jejímu měkkému teplému hlasu, zatímco odpovídala na Vereovy otázky, zmocňovala se Draxe vražedná žárlivost, která, když opadla, změnila se ve fyzickou nevolnost a znechucení ze sebe samého. Miloval ji. Jak by mohl snést budoucnost bez ní, natož ji vidět šťastnou po boku svého dvojčete?

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Toto je tedy oáza, kde byla dohoda podepsána?“ Sadie se nutila k úsměvu a snažila se působit bezstarostně. Čekala, až jí Vere zodpoví.

Byla to Hakíma, která za ní přišla, dva dny poté, co jí Drax řekl, že ji miluje a pak se k ní obrátil zády, aby jí s nadšením oznámila, že se má zúčastnit královské výpravy při tradiční každoroční oslavě pořádané u příležitosti podpisu dohody, kdy se Dhurahn stal součástí nově zformované unie nezávislých arabských států v oáze Dvě holubice, na okraji opuštěných končin pouště.

Do oázy přijeli den předtím a nalezli zde malé, ale velmi luxusní tábořiště tradičních černých stanů, postavených blízko oázy, a usmívající se personál, jenž jim byl kdykoli k nápomoci.

Jakmile se ocitla uvnitř stanu, který jí byl přidělen, Sadie nestačila žasnout nad jeho luxusem a komfortem. Měla dokonce i svou vlastní koupelnu se sprchou.

Co však neměla, byl Drax. Oáza byla nádherná, ale její zoufalství jí zabraňovalo v tom, aby si jí užívala a dokázala ji ocenit. Nebyla schopná sníst snídani, kterou jí naservírovali, a přišla sem, do této tiché části oázy daleko od stanů, aby zde skryla svůj zmatek a utrpení před ostatními a pokusila se rozhodnout, co dál.

A najednou tu byl Vere, který se k ní choval tak mile a přívětivě, ale nebyl zkrátka mužem, kterého chtěla a milovala. Zatímco Drax, kterého milovala a chtěla, se choval, jako kdyby neexistovala. Nebylo divu, že jí bylo tak těžko u srdce.

„Řekl vám Drax, že budeme naši návštěvu oázy muset zkrátit?“ otázal se Vere.

Sadie zavrtěla hlavou. Nedokázala si přiznat, že od předchozího večera, kdy sem přijeli, s ní Drax nepromluvil ani slovo.

„Dostali jsme varování, že by se touto oblastí měla přehnat písečná bouře, daleko horší, než jakou jsme čekali, takže tu bohužel nemůžeme zůstat.“

„Oáza je překrásná,“ odpověděla Sadie, jako kdyby neslyšela, co Vere říká. Věděla, že Vere poušť miluje, a jeho očividné zklamání v ní vzbudilo pocit, že by měla projevit jakousi lítost.

„Jistě – ale poušť dokáže být neuvěřitelně krutá k těm, kdo k ní přistupují lehkomyslně. Líbila se vám včerejší ceremonie?“ otázal se.

„Ano, je to hezká tradice.“ Sadie chtěla působit nadšeným dojmem.

„To si myslíme také,“ odpověděl Vere. „Dhurahnu vládla vždy naše rodina, přesto oslavujeme podepsání dohody, protože znamená novou éru Dhurahnu, období míru mezi kmeny, které spolu dříve bojovaly. Když byla dohoda podepsána, byly vypuštěny dvě holubice coby symbol míru a naděje na budoucnost. Drax a já jsme tento okamžik oslavovali vždy v oáze. Jako chlapci jsme se na tuto příležitost vždy těšili. Ti, kdo se narodí v poušti, mají pocit, že se vrací domů, když alespoň na chvíli žijí jako jejich předkové, v harmonii s pouští a v úctě k moci, kterou nad námi má…

Připadáte mi nešťastná,“ dodal náhle klidnějším tónem, když si všiml, že jej Sadie příliš nevnímá.

Cítila, jak jí emoce svírají hrdlo. Sklonila hlavu, nechtěla, aby Vere spatřil její slzy. K jejímu údivu se k ní ale Vere naklonil, vzal ji za ruku a přitiskl si ji ke rtům. Jeho polibek byl milý, ale pro ni nic neznamenal, přiznala si Sadie unaveně. Tak jako pro ni od této chvíle nebude znamenat polibek žádného muže. Protože nebude od Draxe.

Vere mlčky sledoval Sadii, Viděl, jak je rozrušená, a nechtěl ji znepokojit ještě více. Ke svému úžasu Vere zjišťoval, že čím více Sadii poznává, tím silnější jsou jeho city vůči ní. Pokud šlo o něj, bude mu dokonalou manželkou. Z toho, jak se k ní ale Drax choval, se zdálo, že nesdílí jeho názor. Rozhodl se, že je na čase, aby si promluvil s Draxem a zjistil, co se děje. Rozhovor se svým dvojčetem odkládal v naději, že za ním Drax sám přijde a otevřeně si s ním promluví. A bolelo jej, že Drax nic takového neučinil.

Drax se zamračením sledoval Verea a Sadii. Cítil, jak jej přepadá pocit nesnesitelné agónie a vrývá se mu pod kůži. Chtěl k nim přistoupit a odtrhnout je od sebe, poté vzít Sadii okolo pasu, aby se jí Vere nemohl dotknout. Věděl, že Sadie nechápe, co se děje. Dokázal to vyčíst z jejích očí. Jak by jí ale měl vysvětlit, že si na ni Vere dělá nárok?

Když Vere odešel, jakýsi neznámý instinkt ji přiměl otočit hlavu. Sadie spatřila Draxe, jak mizí za plentou stanu. V tu chvíli měla pocit, že jí pukne srdce. Více už nesnese. Musí se dozvědět pravdu, musí vědět, zda ji Drax někdy miloval, anebo jí chladnokrevně lhal.

A pokud ano, tak proč? Ne proto, že se ji snažil vlákat do postele, to rozhodně ne! Půjde a vyřídí si to s ním, dříve než ztratí kuráž, rozhodla se. A bude chtít, aby jí vrátil pas, aby mohla z Dhurahnu co nejdříve odjet. S odhodláním se protlačila skupinkou mužů, kteří rozbíjeli tábořiště a připravovali se na zpáteční cestu.

Obloha už byla poněkud zatažená a po zářivých slunečních paprscích nebylo ani stopy. Písečná bouře, která se řítila na oázu, však Sadii znepokojovala méně než bouře v její hlavě. S rozčilením zamířila k černému stanu, o kterém věděla, že patří Draxovi.

Když přijeli, stany už stály, a Sadie jen stěží dokázala uvěřit, jak luxusní jsou uvnitř tyto monotónní černé stavby krčící se na písku. Její stan zdobily nádherné perské koberce. Byl rozdělen na ložnici a obývací pokoj, přičemž obě části byly vybaveny luxusním nábytkem. Na nízkých divanech ležely bohatě vyšívané hedvábné a sametové polštáře a v rohu stála široká postel, ve které kvůli myšlenkám na Draxe nemohla spát. Mučila se představami, jak uléhá na Draxovo lože. Jak moc si přála dýchat vůni jeho stanu a sdílet s ním jeho soukromí. V duchu si představovala, jak za ním jde, potají, jako kdyby byla oblíbenou otrokyní svého pána, krčila se u nohou jeho postele a čekala na jeho svolení, aby mohla zlíbat jeho nahé tělo. Ale Drax po jejích polibcích netoužil. Nechtěl ji. Dal jí to jasně najevo.

Před Draxovým stanem pracovala skupinka mužů. Sadie na okamžik zaváhala. Věděla, že vstoupit dovnitř před jejich zraky by odporovalo přísným morálním zásadám, kterými se Draxův a Vereův lid řídil. Po straně byl ještě jeden menší vchod, stejně jako u jejího stanu a tak k němu zamířila.

Drax pracoval na počítači, když do jeho stanu vstoupil Vere. Zamračil se, odstrčil židli a vstal.

„Bouře tu bude co nevidět,“ prohlásil Vere.

Drax se na něj zachmuřeně podíval. Tohle mu Vere nepřišel říct.

„Chci si s tebou promluvit o Sadii,“ pronesl Vere tiše. „Ty ji miluješ, viď?“

Drax něco takového nedokázal popřít. „A i kdyby to byla pravda, co na tom? Tebe se to netýká.“

„Jistěže se mě to týká. Vždycky jsme se o vše podělili, o své pocity…“

Sadii se podařilo nepozorovaně vklouznout do Draxova stanu, jakmile však zaslechla hlasy obou bratrů, zpanikařila a rozhodla se dát nohy na ramena. Záhy ale zjistila, že východ zablokovali muži, kteří pracovali venku a své vozidlo zaparkovali poblíž. Co teď? Nemůže utéct a stejně tak bezostyšně vstoupit mezi oba bratry. Bude tady muset zůstat, dokud Vere anebo oba z nich neodejdou.

Slyšela, jak Vere něco říká, ale jako vždy registrovala spíše hlas Draxe a tíhla k němu v celé své beznaději milenky, jež není milována. Chová se uboze, zasmála se sama nad sebou. Jakmile ale zaslechla své jméno, zarazila se a připlížila se k plátěné zdi, která ji od bratrů oddělovala.

„Takže my se o ni budeme dělit? A jak? V posteli?“ přeskočil Draxovi hlas. „Jednou ty, podruhé já, až se jí tak zamotá hlava, že nebude vědět, kdo je kdo.“

Sadii zachvátila panika a pak se jí zmocnil strach. Žaludek se jí svíral nevolností a v krku měla sucho.

Vere v pološeru bohatě zařízeného stanu čekal, až jeho bratra přejde vztek, a pak promluvil. Sadie ale nečekala. Zhnusená a vyděšená se dopotácela zpět k úzkému východu, kterým se sem prve vkradla, protlačila se skupinkou pracujících mužů a bylo jí jedno, co si o ní asi myslí.

Byla už z doslechu, když Vere přistoupil k Draxovi a položil mu ruce na ramena, přičemž ignoroval Draxovy snahy jej odstrčit.

„Proč říkáš takovéhle věci?“ zeptal se ho. „Ano, mám rád Sadii. Ale netoužím po ní. Když na ni myslím, myslím na ni jako na ženu, kterou miluješ.“

Venku se mezitím zvedl vítr a Sadie se zachvěla, když pocítila jeho sílu. Brzy se budou vracet do města, ale ona už tady nevydrží ani minutu.

Pár metrů před ní zastavil vůz značky Land Rover, jeho řidič z něj vystoupil a nechal běžet motor, zatímco spěchal na pomoc dvěma jiným mužům, kteří klopýtali pod tíhou něčeho, co nesli. Aniž by si uvědomila, co dělá, Sadie se k němu rozeběhla, přičemž ignorovala zrníčka písku, která ji bodala do holé kůže a pálila ji v očích a ústech, vyšplhala do vozidla a zabouchla za sebou dveře. Před ní byla sotva viditelná cesta. Povolila brzdu a šlápla na plyn.

Terénní vůz se dal okamžitě do pohybu, vstříc hrozící bouři. Sadii bylo jedno, že se řítí do nebezpečí. Srdce jí tlouklo jako splašené.

Myslela si, že nejhorší bude smířit se se skutečností, že ji Drax nemiluje. Zmýlila se však. Byla naivní, tak naivní. Kolik dalších žen Drax se svým bratrem využil, stejně jako chtěli využít jí? Věděla, že existují takové, které by se svým zážitkem vychloubaly, ale ona k nim nepatřila. Představa, že by se jí intimně dotýkali dva muži, těšili se z jejího těla, vzrušovali se vědomím, že se o ní dělí, v ní vzbuzovala odpor.

Vere soustředěně sledoval svého bratra a čekal na jeho odpověď. Ticho, jež mezi nimi panovalo, se zdálo být nekonečné. Nakonec se ale Drax nadechl a zastřeným hlasem řekl: „Vere, to říkáš jen kvůli mně, protože víš, že já ji také miluju. Zapomínáš však, že jsi řekl, že bude skvělou manželkou.“

„Ano,“ souhlasil Vere. „Ale pro tebe, ne pro mě. Doufal jsem, že tě svými slovy přiměju, aby ses mi svěřil a utvrdil mě v tom, co už jsem dávno uhodl – že navzdory tomu, že jsi Sadii přivedl do Dhurahnu pro mě, zamiloval ses do ní sám. Opravdu si myslíš, že jsem tak slepý, abych si nevšiml, co k ní cítíš? I když musím říct, že po tom, jak ses k ní v poslední době choval, bych se Sadii nedivil, kdyby o tvých citech začala pochybovat. Vždyť jsi ji ignoroval a…“

„Dělal jsem to kvůli tobě! Protože jsem si myslel, že ses do ní také zamiloval.“

„A já se zas kvůli tobě nezeptal, co se děje,“ opáčil Vere soucitně. „Měl jsem s tebou mluvit otevřeněji. Víš ale, jaký jsem. Říkal jsem si, že kdybych byl v tvé kůži, vybral bych si vhodnou chvíli, abych se ti svěřil, a nečekal, až mě budeš konfrontovat sám. Věděl jsem, že je něco v nepořádku, ale neměl jsem tušení, co si myslíš. Škoda, že jsem to neuhodl.“

„Jak bys mohl?“ zeptal se Drax. Měl pocit, že si jeho bratr dává za vinu, co se stalo. „Je všeobecně známo, že když se muž vášnivě zamiluje, ztratí rozum. Myslel jsem si, že když já miluju Sadii, ty ji musíš milovat také. Žárlil jsem, příšerně, ale domníval jsem se, že se musím držet svého slova – že jsem Sadii přivedl do Dhurahnu pro tebe.“

„Řekl jsi tohle Sadii?“

„Ne, neodvážil jsem se.“

„Víš, že je z tvého chování velmi nešťastná?“ zeptal se jej Vere. „To ti řekla?“

„Ne tak docela, ale mně je to vcelku jasné.“

Zatímco spolu mluvili, vítr venku sílil. Museli proto zvýšit hlas, aby se vůbec slyšeli.

„Musíme se vrátit do města,“ řekl Vere. „Nechceme tady přece zůstat.“.

„Já odvezu Sadii,“ prohlásil Drax. „A první, co udělám, až se vrátíme, je, že ji požádám o ruku – poté co se jí samozřejmě omluvím.“

Najednou se oba smáli a objímali se vzájemným štěstím a opravdovým porozuměním.

Když od sebe odstoupili, jeden z dělníků náhle vtrhl do stanu a vykřikl: „Veličenstvo! Ta anglická dívka právě opustila tábořiště v jednom z vozů.“

Drax s Vereem se podívali na muže, jenž se objevil ve stanu.

„Cože?“

Není možné, aby Sadie udělala něco tak nebezpečného. Výraz v mužově tváři je však utvrdil v tom, že to možné bylo.

Oba bratři se vrhli k východu.

Venku muži zápasili se silným větrem a rychle vše balili. Hustý závoj bouří unášeného písku měnil krajinu ve žlutou mlhu.

„Kam jela?“ snažil se Drax překřičet kvílení větru.

Muž ukázal do ohniska bouře. Drax s Vereem si vyměnili zachmuřené pohledy.

„Jedu za ní,“ prohlásil Drax.

„To nemůžeš – nikam nepojedeš…“ začal Vere a pak se zarazil, když pohlédl na svého bratra. „Pojedu s tebou,“ řekl místo toho.

Drax zavrtěl hlavou, ale pohled, který svému dvojčeti věnoval, byl naplněn láskou a vděčností.

„Ne, Vere,“ řekl chraplavým hlasem. „Oba víme, že za ní musím jet já, i když je to nebezpečné. Můj život bez ní nemá cenu.“

„Stejně jako můj bez tebe, bratře,“ odpověděl Vere jednoduše.

Draxovi se do očí hrnuly slzy. „Ty se vrátíš domů, protože musíš – protože náš lid a naše země tě potřebuje. Ale já nemůžu odjet bez Sadie. Než jsem ji potkal, přísahal bych, že neexistuje žádný svazek, žádná láska, která by mohla být tak silná jako láska k tobě. Ale Sadie mi ukázala, že se mýlím. Musím ji nalézt.“

„A pokud ne?“

„Nebudu mít klid, dokud ji nenajdu. Bez ní se nevrátím. A já ji najdu. I kdybych se měl protloukat pouští celý svůj život.“

Vere zlehka přikývl.

„Potom jdi, bratře,“ řekl tichým hlasem. „A mé modlitby půjdou s tebou. Necháme tu generátor a jeden ze stanů, kdybyste je náhodou potřebovali.“

Drax pokýval hlavou. Znovu se objali, potom Vere vstal a sledoval Draxe, jak jde proti větru a šplhá do svého terénního vozu.

„Excelence, musíme jet,“ naléhal na Verea jeden z mužů.

Vere přikývl, ale nehnul se, dokud vířící písek nepohltil Draxovo auto a Drax nezmizel z dohledu.

Za okny lítal písek a skučel vítr, jenž bičoval vůz ze všech stran. Sadie už dávno ztratila cestu, po které se vydala, ale nezáleželo jí na tom. Nezáleželo jí na ničem. Toužila jen po zapomnění.

V krku ji pálilo a emoce jí otřásaly stejně jako bouře jejím vozidlem. Ona i její vůz se dostaly do spárů mocné síly, z nichž nebylo možné uniknout. Zdálo se, že bouře nadzdvihne těžké auto a úplně jej zničí, ale kvůli tomu neplakala. Plakala kvůli Draxovi! Jak ji mohl chtít takto degradovat? Nechtěla ani pomyslet na osud, který jí připravoval, a stejně tak si nechtěla přiznat, že jej milovala. Chtěla na něj zapomenout, vyrvat jeho vzpomínku ze svého srdce a ze své paměti.

Motor auta se rozběhl naplno, jak se vůz snažil vyšplhat příkrým neviditelným svahem – natolik příkrým, že musel být téměř kolmý k zemi, uvědomila si Sadie, zatímco se kola protáčela a vůz se chvěl. Bez jakéhokoli varování náhle začal padat dozadu.

Sadie se snažila brzdit, ale nebylo to k ničemu. Vůz se stal neovladatelným. Vykřikla o vteřinu dříve, než se auto prudce zastavilo. Hlavou dopadla na okno a v hrůze zvolala Draxovo jméno, což jí způsobilo daleko větší bolest než rána do hlavy. Čelo měla vlhké a lepkavé. Zvedla ruku a zjistila, že krvácí. Z oken už nebylo díky písku téměř vidět. Věděla, že by měla mít strach, ale neměla. A také proč? Představa, že tu umře, byla přijatelnější než vyhlídka na život s vědomím, že k ní byl Drax tak krutý.

Sadie se nemohla dostat daleko, ujišťoval se Drax. Podle řidiče terénního vozidla se vydala hojně užívanou cestou. Zamířila však také přímo do ohniska blížící se bouře – což byl důvod, proč nechtěl, aby jel Vere s ním.

O tom, že najde Sadii, nebylo pochyb. Zda však přežijí běsněni bouře, byla věc druhá. Jako všechna moderní vozidla, která se v Dhurahnu používala k cestování po poušti, byly i tyto dva vozy vybaveny zvláštním navigačním systémem, který zabraňoval tomu, aby se řidič v poušti ztratil. Jeho mobilní telefon možná v bouři nebude fungovat, ale navigační systém ano. Z předního skla neviděl téměř nic, ale na rozdíl od Sadie věděl, co dělat, když náhle najel na příkrý kopec.

Ačkoli zhruba odhadoval, kde druhý vůz je, trvalo Draxovi několik cenných minut, než jej objevil, napůl zabořený v písku. Když otevřel dveře a spatřil Sadii, jak leží na volantu, měl pocit, jako kdyby mu někdo vyrval srdce z hrudi. Ve chvíli, kdy se jí však dotkl, nadskočila, oči otevřela dokořán a vyděšeně se na něj podívala.

„Ne! Ty ne… Ne…“ křičela, napůl hysterická, a odstrkovala jej od sebe. Drax ji však popadl a odnesl ji k sobě do auta. Věděl, že do Dhurahnu nestihnou utéci, kdyby tu však zůstali, zasypal by je písek. Oáza představovala jejich jedinou šanci na přežití – pokud se tam ovšem dostanou včas.

Drax posadil Sadii na sedadlo vedle sebe a zařadil zpátečku.

Sadie se zachvěla. Je s Draxem. Proč za ní jel? Proč ji nenechal na pokoji? Byl natolik zvrácený, že raději riskoval svůj život, než aby si odepřel zvrhlou rozkoš?

Do očí jí vhrkly slzy a začaly se jí řinout po tvářích.

Drax se jí chtěl dotknout, ale Sadie před jeho rukou ucukla.

„Co tady děláš? Proč jsi za mnou jel?“

„Protože jsem neměl na vybranou. Miluju tě, Sadie. Jsi můj život a…“

„Ne.“ Jak se jí opovažuje takhle lhát, když sama zná pravdu? Hystericky se rozesmála.

„Ano!“ trval na svém Drax. Ale Sadie zavrtěla hlavou.

„Lžeš. Nemiluješ mě. Slyšela jsem tě, Draxi, slyšela jsem všechno, co jsi o mně řekl Vereovi. To, jak se o mě budete dělit,“ přiměla se zopakovat jeho strašlivá slova. „Něco takového nedovolím, Draxi. To raději zemřu,“ prohlásila rozohněně. „Nedovolím, abys mě takhle zneužíval.“

„Tak proto jsi odjela z tábořiště?“ zeptal se Drax.

„Snad si nemyslíš, že bych zůstala,“ zasyčela Sadie.

„Sadie, takhle to není.“

„Není? Vždyť jsem tě slyšela!“

„Já vím, že jsi mě slyšela, ale…“ Drax potichu zaklel, zatímco se snažil udržet vůz pod kontrolou. „Já tě miluju, Sadie.“

„Neříkej to! Lžeš!“

„Ne, nelžu. To, co jsi slyšela, bylo…“

S vysvětlením si bude muset počkat, než se dostanou do tábořiště, pomyslel si Drax, když vítr najednou utichl a kolem nich se rozlehlo naprosté ticho.

„Co?“ zeptala se Sadie nejistě. Bylo jí jasné, že zvláštní klid nevěštil nic dobrého.

„Ohnisko bouře,“ prohlásil Drax zachmuřeně. „Jestliže budeme mít štěstí, dostaneme se do oázy dříve, než se bouře strhne. Je támhle před námi – vidíš ji?“

Sadie ji viděla. Tábořiště bylo opuštěné, několik palem vyvrátil vítr, jedna z nich spadla přímo do oázy. Drax zastavil před jediným zbylým stanem – Draxovým stanem, uvědomila si Sadie.

„Kde jsou ostatní? Kde je Vere?“ zeptala se Sadie.

„Zpátky v Dhurahnu. Rozjela ses přímo do ohniska bouře. Rychle,“ nařídil jí, rozepnul si pás a snažil se rozepnout i její. Sadie zavrtěla hlavou. Nechtěla, aby se jí dotýkal, dokonce ani když klopýtala hlubokým pískem, jenž odděloval vůz od vchodu do stanu.

„Máme štěstí, že generátor pořád funguje,“ řekl Drax, jakmile se ocitli uvnitř. „Alespoň prozatím.“

„Třeba už je po bouři a my tu nemusíme zůstávat. Možná bychom se mohli vrátit zpět do města,“ navrhla Sadie. „A až se tam vrátíme, chci svůj pas zpátky, Draxi. Nezůstanu tu a nenechám se… nenechám se zneužívat.“ Nadzvedla bradu a vyhrkla: „Jestliže si s Vereem chcete hrát své zvrhlé hry, pak si budete muset najít někoho jiného.“ Obličej jí hořel studem a odporem.

„Sadie…“ zasténal Drax, ale pak se zarazil. Ticho náhle přehlušil hluk větru, který se plnou silou opřel do látky stanu.

Nebylo možné jej překřičet, ale z výrazu v Draxově tváři bylo jasné, v jakém jsou nebezpečí. „My tu zemřeme, viď?“ zašeptala.

Drax jí musel odezírat ze rtů, protože zavrtěl hlavou a odpověděl: „Pokud ano, tak společně. Raději zemřu s tebou, Sadie, než abych žil bez tebe.“

Co to říkal? Svá slova přece nemohl myslet vážně. Ke svému údivu spatřila, jak se k ní blíží. Snažila se před ním uprchnout, ale bylo pozdě. Jeho paže ji objaly a jeho ústa se přitiskla na její.

Tohle přece nemůže dovolit. Z neznámého důvodu zvedla ruce a přitáhla si jej k sobě. Možná ji k tomu vedla představa, že nepřežijí. Vítr za plachtou stanu zuřil, ale Sadie slyšela jen zběsilý tlukot svého srdce a hlas, který jí říkal, že na ničem jiném nezáleží než na její touze.

„Zmocni se mě, Draxi,“ prosila jej. „Tady a teď, když jsme tu jen my dva. Tak strašně po tobě toužím…“

„Ne,“ zavrtěl hlavou Drax. „Ne, Sadie,“ zopakoval a pustil ji. „Ne, dokud si s tebou nepromluvím a všechno ti nevysvětlím.“

„Možná, že nebudeme žít dlouho,“ řekla Sadie. „A proto bych chtěla své poslední chvíle strávit v tvé náruči, Draxi. Ne…“

Drax s ní zatřásl. „To nesmíš říkat. My budeme žít. Dovol, abych ti vysvětlil…“

„Ne tady.“ Sadii ovládal instinkt, který neznala, ale nedokázala mu odolat. „Řekni mi to v posteli, ve tvé náruči.“ Nechtěla se mu dívat do tváře, protože nechtěla vidět, jak jí lže.

„Tak dobrá,“ souhlasil Drax. „V mé posteli, v mé náruči, uslyšíš pravdu a vyznání mého srdce, Sadie.“

DVANÁCTÁ KAPITOLA

Rychle se svlékli, takřka bleskově, vědomi si nejen své touhy a nevyřešených otázek, ale také hrozby bouře a její síly, která by je mohla zničit. Sadie vstala, zadívala se na Draxovo nahé tělo a s lačností absorbovala jeho krásu. Když se k ní natáhl a pevně ji objal, cítila, jak se mu třesou ruce. Strašně po něm toužila a podle toho, jak byl vzrušen, po ní toužil taktéž. Vzpomene si na svého bratra, až se jí zmocní? Bude si představovat, že je tu s nimi Vere? Bude…?

Něžně se dotkl její tváře a políbil ji na čelo. „Nedívej se na mě takhle, Sadie. To, co jsi slyšela, není tak, jak si myslíš. I když chápu, že to muselo znít hrozivě.“

„Nemůžeš jen tak odčarovat slova, která jsi vyřkl, Draxi.“

„Ne, to nemůžu. Ale můžu ti vysvětlit, co jsem jimi mínil. Pravdou je, že jsem je vychrlil ze slepé žárlivosti a hořkosti, Sadie. Po celý život je pro nás s Vereem nejdůležitější naše loajálnost a náš vztah. Když jsem se do tebe zamiloval, poprvé jsem pocítil, co znamená nenávidět svého bratra.“

„A proč bys měl něco takového cítit? Vždyť jsi věděl, co pro mě znamenáš.“

„Ano, ale celá situace je mnohem komplikovanější.

Víš, slíbil jsem Vereovi, že budeš jeho.“ Drax ucítil, jak ztuhla a snažila se jej od sebe odstrčit. Její reakci však předvídal, a tak ji pevně sevřel a přitiskl si ji k sobě.

„Chceš říct, že jsi dělal svému bratrovi pasáka?“ vyhrkla Sadie rozzuřeně.

„Ne. Dovol mi, abych ti to vysvětlil.“

Potichu a otevřeně jí Drax začal vyprávět o problémech, které by mohly vyvstat. Prozradil jí, po čem touží vládci jejich sousedících zemí, že chtějí jejich rodiny spojit manželskými sňatky.

Sadie sebou škubla, když uslyšela Draxe, jak opakuje posměšnou poznámku o pannách, které se rády zamilovávají do šejků, ale Drax se tlumeně zasmál a řekl: „S čím jsem ale nepočítal, byl fakt, že i šejk se může zamilovat a že může být natolik zaskočen svou zkušeností, že se bude snažit předstírat, že se nic takového neděje.“

Drax se nadechl a pokračoval.

„Vere mne však prokoukl. Můj bratr není jako já. Je mnohem rezervovanější. Těžko hovoří o svých pocitech, dokonce i se mnou, a své soukromí si přísně střeží. A tak čekal, až za ním přijdu já a řeknu mu, co cítím. Snažil se mě povzbudit slovy, že budeš skvělou manželkou, a já si ve své žárlivosti představoval, že mi říká, že i on se do tebe zamiloval a že si tě chce vzít za ženu. Jak by tě mohl nemilovat, když jsi tak úžasná?“

Drax se znovu na okamžik odmlčel.

„Protože je mým dvojčetem a protože jsem mu dal svůj slib, že mu najdu manželku, nabyl jsem dojmu, že ti musím jít z cesty. Netušil jsem, když o tobě mluvil jako o dokonalé manželce, že nehovoří o sobě, ale o mně. Byl to můj výbuch žárlivosti, který jsi zaslechla, díky němuž se dozvěděl, jak špatně jsem jej pochopil.

To, co jsi slyšela, že mu říkám, má drahá, nebylo to, co jsem chtěl říct, ale vztek žárlivého muže. Dělalo se mi zle při představě, že se na tebe Vere dívá nebo že se tě dotýká.“

„Přesto jsi mě chtěl stále nechat Vereovi, i když jsi věděl, že tě miluju.“

„Říkal jsem si, že jelikož je Vere lepší než já, budeš ho milovat více. Sadie, musíš pochopit, že kvůli závazkům vůči naší zemi jsme vždycky s Vereem upřednostňovali loajálnost před čímkoli jiným. Ale teď oba víme, že náš vztah už nikdy nebude stejný, protože má láska k tobě znamená, že ty budeš ta nejdůležitější osoba v mém životě.“

Z jeho slov čišela pravda a upřímnost.

„To, co jsem zaslechla, mě hluboce ranilo. Chtěla jsem si s tebou popovídat. Říct ti, že se chci vrátit do Anglie.“ Zachvěla se. „Neměla jsem si brát ten vůz, ale musela jsem odjet.“

„A já tě musel najít.“

„Ach, Draxi, oba tu můžeme zemřít a bude to moje vina.“

Zavrtěl hlavou a usmál se na ni. „My nezemřeme. Poslouchej.“

Sadie na se na něj podívala a zamračila se. „Nic neslyším.“

„To je právě ono,“ řekl Drax. „Zatímco jsme si tady prožili svou osobní bouři, ta za plachtou stanu mezitím odezněla.“

„Znamená to, že odsud budeme moci odjet a vrátit se do Dhurahnu?“ Vycítí její zklamání a uhodne, jak nerada se vzdává možnosti být s ním tady o samotě?

„Ano,“ souhlasil. „Ale ne dnes večer.“

„Ne dnes večer?“ zopakovala Sadie.

„Ne,“ prohlásil Drax rozhodně. „Protože dnes večer tě chci pro sebe, abych ti mohl ukázat, jak moc tě miluju.“

„To by se mi líbilo. A také by se mi líbilo, kdybychom dnes v noci počali naše dítě, Draxi,“ pravila něžně Sadie. „Tady, po bouři, která nás mohla zabít.“

Z rozpáleného pohledu v jeho očích vyčetla, jak moc ho její slova zasáhla. Naklonila se k němu a roztřesenou rukou se dotkla jeho penisu. Byl horký a vybízel k mazlení.

„Víš, co se stane, když tohle budeš dělat dál?“ zeptal se Drax zastřeným hlasem.

„Co?“ vybídla jej Sadie a když zvedl ruku, zatajila dech.

Vášnivě ji políbil a dlaně přitiskl na její tělo. Když docestoval až k jejím ňadrům, její bradavky se dychtivě vztyčily. Rty se jí přisál na krk a zaposlouchal se do slastného sténání, zatímco jí ukazováčky a palci mačkal bradavky. Sadie zvedla ruce a přitiskla si jeho hlavu níže k tělu, aby se mohl svými rty dotýkat jejích ňader. Když uposlechl její nevyřčené přání, slast, která ji zachvátila, byla daleko silnější, než předpokládala. Drax vnořil svou ruku mezi její stehna, do úst si vzal její bradavku a konečky prstů prohledal její vlhké hnízdečko.

Sadie myslela, že zemře rozkoší. Rozevřela nohy a přitiskla se na jeho ruku v touze, aby se zanořil hlouběji a intimněji. Okamžitě našel zdroj její rozkoše a začal jej laskat, až měla pocit, že dojde vyvrcholení, po němž tak toužila. Pokaždé, když už jej málem dosáhla, se od ní Drax odtáhl, dokud se po něm znovu nenatáhla a nepoprosila jej: „Ted, Draxi. Teď, prosím.“

Bylo úžasné cítit na sobě váhu jeho těla, rozevřít nohy a obemknout je okolo něj. Drax do ní opatrně pronikl, ale jeho opatrnost ji frustrovala.

„Hlouběji, Draxi, silněji,“ žadonila a oči se jí rozzářily rozkoší, když ji uposlechl. Pokusně zatnula svaly a uslyšela, jak zasténal blahem.

„Odkud víš, jak se to dělá?“ zeptal se mezi polibky.

„A proč bych to neměla vědět?“ zašeptala Sadie. „Když je to něco, co chci… když tě chci cítit a držet… když chci…“

„Tohle?“ otázal se a pronikl do ní hlouběji a rychleji. Sadie se k němu přitiskla a oddala se jeho rytmu.

„Draxi…“ sténala.

Zajížděl do ní hlouběji, vyplňoval ji, vybízel ji, aby se naléhavě pohybovala, až ji po chvíli zachvátila rozkoš, vlna rozkoše za vlnou, a vzápětí ucítila jeho teplo, které se v ní rozlilo.

„Draxi,“ zašeptala a zvedla ruku, aby jej pohladila.

Přitiskl si ji na rty a pak řekl: „Jsi má. Navždy. Má láska a brzy, doufám, i má žena. Vezmeš si mě, viď, Sadie?“

Byla natolik přemožena svými pocity, že se nezmohla na víc než na kývnutí hlavou.

„Neměl bys dát vědět Vereovi, že bouře je pryč a že jsme v pořádku?“ otázala se Sadie. „Určitě si dělá starosti.“

„Není tu signál, ale neboj. Vere ví, že jsme v pořádku.“

„Protože je tvé dvojče a vycítí to?“ zeptala se Sadie.

„Ano.“

„To ale neznamená, že ví, že jsi mne našel.“

Drax jí láskyplně odpověděl: „Ale znamená. Protože jsem mu řekl, když jsem odjížděl, že bez tebe se z pouště nevrátím.“

Byli oddáni o tři týdny později – nejprve při civilním obřadu a pak dle tradic lidu Dhurahnu, svázáni jeden s druhým hedvábným šátkem okolo zápěstí, zatímco Drax držel pevně Sadiinu ruku a jejich prsty byly propleteny.

Byl to Vere, kdo celebroval svatební obřad, coby vůdce svého lidu, a Vere, kdo přivítal Sadii těmi nejmilejšími projevy – na veřejnosti jen zopakoval to, co už Sadii řekl v soukromí, že je nesmírně rád, že se stane Draxovou ženou.

Byl to dlouhý den, plný hodování, tance a zpěvu, ale nakonec osaměli.

„Miluju tě,“ zašeptal Drax, když ji odnášel v náruči do jejich apartmá.

Za velkým oknem zářil měsíc a osvětloval bazén, kde jej viděla prvně nahého a zoufale po něm zatoužila. Zatoužila po něm i teď. Ale teď mu to mohla říct – a ukázat mu to. Pohlédla na něj a ve výrazu její tváře se zračily její pocity.

„Když se na mě takhle díváš, vím, že jsem ten nejšťastnější muž na světě,“ prohlásil Drax něžně. „Jestliže teď doufám v jedno, tak v to, aby si Vere našel někoho, koho bude milovat a kdo jej bude milovat stejně, jako já miluju a jsem milován tebou, Sadie.“

A pak nastalo ticho, přerušované Sadiinými dlouhými vzdechy rozkoše, zatímco s ní Drax oslavoval jejich vzájemnou oddanost.