Raine Miller

Aféra Blackstone 02. Všechno nebo nic

Prolog

Červen 2012 Londýn

Nechala jsem Ethana stát u výtahů. Prosil mě, abych neodcházela. Byla to ta nejtěžší věc, jakou jsem udělala za posledních několik let, ale musela jsem ho opustit. Otevřela jsem mu své srdce a on mi ho rozdupal na padrť. Tvrdil mi, že mě miluje a že dělá vše pro to, aby mě ochránil před mou minulostí. Hlavou se mi honila jen jediná, strašná myšlenka. Ethan to ví.

Věci však nejsou vždy takové, jaké se na první pohled zdají. Mnohdy vyvodíme závěry bez podstatných informací. Nápady vznikají na základě emocí, které se často nezakládají pouze na faktech. Takové to bylo i se mnou a Ethanem. Zjistila jsem to samozřejmě později, a ve chvíli, kdy už jsem získala odstup od událostí, které mě ovlivnily, jsem dokázala vidět věci trochu jinak.

Můj vztah s Ethanem byl rychlý, intenzivní… spalující. Od začátku se mnou jednal na rovinu. Říkal mi, že mě chce, a dokonce že mě miluje. Netajil se tím, co po mně vyžaduje. Nevadilo mu mluvit o svých pocitech, a nemyslím tím jen u sexu. Erotika náš vztah velmi utužovala, ale bylo v tom i něco jiného. Ethan dokázal sdílet své pocity snadno. On ano, já zas tak ne.

Občas jsem se cítila, jako by mě Ethan doslova pohlcoval. Od první chvíle jsem z něj byla jako u vytržení. Nikoho náročnějšího jsem v posteli nikdy nezažila, ale v jedné věci jsme měli jasno. Chtěla jsem vše, co mi dával. Uvědomila jsem si to ve chvíli, kdy jsem ho opustila.

Ethan mi poskytoval klid a bezpečí, jaké jsem jako dospělá s nikým jiným necítila. Rozhodně ne po sexuální stránce. Ethan je prostě takový a myslím, že ho chá pu až teď. Nechoval se majetnicky a nesnažil se mě ovládat proto, aby nade mnou měl moc. Byl takový, protože věděl, co já potřebuju. Pokoušel se mi dát něco, co by našemu vztahu prospělo.

Dny bez něj byly bolestivé, samota naprosto zničující. Oheň vášně nás žhavil doběla a spaloval nás žárem. Když jsme byli spolu, hořeli jsme jeden pro druhého. Věděla jsem, že potřebuju čas na uzdravení, ale ani to mi nepomohlo, abych se cítila lépe. Když jsem přemýšlela nad Ethanovým chováním, neustále se mi vracela jediná myšlenka. Ethan ví, co se mi stalo. Jak by mě i přesto mohl milovat?

1. kapitola

V ruce mi pulsovala tupá bolest. Ztěžka jsem oddechoval u zavřených dveří výtahu, který ji právě odvážel pryč.

Přemýšlej!

Pustit se za ní by nebyl dobrý nápad, takže jsem opustil halu a vyrazil do kuchyňky. Elaina tam chystala kávu. Okamžitě sklopila hlavu a předstírala, že tam nejsem. Chytrá ženská. Uvažoval jsem, jestli se i všichni ostatní idioti v kanceláři zachovají stejně. Měli by, protože jinak si nejspíš budou muset začít hledat novou práci.

Nasypal jsem led do plastového sáčku a vsunul dovnitř ruku. Kurva, to studí! Všiml jsem si, že mám na kloubech krev. A nejspíš bych ji našel i na zdi vedle vý tahu. Vracel jsem se zpět do kanceláře, ruku stále obalenou ledem.

Požádal jsem Frances, aby přivolala servisní službu, která by dokázala vyčistit zeď umazanou od krve.

Frances bez zaváhání přikývla a přejela pohledem mou ruku a sáček s ledem.

„Chcete to zrentgenovat?“ zeptala se s mateřským výrazem ve tváři.

Alespoň myslím, že takhle mateřský výraz vypadá. Já si svou matku sotva pamatoval, takže si to možná jen představuju.

„Ne.“ Chci zpět svou holku, nechci žádný zkurvený rentgen!

Vpadl jsem do kanceláře a zabouchl za sebou dveře. Z baru jsem vytáhl láhev Van Gogha a otevřel ji. Zalovil jsem v šuplíku po cigaretách značky Djarum Black a zapalovači. Od té doby, co jsem poznal Brynne, mizí cigarety rekordně rychle. Musím doplnit zásoby.

Teď potřebuju už jen skleničku na tu vodku. Anebo ne. Láhev bude tak akorát.

Přihnul jsem si a bolest jen přivítal.

Seru na ruku, mám zlomené srdce.

Zíral jsem na její fotografii. Na tu, kterou jsem pořídil u ní v práci, zatímco mi ukazovala obraz Lady Percival, která drží v rukou knihu. Vzpomněl jsem si, že jsem tehdy fotil mobilem a jak mě překvapilo, že fotka vyšla opravdu hezky. Stáhl jsem ji proto do počítače a nechal vyvolat. Umístil jsem si ji do kanceláře. Vůbec nevadilo, že šlo o fotografii pořízenou mobilním telefonem, Brynne vypadala nádherně skrz jakoukoli čočku. Obzvlášť skrz čočky mých očí. Někdy mě bolel i pouhý pohled na ni.

Vybavil jsem si to ráno. Úplně jsem viděl před očima, jak šťastná byla, když jsem ji vyfotil, jak se usmívá na tu starodávnou malbu…

Zastavil jsem na parkovišti před galerií Rothvale a vypnul jsem motor. Byl

chladný, nevlídný den a venku mrholilo. Ale v autě bylo příjemně. Brynne seděla vedle mě oblečená do práce a byla nádherná, přitažlivá, usmívala se na mě a já se s ní cítil jako v nebi. Povznášelo mě vědomí, co jsme spolu dnes ráno sdíleli. A to nemluvím o sexu. Vzpomínka na to, co jsme prováděli ve sprše, mi naplní celý den. Těším se, že se s ní večer znovu uvidím, že budeme spolu, že bude patřit jen mně a že si ji vezmu do postele a znovu a znovu jí to dokážu. Ráno jsme si promluvili a já cítil, že mě konečně vpustila do svého srdce. Milovala mě stejně jako já ji. Byl čas začít uvažovat nad společnou budoucností. Tak moc jsem si přál být s ní.

„Už jsem ti řekla, jak moc se mi líbí tvůj úsměv, Ethane?“

„Ne,“ odvětil jsem a přestal se usmívat. „Řekni mi to.“

Brynne zavrtěla hlavou nad mou taktikou a pohlédla z okna do deště. „Vždycky, když to uděláš, cítím se výjimečná, protože vím, že na veřejnosti nic podobného neděláš. Obvykle se chováš rezervovaně. Takže když se na mě usměješ, jsem naprosto uchvácená.“

„Podívej se na mě,“ přikázal jsem jí a věděl, že mě poslechne. Tohle byla jedna z věcí, kterou musíme ještě probrat, i když byla od začátku nad slunce jasná. Brynne byla vůči mně přirozeně submisivní. Přijímala vše, co jsem jí nabízel, dominant ve mně našel svou múzu. Další z důvodů, proč nám vztah tak dobře fungoval.

Uchvátil jsem tě?

Zdvihla ke mně hnědo-zeleno-šedé oči a čekala. Penis mi začal tvrdnout. I kdybych si ji vzal právě teď tady v autě, stejně bych po ní za chvilku toužil znovu. Tak moc mě přitahovala.

„Ježíši, jsi nádherná, když tohle děláš.“

„Dělám co, Ethane?“

Zastrčil jsem jí pramen hebkých vlasů za ucho a znovu jsem se na ni usmál.

„To je jedno. Děláš mě šťastným, to je vše. Moc rád tě vozím do práce poté, co jsme spolu strávili noc.“

Začervenala se a já dostal chuť znovu ji opíchat.

Ne, ne opíchat. Dostal jsem chuť znovu se s ní velmi pomalu pomilovat. Představil jsem si její napjaté nahé tělo, celé dychtivé, že ho potěším všemi možnými způsoby. Celá moje. Jen moje. Díky Brynne jsem se cítil jako…

„Chceš jít dovnitř a podívat se, na čem pracuju? Máš čas?“

Zdvihl jsem její ruku ke rtům a vydechl jí do kůže: „Bál jsem se, že se nikdy nezeptáš. Veďte mě, profesorko Bennettová.“

Rozesmála se. „Jednou možná. Začnu nosit černý plášť a brýle a budu si česat vlasy do drdolu. Budu přednášet o technikách správné konzervace a ty budeš sedět vzadu a rozptylovat mou pozornost nevhodnými komentáři a pošilháváním do mého výstřihu.“

„Ach a vezmeš mě pak do kabinetu, abys mě za to potrestala? Zůstanu po ško le, profesorko Bennettová? Jsem si jistý, že dokážu vymyslet něco, čím bych odčinil své neuctivé chování.“ Položil jsem jí hlavu do klína.

„Jsi blázen,“ zachichotala se a táhla mou hlavu zpět. „Pojďme dovnitř.“

Utíkali jsme společně mezi kapkami deště. Můj deštník nás oba chránil a Brynne se tiskla blíž ke mně. Voněla květinami a paprsky slunce a v té chvíli jsem byl nejšťastnějším mužem na celém světě.

Představila mě starému hlídači, který do ní byl očividně zamilovaný, a vedla mě dál dozadu, do velké místnosti. Všude stály tabulky na podstavcích ozářené světlem. Ukázala mi velkou olejomalbu tmavovlasé vážné ženy s jiskřivě modrýma očima, která držela v rukách knihu.

„Ethane, pozdrav prosím lady Percival. Lady Percival, tohle je můj přítel Ethan Blackstone.“ Usmála se na obraz, jako by byly nejlepší přítelkyně.

Nepatrně jsem pokynul hlavou a řekl: „Má paní.“

„Není úžasná?“ otázala se Brynne.

Pragmaticky jsem obraz zkoumal. „No, rozhodně je přitažlivá. Zdá se, jako by měla v očích vepsaný celý příběh.“ Naklonil jsem se blíž, abych se podíval na kni hu, kterou držela v rukách. Název se téměř nedal přečíst, ale jakmile jsem rozpoznal, že slova jsou psaná francouzsky, hned to bylo snadnější.

„Pracuju zejména na té části s knihou,“ vysvětlovala Brynne. „Při požáru utrpěla velké poškození a lak se spekl dohromady. Ta kniha je určitě velmi důležitá.“

Znovu jsem se na ni zahleděl a objevil slovo Chrétien. „Je to francouzsky. Tady to slovo je jméno Christian,“ ukázal jsem.

Zorničky se jí rozšířily a její hlas zněl vzrušeně. „Opravdu?“

„Ano. A jsem si jistý, že jde o Le Conte du Graal. Příběh o svatém grálu.“ Pohlédl jsem na Brynne a pokrčil rameny. „Žena na obraze se jmenuje lady Percival, že ano? Nebyl Percival tím rytířem, který v legendě o Artušovi našel svatý grál?“

„Proboha, Ethane!“ vzrušeně mě chytila za ruku. „Samozřejmě! Percival. To je její příběh. Přišel jsi na to. Lady Percival skutečně drží v rukách velmi vzácnou knihu. Věděla jsem, že to bude bomba! Jeden z prvních příběhů o králi Artušovi, datovaný až do dvanáctého století. Ta kniha je Příběh Percevala a svatého grálu od Chrétiena de Troyes.“ Hleděla na obraz. Její tvář zářila štěstím a čistou radostí.

Sáhl jsem pro telefon a vyfotil jsem si ji z profilu. Brynne, usmívající se na lady Percival. „Jsem rád, že jsem ti pomohl, kotě.“

Skočila mi kolem krku, políbila mě na rty a objala mě. Byl to ten nejúžasnější pocit na světě.

„Ano! Tolik jsi mi pomohl! Hned zavolám do Mallertonovy společnosti a řeknu jim, co jsi objevil. Jsem si jistá, že je to bude zajímat. Příští měsíc je naplánovaná výstava k příležitosti Mallertonova narození. Jsem zvědavá, jestli zahrnou i tuhle…“

Brynne blábolila a vzrušeně mi sdělovala vše, co bych měl podle ní vědět o vzácných knihách, malbách vzácných knih a konzervování maleb vzácných knih. Její tvář hořela vzrušením a nadšením, že záhada je odhalena.

Ten úsměv a polibek, který mi vtiskla, měly pro mě váhu zlata.

Otevřel jsem oči a snažil se zorientovat v čase a prostoru. Hlava mě bolela, jako bych s ní narazil do zdi. Hleděl jsem na zpola prázdnou láhev Van Gogha. Po stole byly rozházené vajgly od cigaret. Mou tvář obklopoval zatuchlý pach tabáku. Odlepil jsem tvář od stolu, sevřel hlavu do dlaní a zapřel lokty o desku.

Na tomhle stole jsem jen před pár hodinami šukal Brynne. Ano, šukal. Byl to tak ryzí a vášnivý sex, že mě při vzpomínce na něj začaly pálit oči. Na mobilním telefonu zablikala zpráva. Otočil jsem ho, abych se na ni nemohl podívat. Věděl jsem, že Brynne mi nepíše.

Nezavolá mi, tím jsem si byl jistý. Jedinou otázkou zůstávalo, jak dlouho vydržím nezavolat já jí.

Venku je noc. Tma. Kde je? Jak moc jsem jí ublížil? Pláče? Nechává se konejšit přáteli? Nenávidí mě? Jo, nejspíš všechno tohle dohromady. A já za ní ani nemůžu přijít a napravit to.

Nechce tě.

Tak takové to je. Být zamilovaný. Je načase začít čelit tomu, co jsem Brynne udělal. Zůstal jsem proto v kanceláři a postavil se tomu tváří v tvář. Nemohl jsem jít domů. Cítil bych ji z každičkého kousku svého bytu. Kdybych spatřil její věci, zešílel bych. Zůstanu tu přes noc a vyspím se v peřinách, které nebudou mít v sobě ukrytou její vůni. Nebudou mít v sobě ukrytou ji. Uvnitř mě se vzedmula vlna paniky. Musel jsem se pohnout.

Zvedl jsem zadek ze židle a postavil se. Na podlaze pod mýma nohama jsem spatřil kousek růžové látky. Věděl jsem, co to je. Krajkové kalhotky, které jsem jí stáhl, zatímco seděla na stole.

Kurva! Když jen pomyslím na to, kde jsem byl, když se ozvala zpráva od jejího otce. Přímo v ní. Málem jsem se zbláznil, když jsem se dotkl něčeho, co bylo ještě dnes v těsném kontaktu s její kůží. Schoval jsem si kalhotky do kapsy. Sprcha na mě volala.

Zadními dveřmi jsem vešel do malého apartmá s postelí, koupelnou, televizí a malou kuchyní, vše v luxusním provedení. Dokonalý azyl pro svobodného, velmi zaměstnaného manažera, který pracuje dlouho do noci a nemá důvod jezdit domů.

Sem jsem si vodil milenky, když jsem je chtěl ošukat. Samozřejmě až po pracovní době. Nikdy nezůstaly přes noc. Své dámy jsem vždy vyprovodil dlouho před úsvitem. Vše ale skončilo, když jsem poznal Brynne. Tu jsem sem nikdy nemínil přivést. Od začátku jsem cítil, že ona je jiná.

Zvláštní. Má nádherná Američanka.

Brynne o tomhle místě nevěděla. Během vteřiny by ho prokoukla a nenáviděla by mě, že jsem ji sem vzal. Na hrudi jsem pořád cítil bolest. Pustil jsem sprchu a svlékl se.

Na mé tělo dopadly první kapky horké vody. Opřel jsem se o dlaždičky a postavil se tváří v tvář realitě. Nejsi s ní. Všechno jsi podělal a ona už tě nechce.

Už podruhé mě má Brynne opustila. Poprvé to dokázala pod hávem noci, protože ji trýznil zlý sen. Tentokrát ode mě odešla, aniž by se ohlédla zpět. Viděl jsem

její tvář a nebyl to strach, co ji nutilo odejít, ale bolest ze zrady, z toho, že jsem jí neřekl pravdu. Přestala mi důvěřovat. Vsadil jsem příliš vysoko a prohrál.

Nutkání vyrazit za ní, přivézt ji zpět a donutit zůstat bylo natolik silné, že jsem praštil do zdi. Možná jsem si něco zlomil, ale lepší než abych se za ní vydal. Řekla mi, abych ji už nikdy nekontaktoval.

Vypnul jsem sprchu a vystoupil z ní. Zvuk odtékající vody mi připomněl mou bolest. Vzal jsem si ručník a otřel si mokré vlasy. Zíral jsem do zrcadla. Na svou tvář. Na nahé, mokré, zbídačené tělo. Jsem sám. Uvědomil jsem si další pravdu, když jsem hleděl na toho kreténa.

Nikdy je velmi dlouhá doba. Možná bych jí byl schopen dát den nebo dva, ale nikdy bylo naprosto nemyslitelné.

Pořád potřebovala ochranu před nebezpečím. Na tom se nic nezměnilo. Nedovolím, aby ženě, kterou miluju, někdo ublížil. Nikdy.

Usmál jsem se na sebe do zrcadla. Mé myšlenkové pochody mě pobavily i v takto zbídačeném stavu. Najednou jsem našel dokonalý příklad využití slova nikdy.

2. kapitola

Brynne odešla před dvěma dny a život stojí za hovno. Dokázal jsem se pohybovat, pracovat, ale necítil jsem se dobře. Jak dlouho to takhle vydržím? Mám jí zavolat? Jakmile jsem o své současné situaci začal přemýšlet, pocítil jsem v mysli naprostou hrůzu, takže jsem s tím rychle přestal. Nechal jsem to být. Prázdnota v mém nitru křičela, abych něco udělal, ale já se domníval, že je příliš brzy, abych za Brynne zašel. Potřebovala čas. Už jednou jsem chyboval, když jsem na ni tlačil. A choval jsem se jako sobecký parchant.

Zaparkoval jsem na ulici poblíž domu, ve kterém jsem vyrůstal. Spatřil jsem dokonale upravený trávník, vysokou bránu a keře zastřižené tak, jak jsem si je pa matoval. Táta odsud nikdy neodejde. Neopustí dům, kde žil s mou matkou. Můj otec dává označení tvrdohlavý staroch zcela nový význam. Asi tady i zemře.

Vzal jsem ze sedadla studené pivo a prošel brankou. Do cesty mi vběhl černý kocour. Sedl si a čekal. Nevypadal jako mládě, ale dospělý také ještě nebyl. Nejspíš kocour v pubertě. Usadil se přímo přede dveřmi, natočil hlavu a pozoroval mě. Mrkal na mě jasně zelenýma očima, jako by se mi snažil naznačit, že mám pohnout tím svým zadkem a pustit ho domů. Kdy si k čertu táta pořídil kocoura?

Zazvonil jsem na zvonek, otevřel dveře a strčil hlavu dovnitř. „Tati?“ Kocour se protáhl škvírou rychleji než světlo a já zůstal stát s otevřenou pusou. „Ty máš kocoura?“ zavolal jsem směrem ke kuchyni. Položil jsem pivo do ledničky a padl na gauč.

Namířil jsem ovladač a zapnul televizi. Zrovna dávali mistrovství Evropy. Naprosto dokonalé. Mohl bych se celé hodiny dívat na fotbal, vypít čtyři ze šesti piv a třeba bych alespoň na chvíli zapomněl na svou holku. Nebo bych se mohl vyplakat tátovi na rameni.

Opřel jsem si hlavu a zavřel oči. Do klína mi vlezlo něco hebkého a chlupatého.

Kocour se vrátil.

„Vidím, že s Mourkem už ses seznámil,“ ozval se otcův hlas.

„Proč sis pořídil kocoura?“ Nemohl jsem se dočkat odpovědi. Nikdy jsme kočky neměli.

Táta si odfrkl a posadil se na židli. „Nepořídil. To on si pořídil mě.“

„To si umím představit,“ hladil jsem Mourka po štíhlém těle, „vběhl dovnitř, jakmile jsem otevřel dveře. Jako by mu ten dům patřil.“

„Sousedka mě požádala, jestli bych jí ho občas nenakrmil, zatímco se bude starat o nemocnou matku. Nakonec se k ní musela přestěhovat a kocour už u mě tak nějak zůstal. Myslím, že si docela rozumíme.“

„Se sousedkou nebo s kocourem?“

Můj otec po mně šlehl pohledem. Přimhouřil oči. Jonathan Blackstone byl od přírody vnímavý. Odjakživa. Nikdy jsem před ním nic neutajil. Poznal, když jsem přišel domů opilý a když jsem kouřil. Nebo když jsem jako malý kluk něco prove dl. Nejspíš to bylo tím, že byl po většinu času naším jediným rodičem. Vždycky měl na mě i na mou sestru Hannah dost času, a to i ve chvíli, kdy naše matka zemřela. Tátovy smysly se potom ještě zostřily a dokázal vyčenichat problémy lépe než ohař. Ani dnes tomu nebylo jinak.

„Co se ti přihodilo, synu?“

Brynne se mi přihodila.

„To je to na mně tak vidět?“ Kocour se mi zavrtěl v klíně.

„Znám své děti a všimnu si, když se něco děje.“ Otec na okamžik opustil místnost, a když se vrátil, nesl dvě piva. Jedno mi podal. „Mexické pivo?“ tázavě povytáhl obočí a já přemýšlel, jestli vypadám stejně, když dělám tohle gesto. Brynne už mi to párkrát naznačila.

„Jo, chutná mi ta citrónová příchuť.“ Napil jsem se a pohladil svého nového ebenového přítele. „Jde o holku. Brynne. Setkal jsem se s ní, zamiloval jsem se do ní a ona mě teď opustila.“ Stručně a jednoduše. Co jiného bych měl svému otci říct? Tohle byly ty nejdůležitější informace, vlastně možná to jediné, co jsem dokázal vymyslet. Toužil jsem po ní a ona mě opustila.

„Aha, teď už to dává smysl.“ Otec se na okamžik odmlčel, jako by chtěl dát prostor tomu, aby se vše usadilo. Má zpověď ho určitě překvapila. „Chlapče, vím, že se budu opakovat, ale jsi hezounek po své matce, budiž jí země lehká. Jediné, co máš po mně, je jméno, a možná svaly. Díky ní vypadáš jako Adonis, takže jsi to měl se ženami snadné.“

„Nikdy jsem se za ženami nehonil, tati.“

„Nic takového jsem neřekl. Snažil jsem se ti naznačit, že ses ani honit nemusel. Odjakživa za tebou samy běhaly.“ Zavrtěl při té vzpomínce hlavou. „Bože, ženy po tobě naprosto šílely. Byl jsem si jistý, že tě některá velmi brzy uloví a udělá ze mě dědečka.“ Pohlédl mi do tváře a já pochopil, že takové starosti ho připravily o víc času, než chtěl. „Ale ty jsi nikdy…“ Otec se odmlčel a jeho oči posmutněly. Po škole jsem se přihlásil do armády a odešel z domova. A málem jsem se nevrátil.

Táta mě poplácal po koleni a lokl si piva.

„Nikdy jsem po nikom netoužil jako po ní.“ Zavřel jsem ústa a upřel svou po zornost na pivo. Hráč v televizi střelil gól. Přinutil jsem se podívat a pořád jsem hladil kocoura.

Otec byl chvíli trpělivý, ale pak se zeptal. „Co jsi jí provedl, že tě opustila?“

Už jen ta samotná otázka mě zabolela. „Lhal jsem jí. Chtěl jsem to napravit, ale ona se dozvěděla pravdu dřív, než jsem to stihl.“ Opatrně jsem odložil kocoura z klína a došel do kuchyně pro další pivo. Přinesl jsem rovnou dvě.

„Proč jsi jí lhal, synu?“

Podíval jsem se otci do tmavých očí a řekl jsem něco, co jsem nikdy předtím nevyslovil. Nikdy předtím to totiž nebyla pravda. „Protože ji miluju. Miluju ji a ne-

chtěl jsem jí ublížit tím, že bych jí připomněl bolestivou část jejího života.“

„Takže ses do ní zamiloval,“ pokýval vědoucně hlavou a pohlédl na mě. „No, vykazuješ všechny symptomy. Mělo mě to napadnout, když ses tu objevil. Vypadáš, jako bys spal pod mostem.“

„Opustila mě, tati,“ otevřel jsem si třetí pivo a znovu si posadil kocoura na klín.

„To už jsi říkal,“ okomentoval otec suše, jako bych vůbec nebyl jeho syn, ale někdo cizí. „Proč jsi lhal ženě, kterou miluješ, Ethane? Měl jsi k ní být upřímný.“

Nikomu jinému než svému otci, a možná ještě sestře, kterému jsem bezmezně věřil, bych to neřekl. Nadechl jsem se a spustil: „Před několika lety jsem se v Las Vegas setkal s Brynniným otcem, Tomem Bennettem. Hrávali jsme spolu poker. Byl dobrý, ale ne tak jako já. Stali se z nás přátelé. Nedávno mne kontaktoval s prosbou o pomoc. Nechtělo se mi do toho, měl jsem, a pořád mám, práce až nad hlavu. Vůbec jsem netoužil zajišťovat ochranu americké studentce, která si při škole vydělává jako modelka. Veškerý můj čas pohlcují přípravy na bezpečný průběh té zatracené olympiády!“

Kocour sebou trhl.

Otec jen povytáhl obočí a poposedl si na židli. „Ale nakonec jsi souhlasil,“ odtušil.

„Jo. Poslal mi e-mailem její fotografii a já ji ze zvědavosti otevřel. Brynne se živí jako modelka a je tak krásná.“ Uvědomil jsem si, jak moc toužím po tom, abych měl konečně doma její portrét. Ale podmínkou koupě bylo, že zůstane v galerii paní Andersenové po dobu šesti měsíců.

Otec na mě trpělivě hleděl a čekal.

„Navštívil jsem výstavu v galerii a koupil jsem si její portrét. Líbil se mi hned na první pohled. Jako bych byl hipísácký básník, nebo co. Když jsem ji spatřil naživo, rozhodl jsem se, že se postarám, aby jí nikdo neublížil.“ Zavrtěl jsem hlavou. „Co se mi to sakra stalo, tati?“

„Tvá matka milovala čtení básní, například Keatse, Shelleyho, Byrona.“ Otec se nepatrně pousmál. „To se někdy stává. Najdeš bytost, která je pro tebe stvořena, a už to je. Muži se zamilovávají do žen od samého počátku věků, synu. Stačí si jen počkat na tu pravou.“ Otec usrkl pivo. „Proč Brynne potřebuje zajistit ochranu?“

„Kvůli smrti jednoho kongresmana ze Států, který zahynul při letecké havárii. Má ho nahradit jistý senátor Oakley z Kalifornie. A ten senátor má syna, Lance Oakleyho, který s Brynne kdysi chodil. Měli nějaký problém a existuje nahrávka jejich sexu.“ Odmlčel jsem se a přemýšlel, jak hrozně to asi mému otci zní. „Byla velmi mladá, čerstvých sedmnáct, a ta zrada jí velmi ublížila. Oakley se zachoval jako hajzl. Brynne pořád navštěvuje terapeutku.“ Zajímalo mě, jak můj otec tohle všechno přijme. Než jsem zmínil poslední část příběhu, lokl jsem si piva. „Mladého Oakleyho odveleli do Iráku a Brynne začala studovat na univerzitě v Londýně. Věnuje se restaurování obrazů a je skutečně šikovná.“

Otec mě překvapil, protože nekomentoval nic z toho, co jsem mu řekl. Jen do dal: „Předpokládám, že senátor nechce, aby se informace o jeho nezvedeném syn-

kovi dostaly na veřejnost.“ Vypadal naštvaně. Můj otec nenáviděl politiky, bez ohledu na to, z jaké byli země.

„Přesně, nechce to ani senátor, ani ta politická strana, za niž kandiduje. Kvůli tomuhle by mohli prohrát volby.“

„Co protistrana? Budou se tu špínu snažit vyhrabat stejně intenzivně, jako se ji Oakleyho lidé snaží ukrýt,“ poznamenal.

Zavrtěl jsem hlavou. „Proč se mnou nepracuješ, tati? Šlo by ti to. Vidíš věci v širších souvislostech. Takových by se mi v agentuře hodilo alespoň deset,“ přiznal jsem trpce.

„Pchá, rád ti pomůžu, když je to v mých silách, ale za peníze nic takového dělat nebudu.“

„Jo, to mi neříkáš poprvé,“ odtušil jsem a zvedl ruku. Už před lety jsem se otce pokoušel přesvědčit, aby pro mě pracoval, a poslední dobou jsme o tom spíše vtipkovali. Nikdy by si za takovou práci peníze nevzal, tvrdohlavec jeden.

„Stalo se něco, kvůli čemu Brynnin otec usoudil, že jeho dcera potřebuje ochranku? Nebo jde jen o záchvat paniky? Proč tě její otec oslovil?“

„S tím senátorovým synem jsou očividně pořád problémy. Přijel domů na dovolenou a jeden z jeho kamarádů v té době zemřel při rvačce v baru. Humbuk, který politici nenávidí. Lidé pak mají tendence kopat hodně hluboko a hledat věci, které by měly zůstat skryty. Mohla to být jen náhoda, ale Brynnin otec zjistil, že ten mrtvý věděl o tom videu, a zbystřil pozornost. Sám řekl, že když lidé, co o tom videu vědí, začnou umírat, pak jeho dcera potřebuje ochranku.“ Pokrčil jsem rameny. „Tak mě požádal, abych mu pomohl. Původně jsem odmítl a nabídl jsem mu, že případ postoupím jiné agentuře. A on mi v dalším e-mailu poslal Brynninu fotku.“

„A jakmile jsi ji spatřil, už jsi mu nedokázal říct ne,“ prohlásil otec. Ulevilo se mi. Věděl jsem, že pochopí, co k Brynne cítím.

„Ne, nedokázal,“ zavrtěl jsem hlavou. „Naprosto mě uchvátila. Vyrazil jsem na výstavu v galerii a koupil jsem si její portrét. A jakmile vešla do místnosti, nedokázal jsem ji spustit z očí, tati. Chtěla jít v noci pěšky na metro, tak jsem se jí představil a přiměl jsem ji, aby se nechala odvézt domů. Pak jsem na ni zkusil zapomenout. Skutečně jsem se snažil.“

Můj otec se znovu usmál. „Odjakživa jsi měl ochranitelské sklony, chlapče.“

„Díky tomu jsem získal nejen práci navíc, ale i Brynne. Chci s ní být.“ Zahleděl jsem se na svého otce, který tiše seděl a poslouchal. Byl stále fit, i přesto, že mu táhlo na čtyřiašedesát. Věděl jsem, že mě pochopí. Nemusel jsem mu nic vysvětlovat o své motivaci, což mi přinášelo úlevu.

„Ale ta dívka zjistila, že si tě její otec najal, abys ji chránil?“

„Ano. Když byla u mě v kanceláři, zaslechla vzkaz na záznamníku. Její otec zuřil, když zjistil, že se vídáme, a pěkně od plic mi za to vynadal.“ Došlo mi, že bych měl tátovi říct všechno.

„Umím si představit, jak zraněná a ublížená se cítila, když zjistila, že víš o její

minulosti se senátorovým synem, nebo kým, a že jsi jí nic neřekl.“ Otec zavrtěl hlavou. „Co sis myslel? Měl bys jí říct i o smrti toho kluka a o tom, co jí možná hrozí. A že ji miluješ. A že ji máš i nadále v úmyslu udržet v bezpečí. Ženy potřebují pravdu, synu. Pokud si chceš znovu získat její důvěru, budeš jí muset říct všechno.“

„Řekl jsem jí to.“ Zhluboka jsem si povzdechl a zaklonil jsem hlavu. Opřel jsem si ji o gauč a zíral do stropu. Mourek se protáhl a znovu se mi uvelebil v klí ně.

„No tak to zkus ještě jednou. Začni s pravdou a pokračuj v tom. Buď to přijme, nebo ne. Ale nevzdávej to. Musíš to zkoušet.“

Vytáhl jsem telefon a ukázal jsem otci fotografii Brynne hledící na obraz.

Otec si jej prohlížel a usmíval se. Uvědomil jsem si, že vzpomíná na mou matku. Za okamžik mi podal telefon zpět.

„Je to nádherná dívka, Ethane. Doufám, že se jednoho dne setkáme.“ Otec se mi podíval zpříma do očí a bez soucitu, zato s brutální upřímností mi řekl: „Musíš následovat své srdce, synu. To za tebe nikdo neudělá.“

Odešel jsem od otce pozdě odpoledne, dojel jsem domů a tři hodiny jsem strávil v tělocvičně. Skončil jsem až ve chvíli, kdy jsem si připadal jako hora rozbolavělých svalů smrdících potem. Vlezl jsem si do vany s bublinkami. Nádhera. Zapálil jsem si cigaretu. Teď kouřím docela hodně. Vím, že to není zdravé a že bych s tím měl přestat. Ale kurva, když to nutkání je tak silné. Když jsem byl s Brynne, cítil jsem klid, takže mi cigarety nechyběly, ale teď, když mě opustila, jsem se stal na cigaretách závislý stejně jako sériový vrah, o kterém jsme mluvili při našem prvním setkání, na svých obětech.

Vložil jsem si do úst Djarumku a pozoroval bublinky ve vaně.

Brynne horké koupele milovala. Ve svém bytě neměla vanu a kdysi mi řekla, jak jí to chybí. Já miloval pomyšlení na to, že leží nahá v mé vaně. Nahá. Strávil jsem hodiny vzpomínáním na její nahé tělo, i když jsem věděl, že bych to dělat neměl. Uvědomil jsem si, že tím to mezi námi vše začalo. Nahá. Fotografie, kterou mi Tom Bennett poslal, byla stejná jako ta, kterou jsem si koupil na výstavě. Z pragmatického pohledu šlo jen o snímek překrásného nahého těla, jenž by ocenil každý, ať muž či žena. Ale když jsem si dal dohromady vše, co mi Tom Bennett řekl, se zranitelností, půvabem a krásou, které čišely z toho obrazu, začala mě myšlenka, že by té dívce hrozilo nebezpečí nebo že by jí chtěl někdo záměrně ublížit, přivádět k šílenství. Proto jsem vyšel na ulici a vlákal ji do bezpečí svého auta. Prostě jsem od ní nedokázal odejít. Mé svědomí by to zničilo. A jakmile jsme se setkali, mou myslí vířila jedna představa za druhou. Jediné, co jsem měl neustále před očima, byla její nahota.

Voda ve vaně začala po hodině chladnout a do mě se dala zima. Vylezl jsem, oblékl se a vyrazil hledat knihu Fanny Brownové dopisy a verše.

Vzpomněl jsem si na ni, když otec řekl, že má matka měla ráda známé básníky.

Věděl jsem, že Brynne miluje Keatse. Knihu jsem objevil na pohovce, kde si ji evidentně četla. Zeptal jsem se na ni. Brynne přiznala, že se jí líbí, a chtěla vědět, proč mám takovou knihu vůbec doma. Odpověděl jsem jí, že mi táta vždycky dával knihy, které lidi zapomněli v jeho taxíku. Nerad je vyhazoval, takže když našel něco slušného, přinesl to domů. Jakmile jsem si koupil byt, vytáhl několik krabic plných knih a naplnil s nimi police. Muselo jich být opravdu hodně. Upřímně, nikdy jsem od Keatse nic nečetl, a tak jsem to Brynne i řekl. Teď jsem knihu otevřel a přečetl pár řádků.

Zjistil jsem, že Keats má zvláštní způsob práce se slovy. Na muže, který zemřel v pětadvaceti, bylo v dopisech přítelkyni až neskutečně mnoho emocí. Keats psal ty dopisy, když byli od sebe odloučeni, a já nyní cítil jeho bolest jako svou vlastní. Protože byla má vlastní.

Rozhodl jsem se, že napíšu Brynne dopis. Na papír a perem.

V kanceláři jsem našel hezký hedvábný papír a přinesl jsem si tu knihu. Když jsem procházel kolem akvária, všiml jsem si, že na mě Simba mává ploutvemi. Jako vždy čekal na nějakou dobrotu. Líbí se mi pozorovat zvířata při jídle, takže jsem Simbovi hodil do akvária žrádlo a pozoroval jsem, jak ho polyká.

„Tebe má ráda, Simbo. Možná, že kdybych jí řekl, že se ti stýská a že už tě nekrmím, vrátila by se zpět.“ Takže teď si povídám s rybou. Jak jsem sakra klesl takhle hluboko? Ignoroval jsem touhu po cigaretě, umyl jsem si ruce, posadil se a začal psát.

Brynne,

„Ani si neuvědomuji, že je mi v duši tak svěže; jaká by to byla rozkoš zde žít a dýchat a volný jako jelen toulat se po těch krásných březích, kdyby vzpomínka na Vás mne tak netížila! Sama sebe se ptejte, má lásko, nejste-li příliš krutá, když jste mne tak zapředla a spoutala mou volnost.

Poznal jsem, že všechny mé myšlenky, mé nejosudnější dny a noci nadobro mne nevyléčily z lásky ke kráse, ba naopak tak mne utvrdily, že jsem nešťasten, že nejsi se mnou. Nedovedl bych si představit počátku takové lásky, jakou k Tobě chovám, leda jako krásu.“

Červenec 1819

Vím, že poznáš Keatsova slova. Začal jsem číst knihu, kterou máš ráda. Dalo by se říct, že teď mám pochopení pro to, co se ten muž snažil dát najevo slečně Brownové. Že uchvátila jeho srdce.

Stejně jako ty jsi uchvátila to mé, Brynne.

Chybíš mi. Myšlenky na tebe mě nikdy neopustí, a svým způsobem mě uklidňuje, že ti to můžu znovu napsat a doufat, že mi uvěříš. Můžu se jen pokusit ti vysvětlit, co k tobě cítím.

Velmi se ti omlouvám, že jsem si nechal pro sebe to, že vím o tvé minulosti, že znám tvé tajemství. Ale chci, abys něco věděla, protože je to naprostá pravda. Neměl jsem v úmyslu tu práci přijmout. Měl jsem v plánu doporučit tvému otci jinou agenturu, která by se mohla postarat o tvé bezpečí. Nechtěl jsem tu práci vzít, dokud jsem tě nepotkal. Tu noc, kdy jsem tě oslovil na ulici, jsem ti chtěl vysvětlit, že si mě tvůj otec chce najmout jako ochranku, ale to, jak ses na mě podívala, Brynne. Cítil jsem s tebou spojení. Ozubená kolečka uvnitř mě se pohnula a zacvakla na ta správná místa. Chybějící kousek z celé skládačky? Nevím, co to bylo, ale vím, že se to stalo tu noc, kdy jsme se potkali. Chtěl jsem si tě držet od těla a nechat tě vklouznout zpět do tvého života, ale nedokázal jsem to. Od prvního okamžiku, co jsem tě spatřil na fotografii, jsi mě přitahovala. Musel jsem tě poznat blíž. A pak už jsem chtěl být s tebou. Toužil jsem tě přimět, aby ses na mě dívala a viděla, co jsem doopravdy zač. Nyní vím, jaké to je být zamilovaný. Jsem zamilovaný do nádherné americké dívky. Do tebe, Brynne.

Častokrát jsem ti chtěl říct, jak jsem se ocitl tu noc v galerii. Pokaždé jsem si to rozmyslel, protože jsem se bál, že ti ublížím. Viděl jsem tvé zděšení, když ses probudila z noční můry. Můžu jen hádat proč, ale udělal bych cokoli, abych tě ochránil před strachem a bolestí. Věděl jsem, že když ti povím, že si tvůj otec najal ochranku, která tě má hlídat před vlivnými politickými nepřáteli, budeš se zatraceně bát. Děsí to zatraceně i mě, když pomyslím na to, že se ti někdo snaží ublížit, emočně nebo jinak. Vím, že jsi mi dala padáka, ale stejně chci, abys mi kdykoli zavolala, pokud budeš mít pocit, že se něco stalo nebo tě někdo vyděsil. Okamžitě za tebou vyrazím. Tohle myslím smrtelně vážně. Zavolej mi.

Jsi jedinečná osoba, Brynne. S tebou cítím spoustu věcí, emoce, myšlenky, sny. Vzájemné hluboké porozumění mě přivedlo tam, kde jsem si myslel, že se nikdy s žádnou dívkou neocitnu. Ale také mám své démony. Bojím se jim čelit bez tebe. Většinu času nevím,

co dělám, ale opravdu vím, jak se cítím. A i pokud mě nenávidíš za to, co jsem udělal, já tě pořád miluju. I když mě nechceš vidět, pořád tě miluju. Pořád tě miluju, protože jsi moje. Moje, Brynne. Jsi v mém srdci a nikdo mi tě odtamtud nedokáže vyrvat. Dokonce ani ty sama.

E.

ta.

Trvalo týden, než jsem jí ten dopis poslal. Nejdelší zkurvený týden mého živo -

Vlastně to nebyla tak docela pravda, ale vykouřil jsem tolik Djarumek, že

kdybych v tom ještě chvíli pokračoval, nejspíš bych zbankrotoval nebo dostal rakovinu. Koupil jsem fialové květiny a poslal je spolu s dopisem. Protože byla neděle odpoledne, požádal jsem květinářku, aby je doručila v pondělí. Nechal jsem jí je poslat do práce, namísto do bytu. Věděl jsem, že jí většinu času zabírá škola, a chtěl jsem počkat, dokud nesloží závěrečnou zkoušku.

Já a Brynne jsme spolu ještě neskončili. Tuhle mantru jsem si opakoval den za dnem, protože to byla jediná možnost, kterou jsem hodlal akceptovat.

3. kapitola

Přimějí vás věřit věcem, které nejsou pravdivé. Říkají vám je tak často, že je přijmete jako pravdu a zapomenete, že jsou lež. Trpíte kvůli tomu, jako by to byla pravda. Nejefektivnější mučení není fyzické, ale psychické. Mysl si dokáže vykreslit hrůzy mnohem děsivější, než je vaše tělo schopno fyzicky unést, ale stejně tak mysl utlumí vnímání fyzického utrpení, když bolest přesáhne hranici snesitelnosti.

Nervová zakončení na zádech pálila, jako by mi na ně někdo nalil kyselinu. Náhlá bolest mi doslova sebrala dech. Přemýšlel jsem, za jak dlouho omdlím a jestli se znovu probudím v tomto životě. Pochyboval jsem, že se dokážu posunout byť jen o pár metrů. Kvůli krvi v očích a ranám do hlavy jsem stěží viděl. Zemřu tady, v téhle díře, a nejspíš už to nebude dlouho trvat. Vlastně doufám, že si pro mě smrt přijde brzy. A doufám, že mě v tomto stavu neuvidí můj otec a Hannah. Že nikdy nezjistí, jak jsem zemřel. Modlil jsem se, aby mou popravu nenatáčeli na video. Bože, prosím, jen žádné video…

Sázka do loterie. Když přepadli náš tým, neměl jsem štěstí. Zasekla se mi zbraň, žádné štěstí. Snažil jsem se uniknout ze zajetí, chytili mě a nezabili, zase žádné štěstí. Ti zkurvysynové se poučili od Rusů. Rozhodli se brát zajatce ze zápa du. A speciální jednotky pro ně byly hotovým pokladem. Co se mé země týkalo, byl jsem postradatelný. Sázka do loterie. Oběť za lepší svět, za demokracii, za svobodnou vůli.

Zatracená svobodná vůle. Nic takového nemám.

Můj mučitel měl toho dne povídavou náladu. Za celou dobu nezavřel hubu. Přál jsem si, aby na okamžik ztichl. Nevědí, kde je. Nedokážou ji najít. Ani neznají její jméno. Pořád jsem si tahle slova opakoval, protože to bylo jediné, co jsem mohl dělat.

První rána do tváře mě zčásti probudila. Ta druhá mě probrala úplně.

„Budeš se dívat, až ji budeme šukat. Uslyšíš, jak křičí, jako děvka, kterou bez pochyby je. Americká děvka, co fotí nahé fotografie.“ Plivl mi do tváře, chytil mě za vlasy a trhl mou hlavou dozadu. „Jsou nechutné, ty vaše ženy. Vše, co se jim stane, si zaslouží. Jsou to špinavé děvky.“ Rozesmál se.

Zíral jsem na něj a vtiskl si jeho tvář do paměti, abych na ni nikdy nezapomněl. Pokud bude příležitost, zabiju ho, ale nejdřív mu vyříznu jazyk. I kdybych si to zabíjení měl jen představovat. Má reakce se mu nelíbila. Uvnitř jsem byl ztuhlý strachem. Jak ji můžu zachránit? Mohl jsem prosit, ale neudělal jsem to. Místo toho jsem jen zíral a vnímal tlukot svého srdce v hrudi. Díky tomu jsem poznal, že jsem ještě naživu. Zatím.

„Každý z chlapů se vystřídá mezi jejími stehny. Až uspokojí svůj chtíč, nechá -

me ji, aby se dívala na tvou popravu. Víš, že takhle zemřeš, že ano?“ Držel mi zakloněnou hlavu a prsty mi přejel po krku. „Budeš žebrat o milost jako prase na porážce. Žádná hrdost.“ Ušklíbl se mi do tváře. Pod vousy se mu zaleskly žluté zuby.

„A pak stejným způsobem zabijeme tu tvou americkou kurvu.“

Probudil jsem se v posteli a zalapal po dechu s rukou na penisu a celý zpocený. Opřel jsem se o čelo postele a došlo mi, kde jsem. Zaplať bůh, nebyl jsem tam. Už tam nejsi. Byl to jen sen. Už je to dávno.

V tom zlém snu se smíchalo všechno zlé, co se mi kdy stalo, v jeden příšerný guláš. Zavřel jsem oči úlevou. Brynne nebyla součástí hrůz v Afghánistánu. Patří do přítomnosti. Brynne žije, pracuje a studuje v Londýně. Jen mé podvědomí ji do toho připletlo. Brynne je v bezpečí ve městě.

Jen už nechce být se mnou.

Sklopil jsem zrak ke svému pevnému, ztopořenému penisu a vzal jsem ho do ruky. Zavřel jsem oči a pohyboval jsem rukou tam a zpět. Pokud oči neotevřu, budu si moct představit ten den v kanceláři. Právě teď potřebuju trochu úlevy. Potřebuju se udělat, abych zapomněl na ten obrovský strach, který se objevil spolu s noční můrou. Tohle bude fungovat. Na chvilku se mi podaří zapomenout.

Vybavil jsem si okamžik, kdy jsem ji naposled spatřil. Měla na sobě červené vysoké boty a černé tričko. Přikázal jsem jí, aby si mi sedla na klín, a rukou jsem ji přivedl k vyvrcholení. Byli jsme v mé kanceláři a Brynne vypadala tak zatraceně sexy. Byla nádherná, když se mi chvěla v náruči díky tomu, co jsem jí dělal a co jsem ji přiměl cítit.

Pak se ode mne pokusila odtáhnout, ale já ji nechtěl nechat. Nakonec mi sklouzla z klína. Chtěl jsem protestovat, ale vtom si klekla na kolena a dotkla se mě přes kalhoty. V té chvíli jsem pochopil. Oznámila mi, že mi ho chce vykouřit. V té chvíli jsem ji miloval nadevše. Za to, jaká byla. Upřímná, přímá, žádné tajnosti. Skutečná, dokonalá. A moje.

Už ne, už není tvoje. Opustila tě.

Nechal jsem oči zavřené a vybavil si její půvabné rty, jak sály mého ptáka. Vlhko a teplo jejích úst. Ten nádherný okamžik, když polkla a zvedla ke mně vášnivý a trochu tajemný pohled. Nikdy jsem si nebyl jistý, nad čím přemýšlí. Koneckonců, je to žena.

Vybavil jsem si všechno, zvuky, které vydávala, dlouhé vlasy, které rámovaly její tvář, vlhký stisk horkých rtů, jak mi rukou svírala ptáka a směřovala jej do svých nádherných úst. Vzpomínal jsem na chvíle, kdy jsem byl s Brynne, a rukou jsem si ho honil, lapen v patetické a osamělé přítomnosti. Musel jsem se ponořit do vzpomínek, jinak bych se neudělal. Vykřikl jsem, když jsem skoro bolestivě vystříkl a ušpinil prostěradlo. Jasně bílá na černém podkladu.

Tohle by měla dělat ona!

Zapřel jsem se o čelo postele a uvolnil celé tělo. Trochu mě štvalo, že jsem masturboval a snil o ní jako zoufalec.

O ten nepořádek se postarám později. Prostěradla vyperu. Svou mysl tak jednoduše neočistím.

Vzpomínám si na každý okamžik, kdy jsem byl v ní.

Prázdnota na mě dopadla jako těžké kladivo. Vyvrcholení rozhodně nebylo kvalitní náhradou skutečného sexu. Bylo nudné a naprosto zbytečné.

Ani omylem, Benny, je příliš pohledný, než aby si ho musel honit sám.

Tak to určitě.

Vstal jsem, svlékl povlečení z postele a zamířil do sprchy. Nic kromě ní už mi nikdy nebude stačit.

Volala mi odpoledne na mobil, ale já hovor zmeškal kvůli nějaké hloupé schůzce. Cítil jsem nutkání tomu blbci, se kterým jsem trávil čas, ublížit, ale místo toho jsem si přehrál hlasovou zprávu.

„Ethane, já, dostala jsem tvůj dopis.“ Její hlas zněl zvláštně a já ucítil tak silné nutkání vyrazit za ní, že jsem netušil, jak mu dokážu odolat. „Díky, že jsi ho poslal. I květiny jsou překrásné. Já…, já jsem jen chtěla, abys věděl, že jsem mluvila se svým otcem a on mi řekl…“ Vzápětí ztratila do té doby alespoň předstíraný klid a rozplakala se. Poznal jsem to a málem se mi rozskočilo srdce. „Musím jít, možná si promluvíme později.“ Poslední slova už zašeptala. „Sbohem, Ethane.“ Pak zavěsila.

Čekal jsem, že se mi rozpadnou tlačítka na mobilu, jak zuřivě jsem je mačkal. Modlil jsem se, aby můj hovor přijala a chtěla se mnou mluvit. Čas se zpomalil a jediná vteřina trvala celou věčnost. Pak se hovor spojil. Jedno, druhé, třetí zazvonění. Mé srdce tlouklo jako o závod a v plicích mi chyběl vzduch.

„Ahoj.“ Jen jediné slovo. Ale byl to její hlas. Promluvila na mě. Na pozadí jsem slyšel zvuky, nejspíš veřejnou dopravu.

„Brynne, jak se máš? Zněla jsi rozrušeně, když jsi nahrávala ten vzkaz. Byl jsem na schůzce…“ Došlo mi, jak neskutečně blábolím. Přinutil jsem se zavřít pusu a zoufale jsem zatoužil po té úžasné, černé cigaretě.

Brynne těžce dýchala. „Ethane, řekl jsi, že ti můžu zavolat, když se stane něco divného.“

„Co se stalo? Jsi v pořádku? Kde jsi?“ Při těch slovech a zvuku jejího hlasu mi ztuhla krev v žilách. „Jsi někde venku?“

„Jo, šla jsem běhat. Potřebovala jsem si vyčistit hlavu a dát si chvilku pauzu.“

„Přijdu za tebou. Řekni mi, kde jsi.“

Ztichla. Slyšel jsem, jak kolem ní projíždějí auta, a zuřil jsem při pouhé před stavě toho, kde se nachází. Je sama na ulici. Bez ochrany.

„Řekni mi to, prosím. Musím tě vidět. Promluvíme si. Chci slyšet, co tě vyděsilo natolik, že ses rozhodla mi zavolat a nechat vzkaz.“ Zase ticho. „Kotě, nemůžu ti pomoct, když mi to nedovolíš.“

„Viděl jsi to?“ zeptala se náhle tvrdým hlasem.

„Co?“ Přísahám, že jediné, co jsem toužil udělat, bylo vyrazit za ní a vzít ji do

náruče. Její otázku jsem nejdřív nepostřehl. Chladné ticho na druhé straně mi po mohlo soustředit se na reálné myšlenky.

„Viděl jsi to, Ethane? Odpověz mi.“

„Tu erotickou nahrávku s tebou a s Oakleym?“ Ublíženě zasténala.

„Zatraceně. Ne! Brynne.“ Ta otázka mě naštvala. „Proč bych se na to díval?“

„Tomu se dá sotva říkat erotická nahrávka,“ vykřikla mi do ucha. Bolelo to, jako by mi vrazila do hrudi nůž.

„Tak to pojmenoval tvůj otec!“ zařval jsem na ni, zmatený tím, jak mě vyslýchá, a naprosto ztracený v tom zkurveném rozhovoru, který jsme právě vedli. Kdybych s ní mohl mluvit osobně, být u ní, přimět ji, aby se mi dívala do očí, pak bych ji poslouchal a možná bych ji měl šanci pochopit. Ale tyhle útržky hovoru nikam nevedly. Znovu jsem se pokusil navrhnout: „Brynne, prosím, dovol mi, abych za tebou přijel.“

Opět jsem uslyšel pláč, tiché zvuky a na pozadí projíždějící auta. Nelíbilo se mi, že vyběhla ven sama. Kolem ní projíždělo tolik lidí, dívali se na ni muži, obtěžovali ji žebráci.

„Co ti k čertu řekl, Ethane? Co ti o mně můj otec řekl?“

„Nechci to řešit po telefonu.“

„Řekni! Mi! To!“ A pak ticho.

Zavřel jsem oči. Bál jsem se, protože mi bylo jasné, že nepřijme nic jiného než upřímnou pravdu. Děsil jsem se chvíle, kdy jí to budu muset říct, ale věděl jsem, že jiná cesta ven neexistuje. Jak začít? Nenapadl mě jiný způsob, než skočit do toho rovnýma nohama. Poslal jsem matce do nebe tichou modlitbu, aby mi dodala sílu.

„Řekl mi, že jsi na škole chodila s Oakleym. Když ti bylo sedmnáct, Oakley s tebou natočil erotické video, aniž bys o tom věděla, a rozšířil ho. Ty jsi opustila školu a měla jsi kvůli tomu problémy. Senátor poslal svého syna do Iráku a ty ses rozhodla jít studovat sem. Začít tady znovu. Teď se prý senátor pokouší vyhrát kandidaturu na viceprezidenta a chce se ujistit, že to video nikdo neuvidí ani o něm neuslyší. Tvůj otec mi řekl, že jeden z Oakleyho kamarádů za nejasných okolností zemřel, a bojí se, že se někdo možná pokouší zlikvidovat všechny, co o tom videu vědí včetně tebe. Znepokojilo ho to natolik, že mě kontaktoval a požádal mě o laskavost. Chtěl, abych se o tebe postaral. Abych sledoval každého, kdo se k tobě přiblíží.“

Co bych teď dal za cigaretu. Ticho na druhé straně telefonu bylo příliš bo lestivé. Po několika neskutečně dlouhých vteřinách jsem uslyšel to, co jsem slyšet potřeboval. Slova. Slova, se kterými můžu pracovat. Slova, kterým rozumím a můžu na ně zareagovat.

„To mě děsí.“

Celým tělem mi projela úleva. Ne z toho, že je Brynne vyděšená, ale že by mě mohla potřebovat. Že by mě mohla znovu chtít ve své blízkosti. „Nedovolím nikomu a ničemu, aby ti ublížil, kotě.“

„Před dvěma dny jsem dostala zvláštní vzkaz. Ozval se nějaký muž z novin. Nevěděla jsem, co dělat, a pak jsem dostala tvůj dopis, přečetla jsem ho. Psal jsi, že můžu zavolat, když se bude něco dít.“

Pocit úlevy okamžitě zmizel. „Už s tím přestaň, Brynne! Kde jsi? Přijedu za tebou!“ Kdyby to zákony fyziky dovolovaly, protáhl bych se tím zkurveným telefonem, jen abych už byl u ní. Potřeboval jsem se k ní dostat, to je vše. K čertu s tlacháním, chci ji mít vedle sebe, abych ji mohl obejmout.

„Jsem na jižním konci mostu Waterloo.“

Samozřejmě. Obrátil jsem oči v sloup. Jen to slovo Waterloo mě přivádělo k nepříčetnosti. „Už jedu. Dokážeš se přesunout na nábřeží Victoria Embankment a počkat tam na mě? Tak tě najdu rychleji.“

„Fajn, půjdu ke sfinze.“

To už znělo lépe. Přestal jsem se bát a ten pocit mi okamžitě snížil míru stresu.

Jedu si pro svou holku. Možná to ještě neví, ale přesně tohle se právě děje.

„Bezva. Když se k tobě někdo přiblíží, prostě pokračuj někam, kde se pohybuje hodně lidí.“ Pořád jsem držel telefon u ucha. Brynne mezitím vyrazila pěšky ke Kleopatřině jehle. Já řídil jako blázen ulicemi a snažil jsem se vyhnout Lon dýňanům.

„Jsem tady,“ řekla.

„Jsou tam i jiní lidé?“

„Ano. Jedna turistická výprava, několik párů a lidé se psy.“

„Dobře. Právě parkuju. Najdu si tě.“ Ukončili jsme rozhovor.

Srdce mi tlouklo v hrudi jako o závod. Hledal jsem místo na zaparkování, abych vzápětí vyrazil dolů na nábřeží. Co se stane? Odmítne mě? Nechtěl jsem sypat sůl do našich ran, ale ať se propadnu, jestli tuhle zpropadenou situaci mezi námi budu muset vydržet ještě jediný den. Ne. Všechno skončí právě teď. Dnes. Ať to stojí, co to stojí, prostě tu zkurvenou situaci vyřeším právě tady, právě teď.

Slunce právě zapadalo za obzor, když jsem ji spatřil. Šortky obepínaly její tělo jako druhá kůže. Stála ke mně zády a nakláněla se přes zábradlí. Dívala se na řeku, vítr jí odfoukával vlasy stažené do culíku na stranu. Jednu nohu měla ohnutou a opřenou o zábradlí, ruce elegantně na něm.

Zpomalil jsem. Toužil jsem si vrýt do paměti ten obraz. Vždyť jsem ji viděl poprvé po celém dlouhém týdnu. Najednou byla přímo přede mnou. Brynne.

Toužil jsem ji sevřít v náručí. Obejmout ji. Ale vypadala nějak jinak, štíhleji. Čím blíž jsem k ní byl, tím patrnější mi to přišlo. Ježíšikriste, copak za celý minulý týden nic nesnědla? Pohubla. Zastavil jsem se, rozčíleně a s obavami jsem ji pozoroval, ale zároveň to chápal. Očividně pro ni tahle situace byla náročnější, než jsem si dokázal představit. Naštěstí už zase můžeme být spolu.

Otočila se a všimla si mě. Naše oči se střetly a v tom pohledu problesklo tolik informací, jako by je roznášel letní vítr. I Brynne pochopila, jak jsem se cítil. Mu sela to pochopit. Řekl jsem jí to už mnohokrát. A ona mně ani jednou. Pořád jsem

čekal, až z jejích úst uslyším ta dvě slova. Miluju tě.

Řekla mé jméno. Musel jsem jí ho odezírat ze rtů, protože jsem ji přes hučení větru neslyšel, ale rozpoznal jsem to naprosto bezpečně. Měla v očích stejnou úlevu jako já. Byl jsem rád, že ji vidím celou a jen pár kroků od sebe. A jako vždy naprosto nádhernou.

Zastavil jsem se však na místě. Jestli mě Brynne potřebuje, měla by to být ona, kdo přijde a dá mi najevo, co cítí. Sice nejspíš umřu, když to neudělá, ale v téhle chvíli je rozhodně na místě rada mého otce. Všichni by měli následovat své srdce. Já následoval to své. Teď je řada na Brynne.

Odstoupila od zábradlí, a když se zastavila, rozbušilo se mi srdce. Jako by čekala, až já udělám to gesto nebo že přijdu k ní. Ne, kotě. Neusmál jsem se. Ani ona. Ale pořád jsme udržovali oční kontakt.

Měla na sobě tyrkysový sportovní top, který dokonale kopíroval její ňadra a nutil mě představovat si ji pod sebou úplně nahou, jak si ji beru rukama a ústy. Chtěl jsem ji tak moc, až to bolelo. Hádám, že přesně tohle způsobí láska, změní člověka v něco nesmírně bolavého, na co existuje jen jediný lék. Mým lékem byla Brynne. Čekal jsem na ni a hlavou mi probleskovaly útržky našeho milování. Vůně touhy mě rozežírala celého zevnitř a neskutečně pálila. Hořel jsem pro ni. Pan Keats ví, o čem ve svých básních mluví.

Natáhl jsem ruku, upřeně jsem se jí zadíval do očí, ale mé nohy se nehnuly z místa. A pak jsem spatřil změnu. Záblesk v jejích roztomilých očích. Pochopila, o co žádám. Došlo jí to. A já si opět vybavil, jak nám spolu na té nejzákladnější úrovni bylo dobře. Brynne mě dostávala a to samo o sobě mou touhu ještě znásobilo.

Vyrazila ke mně a natáhla paži. Blížila se, dokud se naše prsty nedotkly. Její menší, drobnější oproti mým velkým. Ovinul jsem prsty kolem jejího zápěstí a naše dlaně se pevně sevřely. Přitáhl jsem si ji k sobě, tělo na tělo, přímo na hruď. Objal jsem ji a zabořil hlavu do jejích vlasů a znovu jsem ucítil tu známou a při tažlivou vůni. Znovu jsem ji držel v náruči. Svou Brynne.

Odtáhl jsem se a vzal do dlaní její tvář. Držel jsem ji pevně, takže se nemohla ani pohnout a já si ji mohl celou věčnost prohlížet. Ani na okamžik neuhnula očima. Statečné děvče. Život je občas na hovno, ale Brynne necouvla. Pozoroval jsem její rty a věděl jsem, že ji políbím, ať už bude chtít, nebo ne. Doufal jsem, že chtít bude.

Její krásné rty byly tak hebké a sladké jako předtím. Možná víc, protože jsem byl bez nich příliš dlouho. Políbil jsem ji a cítil se jako v nebi. Na okamžik jsem naprosto zapomněl, že jsme na veřejnosti. Ztratil jsem se ve své Brynne, v tom okamžiku, kdy na mě její tělo zareagovalo.

Oplatila mi polibek. Cítil jsem v ústech její jazyk a bylo mi tak dobře, až jsem tiše zasténal. Věděl jsem, co chci udělat. A požadavků jsem měl jen velmi málo. Soukromí. Nahá Brynne. Kdyby jen bylo vše tak snadné. Došlo mi, že stojíme uprostřed davu lidí, na nábřeží Victoria a bohužel nikde poblíž žádné soukromí

není.

Přerušil jsem polibek a přejel jí palcem přes horní ret. „Půjdeš se mnou. Teď hned.“

Přikývla mi do dlaní a já ji ještě jednou políbil. Jako poděkování.

Vyrazili jsme k roveru a nemluvili. Drželi jsme se za ruce. Odmítal jsem ji pustit, dokud nebyla v bezpečí mého vozu. Jakmile se usadila na sedadle spolujezdce a já zavřel dveře, dlouze jsem se na ni zadíval. Vypadala vyhladověle a to mě naštvalo. Vzpomněl jsem si na první noc, kdy jsme se potkali. Tehdy jsem jí koupil energetickou tyčinku a vodu.

„Kam jedeme?“ zeptala se.

„Nejdřív koupíme jídlo,“ prohlásil jsem trochu drsnějším tónem, než jsem měl v úmyslu.

Přikývla a pak se otočila a dívala se z okénka.

„Až se najíš, zařídíme ti nový telefon a nové číslo. Tvůj starý mobil si vezmu já, takže budu vědět, kdyby se tě někdo pokusil kontaktovat, souhlasíš?“

Sklopila zrak do klína a znovu přikývla.

Ucítil jsem nesnesitelné nutkání vzít ji do náruče a ujistit ji, že všechno bude v pořádku, ale odložil jsem to. „Pak tě odvezu domů. K sobě domů.“

„Ethane, to není dobrý nápad,“ zašeptala s hlavou stále skloněnou.

„Seru na dobrý nápady,“ vybuchl jsem. „Mohla by ses na mě alespoň podívat?“ Obrátila ke mně své oči a já spatřil záblesk červených plamínků, které jí barvily duhovky dohněda. Toužil jsem ji k sobě přitáhnout a zatřást s ní, abych ji přinutil pochopit, že ten náš zkurvený rozchod je už minulostí. Že se jede ke mně domů. Otočil jsem klíčkem v zapalování.

„Co ode mě chceš, Ethane?“

„To je jednoduché,“ vyhrkl jsem. „Chci se vrátit tam, kde jsme byli před deseti dny. Zpět do kanceláře, kde jsem tě šukal na stole. Kde jsi měla omotané nohy kolem mých boků. Kde ses zmítala pod mým tělem a dívala se na mě s jiným výrazem, než s jakým jsi mě opustila u těch zatracených výtahů.“ Položil jsem čelo na volant a zhluboka jsem se nadechl.

„Fajn. Ethane.“ Její hlas zněl slabě a roztřeseně.

„Fajn, Ethane?“ ušklíbl jsem se. „Co to má znamenat? Fajn, půjdu s tebou domů? Fajn na téma ty a já? Fajn, dovolím ti, abys mě hlídal? Co? Potřebuju od tebe víc, Brynne!“ Mluvil jsem tváří k čelnímu sklu, protože jsem se bál spatřit její obličej. Co když ji nepřesvědčím, aby…

Naklonila se ke mně a položila mi ruku na stehno. „Ethane, já od tebe potřebuju slyšet pravdu. Chci vědět, co se kolem mě děje.“

Okamžitě jsem její ruku sevřel ve své. „Já vím, kotě. Mýlil jsem se, když jsem si myslel, že bude lepší ti to neříkat.“

Zavrtěla hlavou. „Ne, nevíš, co chci říct. Nech mě domluvit.“ Položila mi prsty na ústa, aby mě umlčela. „Pokaždé mě přerušíš.“

„Už mlčím.“ Chytl jsem její prsty do své dlaně a přidržel si je na rtech. Pak

jsem je políbil, ale nepustil. K čertu, chytám se i tak nepatrných stébel.

„Jedna z věcí, kterou na tobě miluju, je tvá upřímnost a otevřenost, Ethane. Vždycky mi řekneš, co máš v úmyslu a jak se cítíš. Jsi ke mně upřímný a díky tomu se cítím v bezpečí.“ Naklonila hlavu na stranu a potřásla s ní. „Nemáš ponětí, jak moc jsem přesně tohle od tebe potřebovala. Nebála jsem se neznámého, protože jsi mi jasně říkal, jaké chceš, aby to mezi námi bylo. To fungovalo. Věřila jsem ti, a ty jsi právě tohle zničil tím, že jsi mi neřekl, že tě můj otec najal, abys mě chránil. Jo, děsí mě pomyšlení, že potřebuju ochranu, ale nemyslíš, že bych o tom, kurva, měla vědět?“

Bože, je tak sexy, když je naštvaná a mluví jako dlaždič. Nechal jsem jí chvilku ticha, aby pocítila triumf. Byla totiž v právu.

Když odtáhla prsty od mých rtů jako náznak, že už můžu začít mluvit, zamumlal jsem. „Mrzí mě to.“ A skutečně mě to mrzelo. Zachoval jsem se špatně. Brynne potřebovala pravdu. Měla pro to své důvody, byl to její požadavek a já ho ignoroval. Počkat. Opravdu právě řekla, že jedna z věcí, které na mně miluje?

„Ale poté co jsem si promluvila s tátou a on mi řekl o věcech, které jsem předtím nevěděla, jsem si uvědomila, že to není jen tvá vina. Táta tě postavil do pozice, ve které jsi být nechtěl. Pokusila jsem se podívat na vše z tvého úhlu pohledu. Tvůj dopis mi tě pomohl pochopit.“

„Takže mi odpouštíš a můžeme tyhle všechny sračky hodit za hlavu?“ Doufal jsem, ale nebyl jsem si zcela jistý. Tak mi to řekni rovnou, ať vím, co dál. Určitě se s tím dokážu vyrovnat.

„Ethane, ještě toho o mně tolik nevíš. Ty nevíš, co se mi ve skutečnosti stalo, že ne?“

Brynne se na mě zadívala očima, v nichž se zračila tíha všech těch let naplně ných úzkostí. Toužil jsem mít moc vymazat tu úzkost z jejích očí. Přál jsem si, abych jí mohl říct, že to pro mě není důležité. Že mi to nemusí říkat, pokud je to tak hrozné a tolik ji to bolí. Ale věděl jsem, že taková Brynne není. Že potřebuje vyložit karty na stůl, aby se pohnula kupředu.

„Asi ne. Ještě před pár dny jsem neměl ponětí, nakolik tě tvá minulost poznamenala. Domníval jsem se, že tě chráním před možnými politickými nepřáteli a před všemi ostatními, kteří by ti chtěli ublížit. Jednou jsem tě viděl, jak bojuješ se svými démony, a příliš jsem se bál, abych tě ještě více nevyděsil nebo ti neublížil. Jen jsem tě chtěl mít u sebe a chránit tě,“ řekl jsem. Naše obličeje byly tak blízko, že jsem s každým nádechem vdechoval její vůni.

„Já vím, Ethane, už jsem to pochopila,“ pohnula se zpět na své sedadlo. „Ale pořád ještě nevíš všechno.“

Znovu se otočila a hleděla z okénka. „Až to uslyšíš, nebude se ti to líbit. Možná se mnou nebudeš chtít být.“

„Na nic takového ani nemysli. Vím přesně, co chci.“ Natáhl jsem se po její bradě a otočil si k sobě její tvář. „Pojďme se najíst a pak mi řekneš vše, co budeš chtít. Platí?“

Krátce a odevzdaně přikývla, jak to uměla jen ona, pohled, jímž mě obdařila, mě přivedl téměř na pokraj šílenství, až mě má touha po ní překvapila.

Věděl jsem, že je zraněná a že má strach, ale také jsem si byl jistý, že je tvrdá a že bude bojovat s čímkoli, co se jí postaví do cesty. Mé city k ní se nezměnily. V mých očích je pořád ta nádherná Američanka a vždycky jí bude.

„Nikam neodejdu, Brynne. Mě se nezbavíš a na to by sis měla začít zvykat,“ řekl jsem. Políbil jsem ji na rty a pustil její bradu.

Zařadil jsem zpátečku.

Brynne se zlehka usmála. „Chyběl jsi mi, Ethane.“

„Nemáš ani ponětí, jak jsi chyběla ty mně,“ znovu jsem se dotkl její tváře.

Nedokázal jsem si pomoct. Když jsem se jí dotýkal, věděl jsem, že je skutečně se mnou. Cítil jsem její kůži a tělesné teplo, a díky tomu jsem si byl jist, že to není jen pouhý sen. „Nejdřív se najíme. Musíš sníst něco vydatného. Budeš jíst a já se na tebe budu dívat a užiju si každičkou vteřinu pohledu na tvá krásná ústa. Na co máš chuť?“

„Nevím. Na pizzu? Nejsem moc vhodně oblečená na večeři,“ ušklíbla se a podívala se na sebe. „Ty máš na sobě oblek.“

„Tvé oblečení je to poslední, co mě trápí, kotě,“ zvedl jsem si její ruku ke rtům a políbil hebkou pokožku. „Pro mě jsi nádherná, ať máš na sobě cokoli. Nebo taky nic. Zejména, když nemáš nic,“ zkusil jsem ji poškádlit.

Nepatrně zčervenala.

Když jsem spatřil její reakci, ucítil jsem, jak mi tvrdne penis. Tak strašně jsem po ní toužil. Chtěl jsem ji mít doma, ve své posteli, kde bych s ní mohl být celou noc. Kde bych věděl, že je tam se mnou. Už ji nikdy nikam nepustím.

Kdysi mi řekla, jak se jí líbí, když ji líbám na ruku. Nemohl jsem si pomoct. Bylo tak zatraceně těžké nedotýkat se jí, nelíbat ji. Nikdy jsem nebyl z těch, kteří si odpírají, po čem touží. A já po ní toužil.

Tiše mi poděkovala, ale pořád vypadala smutně. Nejspíš se děsila rozhovoru, který nás čekal, ačkoli věděla, že k němu musí dojít. Už jen pro její vlastní dobrý pocit. Ona bude mluvit a já poslouchat. Pokud tohle je to, co potřebuje, aby se náš vztah zlepšil, pak jí to hodlám dát.

„Takže pizza.“ Musel jsem pustit její ruku, abych mohl řídit. Zvládl jsem to, ale bylo to náročné. Mé děvče sedělo hned vedle mě. Cítil jsem ji, viděl jsem ji a mohl bych se jí i dotknout, kdybych natáhl ruku. Byla tak neuvěřitelně blízko. A poprvé za celých těch několik dlouhých dní se ta permanentní bolest z mé hrudi vytratila.

4. kapitola

Svíčky a pizza, výborná kombinace, když jste s tou správnou osobou. A ta správná osoba seděla přímo proti mně. Nezáleželo na tom, kde jsme se nacházeli, důležitý byl fakt, že jsme byli spolu. Brynne se potřebovala najíst a já si chtěl po slechnout její příběh, takže restaurace Bellissima byla stejně dokonalá volba jako kterékoli jiné místo.

Seděli jsme v temném koutku v soukromí, objednali si láhev červeného vína a jednu velkou pizzu napůl se salámem a houbami. Snažil jsem se na ni příliš nezírat, aby se necítila nepříjemně, ale bylo to zatraceně těžké. Mé oči po ní doslova hladověly. Byla úchvatná.

Když už jsem nedokázal ovládnout zírání, pokusil jsem se alespoň být dobrým posluchačem. Brynne se ošívala a očividně nevěděla, jak začít. Usmál jsem se na ni a pochválil dobré jídlo. Přemýšlel jsem, jestli jí mám říct, že by mi udělalo radost, kdyby začala trochu víc jíst, ale pak jsem usoudil, že tohle téma s ní nejspíš rozebírat nebudu. Nejsem blbec. Vyrůstal jsem spolu se starší sestrou a lekce, které jsem od Hannah dostával, mi uvízly v hlavě. Ženy nemají rády, když jim někdo doporučuje, co by měly jíst a co ne. Je lepší nechat je být a doufat, že se vše v dobré obrátí.

Brynne se nadechla a začala mi vyprávět o svém životě. Vypadala hodně vzdálená v myšlenkách. Smutná řeč jejího těla a poražený tón hlasu mě iritovaly, ale pokusil jsem se to ignorovat.

„Moji rodiče se rozvedli, když mi bylo čtrnáct. Moc dobře jsem to nenesla. Možná jsem chtěla, aby mě brali vážně, nebo jsem se jim asi chtěla pomstít za ten rozvod. Ale výsledek? Na střední škole jsem se chovala jako děvka.“ Vrhla po mně ocelově šedý pohled, aby potvrdila smysl svých slov. „Je to tak. V podstatě jsem si ani moc nevybírala, s kým chodím, a má reputace mi byla ukradená. Chovala jsem se jako rozmazlený, dětinský a bezohledný fracek.“

Opravdu? První překvapení dnešní noci. Vůbec jsem si nedokázal představit, že by taková Brynne mohla být. Ani jsem si ji tak představovat nechtěl, ale mé pragmatické já si uvědomilo, že každý máme svou minulost. I mé děvče.

Zvedla skleničku s vínem, hleděla na ni, jako by se snažila rozpomenout. Mlčel jsem. Jen jsem poslouchal a zálibně si ji prohlížel.

„Před pár lety v Kalifornii proběhla reportáž, syn šerifa natočil na večírku video s holkou, která byla v bezvědomí a opilá, a on a jeho dva kamarádi s ní souložili a hráli si s ní na kulečníkovém stole.“

Po zádech mi přeběhl mráz. Prosím, ne. „Vzpomínám si na to,“ přikývl jsem a

nutil se poslouchat a nijak přehnaně nereagovat. „Šerif se snažil zamaskovat důkazy, které jeho syna usvědčovaly, ale nepodařilo se, a toho kreténa odsoudili.“

„Jo, v tomhle případě jo,“ špitla a sklopila zrak. Soustředila se na pizzu, ale pak se znovu podívala na mě. „V mém případě ale ne.“ Její oči se zakalily a mě náhle přešla chuť k jídlu.

„Vyrazila jsem s kamarádkou Jessikou na večírek a samozřejmě jsme se opily. Nepamatovala jsem si vůbec nic. Když jsem se probrala, slyšela jsem, jak se smějí a baví se o mně.“ Pořádně si lokla vína a pak pokračovala. „Lance Oakley byl, je, neuvěřitelný zmrd. Zbohatlický úchyl. Jeho otec tehdy zastával post senátora Kalifornie. Nevím, proč jsem s Lancem byla. Nejspíš proto, že mě jen požádal. Jak už jsem řekla, s výběrem partnerů jsem si tenkrát hlavu nelámala. Riskovala jsem. Moc jsem se o sebe nestarala.“

Tohle nenávidím.

„On byl na vysoké, já v posledním ročníku na střední škole. Nejspíš se domníval, že má nárok na sto procent mé pozornosti, kdykoli přijde domů. Věděla jsem, že mě podvádí. Myslím, že očekával, že mu budu plně k dispozici, že budu trpělivě čekat, až přijde domů ze školy, a budu mu po vůli. Když jsem začala chodit ven s jedním klukem, kterého jsem poznala na běžeckých závodech, naštval se. Netušila jsem však, jak moc bude krutý.“

„Ty jsi na škole běhala na dráze?“ zeptal jsem se.

„Jo. Běhala.“ Přikývla a znovu se zahleděla na skleničku vína. „Tehdy jsem se probudila s naprostou mlhou před očima. Nebyla jsem schopna pohnout rukama ani nohama. Myslím, že mi dali něco do pití.“ Polkla a statečně pokračovala.

„Bavili se o nějaké holce a o tom, co jí udělali. Zpočátku mi vůbec nedocházelo, že ti tři mluví o mně. Stalo se to o prázdninách na Den díkůvzdání. Ty dva další kluky jsem ani neznala, jenom Lance. Nechodili se mnou do školy.“ Znovu se napila vína. „Slyšela jsem, jak se někomu smějí. Říkali, že do ní strčili kulečníkové tágo a láhev a… a šukali ji těmi věcmi a že je ta nejsprostší děvka, která je o to prosila.“

Zavřela oči a zhluboka se nadechla.

I mě bolelo u srdce. Toužil jsem zabít Oakleyho a jeho kamarády a přál jsem si, aby ten, co ho zavraždili v hospodě, byl ještě naživu, abych se mohl pomstít i jemu. O tom, co mi Brynne nyní sdělila, jsem neměl ani ponětí. Přepokládal jsem, že celá kauza je jen vyústění mladické nerozvážnosti. Že se nějaký idiot rozhodl natočit svou přítelkyni při sexu. Sedmnáctiletou přítelkyni. Natáhl jsem se po Brynnině ruce a přikryl ji tou svou. Na okamžik ztuhla, pevně zavřela oči, ale neucukla. Její statečnost mne opět dostala do kolen. Čekal jsem, jak bude pokračovat.

„Neměla jsem tušení, co se mnou prováděli. Byla jsem mimo. Jakmile jsem dokázala pohnout nohama a rukama, snažila jsem se vstát. Smáli se mi a nechali mě na stole. Došlo mi, že jsem měla sex, ale netušila jsem s kým, ani žádné detaily. Nebylo mi dobře a měla jsem kocovinu. Toužila jsem z toho místa zmizet, tak jsem posbírala šaty, našla Jessiku a vyrazila domů.“

Zavrčel jsem. Nedokázal jsem si pomoci. Dokonce i mně samotnému to znělo jako psí zavytí.

Brynne ke mně vzhlédla, na vteřinu zmatená, ale pak sklopila hlavu k mé ruce, propletené s tou její.

Soustředil jsem se a podařilo se mi emoce ovládnout. Brynne by ani trochu nepomohlo, kdybych ztratil sebeovládání. Přejížděl jsem jí palcem po ruce tam a zpět a doufal, že pochopí, jak moc mě bolí, když slyším, jak byla zneužita. V hlavě mi šrotovalo. Šlo o trestný čin, protože tehdy byla Brynne nezletilá a oni dospělí. Zajímavé. Nedokázal jsem přijít na to, proč mi tuhle informaci Tom Bennett zatajil, když si mě najímal. Pravděpodobně se jen snažil chránit reputaci svého jediného dítěte. Žádný div, že začal zuřit, když zjistil, že jsem s ní spal.

„Hodila bych to celé za hlavu, kdyby neexistovalo to video. Nemám ponětí, proč mi to udělali. Proč mě natočili. V pondělí ráno jsem přišla do školy a všichni žili jen tím. Jen mnou. Byla jsem hlavní hvězdou. Všichni mě viděli nahou, opilou do bezvědomí. Viděli, jak si…, jak si se mnou hrají, jak mě šukají, jak mě zneužívají.“

Po tvářích se jí začaly koulet slzy, ale zůstala vyrovnaná. Pořád mluvila a já ji jen držel za ruku.

„Všichni poznali, že jsem to já. Dívali se na to celý víkend a přeposílali to svým známým a kamarádům. Já byla snadno identifikovatelná, ale kluci byli mimo záběr a zvuk přetočili písničkou, takže nebylo slyšet ani jejich hlasy. Nešlo poznat, o koho jde.“ Brynnin hlas se ztišil do šepotu. „Bylo to I wanna fuck you like an animal od Nine Inch Nails a dokonale to sedělo. Natočili to jako hudební video, text písně byl přes polovinu obrazovky jako titulky. Necháš mě tě zneuctít, necháš mě tě ošukat.“

Náhle utichla a mé srdce se rozlomilo na dvě poloviny, když mi došlo, čím si musela projít. V té chvíli jsem si uvědomoval jediné, chci, aby to mezi námi fungovalo. Tak jsem ji přerušil. Musel jsem. Už jsem toho nedokázal víc na veřejnosti unést. Potřebovali jsme zmizet někam do soukromí. Toužil jsem ji vzít k sobě domů a držet v náručí. Vše ostatní můžeme vyřešit později.

Stiskl jsem jí ruku. Podívala se na mě velkýma, slzami zalitýma očima zvláštní barvy, jako by se jí v duhovce smíchala zelená, hnědá, modrá i šedá dohromady. Slané kapky se jí začaly koulet po tvářích.

„Dovol mi, ať tě vezmu domů, prosím,“ řekl jsem a kývl hlavou, aby pochopila, že to myslím vážně. „Chci být s tebou teď sám, Brynne. Na ničem jiném nezáleží.“

Vzlykla a mně se roztrhlo srdce podruhé. Tichý, zraněný a zoufalý zvuk. Vyskočil jsem od stolu, přitáhl si ji k sobě a, díkybohu, neprotestovala. Hodil jsem na stůl pár bankovek, vyvedl Brynne ven k autu a usadil ji na sedadlo.

„Skutečně to chceš, Ethane?“ zeptala se mě se zarudlýma očima plnýma slz. Střelil jsem po ní tvrdým pohledem. „Nikdy jsem si nebyl ničím jistější.“ Naklonil jsem se k ní a položil jí ruku na zátylek. Přitáhl jsem si ji k sobě a políbil dů -

razně na rty. Jazykem jsem přejel po jejích zubech a přiměl ji otevřít ústa. Musím jí dokázat, že po ní pořád toužím. Věděl jsem, že bojuje se svým sebevědomím a s tím, že znám její minulost. Předpokládala, že ji už nebudu chtít, když vím všechny detaily.

Má dívka se nemohla více mýlit.

„Chci, abys věděla, že ze všech věcí na celém světě nejvíc toužím po tobě,“ promluvil jsem jí do tváře a do jejích uslzených očí. „Nemám v úmyslu od tebe odejít.“ Ztěžka jsem polkl. „Když se mnou zůstaneš, bude to napořád, Brynne. Nevím, jak jinak bych s tebou mohl být. S tebou jsem vsadil vše na jednu kartu. A chci, abys to cítila stejně.“

„Vsadil jsi vše na jednu kartu?“ pohladila mě po tváři a nenechala ruku klesnout. Pohled jejích očí byl tak opravdový.

Natočil jsem se a přitiskl své rty na její dlaň, která mi spočívala na obličeji.

„Tak se to říká v pokeru. Znamená to, že vsadíš všechno, co máš, na to, co držíš v ruce. Teď v ruce držím tebe.“

Zavřela oči a znovu se jí rozechvěl spodní ret. „Ještě jsem ti neřekla všechno.

Je toho víc.“ Odtáhla svou ruku stranou.

„Otevři oči a podívej se na mě, řekl jsem něžně, ale důrazně.

Okamžitě mě poslechla. Musel jsem potlačit zasténání, které se mi v souvislosti s tím gestem dralo přes rty. „Nic z toho, co jsi mi řekla v restauraci, nebo co jsi mi neřekla, mě nezajímá,“ zavrtěl jsem hlavou, abych ji přiměl porozumět tomu, co jsem se jí snažil sdělit. „Mé city k tobě to nezmění. Vím, že nás čeká dlouhý roz hovor, během kterého mi řekneš, co budeš chtít nebo co budeš potřebovat, abych věděl. Budu poslouchat. Musím to vědět, abych ti mohl zajistit bezpečí. Což mám v plánu udělat, slibuju, Brynne.“

„Ach, Ethane.“ Brynnin spodní ret se lehce zachvěl.

Pohlédla mi do očí. I ve svém smutku byla nádherná, stejně jako ve svém štěstí.

Brynne měla očividně strach z mnoha věcí, ze sdílení své minulosti, z toho, jak na ni budu reagovat, z možného nebezpečí, které jí v Londýně hrozilo, z mých po citů, a já cítil zoufalé nutkání, aby z jejího hlasu ty obavy zmizely. Kéž bych to dokázal. Přál bych si, aby se mohla osvobodit od všech svých břemen a začala se mnou nový život.

Nikdy jsem žádný slib nemyslel tak vážně jako ten, co jsem jí před chvilkou dal. Zajistím její bezpečí, ale také se potřebuju ujistit, že pochopila, proč by měla jet ke mně domů.

„Už ode mne nesmíš utíkat, Brynne. Jestli potřebuješ pauzu, fajn, budu to respektovat. Nechám ti prostor. Ale musím vědět, že se budeme vídat, že ode mne neodejdeš a nebudeš se mě snažit vymazat ze svého života.“ Přejel jsem jí palcem po rtech. „Tohle od tebe potřebuju, kotě. Dokážeš to?“

Brynnin dech se zrychlil, její hruď klesala nahoru a dolů. Pod tyrkysovým tričkem se jí nádherně rýsovala prsa. Zamrkala očima, jako by přemýšlela. Jistě je vyděšená, ale musí se mi naučit věřit, pokud má mít náš vztah budoucnost. Vsadil

jsem všechno na jedinou kartu, že přijme mou nabídku. Absolutně jsem netušil, co udělám, pokud odmítne, tahle myšlenka mi probleskovala hlavou v pravidelných intervalech. Zhroutím se? Budu ji pronásledovat? Najdu si psychoterapeuta?

„Pro mě je těžké někomu důvěřovat, Ethane. Dostal ses dál, než všichni před tebou. Poprvé si musím vybrat mezi opravdovým, děsivým vztahem a tím, že budu žít bezpečný a nekomplikovaný život, ale sama.“

Zasténal jsem a sevřel ji pevněji. „Chápu, že jsi vyděšená, ale chci, abys nám dala šanci. Nechceš být sama. Chceš být se mnou,“ vyhrkl jsem trochu drsněji, než jsem měl v plánu, ale bylo příliš pozdě vzít ta slova zpět.

Brynne mě překvapila, protože se usmála a mírně zavrtěla hlavou. „Neznám nikoho jako ty, Ethane Blackstone. Jsi takový odjakživa?“

„Jaký?“

„Tak náročný, neomalený a přímý.“

Pokrčil jsem rameny. „Asi jo. Nevím. Vím jen, jak se cítím, když jsem s tebou. Toužím s tebou dělat věci, jaké jsem nikdy předtím nedělal. Toužím po tobě, to je vše. Právě teď s tebou toužím jít domů a být tam s tebou. A jediné, co potřebuju, je slib, že při prvním náznaku problémů neutečeš. Že mi dáš příležitost k nápravě a neodřízneš mě ze svého života.“ Oběma rukama jsem ji držel za ramena. „Pokud mi řekneš, co potřebuješ, pokusím se ti tvé přání splnit. Chci ti dát cokoli, po čem tvé srdce prahne, Brynne.“ Palcem jsem jí masíroval zátylek. Její hebká kůže pod mými prsty elektrizovala, jakmile jsem se jí začal dotýkat. Už se jí nikdy nevzdám.

Zaklonila hlavu a na okamžik zavřela oči, podlehla kouzlu přitažlivosti a dala mi naději. Vyslovila jediné slovo. Mé jméno. „Ethane.“

„Myslím, že to vnímáš stejně. Jen mi musíš věřit.“ Sevřel jsem ji pevněji. „Vyber si mě. Vyber si nás.“

Zachvěla se. Viděl jsem to i cítil. Přikývla a špitla: „Dobře. Slibuju, že neuteču.“

Pomalu jsem ji začal líbat. Rukama jsem zvedl její obličej. Můj jazyk vklouzl mezi její sladké rty. Modlil jsem se k andělům, aby mě vpustila dovnitř. Ano. Dovolila mi proniknout do svých úst, líbala mě, její hebký, sametový jazyk se se tkal s mým. Vítězství. Uvědomil jsem si, že tohle kolo jsem vyhrál. Chtěl jsem se poplácat po rameni a vyslal jsem tiché poděkování matce do nebe.

Nepřestával jsem ji líbat a do toho polibku jsem vložil úplně všechno. Bral jsem si její rty, přejížděl jí po zubech, snažil jsem se proniknout hluboko do jejích úst. Čím hlouběji se dostanu, tím těžší pro ni bude mě opustit. Takhle má mysl funguje. Mám svou bitevní strategii, kterou si dokážu udržet. Už ode mě nebude utíkat, skrývat se přede mnou, dávat mi kopačky. Bude moje a já ji budu milovat.

Brynne pod mými rty úplně roztála. Hebká a poddajná, našla místo, které tak zoufale potřebovala. Uklidnila se a dala mi prostor převzít kontrolu. Tohle mezi námi velmi dobře fungovalo. Odtáhl jsem se od ní a zhluboka jsem vydechl.

„Pojďme domů.“

„Nedomluvili jsme se, že zpomalíme?“ zeptala se tiše.

„Všechno, nebo nic, kotě,“ zašeptal jsem, „pro nás dva už žádná jiná cesta neexistuje.“ Kdyby jen tušila, co v duchu plánuju, nejspíš by ode mě zas utekla, a to jsem nehodlal riskovat. Na rozhovor bude čas později.

„Pořád máme ještě tolik věcí, co si musíme říct,“ odtušila.

„Tak si je řekneme.“ A budeme u toho dělat i další věci.

Zavrtěla se na sedadle, naklonila se dopředu a udělala si pohodlí. Jen se na mě dívala, zatímco jsem vyjížděl z parkoviště. Celou cestu mě pozorovala. Líbilo se mi to. Ne. Zatraceně moc se mi to líbilo. Líbilo se mi, že se na mě dívá se stejnou touhou, jakou cítím já k ní. Jakmile jsem mohl odtrhnout oči od silnice, zadíval jsem se na ni také.

„Vsázíš vše na jednu kartu, jo? Řekla bych, že se budu muset naučit hrát poker.“

Rozesmál jsem se. „Řekl bych, že to nebude problém. Tak nějak mi připadá, že máš přirozený talent, miláčku.“ Zvedl jsem obočí. „Co začít se svlékacím pokerem?“

„Čekala jsem, že řekneš něco takového. Jsem ráda, že jsi mě nezklamal,“ usmála se a protočila oči.

Ušklíbl jsem se a představil jsem si, jak se Brynne svléká při pokerové hře. Vyhrál bych každé kolo. Obrazy, které se mi začaly honit před očima, byly nádherné.

Nakonec mě požádala, jestli bych mohl zastavit u jejího bytu, aby si mohla vzít prášky. Nebyl jsem si jistý, jestli myslí antikoncepci, nebo prášky na spaní, ale neměl jsem v úmyslu se jí na to ptát. Určitě upotřebí obojí. Takže jsem udělal to, co by udělal každý chlap s fungujícím mozkem. Odvezl jsem ji k jejímu bytu. Jsem prostě pyšný, že se nechovám jako kretén.

Čekal jsem, až si sbalí tašku. Upozornil jsem ji, aby si vzala dost věcí na víc dní. Ve skutečnosti jsem chtěl, aby u mě už zůstala napořád, ale došlo mi, že není ten správný okamžik, abych něco takového navrhl, utrpěl by tím můj názor, že se nechovám jako pablb.

Jakmile jsme vešli dovnitř, zaplavily mne vzpomínky. Přední stěna u dveří jejího bytu zůstane navždy vštípena do mého čelního laloku. V mysli se mi promítly obrazy Brynne v krátkých fialových šatech a botách, jak má nohy omotané okolo mého pasu. Kristepane. Brynne byla úžasná, když tehdy v noci u téhle zdi přirážela k mému penisu. Jak já tu pojebanou zeď miluju. Legrační. Ušklíbl jsem se nad svým chytrým vtipem.

„Čemu se směješ?“ otázala se Brynne, když vyšla z ložnice. Vypadala mnohem lépe než na začátku večera. Její divoká osobnost byla zpět.

„Ehm…, jen jsem přemýšlel nad tím, jak miluju tuhle stěnu,“ zvedl jsem laškovně obočí a vzal jí tašku z ruky.

Brynniny roztomilé rtíky se s výrazem překvapení pootevřely a pak se rozesmála. „Pořád mě dokážeš rozesmát, Ethane, navzdory všemu, co se stalo. Nejspíš pro to máš zvláštní nadání.“

„Díky, jsem rád, že se s tebou o svá nadání můžu podělit,“ řekl jsem sugestivně a položil jí paži okolo ramen.

Když jsme opouštěli byt, mrkla na zmiňovanou zeď.

„Viděl jsem tě,“ ušklíbl jsem se.

„Co jsi viděl?“ zeptala se nevinně. Ach, měla dokonalou pokerovou tvář.

Nemohl jsem se dočkat, až si s ní zahraju karty.

„Podívala ses na tu zeď a taky sis vybavila, jak jsme opřeni o ni píchali.“

Dloubla mě hravě loktem do žeber. „Nic takového jsem neudělala. A aby bylo jasno, píchal jsi ty mě.

„To je jedno.“ Polechtal jsem ji a přiměl ji, aby se mi stulila do náruče. Bylo tak úžasné mít ji opět v objetí. „Jen přiznej, že to u té zdi byla naprosto fantastická soulož.“

Ve chvíli, kdy za mnou a Brynne zaklapla západka dveří mého bytu, město zahalila letní noc.

Při cestě jsme se ještě zastavili v obchodě a koupili jsme Brynne nové telefonní číslo a přístroj. Téměř hodinu mi trvalo nastavení, ale bylo to nutné. Její starý mobil jsem si vzal k sobě. Ať už bude Brynne Bennettové na tohle číslo volat kdokoli, bude mít co do činění se mnou.

Možná se dnes v noci pokusím vypátrat, kdo Brynne volal. A třeba si zkusím promluvit s Tomem Bennettem. Ne, že bych se na ten rozhovor těšil, ale stejně se mu nevyhnu. Zdravím, Tome. Už zase píchám tvou dceru. Jo, a abych nezapomněl, chci ti říct, že její bezpečí je naprosto v mých rukách. Zmínil jsem se ti, že je vlastně celá v mých rukách? Je moje, Tome. A co je moje, to si držím zatraceně blízko u sebe a hlídám, aby to bylo v bezpečí.

Přemýšlel jsem, jak tu novinku vezme, a pak mi došlo, že mi na tom až tolik nezáleží. To on mi poslal Brynne do cesty. A teď se Brynne stala mou prioritou. Záleželo mi na ní. Jediné, co mi leží na srdci, je její bezpečí a ochrana. Tom se s tou situací bude muset vyrovnat, stejně jako jsem se s ní musel vyrovnat já.

Přišel jsem k ní. Stála u okna a hleděla na osvětlené město. Když jsem ji sem přivedl poprvé, řekla mi, že miluje výhled z mého okna. Já jí opáčil, že miluju vý hled na ni, jak stojí u mého okna. Že tomuhle pohledu se nic nevyrovná. Pořád jsem názor nezměnil.

Opatrně jsem se jí dotkl, položil jsem jí ruce na ramena a rty na ucho. „Na co se díváš?“

Viděla můj odraz ve skle, takže jsem ji nepřekvapil. „Na město. Miluju noční osvětlení.“

„A já miluju, když tě můžu pozorovat, jak se na to noční osvětlení díváš.“ Odhrnul jsem jí vlasy stranou a políbil ji na krk. Naklonila hlavu a vyšla mi tak vstříc. Nadechl jsem se omamné vůně její kůže, která mě málem přivedla k šílenství. „Je mi s tebou tak dobře,“ zašeptal jsem.

Kdykoli byla se mnou, bojoval jsem se svou touhou po ní. Nic podobného se

mi v předchozích vztazích nestalo. Měl jsem rád tu erotickou část, jsem chlap a mám ptáka. Nikdy jsem neměl problém pozvat ženu na rande. Jak už poznamenal můj otec, ženám se líbím, takže jsou pro mě tyhle věci snazší, což ale nutně nemusí znamenat, že lepší. Když se za vámi žena otáčí proto, že si myslí, že vypadáte sexy a máte peníze, rychle si zvyknete uspokojovat pouze základní potřeby. Večeře, sex, možná druhé rande a sex. A pak sbohem a šáteček. Pointou je, že nemám rád, když mě ženy využívají, a že už se jich o to pokoušelo hodně.

S Brynne to bylo jiné, už od prvního setkání. Za prvé, vůbec se mě nesnažila sbalit. Kdybych od ní tu noc v galerii neslyšel, že se jí líbím, nebyl bych si jistý, jestli si mě vůbec všimla. Šla na to tou správnou cestou. A já se začal poprvé zajímat víc o ženu samotnou než o sex s ní.

Ehm, ano, sex s ní mě pořád zajímá, ale je to jiné. Když jsem objevil Brynne, rozvinuly se mé dominantní sklony. Jako by byla katalyzátor. Ve skutečnosti jsem věděl, že to tak je. Toužil jsem s ní dělat věci, které mě děsily, protože jsem se bál, že bych ji kvůli tomu mohl ztratit.

To, co mi dnes večer řekla, mě naprosto vyděsilo. Také jsem díky tomu po chopil její tajemné chování na začátku. Zjistil jsem, proč ode mne utíkala.

„I mně je s tebou dobře,“ oddychla si. „Tolik jsi mi chyběl, Ethane.“ Naklonila se ke mně a přitiskla boky k mým stehnům. Pouhý kontakt s látkou, ze které byly vyrobeny její kraťasy na běhání pokrývající tu rozkošnou část jejího těla, mi přivodil erekci. Můj pták se hlásil do služby.

Panebože! Tak málo, a přesto mě to nažhavilo. Za pár vteřin si všimne mé erekce a co potom? Neměl bych se na ni hned vrhnout. Pořád je zraněná a potřebuje dovyprávět svůj příběh. Kdybych to jen dokázal vysvětlit svému penisu. Otočil jsem si její hlavu ke své a vdechl jí do úst hluboký polibek. Veškeré logické uvažování zmizelo jako mávnutím kouzelného proutku.

Kousal jsem ji do rtů, líbal ji a snažil se proniknout do jejích úst. Chutnala tak dobře. Brynne roztávala přesně tak, jak jsem zamýšlel. Věděl jsem, že jí dnes v noci neodolám. Tak strašně jsem po ní toužil.

Jen hajzl by ji v tomhle okamžiku chtěl svléknout a ošukat. Což znamenalo, že právě do téhle kategorie v současné chvíli spadám.

S tím dokážu žít.

Brynne mi vždycky naznačovala, že je ráda, když jsem k ní upřímný. Že se cítí lépe, když jí říkám, co potřebuju, protože pak ví, co přijde. Že to ode mne potřebuje. Tak jsem se zhluboka nadechl a řekl jsem jí, co chci.

„Chci si tě odnést do postele. Sevřít tě v náruči a proniknout do tebe.“ Zkoumavě jsem v její tváři hledal odpověď.

5. kapitola

Taky tě chci,“ přikývla a naklonila se, aby mě políbila. „Vezmi mě do postele, Ethane.“

Nejkrásnější slova za těch několik dlouhých dní konečně dolehla k mým uším.

Políbil jsem nabízené rty, zdvihl jsem ji ze země a přitiskl si ji k sobě.

Omotala mi nohy kolem boků a tvář položila na můj krk. Zasténal jsem a vyrazil.

Když jsme překročili práh ložnice, naskytl se mi pohled na čistě povlečenou postel, který snad nikdy nebyl lákavější. Pondělí! Díkybohu, dnes tu byla Annabelle. Nevím, co bych si počal, kdybych tu objevil peřiny zaneřáděné mým ranním ubohým skutkem. V duchu jsem si udělal poznámku, abych Annabelle, díky za tvou diskrétnost, poděkoval.

Položil jsem Brynne na záda a chvíli jsem na ni jen hleděl. Tentokrát jsem chtěl jít na věc skutečně pomalu. Toužil jsem ji pomilovat a přijmout dar, který mi dávala. Chtěl jsem si ji vychutnat.

Vlasy jí sklouzly na rameno a oči působily poněkud smutně v kontrastu s tyrkysovým tričkem, které měla stále na sobě. Už ho na sobě nebude mít moc dlouho.

Nejdřív jsem se pustil do kraťasů. Pak přišly na řadu kotníčkové ponožky. Uchopil jsem její chodidla a masíroval je. Vzápětí jsem jí nadzdvihl nohy a mé prsty vklouzly za lem šortek. A ty hned sklouzly dolů. Pozoroval jsem její kůži, když ji opouštěla látka: pupík, kyčle, bříško, rozkrok a dlouhé nohy. Nohy, které mi za okamžik omotá kolem těla, zatímco já proniknu do její kundičky.

Panebože.

Chápu, proč se má přítelkyně živí jako modelka. Modelka aktů. Má tělo, ze kterého člověku až přechází zrak. A to jsem ještě neodhalil ten nejskvostnější kousek. Natáhl jsem se po topu. Znamenal mou poslední překážku, protože Brynne pod ním nic neměla. Toužil jsem vykřiknout triumfální ANO. Jakmile jsem jí přetáhl tričko přes hlavu, vyklouzla zpod něj dvě nádherná ňadra.

„Brynne… jsi překrásná.“ Slyšel jsem, jak přes mé rty proklouzlo její jméno, ale neuvědomil jsem si, že bych ho měl v úmyslu vyslovit. Musím ji vidět nahou, znovu si vzpomenout na to, jak vypadá, musím se ujistit, že mám právo se jí dotýkat a že mě přijímá. Musím do sebe dostat malou část jí, než budu schopný podniknout cokoli dalšího. Tak zoufalý jsem byl.

Pomalu jsem přejížděl ústy od jejího pupíku až k dokonalým ňadrům, zlíbal bradavky a hluboce jsem je sál. Vtáhl jsem je do úst a prsty jsem laskal spodek. Tak hebká. Brynnina bradavka ztvrdla pod mým jazykem jako kámen a já si uvědomil, že to vůči té druhé není spravedlivé. Tyhle krásky si přece zaslouží rovno-cenný přísun pozornosti.

Brynne vypadala tak povolná a smyslná. Ležela na zádech a já ji doslova hltal očima. Vypadala jako na fotografii. Na té, kterou smím vidět jen já. To není pravda. Ve chvíli, kdy jsem si uvědomil, kolik lidí ji vidělo nahou, zastřelo mi mysl ne odbytné podráždění. Ale já měl právě teď před očima krásně prostřený stůl. Je čas na hostinu.

Toužil jsem cítit její tělo, přejíždět po něm jazykem a rty. Tak zoufale jsem ji chtěl, že když jsem skopával boty z nohou a rozepínal přezku pásku, mé tělo se chvělo očekáváním. Rychle jsem se zbavil oblečení, byl jsem si vědom, že mě pozoruje. Sledovala každičký můj pohyb, což mě rozdráždilo natolik, že mě bolely koule a penis mi doslova hořel. Jen pro ni.

Poklekl jsem na postel a nevěděl jsem, kde začít. Brynne připomínala hostinu, rozevřené, mírně pokrčené nohy ale neodhalovaly to, po čem jsem toužil nejvíc. Má touha ještě vzrostla a uslyšel jsem se, jak říkám: „Roztáhni nohy a ukaž se mi. Chci vidět, co mi patří, kotě.“

Pomalu zdvihala nohy, dokud je neměla ohnuté v kolenou téměř do pravého úhlu, chodidla položená na posteli.

Zadržel jsem dech a cítil, jak mi buší srdce v hrudi.

Nejdřív dala na stranu jednu nohu, pak druhou. Jen tak. Splnila, co jsem jí při kázal. Elegantní důkaz dokonalé poddajnosti. Můj penis zalila vlna chtíče, když jsem si uvědomil, co vše mi hodlá dát. Byl jsem naprosto spokojený. Toužil jsem se na ni ještě dlouho dívat, než si ji vezmu, než si vezmu to, co jsem si tolik dní od píral.

„Dej ruce za hlavu a chyť se postele.“ Zamrkala očima a soustředila se na má ústa.

„Věř mi. Hodlám ti způsobit neskutečnou slast, kotě. Nech všechno na mně.“

„Ethane,“ zašeptala, ale udělala, oč jsem ji požádal. Pomalu složila paže za hlavu, zápěstí položila přes sebe a chytla se matrace. Bože, miluju, když při sexu říká moje jméno. Vlastně miluju, když říká mé jméno při jakýchkoli příležitostech.

„Kotě.“ Její prsa sklouzla do stran, když zvedla ruce. Ty dokonalé bradavky připomínající maliny prosily můj jazyk, aby je polaskal. Vrátil jsem se k nim, sál jsem je, hladil citlivé tělo a užíval si, jak se pod mými ústy pohybuje.

Přijala můj rytmus.

Odtáhl jsem od ní své rty. Špičkami prstů jsem uchopil její bradavku, mnul ji a pak lehce štípnul. Sténala a prohýbala se v zádech, ale ruce držela pořád za hlavou. Přesunul jsem svou pozornost ke druhé bradavce a sledoval, jak se Brynne prohýbá v bocích, rozevírá nohy a vystavuje na odiv o kousek víc z té části, kterou jsem chtěl znovu objevit.

„Takhle jsi nádherná,“ procedil jsem skrz zuby a líbal ji na bříško a stále níž, až do míst, kam jsem toužil znovu položit své rty. Políbil jsem ji a vychutnával jsem si její reakci. Pod mým dotekem se celá třásla. Přejel jsem jí jazykem po růžovém mase a přisál se k ní. Byla rozevřená jako květ. A celá moje. Napjala se a tiše za-kňučela. Tiché zvuky rozkoše a touhy. Touhy po tom, co jsem jí hodlal dát. Touhy po mně.

„Jsi tak… zatraceně nádherná, Brynne,“ zamumlal jsem, aniž bych od ní odtáhl ústa.

„Díky tobě se cítím nádherná,“ vydechla a ještě víc se mi otevřela.

„Jo… odevzdej se mi, kotě,“ políbil jsem ji na kundičku, jako bych ji líbal na ústa. „Udělám ti to zatraceně tvrdě a nebudeš schopna myslet na nic jiného než na mě,“ slíbil jsem jí.

„Udělej mi to, prosím.“

Zavrčel jsem: „Rozpaluje mě, jak se pod mým jazykem zmítáš v orgasmu. Tvé pohyby, tvá chuť, zvuky, které vydáváš, jsou ty nejerotičtější na celém světě…“

„Aáách,“ zasténala a prohnula se pode mnou. Jak úžasný zvuk. Neúnavně jsem ji vzrušoval jazykem a ona vykřikla, prohnula se v bocích a vyšla mým ústům vstříc. Držel jsem ji otevřenou a hltal její rozechvělé lůno. Nedokázal jsem zastavit ani zpomalit. Tiskla se proti mým rtům, můj jazyk si do ní znovu a znovu hledal cestu. Na ničem jiném nezáleželo. Nepřestával jsem. Laskal jsem klitoris, dokud jsem neucítil stahy vnitřních svalů.

„Ach, bože, Ethane!“ vykřikla tiše a nechala se unést vlnou orgasmu.

„Hmmm…“ zaúpěl jsem, sotva schopen promluvit. „Teď ti to udělám znovu!“ Pohyboval jsem se výš a výš, připravoval se. Když se naše intimní oblasti dotkly, trhl jsem sebou, jako by do mě někdo vpustil elektrický proud. Pohlédli jsme si do očí a v okamžiku, kdy jsem do ní pronikl, se ty její rozšířily.

Tvrdě jsem do ní vrazil ptáka. Už bych to nevydržel ani vteřinu. Zasténala. Nejerotičtější zvuk, který jsem kdy slyšel. Zatraceně, byla tak hebká, těsná a rozpálená. Vklouzl jsem do ní a poševní svaly se kolem mého ptáka sevřely, jak se zazmítala v dalším orgasmu. Cítil jsem se tak fantasticky, že mě až děsila moc, kterou nade mnou měla. Od prvního okamžiku mne Brynne naprosto uchvátila. Se sexem to bylo stejné. Celou dobu mě měla v moci.

Pohnula se. Akceptovala každý příkaz, který jsem jí dal.

„Budu tě šukat, dokud se znovu neuděláš!“ A splnil jsem, co jsem slíbil.

Brynne vše přijala, každičký příraz mého penisu pronikajícího do jejích sladkých útrob. Zvuky našich těl, která do sebe narážela. Blížili jsme se k vrcholu. Tyčil jsem se nad ní, hleděl jsem jí do očí a přitom ovládal její tělo. Vnímal jsem jen ji. Cítil jsem jen ji. Slyšel jsem jen ji.

Hluboko uvnitř se napjala, zvrátila oči. Otevřela ústa. Využil jsem toho. Přitiskl jsem své rty na její a hluboce ji políbil. Spolkl jsem její výkřik během orgasmu a dal jí svůj, když jsem i já vybuchl. Projelo mnou cosi ohromného, nepopsatelná slast, která se nedá vyjádřit slovy. Doslova jsem se v ní ztratil a málem jsem omdlel.

Pak mé tělo zpomalilo. Zůstal jsem uvnitř ní, cítil poslední stahy jejích svalů.

Vůbec se mi nechtělo ven. Jak bych mohl?

Čas plynul a my přerývavě dýchali. I pouhá snaha dostat do plic vzduch byla nad naše úsilí. Cítil jsem, jak mi tluče srdce v hrudi a drobné křeče, jak dozníval Brynnin orgasmus. Tak zatraceně úžasný.

Když jsem dokázal odtáhnout ústa od její kůže, sklonil jsem se nad ní a hledal v očích náznak pozitivní emoce. Bál jsem se, co v nich uvidím. Když jsme spolu byli takhle naposledy, tak se v dalším okamžiku všechno podělalo. Řekla, abych z ní slezl, a odešla.

„Miluju tě,“ zašeptal jsem jen pár centimetrů od její tváře a pozoroval, jak se její oči zaleskly a zvlhly. Začala plakat.

To nebyla reakce, v kterou jsem doufal. Vyklouzl jsem z ní a ucítil mezi námi vlhko. Ale Brynne mne znovu překvapila. Nesnažila se odtáhnout, ale přitiskla se k mé hrudi, držela se mě a tiše vzlykala. Plakala, ale nechtěla ode mne pryč. Hledala útěchu. Došlo mi, že ženskou mysl nejspíš nikdy nepochopím.

„Slib mi, že všechno bude v pořádku. I kdyby to neměla být pravda,“ vydolovala ze sebe mezi vzlyky.

„Slibuju, kotě. Postarám se o tebe.“ Tolik jsem toužil po cigaretě. Cítil jsem silné nutkání jít si zapálit. Místo toho jsem držel Brynne v náručí, hladil ji ve vlasech, proplétal jimi prsty, jako by byly z hedvábí. Konejšil jsem ji tak dlouho, dokud nepřestala plakat.

„Proč?“ zeptala se po chvíli.

„Co proč?“ políbil jsem ji na čelo.

„Proč mě miluješ?“ řekla tichým, ale pevným hlasem.

„Nemůžu změnit, co cítím, Brynne. Ani ti nemůžu říct proč. Prostě vím, že chci být s tebou a že chci následovat své srdce.“ Ona mi nikdy nic podobného neřekla. Věděl jsem, že mě má ráda, ale tušil jsem, že je přesvědčena o tom, že si mou lásku nezaslouží. Ani poskytovat, ani dávat.

„Ještě jsem ti ten příběh nedopověděla, Ethane.“

Bingo. „Z čeho máš strach?“ zeptal jsem se. Ztuhla mi v náručí. „Řekni mi, co tě tak děsí, kotě.“

„Že přestaneš.“

„Že tě přestanu milovat? Ne, nepřestanu.“

„Ale až se dozvíš všechno. Není to se mnou snadné, Ethane.“ Vzhlédla ke mně očima, v kterých se opět mísily všechny barvy.

„Hmmm…“ políbil jsem ji na špičku nosu. „Už teď vím dost a pořád to mé city k tobě nezměnilo. Nemůžeš být o nic horší než já. Přikazuju ti, aby ses přestala trápit. Pomůžu ti, aby ses přestala trápit.“ Zabořil jsem ruku mezi její stehna a vklouzl prsty do kundičky. Ucítil jsem své sperma. Líbilo se mi pomyšlení, že všechna má bílá tekutina je uvnitř té překrásné bytosti, ale ona nejspíš měla jiný názor. „Vykoupeme se a pak si můžeme promluvit.“

Oči se jí při mém doteku rozšířily, ale přikývla a odvětila. „To zní dobře.“

Slezl jsem z postele a šel napustit vodu do vany. Pozorovala mě, v zádech jsem cítil její pohled. Věděl jsem, že hledí na jizvy. Předpokládal jsem, že se mě na ně

brzy zeptá. A pak i já budu muset sdílet temné stíny své minulosti. Nechtělo se mi do toho. Myšlenka, že ji vtáhnu do temné špíny, byla proti všem mým instinktům. Ale uvědomil jsem si, že Brynne už nedokážu zamlčet pravdu. Naučila mě, že to není dobré.

Nalil jsem do vany pěnu do koupele a upravil teplotu. Otočil jsem se a spatřil, jak kráčí do koupelny. Byla nahá, nádherná a pohled na ni mi bral dech. I když byla tak hubená. Napadlo mě, že bychom si mohli dát druhé kolo živočišného sexu, ale přinutil jsem se upřednostnit racionální část svého já. Opravdu si potřebujeme promluvit. A sex byl jednou z věcí, které náš rozhovor odsouvaly do pozadí. Jsem sobecký parchant.

Vzal jsem ji místo toho za ruku a pomohl jí do vany. Uvelebili jsme se. Já si sedl dozadu a Brynne přede mne. Její zadeček spočíval lákavě opřený o můj náhle ztopořený penis. Vyslal jsem mentální signál k mému nádobíčku, aby se uklidnilo, a představil jsem si Muriel, kníratou prodavačku ze stánku. Veškeré vzrušení jako kouzlem opadlo. Muriel je ošklivá, občas přemýšlím i o tom, jestli je vůbec člověk. Mám pocit, že to musí být mimozemský špión, kterého sem poslali, aby prodával noviny a učil se náš jazyk. Pořád jsem toužil po cigaretách. Dal bych si jich celý hory.

Brynne začichala do vzduchu. „Kouříš tady?“

„Někdy.“ Vážně s tím musím přestat. „Ale když jsi tu se mnou, nebudu to dělat.“

„Mně to nevadí, Ethane. Vůně koření a tabáku je příjemná, ale vadí mi, že to škodí tvému zdraví.“

„Snažím se přestat.“ Vklouzl jsem jí rukama pod paže a přejel jí po ňadrech, která spočívala na vodní hladině. „S tebou mi to jde lépe. Budeš má motivace, ano?“

Zhluboka se nadechla a přikývla. Pak začala mluvit.

„Už jsem se do školy nevrátila. Do ukončení studia mi chybělo šest měsíců a já všechno zahodila. Moji rodiče byli ze změny, která se se mnou udála, v šoku. Netrvalo dlouho a také to video našli. Dohadovali se co dělat, a měli velmi odlišné názory. Mně to bylo jedno. Žila jsem si ve svém vlastním světě. Těžko si to přiznávám, dokonce i sama sobě, ale je to pravda. Byla jsem emočně zničená a nevěděla jsem, jak z toho ven. Jak se zbavit démonů.“

Políbil jsem ji na temeno hlavy a ještě pevněji ji objal. O démonech jsem toho věděl spoustu, jsou to ďábelští zkurvysynové. „Můžu se zeptat, proč tví rodiče nepodali na ty tři trestní oznámení? Nebylo by přece těžké dostat je do vězení. Ty jsi byla nezletilá a oni dospělí. Důkazem bylo to video.“

„Můj otec se do toho chtěl pustit, ale matka nesouhlasila. Nechtěla publicitu. Tvrdila, že by mě nazývali děvkou a vláčeli mé jméno bahnem, což by narušilo naše společenské postavení. Nejspíš měla pravdu. Ale mně na tom nezáleželo. Byla jsem mimo.“

„Ach, kotě.“

„A pak jsem zjistila, že jsem těhotná.“ Ztuhl jsem. Do hajzlu…

„Přehoupla jsem se přes hranu. Já, nedokázala jsem se s tím vypořádat. Ani můj otec netušil, co si s tím těhotenstvím počít. Zkusil kontaktovat senátora. Matka mi zařídila potrat a já to už nezvládla. Nechtěla jsem dítě. Ale ani jsem nechtěla zabít něco, co rostlo uvnitř mě. Jediné, co jsem chtěla, bylo, aby mi přestali neustále při pomínat, co se stalo, a mně to připomínali všichni a pořád. Kdybych na tom byla líp, dokázala bych sama najít cestu ven, ale na druhou stranu, kdybych na tom byla líp, nikdy bych nešla na ten večírek a neskončila na kulečníkovém stole.“

„Je mi to tak líto,“ zašeptal jsem tiše, ale pevně. Chtěl jsem, aby pochopila, jak se cítím. „Poslouchej, kotě, nemůžeš se vinit za to, co se ti stalo.“ Přitiskl jsem svá ústa k jejímu uchu. „Byla jsi obětí zločinu a zneužití. Nebyla to tvá chyba, Brynne. Doufám, že si to teď uvědomuješ.“ Třel jsem její paže nahoru a dolů a poléval její tělo horkou vodou.

Uvelebila se mi v náručí a zhluboka se nadechla. „Myslím, že teď už jsem o tom z velké části přesvědčená. Hodně mi pomohla doktorka Roswellová a i sku tečnost, že jsem si našla místo na tomto světě. Ale předtím jsem byla u konce se silami. Chtěla jsem skončit. Už jsem neviděla cestu dál.“

Veškeré teplo, které jsem do sebe absorboval, zmizelo, a já se připravil na to, co přijde. Jako když se nachomýtnete k dopravní nehodě. Často nedokážete odtrhnout oči. A i já jsem se musel dozvědět, co se jí stalo. Ale přitom jsem to vůbec slyšet nechtěl. Nechtěl jsem proniknout do jejích tajných zákoutí.

Rozklepala se a sevřela mě prsty. Znovu se pustila do vyprávění. „Nikdy jsem se necítila tak klidná jako v ten den. Probudila jsem se a věděla, co musím udělat. Čekala jsem, dokud táta neodešel do práce. Necítila jsem se dobře, že bych to měla udělat v jeho domě, ale věděla jsem, že matka by mi nikdy neodpustila, kdybych to provedla v jejím. Napsala jsem dopisy na rozloučenou a položila je na postel. Pak jsem si vzala plnou hrst prášků na spaní, které jsem mámě sebrala z tajné přihrádky. Vlezla jsem si do vany a rozřízla si zápěstí.“

„Ne!“ Mé srdce se bolestivě sevřelo a jediné, co jsem dokázal, bylo držet ji, cítit teplo jejího těla a být vděčný, že je nyní se mnou. Představa, jak si bere život v tak mladém věku, a skutečnost, že neviděla jinou možnost, byly velmi alarmující. Tušil jsem, jak se Brynne cítila, ale tohle mě k smrti vyděsilo.

„Ale i v tomhle jsem selhala. Usnula jsem a neřízla dost hluboko, abych mohla vykrvácet. Alespoň tak mi to později vysvětlili. Prášky, které jsem si vzala, před stavovaly větší nebezpečí. Táta mě našel včas. Přišel domů na oběd, aby mě zkontroloval. Řekl mi, že měl celý den divný pocit a cítil nutkání vrátit se domů. Zachránil mě.“ Brynne se trochu otřásla, natočila hlavu a spočinula na mé hrudi.

Děkuju, Tome Bennette. „Jsem rád, že se ti to nepovedlo,“ zašeptal jsem. „Moje holka nemůže být dokonalá ve všech směrech.“ Snažil jsem se trochu odlehčit náladu, ale nebylo to příliš vhodné. Chtěla, abych poslouchal, takže jsem ji znovu políbil do vlasů a přitiskl jí ruku na srdce. „Až budu mluvit s tvým otcem, musím

mu poděkovat,“ řekl jsem tiše.

„Probudila jsem se na psychiatrii. Jako první mi matka sdělila, že jsem potrati la, že můj čin byl velmi hloupý a velmi sobecký a že budu muset zůstat v lékařské péči. Nezvládla to. Věděla jsem, že jsem ji uvedla do rozpaků. A teď, čím jsem starší, si dokážu lépe představit, co si museli moji rodiče prožít. Ale má matka tomu odmítla čelit. Pořád mluvila jen o tom, jaké je požehnání, že už nejsem těhotná, jako by jí na ničem jiném nezáleželo. Náš vztah dodnes není snadný. Větši nu věcí, které dělám, neschvaluje.“

Brynne si s tváří na mé hrudi povzdechla. Pokračoval jsem v uklidňujících dotecích a neustále jsem se ujišťoval, že je tady se mnou. Má dívka mi právě ve vaně plné horké vody svěřuje svá nejniternější tajemství. Po úžasném sexu leží nahá v mé náruči. Nestěžoval jsem si. No, možná trochu, ale Brynne bych se o tom ani slůvkem nezmínil. Naléval jsem jí horkou vodu na paže a ňadra a přemýšlel nad tím, že se její matka chovala jako kráva. Jaká matka by řekla něco takového dceři, která se právě pokusila o sebevraždu?

„Když celá kauza skončila, poslali mě rodiče na pěkné místo do pouště v Novém Mexiku. Trvalo to dlouho, ale nakonec se můj stav zlepšil a naučila jsem se vyrovnat se svou minulostí. Ne stoprocentně, ale udělala jsem slušný pokrok. Objevila jsem zálibu v umění a dospěla jsem.“

Brynne se znovu odmlčela, jako by chtěla zjistit, co říkám na to, co mi právě vypověděla. Jestli jsem v šoku nebo vyděšený. Obávala se zbytečně. Zvedl jsem její zápěstí poseté jizvami a políbil ji přímo na ně. Bílé nitky na jinak dokonalé kůži téměř průsvitné barvy, modré žíly, které se pod nimi rýsovaly. Pomyšlení na to, jak řeže do tohoto nádherného těla, mě rozesmutnělo.

Náhle mi došlo, že se Brynne pokusila o sebevraždu ve stejnou dobu, co já trčel zavřený ve vězení v Afghánistánu. Ve stejnou dobu, kdy mě chtěli…

Propletla své prsty s mými a vytáhla mne z myšlenek. Zvedla naše ruce k ústům a držela je u svých rtů. Tentokrát je líbala ona. Cítil jsem, jak se mi tělem rozlévá teplo, a snažil jsem se uchvátit ten báječný pocit a zakotvit ho hluboko v sobě. Její gesto ve mně vyvolalo tolik emocí, že jsem nebyl schopen promluvit.

„Nevěděla jsem, že můj otec šel za senátorem Oakleym a v podstatě ho vydíral. Zuřil, že mě málem ztratil, a vše přikládal za vinu Lanci Oakleymu. Chtěl vznést obvinění, ale uvědomil si, že nejsem tak silná, abych vydržela takové praní špinavého prádla na veřejnosti, a že tak silná nejspíš nikdy nebudu. A přidáme-li k tomu názor mé matky, aby to přešel a nechal mne, abych se v klidu uzdravila, z formálního stíhání samozřejmě sešlo. I když táta pořád toužil po odplatě. Senátor Oakley se snažil odsunout vše, co by ho mohlo pošpinit, co nejdál, proto přinutil Lance, aby se dal k armádě, a jeho největší problém se vyřešil, když Lance odveleli do Iráku. Jakmile jsem se začala cítit lépe a mohla jsem opustit Nové Mexiko, zajistil, aby mě přijali na univerzitu v Londýně. Pro Londýn jsme se rozhodli, protože byl dost daleko od mého tehdejšího domova a můžu tady studovat výtvarné umění. Také znám zdejší jazyk a žije tu má teta Marie, takže tu nejsem zcela sama, bez rodiny.“

„Takže ten senátor celé ty roky věděl, kde žiješ?“ Situace je mnohem horší, než jsem si představoval, a riziko pro Brynne během okamžiku prudce stouplo.

„Až do minulého týdne jsem o tom neměla ani tušení,“ špitla. „Myslela jsem, že mě vzali na univerzitu na základě mých schopností.“

„Věřím, že tě to štve, ale studuješ díky svým schopnostem a zásluhám. Viděl jsem tě při práci a vím, že v tom, co děláš, jsi skvělá.“ Škádlil jsem ji a líbal její tvář. „Má rozkošná biflanda, profesorka Bennettová.“

„Biflanda?“ rozesmála se. „Co to je za šílený britský slang?“

„Myslím, že vy Amíci jim říkáte šprti nebo pilňasové. Přesně to jsi. Jsi šprtka v oboru umění a já tě zbožňuju.“ Přitáhl jsem si její hlavu a políbil ji na rty. Napadlo mě, že nejspíš oba vzpomínáme na ten absurdní rozhovor, který jsme kdysi dávno vedli ráno v autě. Rozhovor o profesorce, co nechává po škole zlobivého studenta. Ona byla tou profesorkou a já ten neposlušný student.

„Jsi blázen,“ kousla mě do rtu.

„Blázen do tebe,“ upřesnil jsem a přitiskl si ji k sobě. „Ale senátor Oakley ti dluží mnohem víc, než ti dal. I když nemám radost z toho, že ví, kde se nacházíš a co každý den děláš.“

„Já vím. Taky mě to děsí. Táta říkal, že Eric Montrose zemřel při rvačce v pochybném baru poté, co se Lance vrátil z armády. On… on byl taky na tom videu. Ale já od té noci ani jednoho z nich neviděla. Ani Lance Oakleyho.“

Zvuk jejího hlasu mě rozrušoval, a stejně tak i pomyšlení, že si Brynne připomněla, čím si v rukách těch zvrhlíků prošla. Měl jsem radost, že je jeden z nich mrtvý. Nevadilo mi to. Jen jsem se modlil, aby jeho smrt neměla nic společného s videem a prověrkou senátora Oakleyho.

Nechal jsem vodu vytéct a pomohl Brynne z vany. „Nedovolím, aby se ti něco stalo, nemusíš se bát. Mám to pod kontrolou.“ Usmál jsem se a osušil jí nohy ručníkem. „Zítra ráno si promluvím s tvým tátou a zjistím o senátorovi Oakleym všechno, co můžu.“ Utřel jsem jí paže, záda a prsa a mezitím přemýšlel, jestli toho budu doopravdy schopen. „Starosti se senátorem přenechej mně. Rozešlu dotazy a uvidím, co se mi vrátí zpátky. Kdokoli se k tobě bude chtít přiblížit, bude mít co do činění se mnou.“

Usmála se a hravě mě kousla do spodního rtu. Musel jsem se ovládnout, abych ji neposadil na umyvadlo a znovu si ji nevzal.

Její kůže měla přirozeně zlatavou barvu, ale právě teď byla růžová od horké vody. Byla tak nádherná, že mi přišlo nesmírně těžké jen se dívat a nic nedělat. Nemysli na to. Ignoroval jsem vzrůstající touhu a pracoval na utírání těch svůdných křivek, které díky nižší váze ztratily na ženskosti, ale pořád byly nádherné a hlavně moje. Brynne stála velmi elegantně, jako by jí nahota nedělala vůbec žádný problém. Přemýšlel jsem, jak to k čertu dokázala, a pak jsem si vzpomněl, že coby modelka pózuje nahá docela často. Ani na tohle nemysli!

Nedokázal jsem si vzpomenout, kdy jsem po někom toužil tak zoufale jako po

Brynne a nechal se ovládat svým penisem. Možná, když jsem se sexem začínal, ale takhle intenzivně mě nikdy nic k nikomu netáhlo. Souložit s Brynne se dostalo na špičku mého seznamu potřeb, hned vedle jídla a střechy nad hlavou.

Každý má své potřeby, Brynne. Jídlo, pití, postel.

Ta dívka ve mně vyvolávala emoce, o kterých jsem vůbec nevěděl, že jsem jich schopen. Vše se změnilo té noci, kdy vešla do galerie paní Andersenové a nemravně hodnotila mou ruku v kapse.

Brynne mi vytrhla ručník a se svůdným úsměvem na rtech zabalila celou svou nádhernou nahotu do hebké, krémové bavlny. Zatracená škoda. Došla do ložnice a já uslyšel otvírání a zavírání šuplíku. Miloval jsem zvuky, které poukazovaly na její přítomnost, že se tu pohybuje a chystá ke spánku. Vytáhl jsem si druhou osuš ku a začal jsem se utírat. Přitom jsem se cítil nesmírně vděčný, že budu dnes usínat s Brynne v náručí.

6. kapitola

Otevřel jsem oči do tmy a ucítil Brynninu vůni. Usmál jsem se, když jsem si uvědomil, kde jsme. Leží s tebou ve tvé posteli. Snažil jsem se být opatrný a nevzbudit ji. Ležela tváří ke mně, ale její hlava spočívala pod rukou a byla otočena dolů. Byl jsem šťastný a spokojený, konečně po tolika marných dnech. Jen jsem pozoroval, jak dýchá. Toužil jsem se své holky dotknout, ale nechal jsem ji spát. Tolik to potřebovala.

Potřebovala. I já toho tolik potřeboval. Děsilo mě, že většinu mých potřeb nyní dokáže uspokojit pouze Brynne. Ještě před měsícem bych si takové city k ženě nedokázal ani představit, a nyní mě děsila myšlenka, že bych ji měl někdy ztratit. Obávám se, že mě čas navždy změnil.

Zhluboka jsem se nadechl a zadržel dech. Z prostěradel čišela slabá vůně sexu, ale cítil jsem zejména čisté květinové aroma, které mne omámilo. Omámilo stejně jako první noc, kdy jsme se potkali. Brynne voněla tak příjemně, že jsem ji jen nerad opouštěl, ale přesto jsem opatrně vstal a vzal na sebe kraťasy a tričko.

Zamířil jsem přes obývací pokoj chodbou až do své kanceláře. Nechal jsem všechny dveře otevřené pro případ, že by Brynne vzbudila noční můra. Vážně jsem si potřeboval zapálit a opravdu jsem potřeboval mluvit s jejím tátou.

„Tom Bennett.“ Úsečný americký přízvuk na druhém konci linky mi připomněl, jak moc je Brynne vzdálená od své rodiny. V nitru jsem byl ale rád, že nyní považuje za svůj domov Londýn.

„Tady Ethan.“ Zhluboka jsem potáhl z cigarety.

Nejdřív bylo ticho a pak se na mě snesl příval otázek. „Je Brynne v bezpečí?

Co se stalo? Kde je?“

„Nic se nestalo, Tome. Tvá dcera spí u mě v posteli a nic zlého jí nehrozí.“ Znovu jsem vdechl kouř.

„Jsi s ní? Počkej. Ona je právě teď u tebe?“ Ticho houstlo a stávalo se zlověstným. Tom evidentně uvažoval, co dělám s jeho dcerou. „Takže jste si to vyříkali. Podívej, mrzí mě ten telefonát, co jsem…“

„Tebe to mrzí?“ přerušil jsem ho. „A ano, Brynne je teď se mnou a chci si ji nechat ve velmi těsné blízkosti, Tome.“ Típl jsem Djarumku a rozhodl se nezapálit si další, dokud tenhle rozhovor neskončí. „Jen ti chci říct, že se ti nehodlám omlouvat za to, že chodím s tvou dcerou. Ty za to můžeš. Já jsem jen obyčejný chlap, co se zabouchl do nádherné, půvabné dívky. Nemůžu si pomoct.“

Tom frustrovaně zabručel. V duchu jsem mu udělil bod za to, že nevybuchl, ale nechtěl jsem nic zakřiknout. „Podívej, Ethane, chci jen, aby byla v bezpečí. Brynne

se sama rozhodne, s kým chce chodit. Já jen potřebuju, abys ty parchanty udržel daleko od ní. Aby se jí nestalo nic špatného. Nemáš ponětí, jak moc trpěla. Téměř ji to zničilo.“

„Já vím. Dnes v noci mi to řekla. Všechno. Já mám zase pár věcí, které chci říct tobě.“

„Jen do toho,“ pronesl netrpělivě.

„Za prvé, chci ti poděkovat za to, žes dal na předtuchu a toho dne jsi šel domů a zkontroloval ji. A za druhé se tě chci zeptat…“ udělal jsem dramatickou pauzu,

„…na co jsi kurva myslel, když jsi mi neřekl o tom, co se tvé dceři doopravdy stalo. Ve vědění je síla, Tome. Jak jsem ji k čertu měl chránit, když jsem nevěděl, co jí udělali? Brynne mi o tom dnes pověděla. Nešlo jen o obyčejnou indiskrétní sexuální nahrávku, o které ses zmiňoval, ale o trestný čin zneužití sedmnáctileté dívky třemi plnoletými muži.“

„Já vím,“ opáčil smutně. „Kdybych řekl někomu cizímu všechny podrobnosti, ztratil bych Brynninu důvěru. Stalo se to jí a záleží na ní, komu to vypoví.“

Seru na to. Zapálil jsem si druhou Djarumku. „Zapomněl jsi mi říct i o tom, že jí senátor zajistil místo na univerzitě v Londýně. Takže celé ty roky ví, kde se Brynne nachází.“

„To si uvědomuju. A opakuju, jediné, co chci, je dostat ji od těch lidí tak dale ko, jak jen to bude možné,“ vyštěkl na mě. „Vím, že tahle situace připomíná potenciální katastrofu a má dcera není v dobré pozici. Teď už chápeš, proč tě potřebuju? Na všechno by se zapomnělo nebýt té zatracené havárie letadla. Kdo by si pomys lel, že někdo bude Oakleyho prověřovat pro post budoucího viceprezidenta!“

Nahlas jsem si povzdechl. „Pracuju na tom a zatím jsem na něj nenašel žádnou špínu. Vím, že jeho syn je průšvihář, ale černá kronika senátora Oakleyho je čistá a uklizená.“

„Nevěřím mu. Navíc je jeden z těch zkurvysynů venku ze hry. Senátor chce ten příběh navždy pohřbít a uprostřed toho všeho se teď nachází má dcera. To je nepřijatelné!“

„Máš pravdu. A věř mi, mám je v merku. Díky kontaktům ve speciálních jednotkách se brzy dozvím o vojenských záznamech Oakleyho syna. Pokud v nich něco je, najdu to. Otázka na tebe: Brynne mi řekla, že jediný, kdo byl na videu po znat, byla ona sama. Tvrdila mi, že ostatní se pohybovali mimo záběr kamery a jejich hlasy byly přehlušeny písní.“

„Já… já to viděl. Viděl jsem, co způsobili mé holčičce,“ řekl zlomeně.

Zavřel jsem oči a nechal vize vyblednout. Nedokázal jsem si představit, že bych byl v jeho kůži, viděl tu ohavnost a nesnažil se zabít ty, kteří jí ublížili. Nechť je Tom Bennett veleben za to, že se z něj nestal vrah.

Odkašlal jsem si, abych mohl promluvit. „Měl bys vědět ještě něco.“

„Co?“

„Že je teď Brynne pod mou ochranou. Já budu ten, kdo podnikne další kroky. Já zkontaktuju Oakleyho lidi, až, pokud vůbec, nadejde správný čas. Brynne je

dospělá a chodíme spolu. A jestli se bojíš toho, proč ti to říkám, tak se neboj. Miluju ji, Tome. Udělám cokoli, aby byla šťastná a v bezpečí.“

Zhluboka jsem potáhl z cigarety a čekal, až plně pochopí význam mých slov.

Povzdechl si a pak odpověděl. „Chci ti říct jen dvě věci. Jako klient, který tě potřebuje, bych si nemohl přát nikoho lepšího. Vím, že jsi na tuhle práci ten pravý. Jestli někdo dokáže skrze všechnu tu špínu spatřit skutečnou Brynne, pak jsi to ty.“

Odmlčel se a já jen hádal, co bude následovat.

„Ale jako otec, který miluje svou dceru, a to nemůžeš pochopit, dokud to sám nezažiješ, tě varuju. Jestli jí ublížíš, jestli jí zlomíš srdce, přijdu si pro tebe, Blackstone, a zapomenu na to, že jsme někdy bývali přáteli.“

Usmál jsem se, protože jsem byl rád, že je ta obtížná část konverzace už u konce. „To je fér, Tome Bennette. S takovými podmínkami dokážu žít.“

Ještě jsme si chvilku povídali a já se dozvěděl všechny informace ohledně Oakleyových ze San Franciska. Domluvili jsme se, že si zase brzy zavoláme, abych mu předal novinky, a hovor jsme ukončili.

Zůstal jsem sedět u stolu, napsal si pár poznámek a odpověděl na několik emailů. Potom jsem zaklapl notebook. Když jsem zhasnul světlo, Simba proplul akváriem. Došel jsem k němu, hodil jsem mu pamlsek a vydal jsem se na balkon, abych si pročistil hlavu.

Minul jsem ložnici a neslyšel nic než ticho. Přál jsem si, aby se Brynne dobře vyspala. Už žádné noční můry, které by moje děvče muselo snášet. Za celý život toho měla dost.

Noční obloha byla poseta hvězdami. Málokdy takhle jiskřily. V té chvíli jsem si uvědomil, že už je to zatraceně dlouho, co jsem naposledy seděl na balkoně. Zapálil jsem si další cigaretu. Tahle byla nenucená. Když kouřím venku, nikdo o tom neví. Uvnitř bych už kouřit neměl, když je tam Brynne.

Překřížil jsem na podnožce svá chodidla a opřel se o opěradlo. Nechal jsem mysl bloumat a přemýšlel jsem nad tím, co všechno se dnes stalo. Uvažoval jsem nad Brynniným tragickým příběhem a nad tím, jak se věci najednou změnily. Pro nás oba. Jo, naše temné části života jsou jako paralelní vesmíry. Jí bylo sedmnáct, mně pětadvacet. Oba jsme se ocitli na špatném místě. Cítil jsem se s Brynne propo jen víc než kdykoli předtím, a to i přesto, že jsem seděl sám venku na balkoně a vtahoval do plic další a další dávku tabáku.

Kdysi jsem kouřil Dunhillky. Měl jsem je rád, protože chutnaly tak jemně. Po Afghánistánu se to změnilo. Po Afghánistánu se změnilo hodně věcí. Znovu jsem popotáhl nikotin do svého těla a vzhlédl k myriádám hvězd, co mi zářily nad hlavou.

Každý strážný tam kouřil tabák. Každý zkurvený rebel měl alespoň jednu z těch úžasných, nedokonalých, ručně balených cigaret u rtu, když obcházeli a plnili své úkoly. Když chodili mučit. A ta vůně… Jako čistá ambrosie. Snil jsem o cigaretách od prvního dne, kdy mě zajali. Zdálo se mi o sladké vůni tabáku. Časem

jsem si uvědomil, že nejspíš dřív umřu, než je znovu ochutnám. Začalo bití a výslechy. Nemyslím, že by už od začátku věděli, koho zajali. Všechno mělo svůj čas. Nakonec na to přišli. Afghánci mě chtěli použít jako rukojmí k vydírání. Požadovali propuštění vlastních lidí. Alespoň to jsem pochopil z toho jejich věčného vyřvávání. Vládní politikou bylo nevyjednávat s teroristy, takže jsem věděl, že budou zklamáni. A že si svou frustraci vybijí na mně. Což samozřejmě udělali. Často jsem přemýšlel, jestli tušili, že jsem byl ze začátku téměř na pokraji zhroucení. Cítil jsem neuvěřitelnou vinu za to, že vím pravdu, a cítil jsem obrovskou úlevu, že jsem to nikdy nemusel řešit, ale kdyby mi některý z těch zatracených chlápků nabídl jednu jedinou nádhernou, sladkou, ručně balenou cigaretu, zpíval bych jako kanárek v uhelném dole. Cigareta byla první věc, o kterou jsem požádal, když jsem se vydrápal z té hromady suti. Mariňák, který mne spatřil jako první, řekl, že jsem byl v šoku. Byl a nebyl. Myslím, že šok nastal zejména u něj, když spatřil, že z trosek, které zbyly po jejich bombardování, za což jsem jim mimochodem velmi pěkně poděkoval, vylezl někdo živý. Ale ve skutečnosti jsem byl v šoku já, protože jsem v té chvíli věděl, že se mi změnil celý život. Nakonec jsem si našel svou trochu štěstí. Nebo si štěstí našlo mě. Ethan Blackstone, šťastný, přešťastný muž.

Před světlem se na okamžik mihl stín a upoutal mou pozornost. Otočil jsem hlavu. Srdce mi poskočilo v hrudi, když jsem spatřil Brynne, stojící na druhé straně posuvných skleněných dveří. Dívala se na mě. Několik úderů srdce jsme hleděli jeden na druhého. Pak otevřela dveře a vyšla ven.

„Jsi vzhůru,“ konstatoval jsem.

„Šel jsi kouřit?“ zeptala se.

Típnul jsem cigaretu do popelníku a otevřel náruč. „Přistihla jsi mě při činu.“

Postavila se nade mne. Byla rozcuchaná ze spánku, oblečená do světle modrého trička a mých hedvábných boxerek. Pod kterými nic neměla. Stáhl jsem ji k sobě. Ona se pousmála, položila každou svou dlouhou nohu na jinou stranu a uvelebila se mi v klíně. Vzala mou tvář do dlaní.

„Přistihla jsem tě, Blackstone.“ Upřeně na mě hleděla a snažila se ve mně číst. Věděl jsem, o co jí jde, a i já si přál, abych mohl vědět, na co skutečně myslí. Jen pouhá skutečnost, že se mi vkradla do klína a držela mou tvář v dlaních, mě potěšila, ale ještě radši jsem byl, že ji vidím uprostřed noci tak uvolněnou a šťastnou.

„Mmmm, vím, jak bys mě mohla potrestat, kdybys chtěla,“ odtušil jsem. Přitiskla se blíž a já ji objal pažemi.

„Nad čím jsi přemýšlel? Když jsi kouřil tu cigaretu, vypadal jsi hrozně vzdáleně.“

Promluvil jsem jí do vlasů. Rukou jsem stále hladil její záda. „Přemýšlel jsem o štěstí. O tom, jak být šťastný. Jak mít štěstí.“ Byla to pravda. Řekl jsem to zejména proto, že jsem stále nebyl schopen sdílet s ní tu konkrétní část svého života. Chtěl jsem, ale nevěděl jsem, jak začít. Brynne měla dost vlastních špatných vzpomínek, proč bych ji měl ještě zásobovat svými?

„A jsi? Jsi šťastný?“

„Nebýval jsem. Ale jednoho dne si štěstí našlo cestu i ke mně. Přijal jsem ten dar a začal jsem hrát karty.“

Přejela mi prstem něžně po hrudi. Nejspíš si vůbec neuvědomila, jak mě tímhle nepatrným gestem naprosto dostala.

„Vyhrál jsi hodně turnajů. Můj otec mi řekl, že tam jste se poznali.“

Přikývl jsem. Rty jsem měl pořád schované v jejích vlasech. „Tvého otce jsem měl rád už od první chvíle, kdy jsme se setkali. A pořád ho rád mám. Před chvílí jsem s ním mluvil.“

Brynnina ruka na okamžik ztuhla, ale pak pokračovala v jemném hlazení. „A jak to šlo?“

„Přesně tak, jak jsem si představoval. Oba jsme řekli, co jsme potřebovali říct.

Ví o nás. Řekl jsem mu to. Oba chceme totéž, abys byla šťastná a v bezpečí.“

„S tebou se tak cítím, vždycky jsem se tak s tebou cítila. A vím, že tě můj otec velmi respektuje. Vyprávěl mi, jak na tebe musel zatlačit, abys ten případ vzal,“ špitla. Její ústa se vznášela nad mým hrudníkem. Líbil se mi tón jejího hlasu, byl něžný a příjemný, a můj penis na něj okamžitě zareagoval. „Jen jsem si přála, aby mi řekl, jak to s tebou bylo.“ Odmlčela se a pak důrazně zašeptala. „Potřebuju být v obraze, Ethane. Nemůžu se znovu stát tou nevědomou obětí. Tajnosti mě ničí, nedokážu s nimi existovat. Vždycky potřebuju vědět všechno. Když jsem se tenkrát probudila na tom stole a nevěděla, kdo ani co nemůžu…“

„Šššt, já vím,“ zastavil jsem ji dřív, než začala plakat. „Už si to uvědomuju.“ Vzal jsem její obličej do rukou. Chtěl jsem vidět její oči, až budu říkat slova,

která jsem měl připravená. V záři hvězd působila naprosto dokonale a nádherně, jak spočívala na mé hrudi. Toužil jsem ji políbit a pomilovat, ale přinutil jsem se mluvit. „Omlouvám se, že mám před tebou tajemství. Chápu, proč potřebuješ mít vyložené karty na stole. Rozumím tomu a slibuju, že ti už ode dneška budu říkat všechno, i když si budu myslet, že to nerada uslyšíš. A vím, že pro tebe muselo být těžké říct mi dnes v noci ten příběh. Chci, abys věděla, že jsem na tebe zatraceně pyšný. Jsi tak silná, tak roztomilá a tak krásná, Brynne Bennettová. Má nádherná Američanko,“ přejel jsem jí palcem po rtech.

Zlehka se usmála. „Děkuju,“ zamumlala téměř neslyšně.

„A víš, co je na tom nejlepší?“ zeptal jsem se.

„Co?“

„Že jsi tu se mnou. Že jsi právě tady a já můžu udělat tohle…“ vklouzl jsem jí rukou pod tričko a pohladil její ňadro. Bylo krásně hebké a jemnou vahou vyplňovalo mou dlaň. Usmál jsem se na ni tím druhem úsměvu, který používám jen pro ni, a jen zřídkakdy pro někoho jiného.

„Já…“ promluvila, „…já jsem taky ráda, že jsem tu s tebou, Ethane. Jsi první člověk, se kterým se mi podařilo zapomenout.“ Její hlas zněžněl, ale kupodivu zněl stále zřetelně. „Nevím, proč to s tebou funguje, ale je to tak. Já… dlouho jsem ne dokázala přijmout žádný intimní dotek. Kdykoli jsem to zkoušela, bylo to pro mě

obtížné.“

„Na tom už nezáleží, kotě,“ přerušil jsem ji. Vadila mi i pouhá představa Brynne v cizí náruči, s cizím mužem, který ji vidí nahou, dotýká se jí, přivádí ji k orgasmu. Šílel jsem žárlivostí a zároveň jsem byl zatraceně rád. Jsem první člověk, který ji přiměl zapomenout. Jasně, kurva. A zařídím, abych byl tím jediným, na koho bude vzpomínat.

„Teď tě mám a držím tě. A nenechám tě odejít.“

Zavrněla mi na hrudi, a když jsem vzal do dlaně druhé ňadro a polaskal bradavku, její oči se rozšířily. Měla velmi citlivé bradavky a mě bavilo si s nimi hrát. A líbilo se mi, když po mně toužila. Pokud mám být upřímný, tohle byla skutečná motivace, přimět Brynne, aby mě chtěla.

Odsunul jsem jí vlasy na stranu a zlíbal jí krk. Miloval jsem chuť její kůže a lí bilo se mi, jak reaguje na mé doteky. Chemie mezi námi od začátku fungovala naprosto dokonale. Brynne se prohnula v zádech a tiskla mi ňadra do dlaní. Sevřel jsem bradavku a vychutnal si zvuk, který jí přešel přes rty. Věděl jsem, kam směřujeme, nebo alespoň kam já chci, abychom směřovali. Chci do ní, přivést ji k orgas mu a vidět ten nádherný, něžný pohled v očích poté, co vyvrcholí. Pro ten pohled bych zemřel. Díky němu jsem se občas choval tak, jak bych si nikdy nepomyslel, že se kdy chovat budu.

Brynne se začala třít o můj klín. Její boky se rozhoupaly nad mým jako kámen tvrdým penisem. Naše těla dělila jen tenká látka šortek. Představil jsem si spoustu zvrhlostí. A zatoužil jsem většinu z nich s ní vyzkoušet.

Přejel jsem jí rukou po hedvábných boxerkách, přímo mezi nohama. Snadný přístup. Byla tak krásně vlhká, že jsem mohl hned pokračovat. Dotýkal jsem se jejího přirození a kroužil okolo jejího vlhkého klitorisu. Brynne nádherně zasténala. Chtěla mě. Přiměl jsem ji, aby toužila po mém penisu. Pokud je to to nejlepší, čeho teď můžu dosáhnout, pak si to chci vzít. Ačkoli jsem od své Brynne chtěl víc. Mnohem víc.

Odtáhl jsem ústa od jejího krku a ruku od kundičky a zvedl jsem Brynne ze svého klína. Stála přede mnou. Já zůstal na lehátku a prohlížel jsem si ji. „Svlékni se pro mě.“

Trochu se zapotácela, shlížela dolů s nečitelným výrazem ve tváři.

Nebyl jsem si jistý, jak se zachová, ale bylo mi to jedno. Hodlal jsem to zjistit.

Vzrušení z té výzvy se přesunulo i do mého klína.

„Ale jsme venku.“ Otočila se a pohlédla nejprve z balkonu a potom na mě.

„Svlékni se a pak si na mě sedni.“

Začala ztěžka dýchat a já si pořád nebyl jistý, co udělá. Tak jsem jí řekl, co po ní chci. Brynne má ráda, když jsem přímočarý. „Nikdo nás tu nemůže vidět. Chci tě ošukat přímo tady, pod hvězdami.“

Hleděla na mě očima, jejichž barvu pořád nedokážu pojmenovat. Pak zajela rukama pod tričko a bez mrknutí si jej přetáhla přes hlavu. Na okamžik ho podržela v ruce a poté nechala látku spadnout na podlahu. Ta vteřina zpoždění, ten nádherný

pohled, který mi věnovala, byl prodchnut ryzím chtíčem. Má holka ví, jak se tahle hra hraje. A má ta nejhezčí prsa na světě.

Sklouzla rukama ke gumičce boxerek. Její palce zajely pod elastický materiál. Málem mi tekly sliny, když si je stahovala ke kotníkům a elegantně z nich vystou pila. Byla úplně nahá, jen pro mé potěšení, nohy mírně rozevřené, vlasy rozcuchané ze spánku, a čekala na další pokyn.

„Bože, podívej se na sebe. Není nic, co bys mi mohla říct, aby to změnilo to, co k tobě cítím. Nebo abych po tobě přestal toužit.“ Můj penis pulsoval jako o život, horký, umíral touhou zabořit se do její škvírky. „Věř mi,“ dodal jsem trochu pichlavým tónem.

Podle výrazu Brynniny tváře jsem poznal, že se jí ulevilo. Pořád pochybovala, jestli se mé city k ní po dnešku nezměnily. Budu muset zapracovat na tom, abych jí ukázal, jak je to pro mě bezvýznamné.

„Pojď sem, má krásko.“

Došla ke mně a znovu se mi uvelebila v klíně. Roztáhla nohy a sedla si přímo na můj penis. Oddělovala nás jen slabá vrstva bavlny. Sáhl jsem jí na prsa, laskal je a tiskl. Brynnina ňadra dokonale vyplňovala mé dlaně, nikde nepřetékala, ale cítil jsem jejich měkkou váhu, a tím i příslib získání další části jejího úžasného těla pro vlastní potěchu. Dokonalé.

Prohnula se v zádech, když jsem ji kousl do bradavky. Ne moc, ale dost, aby to trochu bolelo. Vzápětí, když jsem její prso polaskal jazykem, se ozvalo nádherné zasténání. Přemýšlel jsem, jestli by se jí to líbilo se svorkami. Vsadím se, že by se hned udělala. Uvažoval jsem, jak by to bylo nádherné ji pozorovat. Laskal jsem druhé ňadro a cítil, jak Brynne ztuhla, stulila se mi do náruče, celá otevřená, horká a nádherná.

Musím si ji vzít. Cítit její orgasmus na svých prstech nebo na jazyku nebo na penisu. Je to nepopsatelný pocit, takový, na kterém jsem se stal závislý. Přejel jsem jí rukou po zádech až k zadečku a pokračoval stále níž, až ke škvírce mezi jejími půlkami. Když se mé prsty dotkly těch vlhkých, horkých a těsných míst, když do nich pronikly, Brynne zalapala po dechu a tiše zasténala.

„Jsi moje,“ zašeptal jsem jí z těsné blízkosti do tváře. „Tahle kundička je jen moje. Navěky. Patří mým prstům, mému jazyku, mému ptákovi.“

Brynniny oči vzplanuly, když jsem ji začal dráždit. Políbil jsem ji na ústa a jazykem jsem se dostal tak hluboko, jak jen to bylo možné. Snažil jsem se líbat ji stejnými pohyby, jaké jsem prováděl mezi jejími stehny. Nádhernými stehny, roztaženými nad klínem, přesně tak, jak jsem jí přikázal.

Vzrušila mě natolik, že jsem byl možná až příliš tvrdý, ale nedokázal jsem se ovládnout.

Neprotestovala. Ale kdyby ano, přestali bychom. Každá reakce, každý sten a vzdech, každý pohyb, kterým mi vycházela vstříc, mi daly najevo, že si to užívá. Brynne má ráda, když jsem v sexu dominantní, a já ji právě za to neskutečně miluju.

Rukou jsem si ji pořád přitahoval k tělu. Chtěl jsem, aby pochopila, že chci, aby se mnou zůstala. Aby se mnou zůstala už navždy.

Myslím, že to byla má vášeň, co se jí zmocnilo. Předtím jsem se při milování musel ovládat, ale tentokrát ne. Brynne na mě zapůsobila tak jako žádná jiná žena nikdy předtím. S nikým jsem se takhle necítil. Jen s ní.

Nadzdvihl jsem jí boky. Dostala nápad a sama se zastavila tak, aby mezi námi vznikla mezera a ona mi dokázala stáhnout šortky. Nebyl to nejsnadnější úkon, ale zatraceně jsem ji toužil opíchat a ona vypadala, že naprosto souhlasí. Přidržel jsem si penis u její kundičky a vydechl: „Tady je. A koukej mě pořádně ošukat.“

Myslím, že to, co mi steklo po tváři, bylo několik slz. Dosedla na mě a začala se pohybovat. Toužil jsem po ní. Cítil jsem v očích slzy od okamžiku, kdy se svým klínem dotkla mého penisu a obklopila ho kluzkým, vlhkým teplem, i během té divoké jízdy, kdy se nade mnou vzpínala a přirážela až téměř k bezvědomí. A pak znovu, když jsem se do ní udělal. Přivedl jsem ji k dalšímu orgasmu ještě palcem, laskal jsem její kundičku a vítal každý sten a zvuk, kterým mi dávala najevo, že se propadá do hlubin vášně. Její orgasmus byl překrásný. A nejlepší na něm bylo mé jméno na jejích rtech. Ethane…

Když na mně dopadla, zůstal jsem hluboko v ní a zmítal se křečí díky stahům jejích poševních svalů. Přál jsem si v ní zůstat navždy.

Držel jsem ji v náručí a toužil jsem, aby se naše těla už nikdy neoddělila. Ještě chvilku jsme zůstali na balkoně. Jen jsem ji objímal a konečky prstů masíroval záda. Ona se ke mně tiskla. Bylo mi příjemně teplo i přesto, že byla noc a my seděli venku a Brynne byla ke všemu zcela nahá. Natáhl jsem se pro deku, která ležela na druhém lehátku, a přehodil ji přes ni.

A tehdy jsem poprvé pochopil, proč lidé pláčou, když jsou doopravdy šťastní.

7. kapitola

„Nestyď se a vyber tu, která se ti na dnešek líbí,“ řekl jsem jí. Brynne se od dveří šatní skříně usmála a zmizela uvnitř.

„Mám ráda ty fialové, ale myslím, že dneska si vezmeš tuhle,“ oznámila mi, když se vynořila s modrou kravatou v ruce. Přistoupila ke mně a přehodila mi hedvábí okolo krku. „Ladí ti k očím. Miluju barvu tvých očí.“

A já miluju, když používáš slovo milovat v jakékoli souvislosti se mnou.

Pozoroval jsem výraz jejích očí, když mi uvazovala kravatu okolo krku a roztomile se kousala do spodního rtu, jak se vehementně soustředila. Líbila se mi po zornost, kterou mi věnovala, a zároveň mi vadilo pomyšlení, že očividně trénovala na někom jiném. Úplně stejně stála před jiným mužem a uvazovala mu kravatu. Věděl jsem to. Pokoušel jsem se nepředstavovat si, jak má holka poskytuje podobné služby nějakému kokotovi ráno poté, co strávila noc tím, že mu kouřila péro. Stal se ze mě žárlivý parchant. Takhle jsem se v souvislosti s žádnou jinou ženou nechoval. Na druhou stranu, Brynne pro mě znamenala mnohem víc. Byla to ta pravá. Ta pravá pro mě.

„Miluju, když mi tohle děláš,“ řekl jsem jí.

„Já taky.“ Na okamžik se usmála a znovu se vrátila ke svému úkolu.

Chtěl jsem jí toho tolik říct, ale neudělal jsem to. Neměl jsem v úmyslu na ni naléhat, naučil jsem se, že to v jejím případě nefunguje. Ale bylo těžké jít na věc pomalu. S Brynne jsem neměl tu potřebu. Toužil jsem se do vztahu vrhnout po hlavě, rychle, intenzivně a napořád. Díkybohu, že jsem tohle neřekl nahlas.

„Co máte dnes v plánu, slečno Bennettová?“ zeptal jsem se místo toho.

„Jdu na pracovní oběd s kolegy z univerzity. Drž mi palce. Musím už začít plánovat, jak získat pracovní vízum, a třeba pro mě budou něco mít. Vůbec bych se nebránila postu restaurátorky v některém velkém londýnském muzeu.“ Uhladila dokončený uzel na kravatě. „Tak. V modré kravatě vypadáte velmi sexy, pane Blackstone,“ zvedla ke mně rty a zavřela oči.

Velmi něžně jsem ji políbil, naše rty se sotva dotkly. Otevřela oči a zatvářila se zklamaně.

„Očekávala jsi víc, že ano?“ pozlobil jsem ji. Líbilo se mi, jak se na mě zaškle bila.

Snažila se vypadat, jako by jí to bylo naprosto jedno. „Pchá,“ pokrčila rameny.

„Tvé polibky jsou jen ucházející. Obejdu se bez nich.“

Rozesmál jsem se, když jsem spatřil výraz její tváře, a polechtal ji. „Dobře, že si hledáš práci v restaurátorství, má drahá, protože neumíš ani trochu lhát.“

Svíjela se pod doteky mých prstů, kvičela a snažila se dostat ode mne co nejdál.

Objal jsem ji a přitáhl si ji do náruče. „Už mi neutečeš,“ zašeptal jsem jí do rtů.

„Co když nechci utíkat?“ špitla.

„To mi taky vyhovuje,“ odvětil jsem a políbil ji opravdovým polibkem. Líbal jsem ji pomalu a hluboce a užíval jsem si společné ráno těsně před tím, než se bu deme muset rozejít každý do své práce. Prohnula se v zádech tak roztomile, že jsem si musel připomenout, že opravdu musíme do práce a že nemám čas ji hodit do postele. Příjemné na tom všem bylo, že jsem věděl, že večer zase skončíme spolu a že uskutečním několik svých velmi živých představ.

Několikrát jsem ji políbil na rozloučenou a poté se naše cesty rozdělily.

Dovezl jsem ji až k výtahům na parkovišti v Rothvale. Tolik jsem s ní toužil být. Byl jsem opravdu, opravdu šťastný muž. A dost chytrý, abych si to uvědomil.

Do práce jsem vrazil předním vchodem, protože jsem zamýšlel koupit si všechny přední americké noviny a nechat je prohledat, jestli v nich není nějaká zajímavá informace. Byly plné politické špíny, ale žádný opravdivý boj mezi kandidáty se zatím nekonal. Prezidentské volby měly proběhnout až na začátku listopadu, takže zbývalo pět měsíců na publicitu. Cítil jsem obavu, ale do značné míry jsem se ji snažil ignorovat. Neselžu při její ochraně. Nedovolím si selhat.

Když jsem platil za noviny, Muriel mi věnovala úsměv. Pokusil jsem se při pohledu na ni a na její zuby neotřást odporem. „Tady máte, drahý,“ řekla a napřáhla ke mně ruku s drobnými.

Zadíval jsem se na tu špinavou ruku a rozhodl jsem se, že Muriel potřebuje drobné víc, než já kontakt s potenciální nákazou.

„Nechte si to,“ přikývl jsem s pohledem do těch zvláštně zelených očí. „Od teď si budu všechny tyhle noviny pravidelně vyzvedávat, takže je můžete mít připravené,“ navrhl jsem jí.

„Ach, vy jste drahoušek. Připravím vám je. Dobrej den, krasavče.“ Mrkla na mě a odhalila ještě o něco více své zkažené zuby.

Pokoušel jsem se nedívat příliš zblízka, ale hned mě napadlo, že by se mnou mohla Muriel soutěžit v délce vousů. Chudinka.

Když jsem vešel do kanceláře, pustil jsem nejdřív záznamník. Poslechl jsem si vzkaz od muže, který volal Brynne. Přehrál jsem si ho několikrát. Američan, velmi věcný, nekompromisní, bez jakéhokoli náznaku, že něco ví. „Zdravím, tady Greg Denton z Washington Review. Snažím se sehnat Brynne Bennettovou, která navštěvovala střední školu Union Bay v San Francisku.“

Krátký a pragmatický vzkaz, nic víc. Zanechal informaci pro zpáteční hovor. V historii volání jsem zjistil, že volal pouze jednou, takže byla velká šance, že toho neví moc, ani jestli je Brynne ta správná osoba.

Požádal jsem Frances, aniž bych jí sdělil konkrétní detaily, aby prověřila Grega Dentona z Washington Review. A také jestli by se nemohla podívat do novin, které jsem dnes ráno zakoupil.

Pak jsem ztěžka usedl do židle a upřeně zíral na šuplík ve stole, kde byly schované doutníky.

Takhle mě tu našel Neil. „Dnes ráno, vypadáš jako člověk, kamaráde,“ posadil se do křesla a zašklebil se.

„Neříkej to,“ varoval jsem ho.

„Dobře,“ vytáhl telefon a tvářil se zaměstnaně, „vůbec nebudu říkat, že vím, kdo u tebe minulou noc zůstal až do rána. A určitě neřeknu, že jsem vás dva viděl na monitoru z bezpečnostních kamer, jak se muckáte u výtahu.“

„Zmlkni!“

Neil se rozesmál. „Zatraceně, všichni v kanceláři jsou nadšení, šéfe. Znovu můžeme dýchat, aniž bychom se báli vyhazovu. Šéf získal svou holku zpět. Aleluja!“ Podíval se k nebi a zdvihl ruce. „Konečně jsou ty zkurvené dny za námi.“

„Rád bych viděl, co by tvůj ubohý zadek dělal, kdyby se Elaina náhle rozhodla, že už tě nemůže ani vystát,“ přerušil jsem ho, ušklíbl se a čekal na změnu přístupu,

„což by se mohlo stát, a ty to dobře víš, protože já znám všechna tvá hanebná tajemství.“

Má věta fungovala jako kouzlo. Neil ztratil během pár vteřin svou sebejistou pózu.

„Máme z toho radost, E.“ Řekl a já věděl, že to tak doopravdy myslí.

„Jak se daří při zkoumání vojenských záznamů poručíka Oakleyho?“ Změnil jsem téma a otevřel jsem zásuvku, abych vytáhl zapalovač a balíček Djarumek.

„Iráčanům prováděl hodně špatné věci. Nejsem si jistý, jak dlouho se to všech no udrží pod pokličkou. Řekl bych, že senátor může být jen rád, že je jeho syn daleko v Iráku a daleko od všeho, co se jeho volební kampaně týká.“

Zavrčel jsem na souhlas a poprvé zhluboka natáhl do plic sladkou vůni. Nikotin mě docela rychle nakopl, ale na to jsem zvyklý. Nechal jsem ho dělat svou práci a začal jsem se cítit trochu provinile za to, jaké sračky si cpu do těla.

„Takže myslíš, že dělá kariéru u vojáků?“ vydechl jsem na Neila kouř. Zavrtěl hlavou. „To si nemyslím.“

„Proč ne?“

Neil měl nejbystřejší instinkty ze všech lidí, co znám. Ani zdaleka nebyl jen mým zaměstnancem. Byl mnohem víc. Můj druh ve zbrani. Odjeli jsme do války, přežili to peklo a vrátili se do Anglie. Společně jsme rozjeli podnikání. Svěřil bych mu život. Což znamenalo, že bych mu svěřil i život Brynne. Byl jsem rád, že k němu Brynne cítí sympatie, protože bych jí ho díky tomu mohl vnutit jako permanentního osobního strážce. Sice se jí to nebude líbit, bude mě za to nenávidět, ale nebude si vztek vybíjet na Neilovi. Na něco takového je má holka příliš laskavá.

Na druhou stranu, přítel nebo nepřítel, byl jsem skutečně rád, že Neil už partnerku má. Kdyby nebyl zadaný, nikdy bych ho k Brynne nepustil. Neil je totiž zatraceně pohledný chlap.

„No, je to zajímavé. Poručík Lance Oakley byl znovu povolán krátce poté, co

jeho letadlo přistálo. Já však zjistil, že Spojené státy už víc než před rokem přestali povolávat další vojáky.“

„Myslíš na to samé, co já, brácho?“

Neil znovu přikývl. „Jakmile senátorovi došlo, že by se mohl stát příštím viceprezidentem, nechal svého syna znovu poslat na další misi do Iráku.“

Zamlaskal jsem. „To zní, jako by senátor znal svého syna velmi dobře a věděl, že čím dál se jeho chlapec bude držet, tím větší jsou šance, že ho zvolí viceprezi dentem.“ Opřel jsem se o židli a popotáhl nikotin do plic. „Kdo jiný by měl získat povolávací rozkaz než někdo s politickými konexemi? Začínám si myslet, že by byl senátor Oakley nejradši, kdyby se jeho syn z Iráku už nevrátil. Válečný hrdina v rodině… to by působilo zatraceně vlastenecky.“ Mávl jsem rukou.

„Přesně to jsem se ti snažil říct,“ odtušil Neil a zahleděl se na cigaretu v mých rukách. „Myslel jsem, že jsi s tím přestal?“

„To jo, doma.“ Típl jsem nedopalek do popelníku. „Když jsem s Brynne, tak nekouřím.“ A jsem si jistý, že Neilovi to pálí dost, aby pochopil, proč s Brynne nekouřím. Takové je to mezi kamarády, rozumíte si, nemusíte vysvětlovat, proč chcete některé věci raději zapomenout, vy to o sobě víte a znáte se navzájem až do morku kostí.

Brynnin mobil zablikal a vyrušil mě z práce. Podíval jsem se, kdo volá. Jediné slovo, Máma.

Tohle by mohla být velká legrace, pomyslel jsem si, když jsem přijímal hovor.

„Haló.“

Nejdřív ticho a pak se ozval povýšený hlas. „Snažím se dovolat své dceři, a protože tohle je její číslo, tak bych ráda věděla, s kým mluvím.“

„Ethan Blackstone, madam.“

„Proč zvedáte mobil mé dcery, pane Blackstone?“

„Kontroluju její původní telefonní číslo, paní. Omlouvám se, neznám vaše jméno.“ Nehodlám jí naservírovat vše na stříbrném podnose. Brynnina matka mě bude muset pěkně poprosit. Zatím mě ničím neokouzlila.

„Exleyová.“ Čekala, že něco řeknu, ale já to neudělal. Jsem pokerový hráč a vím, jak v tom chodit. „Proč máte její telefon?“

Nedokázal jsem potlačit úsměv. Oba jsme věděli, kdo tohle kolo vyhrál.

„Pracuju v oblasti bezpečnosti, paní Exleyová. Je to má práce. Brynnin otec mě najal, abych dohlédl na její bezpečí, dokud neproběhne prověrka senátora Oakleyho. Přestaňme chodit okolo horké kaše, madam. Vím, proč je Brynnino bezpečí ohroženo, a stejně tak to víte vy. Vím všechno…,“ udělal jsem dramatickou pau zu, „…Brynne mi řekla, co jí Oakleyho syn provedl.“

Slyšel jsem ostrý nádech a dal bych cokoli na světě, abych mohl vidět její tvář. Bohužel jsem si musel vystačit s vlastní představivostí. „Vy jste ten muž, co koupil její portrét, že ano? Řekla mi o tom, že jste si koupil její nahou fotografii a po výstavě ji odvezl domů. Měl byste o Brynne něco vědět, pane Blackstone, k smrti ráda mě šokuje.“

„Opravdu? O tom nic nevím, paní Exleyová. Až do včerejška mi Brynne o vás vůbec nic nesdělila. Nemám, co bych vám na to řekl.“

Zdálo se, že přehlédla skrytou urážku a přešla do útoku. „Takže vy teď chodíte s mou dcerou, pane Blackstone? Umím číst mezi řádky a udělat si závěry stejně jako kdokoli jiný. Brynne je mé jediné dítě, a ať už vám má dcera řekla cokoli, miluju ji a chci pro ni jen to nejlepší.“

„Říkejte mi Ethane, prosím. A ano, chodím s Brynne.“ Natáhl jsem se po Djarumce a cvaknutím otevřel zapalovač. Opravdu? Tahle žena neví, s kým si zahrává. Mohli bychom takhle konverzovat celý den a stejně bych vyhrál. „A já také.“

„Co také, pane Blackstone?“ zeptala se po chvilce ticha.

„Také miluju vaši dceru a chci pro ni jen to nejlepší. Ochráním ji před jakýmkoli nebezpečím. Teď je v mých rukách.“

Znovu jsem si představil, jak protočila oči nad tím, co jsem právě řekl, a uvažoval jsem, jak se s touhle ženou má holka dokázala vypořádat. Zachytil jsem, že nepřijala mou nabídku, aby mi říkala křestním jménem. Mrzelo mě to, zejména kvůli Brynne. Já celý život toužil po matce, a teď tu byla Brynne s tou svou. S matkou, která jí vytýkala každé rozhodnutí. Radši budu vzpomínat na milující mámu, kterou jsem nikdy neměl, než na zbytek života přijmout tuhle dračici.

„Takže, můžete mi prosím dát její nové telefonní číslo, když se ona sama neobtěžovala mi ho říct?“ Teď zněla poněkud ublíženě a očividně toužila ukončit rozhovor co nejrychleji.

Začal jsem se usmívat. Tolik miluju vůni výhry. „Ach, prosím, ne, paní Exleyová, neberte to tak. Všechno se stalo velmi náhle, včera večer. Brynne mi včera cosi pověděla a já na základě toho učinil rozhodnutí, že potřebuje nové telefonní číslo. Je to jednoduché, prostě ještě neměla čas se s vámi spojit. Jsem přesvědčen, že jiný důvod neexistuje.“ Je snadné chovat se velkoryse, když držíte v rukách dobré karty.

„Vy jste učinil to rozhodnutí, pane Blackstone?“

„Ano.“ Bože, to cigáro chutná vážně božsky.

„Proč činíte rozhodnutí za Brynne?“

„Protože, jak jsem již řekl dříve, paní Exleyová, mám v plánu ji ochránit od čehokoli nebo kohokoli, co by jí mohlo ublížit. Od kohokoli nebo čehokoli,“ vdechl jsem tabákový kouř a vychutnával si ho.

Na okamžik se odmlčela. Mlčel jsem, a nakonec to nevydržela ona. „Brynnino nové číslo, pane Blackstone.“

„Jistě, paní Exleyová. Uděláme to takhle, napíšu vám její nové číslo ze svého mobilu, takže budete mít i kontakt na mě. Když se budete v souvislosti s Brynne čehokoli obávat, dotazů na její minulost, médií, čehokoli, budu rád, když se mi ozvete. Prosím, zavolejte mi kdykoli.“

Naše konverzace skončila velmi rychle a já byl víc než rád, že jsem mohl zavěsit. Panebože, ta ženská je komplikovaná. Chudák Brynne. Chudák Tom Bennett. Jak si k čertu mohl něco začít s takovou fúrií? Copak si to už od začátku neuvě -

domoval? A to ani nevím, jak vypadala. Vsadím boty, že byla krásná. Chladnokrevná, ale krásná.

Napsal jsem paní Exleyové Brynnino nové číslo a přidal krátký vzkaz: Rád jsem s vámi mluvil, paní E., EB. Celou dobu, co jsem to psal, jsem se ušklíbal.

O hodinu později se ozvala Brynne. Mluvils s mou matkou?!:)

Ach, bože. Matička už jí to stihla vykvákat. Doufal jsem, že jsem Brynne nezpůsobil příliš mnoho problémů. Odpověděl jsem jí: Promiň, kotě. Zavolala na tvůj starý telefon a neměla ani trochu radost, že jsem to zvedl já ?

Brynne okamžitě odpověděla. Mrzí mě, že jsi s ní musel přijít do styku. Můžu ti to vynahradit??

Musel jsem se usmát. Napsal jsem: Ptáš se mě 2x!! Přijímám tvou nabídku, kotě… a neboj, tvá matka zase až tak špatná nebyla. Představil jsem si, že ta milosrdná lež jistě Brynne potěší. Rozhovor s její matkou nebyl žádný med.

Odpověď přišla až po notné době, ale stála za to. Udělal jsi na ni velký dojem.

Povím ti to večer, teď musím na ten oběd. Chybíš mi zlato.

Znovu a znovu jsem si tu zprávu četl, vůbec jsem nechtěl telefon zaklapnout. Napsala mi zlato. Napsala, že jí chybím. Přidala do zprávy polibky a srdíčka . Pokoušel jsem se v tom nehledat příliš mnoho, ale bylo to těžké. Chtěl jsem ji a vů bec jsem netoužil čekat ani o minutu déle.

Mé úvahy přerušila Frances, když mi zavolala a připomněla mi, že bych měl vést firmu. „Mám na lince Ivana Everleye,“ ozvala se do komunikátoru.

Požádal jsem ji, aby nás spojila, a zvedl jsem sluchátko. „Zase máš problémy, že ano?“ zeptal jsem se sarkasticky.

„Přišla mi další výhružka, E. Tentokrát do kanceláře Mezinárodní lukostřelecké federace. Vůbec bych se o to nestaral, ale ti blázni v komisi pro olympijské hry mě nepojistí, pokud nezískám tvé požehnání. Řeknu ti, že z těch her vážně zešílím. Na takové blbosti nemám čas.“

„To mi povídej. Promluvím s nimi, ale myslím, že bychom se měli potkat a pobavit se o tvém bezpečí.“

„Máš na mysli konkrétní schůzku?“

„Nevím, oběd? Můžu říct Frances, aby něco domluvila, pokud máš volno.“

„To by mohlo klapnout. Jsem ti vážně vděčný, E. Omlouvám se, že tě takhle otravuju, ale tvá společnost má na ty zmetky, co to řídí, blahodárný vliv.“

„Když už mluvíme o zmetcích. Ivane, právě jsi mi něco připomněl. Nejsi náhodou ve správní radě Národní galerie?“

Ivan si odfrkl. „Jo, dalo by se to tak říct. Proč? A budu předstírat, že jsi mě ne chtěl urazit, protože jsem velkorysý a jsme jedna rodina.“

„Máš pravdu, bratránku,“ protočil jsem oči. „Má přítelkyně studuje restaurátorství na Londýnské univerzitě. Je to Američanka a potřebovala by pracovní vízum, aby tu mohla zůstat na dobu neurčitou.“

„Počkej. Zpomal. Řekl jsi má přítelkyně? Nepolapitelný Blackstone se chytil jako ryba na udičku? Jak je to možné, kámo?“

Měl jsem vědět, že mi to vmete do tváře, jakmile otevřu pusu. Trochu zvláštně jsem se zasmál. „Těžko říct, ale jo, je úžasná v restaurování maleb a opravdu miluje svou práci. A já opravdu nechci, aby jí vypršelo vízum.“

„Slyšel jsem tě, E. Poptám se. V Národní galerii bude výstava, Mallertonova společnost.“

„Ach ano, Brynne mi to říkala. Bavili jsme se o tom. Vlastně pracovala na jednom z Mallertonových děl. Vím, že by ti to dokázala vysvětlit lépe než já. Představím vás a hned pochopíš, co mám na mysli.“

„Už se těším na setkání s americkou kráskou, která si osedlala tvého ptáka na víc než na jednu noc.“

„Prosím, až se s ní potkáš, neříkej jí to, nebo budu muset začít ignorovat všechny výhružky, které od svých loajálních fanoušků pravidelně dostáváš.“

Zasmál se. „Víš, E., jestli ji tu chceš napořád, stačí si ji vzít. Pak už pracovní vízum potřebovat nebude.“

Myšlenky se mi rozběhly hlavou, jakmile dokončil slova „si ji vzít“, a přistihl jsem se, že tápu rukou v šuplíku a hledám další cigaretu. „To mi nemusíš říkat. Vlastně bych neměl být překvapený, že jsi takový ignorant. Ze všech lidí mi právě ty kážeš o manželství, to je ta nejdivočejší věc, jakou jsem od tebe kdy slyšel, ty idiote.“

Bratranec se na můj účet ještě jednou zasmál. „Jen proto, že mé manželství byl jeden velký průšvih, to neznamená, že skončíš podobně, E.“

„Myslím, že naše konverzace je u konce, Ivane. Zavěsím.“

Pořád jsem slyšel, jak se směje, i když jsem odtáhl sluchátko od ucha.

8. kapitola

Nesmírně rád jsem Brynne vyzvedával z práce, a ani dnešek nebyl výjimkou. Všechno se dařilo, dokud na její mobil nepřišla zpráva. Od té chvíle se ze mě stal obyčejný starý zoufalec, který se snažil udržet si nádhernou holku.

Vjel jsem do Rothvale, zaparkoval a pozoroval dveře, kterými měla vyjít z budovy. Hlavou mi pořád vrtal rozhovor s bratrancem a neustále jsem byl infikovaný šílenými představami. Vzít si ji, vážně? Co takhle pro začátek exkluzivní vážný vztah?

Sňatek nikdy nebyl na seznamu věcí, které bych chtěl v životě udělat. Prostě jsem neviděl v kartách budoucnost. Samotný institut měl můj respekt, ale člověk s mým životním stylem a závazky by jako manžel jistě neuspěl. Prožil jsem věci, které mě hodně poznamenaly, a nevím, jestli někdy budu normální.

Má sestra byla šťastně vdaná a měla tři krásné děti. Hannah s Freddym byli vzornými manželi a rodiči, jakými chtějí být všichni, jen mě nikdy nenapadlo, že by někdy byli vzorem i pro mě. Má sestra založila rodinu a darovala našemu otci vnoučata. Neměl jsem pocit, že s ní musím soutěžit. Hannah zvládala rodinný život levou zadní a já nikdy neměl pocit, že by byl na mě v tomhle směru vyvíjen nátlak.

Rozhodl jsem se, že jí zavolám, než Brynne přijde. Usmál jsem se, když zvedla telefon na druhé zazvonění. „Jak se má můj malý bráška?“

„Šílím z práce,“ odpověděl jsem.

„Slyšela jsem, že práce není to jediné, z čeho šílíš.“ Hannah, když chce, umí být velmi rýpavá a nepříjemná.

„Takže táta už ti všechno řekl, jo?“

„Má o tebe starost. Tvrdí mi, že takového tě nikdy neviděl. Ani když ses vrátil z války.“

„Hm. Neměl jsem za ním chodit a svěřovat se mu. Jsem takový blbec, že jsem to udělal. Budu to s ním muset probrat. A jak se má moje starší sestřička?“

„Dobrý pokus, E., ale na to ti neskočím. Můj bratr se konečně do někoho zamiloval a myslí si, že si nechám takové šťavnaté sousto proklouznout mezi prsty. Co to na mě zkoušíš? Oba víme, kdo je z nás dvou ten chytřejší.“

Povzdechl jsem si. „V tomhle se s tebou odmítám přít, Han.“

„Páni. Opravdu ses změnil, že jo?“

„Asi jo. A doufám, že k lepšímu. Táta si o mě může přestat dělat starosti. Už jsme s Brynne zase spolu, takže už nebudu ta zoufalá troska jako posledně.“

„Četl jsi básně, E.? Zníš jinak.“

„Bez komentáře,“ odsekl jsem na její sarkasmus. „Poslouchej, přemýšlel jsem, jestli bych ji mohl přivézt na víkend k vám. Myslím, že by si Hallborough zami-

lovala. A já bych ji rád dostal na několik dní ven z města. Dokážete nás tam s Freddym vmáčknout?“

„Pro tvé krásné oči? Pro šanci potkat Američanku, která změnila mého rezervovaného, nezadatelného malého brášku v sentimentálního zaláskovaného pijáka mexického piva? Žádný problém.“

Rozesmál jsem se. „Dobře. Dej mi vědět, kdy můžeme přijet, Han. Chci, abyste se s Brynne všichni seznámili. Váš roztomilý domov bude pro tohle setkání dokonalým místem. A taky mi chybí děti.“

„Dětem zase chybí strýček Ethan. Fajn. Podívám se do kalendáře a dám ti vědět. S blížícími se hrami začínáme mít dost plno.“

„Ani mi nemluv. Celé město šílí, a přitom je teprve červen!“

Zavěsili jsme a já vyhlédl z okénka a čekal na Brynne. Vytáhl jsem z kapsy její mobilní telefon a znovu si přečetl zprávu, která mi dokonale zničila jinak klidný den. Chlápek jménem Alex Craven z Muzea královny Viktorie a prince Alberta, kterému bych nejradši právě teď usekl ptáka, napsal: Brynne, bylo úžasné tě znovu vidět. Také se těším na Mallertonovu exhibici. Co zajít na večeři a probrat, co můžeme udělat s tou tvou záležitostí? Překvapilo mě, že děláš modelku, tvé fotky se mi líbily a prahnu po dalších informacích! Alex.

Málem jsem si ukousl kus jazyka, jak jsem zatínal zuby. Toužil jsem tomu bastardovi napsat něco pěkně od srdce. S překvapením jsem zjistil, že mám v ústech krev. Zdechni, ty hajzle. Brynne už někoho má a ten chlap ti uřízne koule, jestli ji ještě někdy budeš chtít vidět nahou. Ethan s velkým nožem. Samozřejmě jsem žádnou zprávu nenapsal, ale ovládl jsem se jen stěží.

Bože, jak tohle zvládnu? Na téhle situaci nebylo vůbec nic dobrého. Žárlivost je na hovno, a obzvláště v případě Brynne, být s ní znamenalo přijmout nejen to, že je krásná, ale také známá. Potřebuju od ní trochu víc ujištění a byl jsem si vcelku jistý, že na něco takového není zatím připravena.

Dveře spolujezdce se otevřely a ona vklouzla dovnitř, usadila se, zahalená sluníčkem, které vyšlo zpoza mraků, když jsem zaparkoval. Usmála se a natáhla se pro polibek.

„Tady jsi,“ řekl jsem a přitáhl si ji k sobě. Její kůže byla chladná, ale rty hebké a teplé. Moje rty. Jo, moje, sakra.

Líbal jsem ji a držel tvář blízko své, jazykem jsem zkoumal každičký kousek jejích úst, takže mohla vycítit, jak moc po ní toužím. Nejdřív mi tu invazi dovolila a já ji nepustil, dokud nevykvíkla a neřekla mi, abych se stáhl. Pustil jsem ji a vrátil se na své sedadlo. Začal jsem si ji prohlížet.

„Promiň, chovám se jako zvíře, co?“ Podíval jsem se na ni omluvně.

Její tvář se změnila. Zkoumala mě očima. Ježíši, byla nádherná. Žádný div, že ji ten zkurvysyn Alex chce vidět nahou. Také ji chci vidět nahou. Zatraceně, hned teď. Dnes si rozpustila vlasy a oblékla si tmavě zelenou bundu a šátek. Ta barva jí neuvěřitelně slušela, zdůrazňovala zeleno oříškové oči. Ve vlasech se jí lesklo pár kapek deště.

„Co se děje, Ethane?“

„Proč myslíš, že se něco děje?“

„Jen tušení,“ mrkla. „A tvá slova mi ho potvrzují.“

Zavrtěl jsem hlavou. „Chyběla jsi mi, to je vše. Jaký byl oběd s kolegy, na které jsi toužila tak zapůsobit?“

„Bylo to úžasné. Povídala jsem jim o Lady Percival a na ně to tak zapůsobilo, že si mě určitě zapamatují. Doufám, že z toho něco bude. Možná ano,“ usmála se.

„A dlužím za to tobě.“

Políbila mě na rty a vzala můj obličej do dlaní.

Také jsem se pokusil o úsměv. Evidentně se mi to moc nepodařilo, stejně tak jako vypořádat se s žárlivostí, kterou jsem v hloubi duše cítil. Ach, možná z toho něco bude, kotě. Alex Craven se tě pokusí sbalit. Navnadila jsi ho nahými fotografiemi, ne oduševnělou Lady Percival držící v rukách vzácnou a drahocennou knihu. Mallertonovy malby mohou jít do kytek. On touží opíchat Brynne Bennet tovou!

Povzdechla si. „Řekneš mi, co se děje? Právě jsi zavrčel a já vím určitě, že vrčení není signálem pro štěstí a harmonii.“ Brynne vypadala naštvaně.

„Tohle přišlo před pár minutami.“ Hodil jsem jí do klína telefon se zprávou zobrazenou na displeji.

Vzala si ho do ruky, přečetla si vzkaz, polkla a úkosem na mě pohlédla. „Žárlil jsi, když sis to přečetl.“ Nebyla to otázka.

Přikývl jsem. Když už s tím přišla, nebudu jí lhát. „Chce tě ošukat.“

Všichni muži, co spatří tvé nahé fotografie, tě chtějí ošukat. Nebyl jsem tak hloupý, abych tu větu řekl nahlas, ale byl jsem si tím naprosto jistý. Čistá pravda.

„O tom pochybuju, Ethane.“

„Je to gay?“

Pokrčila rameny. „Nemyslím, že Alex obdivuje stejné pohlaví, ale jistě to nevím.“

„Pak tě rozhodně chce ošukat,“ zabručel jsem a mrzutě pohlížel z okénka.

Venku mrholilo a já měl podobně mizernou náladu.

„Ethane, podívej se na mě.“

Její rozkazovačný tón mě překvapil. A trochu vzrušil.

Pohlédl jsem na svou holku, která se během vteřiny stala tak přímou a rozhodnou, a přemýšlel jsem, co mi chce říct. Nevěděl jsem, jak bych se s ní o tom měl bavit, jak potlačit svou žárlivost, jak být tolerantním partnerem modelce, která se fotí nahá a kterou mají ostatní muži jako svou sexuální múzu. Netušil jsem, jak bych to měl udělat.

„Alex Craven není muž.“ Brynne zdvihla koutky úst vzhůru, ale nerozesmála

se.

Nezáleželo mi na tom. Ulevilo se mi natolik, že jsem jí byl ochoten tolerovat

jakékoli škádlení.

„Ach,“ vydralo se mi z úst. Cítil jsem se hloupě. „No, tak to bys s tou Alex

Cravenovou asi měla jít na večeři. Přeju ti hodně štěstí, kotě. Zní to, jako bys ji skutečně zaujala,“ pokýval jsem hlavou.

Brynne se rozesmála a opáčila: „Děláš si příliš mnoho starostí, zlato.“

Naklonil jsem se k jejím rtům, ale nedotkl se jich. „Nemůžu si pomoct. Musím si dělat starosti a miluju, když mi říkáš zlato.“ Znovu jsem ji políbil, tentokrát ne jako surový neandrtálec, ale tak, jako by se vůbec nic nestalo. Pohladil jsem ji po vlasech a snažil se jí ukázat, co pro mě znamená. Několikrát jsem ji hravě kousl do spodního rtu, rukou jsem jí sjel po tváři až ke krku a pak se odtáhl. „Toužím si tě odvézt k sobě domů. Teď hned. Tak moc tě potřebuju.“

Doufal jsem, že Brynne pochopí, že tohle je má verze žádosti. Žádal jsem ji, aby si sbalila oblečení na několik dní, ale nebyl jsem si jistý, jestli to udělala. Chtěl jsem ji mít u sebe napořád. Nedokázal jsem to jinak vysvětlit. Prostě jsem po ní toužil. Mít ji u sebe, abych s ní mohl mluvit, abych se jí mohl dotýkat. Abych s ní mohl šoustat. Trochu jsem se při té poslední myšlence zastyděl, ale nakonec jsem soustředil veškeré síly, abych na ni příliš netlačil, což bylo nesmírně obtížné.

„Dobře, dnes v noci zůstanu u tebe.“ Položila mi ruku do vlasů a prohrábla je prsty. Přitom na mě hleděla inteligentníma očima.

Přísahal bych, že ve mně dokáže číst jako v otevřené knize, a divil jsem se, proč se se mnou pořád zahazuje. Doufal jsem, že důvodem je to, že mě miluje, ale trochu mě trápila myšlenka. A co když ne?

„Děkuju ti.“ Vzal jsem její ruku z klína a pokryl ji polibky. Zdvihl jsem k ní oči, abych spatřil její reakci, a naprosto jsem roztál při pohledu na její šťastný úsměv. Oplatil jsem jí ho a nastartoval. Toužil jsem svou holku dostat domů co nejrychleji, abych s ní mohl provádět vše, nad čím jsem zatím jen přemýšlel.

Kuřecí parmigiana se mi v ústech rozplývala. Šťavnaté maso, pikantní omáčka, koření, všechno bylo dokonalé, ale společnost, která seděla proti mně, byla ještě lepší.

Pracoval jsem u laptopu a současně jedním okem pozoroval, jak vaří. Občas jsem se na ni usmál. Zamiloval jsem si zvuky, které při své činnosti vydávala. Příjemný pocit doplněný jemnou vůní linoucí se z místnosti, kde jsem zřídkakdy trávil čas. Vůně naší večeře, kterou Brynne připravovala svýma rozkošnýma rukama jen pro nás dva.

Což bylo zatraceně sexy, kdybyste se chtěli zeptat.

Lišilo se to od kuchařského umění Annabelle, zaměstnankyně, která mi uklízela, vařila a ukládala věci do mrazáku. Tohle bylo neskutečné. Brynne se o mě sta rala, protože jí na mně záleželo, ne kvůli penězům.

Ještě nikdy jsem neměl ve své kuchyni žádnou ženu. Ale věděl jsem určitě, že si na to dokážu zvyknout. Brynne mě doslova omámila. Byla brilantní, sexy, pře krásná, dokonalá, zatraceně dobře vařila, a krásně se pode mnou svíjela na posteli. Prostě báječná a úžasná. Přemýšlel jsem o tom, co bych jí dnes v noci mohl provést.

Ukrojil jsem další sousto a užíval si jeho chuť. Brynne si stáhla vlasy skřipcem do drdolu a oblékla tričko s hlubokým výstřihem do V v karmínové barvě, která zdůrazňovala její nádherné bradavky, ze kterých mi vysychalo v ústech. Jemně se rýsovaly pod tričkem a přímo volaly po mých rtech. Z drdolu jí vyklouzlo několik pramenů neposedných vlasů a volně jí splývaly do výstřihu. Mmmm. Úžasné.

„Jsem ráda, že ti chutná. Není složité to připravit,“ usmála se.

Pozoroval jsem její rty a ústa, když usrkávala víno, a byl jsem naprosto v šoku, že jsem promluvil nahlas, a rád, že si myslí, že mluvím o jídle. „Kde ses naučila tak dobře kouřit?“ vyhrkl jsem „Tedy, vařit, chtěl jsem říct vařit.“

Obrátila oči v sloup a zavrtěla hlavou.

Ušklíbl jsem se a zamrkal. „Tedy, obojí děláš dobře, kotě, vaříš i kouříš.“

„Blbečku,“ vyhubovala mi. „Dívala jsem se na pořady o vaření a učila se. Když se naši rozvedli, otec mě nechával experimentovat v kuchyni. Můžeš se ho zeptat na mé začátky s vařením,“ rozesmála se, napíchla na vidličku další kousek večeře a vložila ho do úst. „Ale radši se ho neptej, kdy jsem začala s kouřením!“

Usmál jsem se a sevřel si hlavu do dlaní. „Když jsi začínala, nebyla to taková lahůdka jako dnes?“

„Ani v nejmenším. Moje první pokusy byly tragické a otec je musel všechny sníst. Ale nikdy si nestěžoval.“

„Tvůj otec není žádný hlupák a velmi tě miluje.“

„Jsem šťastná, že jste si to spolu vyříkali. Opravdu tě má rád, Ethane. Respek tuje tě,“ usmála se na mě.

„I já jeho.“ Nejdřív jsem zaváhal, protože mě napadlo, že bych se měl zmínit i o Brynnině matce, ale nepřišla mi na to vhodná chvíle. Nicméně jsem se překonal.

„Nemyslím, že by ze mne byla tvá matka unešená. Omlouvám se. Myslel jsem, že bude nejlepší, když se představím a řeknu jí, jakou úlohu v tvém životě zastávám. Ale nejspíš jsem měl použít víc taktu.“

Brynne zavrtěla hlavou. „To je v pořádku. Vlastně poukázala na to, že je ráda, že na mě dáváš pozor a dohlížíš, že se mi nic nestane.“

Zachytil jsem v jejím hlase váhání a netoužil po ničem jiném, než ji ujistit, že tomu tak bude. Ale čekal jsem, až dokončí větu.

„Myslí si ale, že jsi mnou posedlý,“ řekla Brynne a uzobávala kousky kuřete. Pokrčil jsem rameny. „Je pravda, že jsem se při rozhovoru s tvou matkou ne -

dokázal držet příliš zpátky. Řekl jsem jí, co k tobě cítím.“ Usmála se. „To mi řekla taky. Jsi statečný, Ethane.“

„Není nic statečného na tom říct pravdu. Očekává se to.“ Zavrtěl jsem hlavou.

„Je pro mě důležité, aby tvoji rodiče věděli, že se nestarám jen o tvou bezpečnost.“ Natáhl jsem k ní ruku. „A potřebuju, abys to věděla i ty, Brynne. Že pro mě znamenáš mnohem víc.“

Položila svou dlaň do mé a já ji stiskl. Zavřel jsem oči. Mé prsty svíraly jemné kůstky na její ruce. Té roztomilé ručce, která mi dnes večer chystala jídlo a ráno zavazovala kravatu. Na ručce, která se bude dnes v noci dotýkat mého těla, jakmile

si Brynne odnesu do postele, což bude velmi brzy.

„Ty pro mě taky, Ethane.“

Cítil jsem, jak se mě znovu zmocňuje touha. Přísahám, je to jako kdybych stiskl přepínač. V jedné vteřině se snažím být tolerantní kvůli naší situaci a v dalším okamžiku ji toužím ošukat do bezvědomí.

Její slova byla vším, co jsem potřeboval slyšet. Vstal jsem ze židle a přešel k ní. Zvedl jsem ji do náruče a omotal si její dlouhé nohy okolo pasu, abych ji mohl odnést do ložnice.

Celou cestu mi držela obličej v dlaních a vášnivě mě líbala. Nestěžoval jsem si.

Miloval jsem chvíle, kdy byla takhle vzrušená. A Brynne taková být uměla.

Díky, zatraceně.

Serval jsem z ní tričko a kalhoty, nezdržoval jsem se s předehrou, toužil jsem spatřit její tělo dřív, než zcela ztratím rozum. Měla na sobě fialovou podprsenku a černá tanga.

Přejel jsem ji pohledem odshora dolů a zasténal jsem. „Chceš mě zabít, ženská?“

Usmála se a zvolna zavrtěla hlavou. „Ani náhodou,“ zašeptala.

Sklonil jsem se k ní a pomalu a sladce ji políbil místo odpovědi. Srdce mi tlouklo čím dál tím rychleji.

Bože, miluju ji, je tak hebká, lákavá, žádoucí, a přijímající. Tolik toho na ní miluju.

Přetočil jsem ji na břicho, rozepnul tu pěknou podprsenku a stáhl jí tanga. Užíval jsem si pohled na její nahé tělo a vydechl jsem, když jsem jí přejel rukama ze zad na boky, na ten rozkošný zadeček a pak znovu nahoru. Jakmile byla nahá, uklidnil jsem se a zpomalil. Zůstal jsem oblečený a jen jsem si lehl vedle ní.

Obrátila ke mně svou tvář a jen jsme jeden na druhého hleděli.

Natáhl jsem se po sponě, kterou měla ve vlasech, rozepnul ji a nechal tu sametovou záplavu dopadnout na její záda a ramena. Brynniny vlasy byly dlouhé a hebké. Strašně rád jsem se jich dotýkal a pročesával je na pramínky. Líbilo se mi, když mě lechtaly na hrudi, když na mně Brynne dováděla. Miloval jsem, když jsem mohl uchopit plnou hrst jejích vlasů a držet ji za ně a šukat ji a přivádět ke zdrcujícímu orgasmu, zatímco Brynne křičela mé jméno.

Ale dnes jsem nic z toho neudělal. Místo toho jsem šel na věc pomalu a opatrně, dotýkal jsem se všech míst, ke kterým jsem se propracoval prsty nebo jazykem. Znovu a znovu jsem ji přiváděl k orgasmu. Až pak jsem se svlékl a vrazil do ní penis.

V téhle oblasti nám to dokonale klapalo. Sex s Brynne mne zcela roztříštil na kousky, ačkoli ona si toho nejspíš nebyla vědoma. Já ano. Ani jsem nevěděl, co jsem jí během toho náporu vášně říkal. Říkávám jí, co mi přijde na jazyk, protože má ráda necudná slova. Kdysi mi to naznačila. Jsem rád, protože i kdyby tomu tak nebylo, stejně bych si asi nedokázal pomoct. Mezi mým mozkem a ústy v takových chvílích neexistuje žádný filtr.

Pořád jsem nevěděl, co jsem jí řekl, když Brynne vybuchla v orgasmu, který mě vyčerpal natolik, že jsem začal upadat do spánku, stále v její kundičce, a doufal jsem, že mě tam chvíli nechá.

Zjistil jsem to ve chvíli, kdy ta slova řekla Brynne: „Taky tě miluju.“

Otevřel jsem oči a hleděl na ni. V duchu jsem si pořád přehrával zvuk těch slov.

Kurva. Oni to udělají. Srdce mi začalo pumpovat strachem, který jsem nikdy dřív necítil. Rozeběhlo se jako o závod a v žilách mi proudil adrenalin. Čekal jsem, že to přijde. Hluboko uvnitř jsem věděl, že by ta situace mohla nastat, ale abych si zachoval příčetnost, snažil jsem se nad tím nepřemýšlet. Zapírání chvíli fungovalo, ale právě teď ten čas skončil.

„Jsi připraven?“ zeptal se mě. Muž, který ta slova vyslovil, byl jedním z těch, které jsem toužil vykuchat a nechat pomalu zemřít. To on mluvil o NÍ. Celou dobu se mi posmíval, že jí ublíží.

Do prdele, NEEEE!

Zavrtěl jsem hlavou. Muž se ke mně blížil, jeho tvář byla jen pár centimetrů od mé. Z dráždivého dýmu z ručně ubalených cigaret mi vyschlo v ústech. Vtipné, že i v tomto okamžiku jsem zoufale toužil po cigaretě. Kdybych mohl, vytáhl bych tu zkurvenou věc z jeho úst a vložil ji do svých.

Mé ruce mi však za zády držel někdo jiný, takže jsem mohl jen vdechovat kouř. Pokusil jsem se zadržet dech a nepovolit, ale mé tělo mě zradilo. V okamžiku, kdy jsem zalapal po dechu, mi ten muž nalil cosi odporného do krku. Snažil jsem se dostat tu tekutinu ven, ale mé tělo opět přepnulo do snahy zajistit základní životní funkce a pracovalo na tom, abych se dokázal nadechnout. Jak ironické. Vpravovali do mě drogy, aby mě mohli popravit a abych s nimi během celého aktu nebojoval. Měli v plánu natočit na video mou smrt a promítnout ji celému světu.

Ne. Ne! NE!

Bojoval jsem ze všech sil, ale muž se jen smál mému úsilí. Cítil jsem, jak mi vytryskly slzy z očí, ale přitom jsem si uvědomoval, že nebrečím. Nikdy přece ne brečím.

Muž vyštěkl rozkaz a v té chvíli jsem spatřil kameru. Postavili ji na stativ, zatímco já zíral a nechal vytékat slzy z očí. Opium mi pronikalo do těla a začalo mě ovládat.

Evidentně pláču, uvědomil jsem si.

Ale nebylo to z důvodů, které si mysleli oni. Plakal jsem pro svého otce a sest ru. Pro svou holku. Oni se budou muset dívat, jak mi dělají tuhle… věc. Celý svět se bude muset dívat. A uvidí to i ona.

„Představ se!“ přikázal mi muž.

Zavrtěl jsem hlavou a kývl bradou směrem ke kameře. „Žádné video! Žádné VIDEO, ty zkurvysyne. ŽÁDNÉ ZKURVENÉ VIDEO.“

Zezadu mi přiletěla rána, která mě během vteřiny nejenže umlčela, ale málem mi i utrhla hlavu. Muž štěkl na toho s kamerou další rozkaz. Muž nastavil objektiv

na mou uniformu a lámanou angličtinou vykoktal: „Blackstone, E., SAS kapitán. Dva, devět, jedna, pět, nula, jedna.“

Znovu se ke mně začal přibližovat a tentokrát vytáhl z pochvy i khukuri. Zahnutá čepel byla velmi dobře nabroušena. I v drogovém opojení a s omezenou schopností reagovat na to, co přijde, jsem pochopil, že nástroj je na práci velmi dobře přichystán.

Pomyslel jsem na svou mámu. Celý život jsem po ní toužil, a nyní víc než kdy jindy. Nebyl jsem statečný. Bál jsem se smrti. Co bude s Brynne? Kdo ji ochrání, až tu nebudu? Ach, bože.

„Žádné video, žádné video, žádné video. Žádné video,“ opakoval jsem pořád dokola. A i když z mých úst pak nevycházel žádný zvuk, tohle bylo to poslední, co mi zůstalo v mysli spolu s myšlenkou na tátu, na Hannah a na Brynne a na to, že mě skutečně mrzí, jak to dopadlo.

„Ethane, zlato, vzbuď se. Něco se ti zdá.“ K mým uším dolehl ten nejsladší hlas a dotkla se mě ta nejhebčejší ruka.

Prudce jsem se posadil a zalapal po dechu, rázem jsem byl zcela vzhůru. Ruce zmizely, zatímco já narazil do čela postele a snažil se nadechnout. Chudák Brynne. Měla vykulené oči a vypadala vyděšeně. Seděla vedle mě na posteli.

„Ach, do hajzlu,“ vydechl jsem, jakmile jsem si uvědomil, kde jsem.

Dýchej, sakra.

Tohle už jsem zažil mnohokrát. Jsou to jen představy, není to skutečné. Nehýbal jsem se a jen přemýšlel nad tím, že jsem před svou holkou právě ztratil poslední zbytky důstojnosti. Musí být vyděšená. Zastyděl jsem se a nebylo mi dobře.

Brynne natáhla ruku, chladný dotek na hrudi mě uklidnil, vrátil zpět do současnosti. Seděla vedle mě na posteli, nebyla v tom zatraceném snu. Vpustil jsem ji do svých nočních můr. Proč jsem to k čertu udělal?

Přisunula se ke mně blíž a já si přidržel její ruku na hrudi. Potřeboval jsem její dotek. Propojoval mě se světem živých.

„Co se stalo, Ethane? Křičel jsi a házel jsi sebou po celé posteli. Nedokázala jsem tě probudit…“

„Co jsem říkal?“ přerušil jsem ji.

„Ethane,“ řekla konejšivým hlasem a natáhla ruku k mému obličeji. Pohladila mě po tváři.

„Co jsem říkal?!“ zakřičel jsem na ni, odtrhl její prsty od své tváře a chtělo se mi zvracet při pomyšlení, jaká slova se mohla vyřinout z mých úst. Ucukla a mně se roztříštilo srdce na tisíc kousků. Vyděsil jsem ji znovu. Ale musel jsem to vědět. Hleděl jsem na ni a snažil se dostat do plic dost kyslíku. Téměř zbytečná činnost. V celém Londýně nebylo tolik vzduchu, aby mě to právě teď uspokojilo.

„Opakoval jsi, že nechceš žádné video. Co to znamená, Ethane?“

Přikrývka jí sklouzla do klína a odhalila úžasná ňadra, která okamžitě zalila záře měsíce linoucí se do ložnice otevřeným oknem. Všiml jsem si ostražitosti v je-

jích očích. Vymanila ruku z mého sevření a já, ač nerad, ji pustil.

„Omlouvám se. Občas… občas mívám zlé sny. Mrzí mě, že jsem na tebe křičel.“

Vylezl jsem z postele a zamířil do koupelny. Sklonil jsem se nad umyvadlem a strčil hlavu pod studenou vodu. Natočil jsem ústa a pil jsem z kohoutku. Kurva, musím se sebrat. Kvůli Brynne musím být silný.

Všechny vzpomínky jsou jen prastará historie pohřbená v pekle mé minulosti.

V přítomnosti nemají co dělat a ani v budoucnosti, která zahrnuje Brynne.

Zezadu mě objaly její paže. Cítil jsem dotek nahého těla, tisknoucího se k mým zádům, a jen ten letmý dotek probral mého ptáka. Políbila mě na jizvy. „Řekni mi to. Řekni mi, o čem se ti zdálo.“ Její něžný hlas v sobě nesl i pevné odhodlání, ale já jsem nenacházel žádný způsob, jakým bych jí o tom šíleném mučení mohl říct.

Ani omylem ji do toho nechci vtáhnout. Je tak nevinná.

„Ne. Já nechci,“ podíval jsem se do zrcadla nad umyvadlem a spatřil, jak mi z vlasů stéká voda. Brynniny paže byly omotané okolo mého těla, její dlaně mi spočívaly na hrudi v místech, kde tak nemilosrdně tlouklo srdce, které se stále ještě nevzpamatovalo z té příšerné noční můry, co mě pronásledovala. Brynne mě objímala a držela mé srdce ve svých nádherných rukách. Byla tu pro mě, aby mě uklidnila.

„O jakém videu jsi to mluvil, Ethane? Křičel jsi něco o videu.“

„Nechci se o tom bavit!“ zavřel jsem oči ve stejném okamžiku, kdy jsem zasle chl hlas. Přerušil jsem Brynne neurvalým, rozhněvaným tónem a nenáviděl jsem se za to. Nenáviděl jsem, že mě musí vidět v takovém rozpoložení.

„Bylo to kvůli mně? Jde o to video, na kterém jsem já?“ Odtáhla ruce od mého těla a couvla. „Tvrdil jsi mi, že jsi ho neviděl.“

Vnímal jsem její ublížený tón a představil si, kterým směrem se její mysl ubírá, jaký scénář má před očima. Nemohla se víc mýlit.

Vypadalo to, že jsem ji ztratil, naprosto a zcela, bál jsem se, že mi nebude věřit. Cítil jsem náhlou úzkost, že mě znovu opustí. Otočil jsem se a vtáhl ji do náruče.

„Ne, kotě, to ne. Prosím. O tohle video vůbec nešlo. Jde o video z mé minulosti, z mých zlých časů, které jsem prožil za války.“

„A neřekneš mi to? Proč mi nemůžeš říct, co se stalo, Ethane? Jak jsi přišel k těm jizvám?“

Pokusila se vymanit z mé náruče, získat mezi námi trochu prostoru, ale já jí to nehodlal dovolit.

„Ne, Brynne, potřebuju tě. Neodtahuj se ode mne.“

„Já se ne…“

Umlčel jsem ji svými ústy. Přitiskl jsem je na ta její a vrazil dovnitř jazyk tak hluboko, jako jen to bylo možné. Zvedl jsem ji do náruče a mrštil s ní do postele. Potřebuju ji ošukat. Teď hned. Potvrdit si, že je tady, že jsem naživu, že ona je v bezpečí pod mým dohledem, že jsem naživu, že ona je v bezpečí, že jsem naživu.

„Kotě, jsi tak nádherná a úžasná. A celá moje. Znamenáš pro mě všechno, rozu-

míš tomu? Řekni mi, že mě chceš.“ Blábolil jsem a koleny jí tlačil nohy od sebe a sunul do tepla její kundičky dva prsty. Začal jsem ji dráždit, laskal jsem ji všude, i na klitorisu, kde to má ráda.

„Chci tě, Ethane,“ odpověděla zadýchaně. Vzrušil jsem ji. Byla připravená vpustit mě dovnitř. Bože, balancoval jsem na hraně sebeovládání. Miloval jsem její submisivitu i to, jak se dokázala rychle přepnout. Brynne byla první žena, se kterou mi to takhle fungovalo.

„Řekni mi, že mi dovolíš vzít si tě celou. Každičkou část tvého těla. Chci tě celou, Brynne!“

„Dovolím ti to!“ vykřikla. „Jsem jenom tvoje.“

Znovu jsem se vnutil jazykem do jejích úst, mé prsty pořád řádily v jejím roz kroku a Brynne neskutečně krásně vlhla. „Patří mi tvá ústa, když mi sladkými, malinovými rty kouříš ptáka.“

Zavrtěla se pode mnou. Odtáhl jsem se od jejích rtů a začal se věnovat bradavce. Trochu jsem ji kousl, abych ji přinutil zasténat, a pak jsem vsál prs do úst, chvíli ho laskal a pak se přesunul ke druhému. „I tvoje nádherné kozy patří mně, když je koušu, saju a přivádím tě tak k šílenství.“

„Ach, bože.“

Sklouzl jsem po jejím těle, mé prsty byly stále uvnitř. Cítil jsem, jak se blíží k orgasmu. „I tvoje sladká, medová kundička je moje, když do ní vrážím svého ptáka a celou ji vyplňuju.“ Šeptal jsem sprostá slova a věděl jsem, že se jí to líbí.

Svíjela se pode mnou, házela hlavou ze strany na stranu. Úžasný pocit, že ji dokážu takhle rozdivočit. Přejel jsem jí jazykem po klitorisu, a dokonce jsem ho stiskl mezi zuby a něžně do něj kousl. Vzápětí jsem uslyšel výkřik a nahradil kousání jemným dotekem. Nepřestával jsem ji laskat.

„Chci víc! Ošukej mě, Ethane!“

Ano, je tak žhavá.

Konečně jsem dostal svou holku tam, kde jsem ji vždy toužil mít. Šílel jsem z její chuti na jazyku, z její vůně, jejího tepla, vlhka a sexu, který mi dávala.

„Můžu ti dát ještě víc, kotě. Chci ti dát víc.“ Vytáhl jsem prsty z jejího lůna a přesunul je k druhému otvoru. Zalapala po dechu a ztuhla. Zvedl jsem hlavu a posunul se nahoru po jejím těle, podpíral jsem se jednou rukou a druhou nechal volnou ke zkoumání. Vtlačil jsem kousek prstu do otvoru a zadíval se jí do očí. Hořely vášní. „Chci sem, Brynne. Dovolíš mi ošukat tvou nádhernou prdelku?“

Mluvil jsem k jejím rozechvělým rtům, kousal ji do spodního, prstem jsem dráždil její konečník a čekal na odpověď.

„Ano!“ zasténala přidušeně. Rozhodně souhlasila.

Sklouzl jsem z ní a přetočil ji na břicho. Nadzdvihl jsem jí boky do vzduchu a roztáhl nohy doširoka. Byla úžasná. Celá otevřená a jen pro mě. Předvídající a přijímající. A dokonalá.

Vzal jsem do ruky penis, přitiskl ho ke zmáčenému pohlaví, přejížděl špičkou znovu a znovu klitoris a skoro ji přivedl k vyvrcholení. Přitom jsem ptáka dobře

navlhčil.

„Hmm… hmmm,“ sténal jsem a přesunul špičku penisu k těsné dírce. „Jsi tak zatraceně dokonalá.“

Zatlačil jsem a pronikl na okraj, snažil jsem se ji trochu otevřít a přemýšlel jsem, že možná prohraju výrazně dřív. Že ejakuluju předtím, než se do ní dostanu.

Napjala se a prohnula, když ucítila tlak. Hned jsem polevil. Položil jsem jí dlaň na záda, abych ji podepřel. „V pohodě, uvolni se, kotě.“ Zklidnila se a zhluboka dýchala, čekala na mě, podvolovala se mým touhám, byla tak dokonale otevřená a těsná. Svírala můj penis vnitřními svaly a já cítil, že každou chvíli vybuchnu. Nechtěl jsem jí ublížit, ale, bože, bylo by nádherné dostat se i do toho posledního místa, které pro mě doposud zůstávalo uzavřené.

Zachvěla se.

„Málem bych se z tebe udělal, kotě. Toužím po tom tak moc, ale ty musíš být první. Chci, aby ses se mnou cítila dobře.“

„Ethane, prosím, udělej mi to!“ Svíjela se proti špičce mého penisu připravená přijmout mě celého. Uvědomil jsem si, že mi dovoluje proniknout dovnitř, i když to pro ni bude bolestivé. Tak velkorysá milenka.

Všichni svatí, pojďte mi na pomoc.

Se sebezapřením jsem ho do té lákavé, tajemné části, kterou jsem chtěl vyplenit, nevrazil. Chtěl jsem. Potřeboval jsem to. Ale mnohem víc jsem toužil udělat Brynne dobře. Věděl jsem, že by ji to bolelo. Uvědomil jsem si, že na téhle dírce budu muset ještě trochu zapracovat, ale už teď jsem se na to těšil. Jako na jakoukoli novou věc, kterou jsme spolu dělali. Právě teď jsem byl jako smyslů zbavený, což nebyl dobrý předpoklad pro první anální sex.

„Brynne, tolik tě miluju,“ zašeptal jsem jí za zády, odtáhl penis od zadní dírky a našel její kundičku. Její kůže byla tak horká, že pálila, kdekoli jsem se jí dotkl. Jakmile jsem ho do ní vrazil a začal ji šukat, uslyšel jsem svůj vlastní výkřik. Držel jsem ji pevně za boky a znovu a znovu k ní přirážel. Zvuky našich těl naplňovaly celou místnost slastí, která námi oběma zmítala.

Snažil jsem se vydržet co nejdéle. Potřeboval jsem zapomenout na ten šílený sen a sex byl způsob, jak to udělat. Když můžete šukat, znamená to, že jste naživu, brutální logika, proti které neexistuje žádný argument.

Souložili jsme drsně, dokonce i na nás dva. Brynne přijala mou sílu. Nikdy ji nenechám odejít. Nikdy. Nedokázal jsem si představit, že to, co dělám s ní, bych měl dělat s někým jiným. Věděl jsem, že bych to nezvládl.

Pochopil jsem až později, ve chvíli, kdy jsem z ní po těch šílených sexuálních orgiích vytáhl ptáka. Brynne upadla do hlubokého spánku. Udělala se tolikrát, že málem omdlela vyčerpáním. V té chvíli jsem se přiměl zpomalit, ačkoli ona sama mě o to nepožádala. Má holka se mi naprosto odevzdala. A přestala po mně chtít odpovědi na své předchozí otázky. Byl jsem rád, protože jsem o tom ještě nechtěl mluvit. Má duše byla příliš zraněná z noční můry.

Málem jsem si vyrazil zapálit, ale nakonec jsem si to rozmyslel. Pro Brynne to

nebylo dobré. Nechtěl jsem, aby kvůli mému kouření trpěla. Už to v její přítomnosti dělat nebudu.

Pozoroval jsem spící Brynne, její pravidelný dech, dlouhé řasy, lícní kosti, vlasy vlnící se na polštáři. Naprosto mi brala dech. Věděl jsem, že jsem našel svého anděla a že ho u sebe budu vší silou držet.

Byl to jen sen.

Brynne mě zachránila z naprostého šílenství a utrpení. Přiměla mě toužit po vě cech, které jsem nikdy dřív nechtěl. Kdybych musel, zabil bych, abych ji udržel v bezpečí. A umřel bych, kdyby se jí něco stalo.

Nakonec jsem usnul, a jen proto, že ležela vedle mě.

9. kapitola

Probudil jsem se sám v prázdné posteli a v prázdném bytě. Má noční můra ožila. Po tom, co se stalo v noci, jsem absolutně nečekal, že by Brynne odešla.

Poprvé jsem si uvědomil, že není něco v pořádku ve chvíli, kdy jsem se překulil na posteli a o nic jsem se nezarazil, žádné hebké, pevné tělo vonící květinami a promilovanou nocí, ke kterému bych se mohl přitisknout. Jen peřiny a polštáře. Brynne nebyla v posteli. Zavolal jsem její jméno a odpovědí mi bylo jen zlověstné ticho. Začínal jsem cítit vzrůstající strach.

Že by na ní byla minulá noc příliš?

Nejdřív jsem zamířil do koupelny. Nevšiml jsem si, že by se sprchovala. Její kosmetika a kartáč ležely na toaletním stolku, ale Brynne nikde. Nenašel jsem ji ani v kuchyni, kterak vaří kávu, ani v mé kanceláři, jak si čte e-maily, ani v tělocvičně, kde by proháněla své půvabné tělo. Nebyla vůbec nikde.

Spustil jsem na monitoru záznam z bezpečnostní kamery, která nahrává přední dveře a chodbu. Ať už by přicházel či odcházel kdokoli, našel bych ho na záznamu. Srdce mi tlouklo v hrudi tak intenzivně, že jsem téměř dokázal pozorovat jeho údery na hrudníku. Přetočil jsem si poslední hodinu. Byla tam. Oblečená v botách na běhání a sportovním oblečení a mířila k výtahům, se sluchátky na uších.

„Kurva!“ vykřikl jsem a plácl dlaní do stolu. Šla si ráno zaběhat? To přece není možné, zatraceně. Znovu jsem si prohlédl záznam a promnul jsem si rukou bradku.

„Řekni mi, že jsi právě teď s Brynne!“ vyhrkl jsem do telefonu, když jsem vytočil přímou linku na Neila.

„Cože?“ Zněl, jako bych ho právě probudil. Cítil jsem se hůř než předtím.

„Špatná odpověď, brácho. Brynne vyrazila běhat!“

„Spal jsem, E.,“ prohlásil. „Proč bych ji měl hlídat, když byla ve tvém bytě. S tebou.“

Zavěsil jsem a zavolal Brynne na mobil. Samozřejmě se ozval záznamník hlasové schránky. Téměř jsem mrštil telefonem o zeď, ale přemohl jsem se a napsal SMS: Kde kurva jsi?

Doběhl jsem ke skříni, hodil na sebe oblečení a boty, popadl jsem klíče od auta, peněženku, mobil a vyrazil jsem dolů do garáží. Vyřítil jsem se na ulici, pneuma tiky zahvízdaly, a já začal propočítávat, jak daleko mohla doběhnout od chvíle, kdy jsem ji našel na záznamu z bezpečnostní kamery. Mou myslí vířily šílené scénáře. Jak snadné je pro profesionálního útočníka vylákat ji v tuhle hodinu ven a zařídit, že vše bude vypadat jako nehoda.

Bylo krátce po sedmé. Typické londýnské ráno, zataženo s občasným mrho-

lením. Po ulicích se pohybovaly dodávky a pouliční prodavači a kavárny poskytovali obvyklý servis, několik ranních ptáčat vyrazilo běhat, ale ta, kterou jsem hledal, nebyla nikde k nalezení. Může být kdekoli.

Pořád jsem se vracel k otázce, proč ode mne odešla, aniž by mi něco řekla. Byl jsem k smrti vyděšený, že za to můžu já. Kvůli tomu, co viděla minulou noc. Nebo tomu, co se stalo pak. Byl jsem Brynne doslova posedlý a připadal jsem si jako blázen. Bůh ví, že oba máme své problémy, ale třeba znamenal ten výbuch emocí víc, než byla ochotna unést. Mnul jsem si rukou hrudník a pokračoval v pátrání.

Najednou mi zazvonil mobil. Neil. Pustil jsem ho na hlasitý odposlech.

„Ještě jsem ji nenašel. Právě teď projíždím Cromwellovou ulicí a mířím na jih, ale asi pojedu ještě dál. Od té doby, co se mihla na bezpečnostní kameře, už uply nula notná doba.“

„E., moc se omlouvám.“

„To mi můžeš říct, až ji najdu,“ vyštěkl jsem naštvaně. Uvědomoval jsem si, že to nebyla jeho chyba. Brynne trávila minulou noc se mnou a Neil měl po službě. Byla to moje chyba. Kurva.

„Pojedu na východ. Hodně lidí chodí běhat do Heath Downs do parku.“

„Tak jo, brácho.“

Pátral jsem po okolí a modlil se, abych ji zahlédl, když vtom mi přišla zpráva.

Už jsi vzhůru? Donesu kafe. Co chceš, abych ti přinesla?

Co takhle kdybys dotáhla domů tu svou sladkou prdelku, ženská!

Málem jsem padl na kolena úlevou, ale i přesto jsem byl strašně naštvaný. Šla ven pro zkurvený kafe. Kristepane. Okamžitě jsem zastavil a opřel si hlavu o vo lant. Musím Brynne hodně věcí vysvětlit, zejména co se týká toho, jak se její život musí na několik následujících měsíců změnit. Ranní běhání bude muset rozhodně oželet.

Ježíši, jak ta mě naštvala!

Roztřesenými prsty jsem napsal: Jaká kavárna?

Krátká pauza a pak: Hot Java. Jsi naštvaný? Debilní otázka.

Kavárna, o které se zmínila, se nacházela nedaleko mého bytu. Několikrát jsme tam zašli, když u mě zůstávala přes noc. Brynne byla celou dobu kousek ode mě. Odepsal jsem jí: Neodcházej, do dvou minut jsem u tebe!

Cesta nakonec trvala bezmála čtvrt hodiny. Zlobil jsem se na sebe z několika důvodů, a jedním z nich byla skutečnost, že jsem zaspal Brynnin odchod. Tak jsem spěchal, abych ji našel, až jsem tu kavárnu úplně minul, a to bylo naprosto nepřijatelné. Dělám nebezpečné chyby.

Rozhodl jsem se, že musím na chvíli odložit myšlenky na to, proč jsem tak hlu boce spal.

Že by za to mohla ta noční můra a pak sex-maraton?

Bylo mi jasné, že se k tomu rozhovoru znovu dostanu, nejspíš velmi brzy, protože Brynne se zcela určitě zeptá, ale právě teď jsem byl příliš rozladěný, abych če-

lil myšlenkám, které mi předkládalo mé podvědomí. Mnohem radši bych je nechal ještě chvíli u ledu.

Ať jdou všichni k šípku! A doslova.

Do hajzlu! Za prvé, vůbec nebyla v kavárně, jak jsem jí řekl, ale stála na chodníku a držela dvě kávy. Za druhé, nebyla sama. Povídala si s nějakým chlápkem. Kdo to, kurva, je? Někdo, koho zná? Nebo někdo cizí, kdo se k ní z bůhvíjakého důvodu přiblížil? Až budeme sami, dostane za tohle pěkně na zadek.

Musel jsem zaparkovat na opačné straně silnice a pak přejít. Zahlédla mě, jak se blížím, a něco řekla svému společníkovi, který se na mě zadíval. Jeho oči zaplály. Přitočil se k Brynne o něco blíž.

Zatracená chyba, kreténe.

„Ethane,“ usmívala se na mě, jako by tohle byl ten nejdokonalejší způsob, jak začít den.

Ach, má drahá, budeme si toho muset ještě hodně vysvětlit.

„Brynne,“ opáčil jsem tvrdě, přitáhl si ji za pas a věnoval dlouhý pohled jejímu příteli, který by udělal nejlépe, kdyby odešel před pěti minutami. Na můj vkus byl ten chlápek až příliš smělý. Stál tam, jako by měl právo s Brynne mluvit, jako by je cosi spojovalo dohromady. Kurva. Znal ji. Ten muž znal Brynne.

„Ethane, tohle je Paul Langley, ech, kamarád z uměleckého oddělení. Učí. Byla jsem právě na odchodu, když dovnitř vešel Paul.“

Byla nervózní. Vypadala nejistě. Jestli jsem v něčem dobrý, tak je to čtení lidí. Cítil jsem neklid, který z ní vycházel. Ten chlap byl jiný příběh. Vypadal příliš samolibě a nafoukaně.

Brynne se dala dohromady a znovu promluvila. „Paule, tohle je Ethan.

Blackstone, můj přítel.“

Podala mi jeden kelímek. „Ten je pro tebe.“ Podívala se na mě a usrkla ze své kávy. Jo. Byla nervózní.

Ten kazišuk natáhl ruku jako první.

Nenávidím tě.

Jednou rukou jsem objímal Brynne okolo pasu a v druhé držel kávu, kterou mi právě podala. Musel jsem pustit Brynne, abych mu mohl potřást rukou. Toho muže v úlisném, na míru střiženém a jistě velmi drahém obleku jsem už od prvního pohledu nenáviděl. Odtáhl jsem se od Brynne a přijal jeho ruku. Stiskl jsem mu ji pevně a snažil jsem se nepřemýšlet nad tím, jak zatraceně mizerně vypadám. Před touhle zběsilou jízdou jsem se jen stihl vykutálet z postele.

„Je mi potěšením,“ pronesl Langley, ale rozhodně to tak nemyslel.

Pokývl jsem. Nic lepšího jsem nedokázal a bylo mi zatraceně jedno, jestli jsem hrubý, nebo nejsem. Ocitl se ve špatnou dobu na špatném místě, takže se nemohl stát mým přítelem. Na první pohled jsem ho nenáviděl.

Přejel mě pohledem. Rozhodl jsem se, že já budu ten, kdo podání ruky ukončí.

Jako by to byla soutěž v tom, kdo dál dochčije.

Odtáhl jsem ruku a políbil Brynne do vlasů. Po celou dobu jsem z něj nespustil

oči. „Probudil jsem se a ty jsi byla pryč.“ Znovu jsem ji objal paží.

Nervózně se zasmála. „Měla jsem dnes ráno chuť na kafe s bílou čokoládou.“

„Jak vidím, pořád jsi závislá na ranní kávě. Některé věci se prostě nemění, že, Brynne, drahoušku?“ ušklíbl se Langley spiklenecky a v té chvíli mi to došlo. Šukal s ní. Nebo se o to alespoň pokusil. Kdysi mezi nimi něco proběhlo. V té chvíli jsem měl rudo před očima. Hlavou mi probleskly násilné představy. Toužil jsem poslat pěstí Langleyho k zemi, ale víc než to jsem potřeboval dostat Brynne pryč od něj.

„Už musíme jít, kotě,“ oznámil jsem a přitiskl Brynne ruku na záda.

Na okamžik ztuhla, ale pak se poddala. „Ráda jsem tě opět viděla, Paule.

Opatruj se.“

„Nápodobně, drahoušku. Mám tvé nové telefonní číslo a ty máš mé, takže víš, jak mě najít, že ano?“ Ten parchant na mě zíral s otevřenou výzvou v očích. Považoval mě za hlupáka, a opovážil se navrhnout, že přijede jako princ Krasoň na bílém koni, pokud bude Brynne potřebovat.

Nasrat. Ty. Ubohý. Bastarde.

Brynne přikývla a usmála se na něj. „Sbohem, Paule.“

Jo, už vypadni. Paule.

Bylo do očí bijící, že se milovníkovi Paulovi od Brynne nechtělo. Toužil ji políbit nebo obejmout jako demonstraci láskyplného rozloučení, ale měl dost rozumu, aby se o to nepokusil. Neřekl jsem o něm, že je hloupý, ale že není můj přítel.

„Zavolám ti. Chci, abys mi řekla o Mallertonovi úplně všechno.“ Zamával na rozloučenou. „Ahoj drahoušku.“ Na mě se nepřátelsky ušklíbl a já jeho gesto opětoval. Ve skrytu duše jsem doufal, že dokáže číst myšlenky. Měl jsem jich dost, které bych si přál, aby věděl.

Ty čuráku, bezcenný pytle sraček! Rozhodně jí nebudeš volat, aby sis s ní poví dal o Mallertonovi. Nebudeš se na ni dívat, ani o ní přemýšlet. Chápeš to? Má holka NENÍ tvůj drahoušek ani teď, ani nikdy v budoucnu. Zmiz mi z očí, než mě přinutíš udělat něco, kvůli čemu se s Brynne zcela jistě pohádáme.

Vyrazili jsme napříč ulicí. Srdce mi tlouklo jako o závod, hněv ze mě přímo tryskal.

Brynne otevřela ústa. „Co to k čertu bylo, Ethane? Choval ses hrozně nezdvořile.“

„Pokračuj. Probereme to doma,“ podařilo se mi vydolovat z hrdla během chůze. Zírala na mě, jako by mi vyrostla druhá hlava. Jakmile jsme došli na chodník, zastavila se. „Na něco jsem se tě ptala. Nemluv se mnou, jako bych byla dítě, které

provedlo něco špatného.“

„Nastup si do auta,“ odsekl jsem a snažil se udržet ze všech sil, abych ji neusa dil na sedadlo, což jí nebezpečně hrozilo, byť si toho nebyla vědoma.

„Promiň, ale co je to za kecy? Jdu zpátky!“ Odtáhla se ode mě.

Chtěl jsem vybuchnout zlostí. Chytil jsem ji za ruku, abych jí zabránil odejít.

„Ne, nikam nejdeš, Brynne. Nastup si do auta. Hned. Vezmu tě domů.“ Mluvil

jsem zblízka přímo do její tváře, ve které jsem viděl blýskat její rozhněvané oči. Je tak rozkošná, když se zlobí. Zatoužil jsem ji vtáhnout do postele a dělat s jejím tělem neuvěřitelně nemravné věci. Asi tak den a půl.

„Nemusím tě poslouchat. Proč se takhle chováš?“

Zavřel jsem oči a počítal do deseti. „Nechovám se nijak.“ Lidé nás pozorovali a nejspíš poslouchali i naši konverzaci. Zatraceně! „Mohla by sis prosím sednout do auta, Brynne?“ přinutil jsem se k falešnému úsměvu.

„Chováš se jako blbec, Ethane. Pořád mám svůj život. Když budu chtít, můžu si jít ráno zaběhat a stavit se pro kafe v kavárně.“

„Ne. Beze mne nebo bez Neila nemůžeš. Teď strč tu svou yankeeskou prdel do toho zkurvenýho auta!“

Chvíli na mě zírala, pak zavrtěla hlavou a z očí jí sršely blesky. Zdvihla bradu, ale pak nastoupila do roveru. Ignoroval jsem její chování a domníval se, že se chovám až příliš velkoryse. Napsal jsem Neilovi, abych mu dal vědět, že jsem ji našel. Brynne mezitím mlčky seděla v autě. Zamčená, aby nemohla nikam odejít.

Podíval jsem se na ni. Ona se podívala na mě. Byla naštvaná. Já rozzuřený.

„Už to nikdy znovu nedělej,“ řekl jsem důrazně.

„Co, nesmím se procházet? Kupovat si kafe?“ Brynne uraženě hleděla z okénka. Její mobil zablikal a zabzučel. Dívala se na mě, když přijímala rozhovor.

„Ano, jsem v pořádku, Paule. Omlouvám se, ať už se stalo cokoli. Neboj se o mě. Jen nepatrné partnerské nedorozumění.“ Ušklíbla se na mě a dala mi tím najevo, že ten nafoukaný kretén, jako já, má dnes asi špatný den.

Chtěl jsem jí vytrhnout mobil z rukou a vyhodit ho z okénka, a nejspíš bych to i udělal, kdyby ho nevypnula a neuložila do kapsy. „Víš, co jsem tím myslel, Brynne. A nebudeš mě před nikým zesměšňovat!“

„Zahanbil jsi ty mě, Ethane! Paul si myslí, že…“

„Je mi kurva úplně jedno, co si ten parchant myslí. Odkud se vlastně znáte?“

„Je to dobrý chlap a kamarád.“ Nepodívala se mi při těch slovech do očí a já pochopil. Ach, zatraceně, já to věděl.

„Dovolila jsi mu, aby tě ošukal, Brynne? Ví, že tvá rozkošná kundička je přímo stvořená pro píchání? Hladil tě po těle? Měla jsi v sobě jeho ptáka? Co? Opravdu to chci vědět. Řekni mi o sobě a o tom dobrém chlapovi Paulovi.“

„Chováš se jako kretén,“ zkřížila ruce na prsou a hleděla dopředu přes čelní sklo. „Vůbec nic ti neřeknu.“

„Šukala jsi s ním?“

Uvelebila se na sedadle a pohlédla na mě tak, že mi rázem ztvrdl penis v klíně.

„Koho jsi ty píchal předtím, než jsi obrátil svou pozornost ke mně, Ethane? Kdo byla ta šťastná? Vím, že to nemohlo být déle než týden předtím, co jsme to spolu poprvé dělali!“ Začala divoce gestikulovat. „Co mi bude vyčítat chlap, který si myslí, že týden bez sexu je zatraceně dlouhá doba.“

No, do prdele!

Ačkoli mi to vadilo, musel jsem uznat, že má pravdu. Nenáviděl jsem se za to,

že si to musím přiznat, ale i kdybych chtěl, nemohl jsem jí říct jméno té, se kterou jsem spal před ní. Pamela? Penelope? Její jméno určitě začínalo na P. Ivan by to věděl. Má dlouhý seznam kamarádek s výhodami. To on nás seznámil. Zamračil jsem se, když jsem si uvědomil, že si skutečně nedokážu vzpomenout a že ať už se ta žena jmenovala jakkoli, neudělala na mě dojem ani jako člověk, ani jako milenka dost na to, abych si zapamatoval víc, než jen jakým písmenem začíná její jméno.

Paulovo jméno také začínalo na P, uvědomil jsem si. A byl jsem si vcelku jistý, že jeho jméno nikdy v životě nezapomenu.

„Máš problém vzpomenout si, jak se jmenovala?“ utahovala si ze mě Brynne.

Jo.

„Jakou měla barvu vlasů, co?“

Přírodní blond, to si pamatuju.

„Šukal bys s ní znovu, kdybys nepotkal mě, Ethane?“ pokračovala s posměchem.

Neodpověděl jsem. Nastartoval jsem auto a zařadil se do provozu. Toužil jsem jen dojet domů a možná se vrátit do situace, která byla tak před třemi hodinami. Nesnáším, když se s Brynne hádáme.

„Proč jsi odešla?“ podařilo se mi ze sebe nakonec vysoukat. „Proč jsi mě po tom, co se v noci stalo, opustila?“

„Neopustila jsem tě, Ethane. Vstala jsem, chvilku jsem běhala na tvém pásu, pak jsem se osprchovala a dostala chuť na moka-kávu. Do tohohle podniku chodíme často a já věděla, že jsi unavený z… z celé noci.“

Takže nad tou uplynulou nocí přemýšlela. Ještě jsem nevěděl, jestli je to dobře, nebo ne, ale doufal jsem, že je. Zajel jsem do garáží v budově a zaparkoval. Zadíval jsem se na Brynne.

Naštvaně seděla vedle mě. A očividně ještě s rýpáním do mě neskončila.

„Tohle dělám téměř každé ráno. Nepršelo a byl příliš hezký den, tak jsem se chtěla jít projít na roh ulice,“ rozhodila ruce. „Na běžícím pásu jsem si zaběhala a chtěla jsem zajít pro kafe s bílou čokoládou. Je to takový zločin? Jako bych se vloupala do Toweru a ukradla korunovační klenoty? Něco takového?“

Obrátil jsem oči v sloup. „Kotě, máš nejmenší ponětí, jak jsem se cítil, když jsem se ráno probudil a zjistil, že jsi pryč? Žádný vzkaz, žádná zpráva. Nic!“

Brynne hodila hlavou dozadu a podívala se vzhůru. „Panebože! Napsala jsem ti vzkaz! Ano. Položila jsem ho na polštář, aby sis ho všiml. Bylo na něm napsáno: Šla jsem pro kafe do Javy. Vrátím se brzy. Předtím jsem si zacvičila ve tvé tělocvičně a dala si sprchu. Nevypovídá to o tom, co jsem dělala? Nic se nedělo, jen normální ráno, Ethane!“

Žádné takové normální ráno už nechci, díky mnohokrát! „Nic takového jsem nenašel, do hajzlu! Volal jsem ti a dovolal jsem se do hlasové schránky! Proč jsi to nezvedla, když jsi stála ve frontě na kávu?“ Vystoupil jsem z auta a prudce jí otevřel. Chtěl jsem ji co nejrychleji dostat k sobě domů. Z lidí, co se pohybovali

okolo nás, jsem byl nervózní.

Brynne zavrtěla hlavou a vystoupila. „Mluvila jsem s tetičkou Marií.“ Stisknutím tlačítka jsem přivolal výtah. „Tak brzy ráno?“ Dovedl jsem ji do vý-

tahu a vtlačil do kouta. Mé ruce se kolem ní vztyčily jako mříže klece. Potřeboval jsem mít větší převahu. Právě teď mi Brynne připadala jako neřízená střela. Zvuk zavírajících se dveří mi dal na vědomí, že jsme konečně v soukromí. Rajská hudba pro mé uši.

„Tetička Marie je ranní ptáče a ví, že také vstávám brzo ráno, abych si mohla jít zaběhat.“ Brynne hleděla na má ústa, pak její oči přelétly po mém těle. Přál bych si vědět, nad čím přemýšlí. Co skrývá její srdce. Postavil jsem se těsně k ní, ale naše těla se nedotkla. Jen jsem chtěl cítit, že ji mám znovu u sebe.

„Už to nedělej, Brynne. Myslím to vážně. Časy, kdy jsi mohla jít sama ven, jsou pryč.“

Dveře výtahu se otevřely a Brynne se mi prosmekla pod rukou a vyběhla ven. Následoval jsem ji do chodby a odemkl vstupní dveře bytu. Jakmile jsme byli uvnitř, poznal jsem, nad čím přemýšlí. Její oči plály jako dvě pochodně. Byla hrozně naštvaná. A díky tomu neskutečně sexy. Můj penis ztvrdl na kámen.

„Takže nemám dovoleno ani zajít do Javy a koupit tam kafe?“ zeptala se.

„To přesně ne. Nesmíš nikam chodit sama. A zejména, aniž bys o tom někomu řekla!“ Podrážděně jsem zavrtěl hlavou, protože mi nebylo jasné, proč to nechápe. Hodil jsem klíče na stůl a sevřel si hlavu do dlaní. „Proč je pro tebe tak těžké to pochopit?“

Zírala na mě, jako by se snažila přijít na to, co tím myslím. „Proč jsi tak strašně naštvaný, Ethane? Dojít pro kávu za denního světla a do míst, kde se pohybuje spousta lidí, není přece nijak riskantní.“ Zkřížila si paže přes prsa.

„Myslel jsem si, že ses se mnou rozešla a zmizela jsi k sobě domů!“ Pravda je někdy zlá. Opravdu jsem to řekl nahlas?

„Ethane, to bych nikdy neudělala,“ upřeně na mě hleděla. „Proč sis to myslel?“

„Protože už jsi to udělala předtím!“ zakřičel jsem. A znovu ta zlá pravda, jako červ, který si hlodal cestu mou nejistotou.

„Jdi do prdele!“ zasyčela. Vlasy jí poletovaly kolem hlavy jako hádci. Rozběhla se do ložnice a práskla za sebou dveřmi.

Zatraceně, jak ta potřebovala ošoustat. Během vteřiny jsem dokázal vymyslet několik věcí, které by ji zaručeně umlčely. Jeden by si myslel, že se po minulé noci probudí klidná a přítulná jako ospalé kotě. Holt nemám štěstí. Do rukou se mi dostala pěkně divoká šelma.

Uvědomil jsem si, že jsem zapomněl kávu, kterou mi koupila, v autě v držáku na nápoje. K čertu s kafem. Potřebuju láhev Van Gogha a asi tucet cigaret.

Taky bych ocenil sprchu a měl bych si dokonale vyjasnit několik věcí se svou naprosto frustrující ženskou. Ježíši, je na zabití, když se takhle chová. Nejdřív si dám sprchu a pak si sedneme a já jí toho budu muset hodně vysvětlit. Vyrazil jsem do koupelny. Ložnici jsem vynechal, protože jsem si představil, že se právě teď

nejspíš Brynne obléká do práce a po ranní hádce by nejspíš ocenila trochu soukromí. Odhodil jsem boty a košili a vlezl dovnitř.

V okamžiku, kdy jsem otevřel dveře, mi málem vypadly oči z důlků. Brynne tam stála napůl nahá v sexy prádélku a dělala si make-up nebo vlasy nebo cokoli.

Otočila se a blýskla po mně naštvanýma očima. „Našla jsem ten vzkaz, co jsem ti nechala.“ Zvedla ze stolku kousek papíru. „Byl pod peřinou, kterou jsi na něj hodil,“ ušklíbla se a nechala papír spadnout. Pak se otočila k zrcadlu a zavrtěla nádherným zadečkem v proklatě vzrušujících černých krajkových kalhotkách. Málem jsem upadl do mdlob.

Přemýšlel jsem nad jejím zadečkem i nad tím, co jsme minulou noc dělali a nedělali.

Náš pohled se střetl, vzápětí však Brynne sklopila zrak. Její hruď byla tak hebká, tak růžová v kontrastu s černou krajkovou podprsenkou. Začal jsem neuvěřitelně žárlit.

To je moje holka.

Brynne si také vzpomněla. Možná jsme se právě pohádali, ale v sexu nám vše klapalo.

„Náš rozhovor o tvé bezpečnosti zdaleka neskončil.“ Postavil jsem se za ni, zapletl jí ruku do vlasů a sevřel prameny v hrsti.

Zhluboka se nadechla a střelila po mně pohledem přes zrcadlo.

„Právě teď jsi v pěkném průšvihu.“ Naklonil jsem jí hlavu na stranu a odhalil krk, abych se k němu dostal.

„Ach,“ vzdechla těžce, „co chceš dělat?“

Olízl jsem jí krk a kousl ji. Jen tak lehce, aby zasténala. Voněla tak opojně, že jsem věděl, že se nevydržím dlouho ovládat.

„Já nic. Ty mi budeš říkat, co mám dělat, kotě. S čím mám začít?“ Nechal jsem jí jednu ruku ve vlasech, druhou položil na ploché bříško a ohnul ji. Přitiskl jsem se k ní pevněji a prsty zasunul pod jemnou krajku.

Svíjela se, ale já ji držel pevně. Můj prostředníček vklouzl přímo mezi její pysky a začal laskat klitoris. „S tímhle?“ Pohyboval jsem prstem tam a zpět, zvlhčoval ji a uspokojoval, ale nepronikl jsem dovnitř. O to si bude muset říct.

„Ach, bože,“ zasténala.

Zatahal jsem ji trochu za vlasy. „Špatná odpověď, má krásko. Ještě jsi mi nedala vědět, co mám dělat. Řekni: Ethane, chci, abys…“ oddálil jsem svou ruku od jejích stehen a prst, kterým jsem tam dole kroužil, si vsunul do úst. Olízl jsem ho a dával jsem dobrý pozor, aby si toho všimla. „Hmmm… Jsi sladká jako med.“ Znovu jsem ji kousl do krku.

Brynne byla rozčarovaná, nažhavená a vášnivá a já si užíval, když jsem ji mohl potrestat za to, co udělala. Naklonila se ke mně a vmáčkla zadeček k mému penisu. Odtáhl jsem boky a tiše se rozesmál, když zaprotestovala: „Ethane.“

Znovu jsem ji zatahal za vlasy. „Dnes mi pořád jen vzdoruješ. Já čekám, kotě. Řekni mi, co ode mne chceš.“ Položil jsem jí volnou ruku na zadek a stiskl ho.

„Tuhle malou hru jsi začala ty, takže mi koukej říct, co mám udělat.“ Zalapala po dechu, když jsem zaťal prsty, a znovu se snažila přitisknout boky k mému penisu.

„Ne. Neudělala jsi, o co jsem tě žádal. Musíš pěkně poprosit.“ Odtáhl jsem ruku a plácl jsem ji po zadku. Vyjekla a ztuhla. Prohnula se v zádech jako bohyně lásky.

„Ethane, chci tě,“ zněžněla a pokusila se otočit obličejem k mé hrudi.

„Hmmm, takže se ti líbí, když tě plácám na tvou nádhernou prdelku? Mám to udělat znovu?“ zašeptal jsem jí přímo do ucha. „Zasloužíš si naplácat, kotě. Víš, že si to zasloužíš. Navíc jsi pořád ještě neudělala, oč jsem tě žádal, ty zlobivá holčičko. Řekni mi, co chceš, abych ti tady u umyvadla udělal.“

Zasténala nádherně submisivním hlasem, ze kterého se mi rozbušilo srdce, a můj pták málem vybuchl.

„Řekni mi to!“ plácl jsem ji přes zadek, zadržel dech a čekal na její reakci.

„Ach!“ Elegantně se prohnula v zádech, otevřela ústa a zalapala po dechu. Poznal jsem, že jsem vyhrál. Že si řekne, po čem touží, a vzrušení, které mě polilo, se nepodobalo ničemu, co jsem do té doby poznal.

„Ošukej mě u toho umyvadla, Ethane!“

„Předkloň se a chytni se okraje,“ nařídil jsem jí a počkal, až to splní. Trochu se třásla, ale postavila se do mnou zvolené pozice. Vypadala tak zatraceně sexy, že nebylo možné použít mozek. Řítili jsme se na vlnách vášně a bylo to příliš silné, abych přestal.

Vsunul jsem prsty pod gumičku titěrných černých krajek a trhl dolů. Když z nich vykročila, roztáhl jsem jí nohy. Cítil jsem, jak voní vzrušením, jak po mně touží, jak prahne po tom, co jí můžu dát jen já. Rozepnul jsem si poklopec a vytáhl ptáka. Přejel jsem jím po její vlhké kundičce a otíral se o klitoris, ale ještě jsem do ní nepronikl. „Je tohle to, na co čekáš, má lásko?“

Brynne se svíjela a třela se rozkrokem o můj penis a snažila se na něj napích nout. V duchu jsem jí přidělil body za snahu. Ale já chtěl pořád víc. Moje holka se bude muset ještě trochu snažit, než dostane svou odměnu.

Znovu jsem ji chytil za vlasy a zatáhl. „Odpověz, kotě,“ zavrčel jsem tiše. Její překrásné hrdlo se pohybovalo s každým polknutím. Prohlížel jsem si odraz v zrcadle. Tahání za vlasy byl pro Brynne spouštěč. Nikdy jsem nebyl příliš surový, jen jsem chtěl mít převahu nad jejím tělem a cítit dominanci při sexu. Líbilo se jí to, kdyby ne, nedělal bych to. Toužil jsem ji obšťastnit.

„Ano, chci tvého ptáka, Ethane. Chci, abys mi ho vrazil dovnitř a přivedl mě k orgasmu! Prosím!“ Třela se o mé tělo, nažhavená, že téměř pálila.

Rozesmál jsem se a olízl jí krk. „Hodná holka. Řekni mi, jaká je pravda, kotě?“ Začal jsem se pečlivěji věnovat jejímu klitorisu a čekal na její reakci. Miloval jsem chuť její kůže a vášně, která z ní vycházela.

„Pravda je, že jsem jen tvoje, Ethane! Teď, prosím!“ žadonila a mé srdce se při těch slovech tetelilo radostí.

Naprosto dokonalá. „Ano, jsi moje, já si tě vezmu, kotě. Velice rád ti působím radost.“ Přitiskl jsem špičku penisu a přirazil tak hluboko, jak to jen šlo.

Když se naše těla spojila, oba jsme vykřikli.

Držel jsem ji za hebké vlasy a šukal ji. V zrcadle jsem přitom pozoroval její úchvatné oči. Dělávám to. Nevím proč, ale při sexu s Brynne se hrozně rád dívám do jejích očí. Vidím v nich slast, která se v nich probouzí s každým přírazem, s při cházejícím orgasmem a v následném splynutí, které s nikým jiným nezažijete.

Hledět do očí milenky je krásné, ale topit se v Brynniných je tak neskutečně přitažlivé, že mě to s ní navždy svázalo. Ten pohled pro mě bude napořád zna menat něco důležitého a skutečného. Vlastně mi intenzita našeho vztahu trochu naháněla husí kůži. Díky Brynne jsem si připadal extrémně zranitelný, ale na cestu zpátky už bylo pozdě.

Sevřela mého ptáka vnitřními svaly a zazmítala se v orgasmu. Vykřikla mé jméno a přerývavě dýchala. Pokračoval jsem v přirážení, cítil jsem každé sevření a stisk její kundy. Byla tak příjemná, chvěla se kolem mého nádobíčka, až mi z toho vstoupily slzy do očí. Brynnino tělo bylo stvořené pro sexuální akt, ale byla to ona sama, na čem záleželo. To ji miluju. Vteřinu předtím, než jsem vyvrcholil, jsem přirazil tak hluboko a tak daleko, jak jsem jen dokázal, a zabořil jí zuby do ramene. Vykřikla a já ani nepoznal, jestli bolestí nebo vzrušením. Nechtěl jsem jí ublížit, ale byl jsem natolik rozvášněný, že jsem ji toužil jen držet u sebe a naplnit ji až po okraj spermatem. Přivlastnit si ji celou.

Když jsem se udělal, znovu jsem zašeptal: „Miluju tě…“ a přitom jsem se jí opět podíval do očí.

Naprosto jsme přestali vnímat čas. Nezáleželo na tom. Některé věci jsou důležitější. Oba jsme byli po sexu rozechvělí, že jsme sotva stáli na nohou. Zvedl jsem ji a odnesl do sprchy. Celou jsem ji omyl a dovolil jí, aby mi udělala totéž. Nemluvili jsme. Jen jsme se na sebe dívali, dotýkali se, líbali a přemýšleli. Po osprchování jsem ji zabalil do ručníku a odnesl zpět do postele. A s naprostou lehkostí, zcela nenuceně, jsme si začali povídat.

„Nejsi v bezpečí, když někam chodíš sama. Tohle už nemůžeš dělat. Nechci riskovat, že tě ztratím.“ Promluvil jsem tiše, ale pevně. V tomhle jsem ustoupit nehodlal a potřeboval jsem, aby to pochopila. „Tak to je.“

„Opravdu? Je to tak špatné?“ vypadala překvapeně a já zachytil její vyděšený pohled hned v té vteřině, co se jí objevil v obličeji.

„Nevíme, co Oakley nebo jeho oponenti chystají. Musíme předpokládat, že tě má Oakley v merku, Brynne. Ví, kde celá ta dlouhá léta žiješ, kde pracuješ, s kým se stýkáš. Měl bych si velmi brzy promluvit i s Gabrielou a s Clarksonem. Kdyby je někdo náhodou kontaktoval, měli by vědět, co říct. Tvoji přátelé tvé tajemství znají, že ano?“

Brynne smutně kývla hlavou. „Jen nechápu, proč by mi měl někdo chtít ublížit. Po nikom nic nechci a nemíním vytahovat minulost na světlo. Jediné, po čem toužím, je zapomenout, že se to kdy stalo. Co dělám špatně?“

Políbil jsem ji na čelo a pohladil po tváři. „Neděláš nic špatně. Jen musíme být opatrní. Velmi, velmi opatrní,“ vtiskl jsem jí na rty tři polibky.

„Já od senátora Oakleyho nic nechci,“ zašeptala.

„Protože nejsi oportunista. Většina lidí by se z něj pokusila vymámit peníze výměnou za mlčení. Ty jsi to neudělala a oni tě sledují, protože bys to udělat mohla. A jsem si jistý, že hlídají, jestli se k tobě pokusí dostat Oakleyho nepřátelé. A upřímně, ti mě znepokojují mnohem víc. Problém je, že Oakley o tom videu ví. Uvědomuje si, že jeho dospělý syn se svými kumpány spáchal trestný čin a on ho kryl. Kdyby Oakleyho oponenti tuhle informaci získali, byl by to pro ně politický poklad. Nemluvě o tom, že hodně špinavá reportáž prodá hodně novin.“

„Ach, bože,“ otočila se z boku na záda a zakryla si paží oči.

„No tak,“ překulil jsem si ji tváří k sobě. „Nic se nestane, věř mi. Chci se jen ujistit, že tě nechají na pokoji. Za prvé, je to má práce, a za druhé, jsi má přítelkyně.“ Držel jsem si její obličej blízko svého. „To se přece nezměnilo, že ne?“ nenechal jsem to být, potřeboval jsem se ujistit. Musel jsem to vědět. „Minulá noc pro tebe musela být dost děsivá.“

„Mé city zůstaly stejné,“ přerušila mě. „Pořád jsem tvoje, Ethane. Minulá noc u mě nic nezměnila. Máš své temné stránky, jako já mám své. Chápu to.“

Přetočil jsem ji do peřin a pomalu a důkladně ji políbil. Chtěl jsem jí dát najevo, jak moc pro mě znamená, že to řekla. Pořád jsem od ní chtěl víc. Vždycky od ní budu chtít víc. Jak bych taky mohl jinak, když je tak sladká, nádherná a roztomilá?

„Omlouvám se za dnešní ráno,“ špitla a přejela mi prstem po spodním rtu.

„Slibuju, že už ti takhle nikdy neodejdu, opravdu. Mrzí mě, že tě vůbec napadlo, že bych tě mohla opustit. Když ses probudil z té noční můry, vyděsil jsi mě, Ethane. Nelíbí se mi, když tě vidím takhle zraněného.“

Políbil jsem ji na prst. „Sobecká část mého já je ráda, že jsi tu byla. Vidět tě mi tolik pomohlo, že ani nedokážu vyjádřit, co jsem cítil, když jsem pochopil, že jsi vedle mě v bezpečí. Ale druhou část mého já mrzí, že jsi mě takhle musela vidět.“ Zavrtěl jsem hlavou. „Štve mě, čeho jsi musela být svědkem, Brynne.“

„Ty jsi také viděl mé noční můry a nic to nezměnilo,“ namítla.

„Ne, nezměnilo.“

„Tak jaký je v tom rozdíl, Ethane? Jen ten, že ty se mnou své noční můry nesdílíš, nepouštíš mě k sobě,“ nyní zněla opět trochu ublíženě.

„Já… já nevím. Zkusím to, ano? Ještě jsem o tom s nikým nemluvil. Nevím, jestli to dokážu a vím určitě, že tě do těch sraček nechci zatáhnout. Ani já sám se tam už nechci vracet, Brynne.“

„Ach, zlato.“ Přejela mi prsty po spáncích a podívala se mi do očí. „Chci tam jít s tebou.“ Zkoumavě na mě hleděla. „Chci být pro tebe tak důležitá, aby ti stálo za to svěřit mi svá tajemství. Nech mě do nich proniknout. Umím naslouchat. O čem se ti zdálo?“

Snažil jsem se být normální, hlavně kvůli ní, jen jsem nevěděl, jestli to dokážu. Ale tomu nejspíš budu muset čelit, pokud si ji budu chtít udržet. Brynne je tvrdohlavá. Částečně jsem věděl, že na mě bude naléhat, i když řeknu, že o tom nechci

mluvit. „Jsi pro mě moc důležitá, Brynne. Jsi to jediné, na čem mi záleží.“

Prsty jsem jí zabořil do vlasů a znovu políbil její ústa, zkoumal je jazykem, vychutnával jsem si tu sladkou chuť. Miloval jsem, jak mě něžně přijímá. Ale i ten nejkrásnější polibek musí někdy skončit. A na mě čekají démoni, kterým musím čelit.

Sebral jsem špetku odvahy a zhluboka jsem se nadechl. Přetočil jsem se na záda a hleděl ven střešním oknem. Den byl stejně šedivý jako má nálada. Vypadalo to, že brzy začne pršet. Venku i v mé mysli se válely cáry mlhy.

Brynne ležela na boku a čekala, až začnu mluvit.

„Omlouvám se za minulou noc a za to, jak jsem se poté choval. Chtěl jsem toho příliš,“ řekl jsem tiše. „Odpustíš mi?“

„Samozřejmě že ano, Ethane. Jen chci pochopit, proč ses tak choval.“ Brynne natáhla ruku a položila ji na hruď do míst, kde tlouklo mé srdce, a nechala ji tam.

„Ta noční můra pochází z dob, kdy jsem sloužil u speciálních jednotek. Přepadli můj tým a zabili většinu mých lidí. Měl jsem funkci vyššího důstojníka. Zasekla se mi zbraň, zajali mě… a dvaadvacet dní mě Afghánci drželi v zajetí a vyslýchali.“

Zhluboka se nadechla. „Od toho máš ty jizvy na zádech? To ti udělali oni?“ zeptala se tiše, hlasem plným obav.

„Jo. Když mě bili, rozervali mi kůži na zádech.“

Přitiskla se ke mně a objala mě. Těžce jsem polkl a ucítil vzrůstající pocit úzkosti. Ale pokračoval jsem. Trochu mi vadilo, že ji klamu, ale nedokázal jsem jí vysvětlit, že mé nejhorší jizvy nejsou na zádech.

„Zdálo se mi o tom, co se mi kdysi stalo, v té chvíli jsem si myslel, že…“ odmlčel jsem se. Dýchal jsem tak rychle, že jsem nedokázal říct nic dalšího. Nezvládl jsem ani jediné slovo. Nemohl jsem jí to říct.

„Srdce ti tluče jako o závod,“ sklonila se a políbila mě do míst, kde pulsoval srdeční sval a šířil mým tělem krev.

Položil jsem jí dlaň na temeno hlavy a hladil ji po vlasech.

„To je v pořádku, Ethane. Nemusíš mi to říkat, pokud se na to necítíš. Budu tu pro tebe už napořád.“ Její hlas zněl znovu tak smutně. „Nechci, abys kvůli mně trpěl.“

Hladil jsem ji po tváři bříškem prstu. „Opravdu jsi tady, Brynne?“ zašeptal jsem.

„Jsem tady,“ zamrkala na mě a přikývla.

„Když jsem se dnes ráno vzbudil a ty jsi byla pryč, pomyslel jsem si, že jsi mě možná opustila kvůli tomu, co jsi viděla minulou noc. Bál jsem se, že jsem tě ztratil, Brynne… Už bez tebe nedokážu být. Víš to, že ano? Nezvládl bych to.“

Přejel jsem jí prstem po červeném otisku na rameni, který způsobily mé zuby při předchozím milování. „Označkoval jsem si tě. Promiň.“ Olízl jsem to místo jazykem.

Brynne se pod dotekem mých úst zachvěla. „Poslouchej,“ vzala mou tvář do

dlaní, „miluju tě a chci s tebou být. Víš, že to neříkám pořád, ale to neznamená, že to tak necítím, Ethane. Kdybych s tebou nechtěla nebo nemohla být, nebyla bych s tebou. Chápeš?“

Vydechl jsem tak silnou úlevou, že mi trvalo téměř minutu, než jsem znovu našel hlas. „Řekni to znovu.“

„Miluju tě, Ethane Blackstone.“

10. kapitola

Naplánoval jsem oběd v Gladstone a Ivan stále ještě nedorazil. Nevím, proč se při setkání s bratrancem snažím být dochvilný. On nikdy není. Podíval jsem se na hodinky a rozhlédl se po místnosti. V minulém století zde býval klub, kde se scházeli gentlemani. Místo bylo nyní proměněno metry bílého lnu, horami skla a světlého dřeva a dávno nepřipomínalo exkluzivní společenskou enklávu pro londýnské šlechtice, kterou bylo ještě před sto lety.

Ivan by sem jistě zapadl. Můj bratranec byl šlechtic, ale nenáviděl, když mu to někdo připomínal, a rozhodně se tak nechoval. Nikdo z nás si nevolí, do čeho se narodí, a Ivan nemohl nijak ovlivnit skutečnost, že jeho otcem byl baron Rothvale, stejně jako já nemohl ovlivnit fakt, že můj otec si vydělával jako taxikář. Přesto jsme měli konexe, které nás dokázaly dostat dál než jakékoli peníze.

Co si nalhávám? Ivan si může klidně skočit z útesu. U mého stolu seděly dvě nádherné, šťastně vypadající ženy, má přítelkyně a její nejlepší kamarádka.

„Vypadáte překrásně, dámy. Nakupování vám svědčí.“ Nalil jsem oběma ryzlink, který jsem objednal.

Brynne a Gabriela si vyměnily spiklenecké pohledy a zašklebily se na sebe. Očividně spolu sdílely ženská tajemství, do kterých my muži nikdy nepronikneme. Nakupovaly spolu šaty, když mi Brynne psala, co mám v plánu na oběd. Protože se nacházely pár bloků od Gladstone, navrhl jsem jim, jestli se nechtějí připojit na mou schůzku s Ivanem. Stejně jsem mu chtěl Brynne představit. Doufal jsem, že by jí mohl pomoci získat práci v Národní galerii. K čertu, nejsem moc nadšený, když ho musím žádat o laskavost. Ne že by mu to vadilo. Ivan byl členem rady jednoho z nejprestižnějších uměleckých muzeí na světě, ale i kdyby se snažil, víc jedno už by mu to být nemohlo. Spíš bych řekl, že by nejradši na svůj post rezignoval.

„To určitě, Ethane. Brynne si koupila na Mallertonův galavečer naprosto úžasné šaty. Však uvidíš,“ odvětila Gabriela.

Ušklíbl jsem se. „Chceš říct, že bude ještě krásnější než obvykle?“ Všiml jsem si, že Brynne zrudla, a pak jsem se otočil zpět na Gabrielu. „Což znamená, že bude mít ještě víc obdivovatelů. Víc chlapů, kteří se ji budou snažit sbalit? Myslel jsem, že se na tebe můžu spolehnout, Gabrielo. Předpokládal jsem, že mi trochu pomůžeš,“ vyhrkl jsem. „Proč jsi ji radši nevzala někam, kde prodávají pytlovité župany?“ Vtipkoval jsem, ale v jádru duše jsem to myslel vážně. Nenávidím, když cizí muži svlékají mou holku pohledem.

Gabriela pokrčila rameny. „Do toho obchodu nás poslala tetička Marie. Ta žena má naprosto jedinečný a osobitý vkus. Nádherný krámek ve starobylém stylu zastr-

čený v klidném rohu v Knightsbrige. Určitě se tam ještě někdy podívám,“ usmála se na mě. „Musíš o Brynne bojovat, Ethane. To ti neuškodí.“ Usrkla si vína a obrátila svou pozornost k telefonu, aby zkontrolovala zprávy.

„To ti tedy pěkně děkuju, už takhle o Brynne bojuju ze všech sil!“ Zvedl jsem Brynninu ruku a políbil ji. „Jsem rád, že jsi přišla na oběd.“

Jen se na mě usmála a tajemně mlčela. Přál jsem si, abychom byli sami.

Podle mého dojmu je Gabriela oddaná přítelkyně a snaží se Brynne chránit. Vypadá to, že si spolu i docela rozumíme, i když jsem si jistý, že to mezi námi bude fungovat do té doby, dokud ve mně uvidí spojence, a ne nepřítele, zatím jsem očividně jejím testem prošel. Gabriela byla svým způsobem velmi pohledná, ačkoli ne úplně typ ženy, do které bych se zamiloval. Nicméně její dlouhé hnědé vlasy s tmavě červenými melíry a zelené oči byly okouzlující. I postavu měla pěknou.

A i když nebyla můj typ, pořád jsem po ní pokukoval.

Měla podobně zbarvené oči jako Ivan, stejně zelené. Uvažoval jsem, co se stane, až se na ni podívá právě on. Vsadím se, že jemu se bude líbit velmi. Musel jsem potlačit smích.

Gabriela ho pravděpodobně odkáže do patřičných mezí, a on si olízne rty a bez mrknutí ji požádá, zda se k němu připojí. Bude zábava je pozorovat, jestli se sem tedy vůbec obtěžuje přijít.

Brynnina spolubydlící byla další Američanka žijící v Londýně, která studovala výtvarné umění na univerzitě. Svým způsobem byla také pryč z domova. Její otec je Brit, londýnský policista, Robert Hargrave, vrchní vyšetřovatel Nového Scotland Yardu. Prověřil jsem si ho a ze všech úhlů pohledu na mě působil jako solidní, respektovaný detektiv. Napadlo mě, že bych si s ním měl domluvit schůzku. I když se kolem senátora Oakleyho vody zatím nečeřily, a já doufal, že to tak zůstane co nejdéle. Žádné zprávy znamenaly v tuto chvíli jen dobrou zprávu.

„Jakou barvu mají ty úžasné šaty, kvůli kterým budu žárlit, protože ti na ně budou cizí muži slintat?“ zeptal jsem se Brynne.

„Brčálově zelenou,“ usmála se. „Potkaly jsme se s tetičkou Marií a užily jsme si spoustu legrace. Opravdu má módu v malíčku.“

„Měla jsi ji vzít na oběd s sebou.“

„Byla bych ráda, kdyby se k nám mohla přidat, ale ona už měla domluvený oběd s kamarádem v knižním klubu. Ale říkala, že se moc těší, až tě pozná.“ Brynne znovu zčervenala, jako by ji pomyšlení na vzájemné představování uvádělo do rozpaků.

Na veřejnosti se krásně styděla, ale do postele si ostych nepřenášela. Ne. Se mnou se má holka vůbec nechovala stydlivě, což bylo dobré. Počítal jsem, kolik nám chybí hodin do večera, kdy se dostanu zpět do ložnice a ona mi předvede tu nestydlivou část své osobnosti.

Už jsme vyzkoušeli spoustu míst“ postel, stěnu sprchového koutu, stůl v mé pracovně, koberec před krbem, balkón, a dokonce i tělocvičnu. Zavrtěl jsem se na židli, když jsem si velice rád vybavil ranní cvičení. Víte, kolik legrace si můžete

užít s nahou Brynne na posilovací lavičce, když se nad vámi pohybuje nahoru a dolů?

„Marii si jistě zamiluješ, Ethane,“ odtušila Gabriela nepřítomně, pořád si ještě kontrolovala zprávy. Přerušila tak mé erotické zadumání. Musel jsem si poposednout, protože mě penis tlačil v kalhotách, ale zároveň jsem se na obě dívky usmál.

Samozřejmě že mám v plánu se s tou opěvovanou tetičkou Marií také setkat, ale ještě je na to příliš brzy. Domluvili jsme se s Brynne, že uspořádáme večeři v mém bytě a pozveme na ni mého otce, Brynninu tetu, Gabrielu, Clarksona, Neila a Elainu. Když jsme probírali Brynninu situaci, usoudili jsme, že je čas přizvat na palubu ty nejbližší, co mohou být politickou situací také ohroženi. Měli by vědět, co se bude dít. Brynne je pro mne příliš důležitá, abych si v tomhle ohledu dovolil riskovat. Navíc všichni zúčastnění už stejně pravdu znali.

„Nemůžu se dočkat, až ji osobně poznám. Zní to, jako že ji máš skutečně velmi ráda.“ Znovu jsem se podíval na hodinky. „Nemůžu uvěřit, že se Ivan ještě neukázal. To je tak neslušné.“

„Proč mu nezavoláš?“ navrhla Brynne.

„To by byla naprostá ztráta času. Stejně nikdy nezvedá telefon. Pochybuju, že tu věc vůbec zapíná,“ utrousil jsem suše.

„Ale ne!“ Gabriela vzhlédla od zpráv. „Musím se vrátit na univerzitu, nastal problém s obrazem. Nehoda. Někdo polil rozpouštědlem. Představ si to, Brynne. Abigail Wainwrightovou.“ Gabriela vypadala zděšeně a náhle zprudka vstala od stolu. Sebrala své věci. „To není dobré.“

„Ne, to vůbec není dobré,“ přikývla Brynne a zavrtěla hlavou. „Rozpouštědlo snadno poškodí plátno, pokud se včas nezneutralizuje.“

Snažil jsem se chápat ten rozhovor o umění, ale nebylo to snadné. Vím o sobě, že nemám pro umění cit, ačkoli ho dokážu ocenit. Brynnin portrét byl dle mého ná zoru vrcholným dílem.

„Chceš svézt zpět? Neil tě tam vezme,“ nabídl jsem.

„Ne, v pohodě, vezmu si taxíka, bude to rychlejší. Potřebuju vyrazit hned teď.

Ale díky. Uvidíme se zítra večer u tebe, Ethane. Užijte si oběd, vy dva.“

„Dej mi vědět, jak to dopadlo,“ ozvala se Brynne. „Jestli tu spoušť někdo dokáže napravit, pak jsi to ty, Gaby!“

Gabriela Brynne objala, zamávala nám a zmizela. Její vysoká, sexy postava při cestě ven z Gladstone přitahovala mnoho mužských pohledů.

Usmál jsem se na svou holku a vzal obě její ruce do svých. „A teď tě tu mám celou pro sebe,“ poznamenal jsem a zašeptal: „Škoda, že jsme na veřejnosti.“

„Já vím, máš tolik práce,“ stiskla mou ruku. „V poslední době jsi hodně zaměstnaný a já si můžu jen představovat, kolik máš starostí kvůli olympiádě. Panebože, to je obrovská událost, Ethane. Všichni ti lidé,“ pousmála se. „A William a Kate!“

Přikývl jsem. „Ano, ukážou se na zahájení. I princ Harry. S tím je zábava.“

„Znáš ho?“ otázala se nevěřícně.

Znovu jsem kývl hlavou. „Možná vás dokážu seznámit, když budeš chtít. Tedy pouze v případě, že mě potom nebudeš chtít vyměnit za zrzavého prince.“

„To nikdy,“ zašvitořila se svůdným pohledem v očích, „mám radši tmavovlasé chlápky z bezpečnostní agentury.“

Kdo tu zapnul topení? Rozhlédl jsem se po místnosti a hledal východ. Přísahám, že kdybych našel dveře s nápisem Nepovolaným vstup zakázán, vtáhl bych ji dovnitř a během dvou vteřin svlékl do naha.

„Jste tak krutá, slečno Bennettová.“

Seděla naproti mně a vypadala sama se sebou velmi spokojená. Vlastně jsem díky tomu začal uvažovat, že bych ji ohnul přes koleno a naplácal jí. Bože, byla tak sexy, že jsem z ní málem zešílel.

„Takže zpět k tvé práci. Jsi hlavní šéf bezpečnosti na olympijských hrách, Ethane!“ Její vzrušení mě vytrhlo z myšlenek, což bylo vzhledem k situaci zatraceně dobře.

„No, nestěžuju si, je to dobrá práce. Jen trochu stresující. Rád bych, aby vše proběhlo hladce. Žádní šílenci, žádní blázni se sekerou, co bojují za své názory, žádné bomby, žádné šílenosti. Jen čistý vzduch. Jakmile bude spokojený můj klient, budu spokojený i já.“ Natáhl jsem se po skleničce s vínem.

„Pojďme si objednat, Ivan už se nejspíš neukáže, vždycky chodí pozdě, ksakru,“ zabručel jsem a otevřel jídelní lístek.

Brynne si vybrala, omluvila se, že musí na toaletu, a řekla mi, co jí mám objednat, kdyby se náhodou objevil číšník. Sledoval jsem, jak odchází pryč. A viděl jsem pohled, který na ni všichni upírali. Povzdechl jsem si. Ačkoli se Brynne snažila působit nenápadně, pořád v ní bylo něco, kvůli čemu si jí lidé všímali. Samozřejmě bych se to v ní mohl snažit potlačit, ale uvědomoval jsem si, že to k ní prostě patří. Po Brynne se prostě budou muži pořád otáčet. A budou po ní toužit. A budou se mi ji snažit odlákat.

Při tom pomyšlení jsem doslova šílel, a čím víc jsem nad tím uvažoval, tím hůř jsem se mohl soustředit na práci a na její bezpečnost. Uplynulé dva týdny všechno fungovalo naprosto báječně, ale i tak jsem si nepřestal dělat starosti. Nikdy nepřestanu. Pohybuju se v oblasti bezpečnosti už dost dlouho, abych věděl, že když se vše zdá v pořádku, není radno polevit s ostražitostí. Brynne je pořád velmi zrani telná. To pomyšlení mě přivádělo k šílenství.

„Promiň, E., ztratil jsem pojem o čase, a tak vůbec,“ přerušil Ivan mé myšlenky. Usedl naproti mně.

„Jsem rád, že ses ukázal na schůzce, kterou sis sjednal. A přesedni si, na té židli sedí Brynne,“ ukázal jsem mu na vedlejší místo. „Za chvilku se vrátí.“

Ivan se přesunul. „Trochu jsem se zapomněl a nabral jsem zpoždění.“

„Jasně,“ odfrkl jsem si. „Tvůj čurák se někde zapomněl. S kým jsi byl v posteli tentokrát?“

„Nech toho, tak to nebylo. Pronásledovali mě ti zatracení novináři, prý že po-

třebují něco důležitého.“ Ivan přejel pohledem mé víno a pokynul číšníkovi. Prázdný pohled plný bolesti z jeho očí zmizel téměř okamžitě.

Nechal jsem to být. Můj bratranec má své chyby, ale kdo nemá. Neznamená to, že by si kvůli tomu zasloužil vše, co ho dosud potkalo. Jo, Ivan byl stejně v hajzlu jako my ostatní.

Po chvilce se ke stolu vrátila Brynne s nečitelným výrazem ve tváři. Pochopil jsem, že má něco na srdci, a přemýšlel jsem co.

Postavil jsem se a natáhl k ní ruku. Přitom jsem kopnul pod stolem do Ivanovy židle, aby zvednul ten svůj zatracený zadek. Nadskočil a vytřeštil oči, když si Brynne všiml. V té chvíli jsem si přál, abych místo do židle kopnul do jeho nohy.

„Brynne, můj bratranec Ivan Everley. Ivane, Brynne Bennettová, má nádherná a, mohu-li dodat, velmi zadaná přítelkyně.“

„Enchanté, Brynne,“ Ivan jí zvedl ruku a galantně ji políbil.

Copak jsem od něj očekával něco jiného? Hloupá řečnická otázka.

Usmála se, nádherně jako vždy, slušně Ivana pozdravila a já usadil nejprve ji a pak i sebe.

Ivan jen stál na místě jako zařezaný.

„Už si můžeš sednout, bratránku. A utři si tu slinu,“ poznamenal jsem.

„No, Brynne, původně jsem se tě chtěl zeptat, jak se ti povedlo Ethana ulovit, ale nyní, když jsme se konečně setkali, myslím, že by bylo lepší zeptat se Ethana.“ Ivan se teatrálně otočil čelem ke mně. „Jak se ti, k čertu, podařilo ulovit tak výstavní kousek, E.? Jen se na ni podívej! A ty? Jsi pořád tak protivný a nevrlý.“ Znovu obrátil svou pozornost k Brynne. „Má drahá, co na něm vidíš?“ zašklebil se a opřel si bradu do dlaní.

„Bože, ty jsi opravdu idiot, Ivane!“

Brynne se rozesmála a poznamenala cosi o tom, jak jsem byl vytrvalý při pozvání na rande. „Nedokázala jsem ho odmítnout, Ivane. Ethan se nevzdával a já se schůzkou nakonec souhlasila.“ Usrkla si ze skleničky a zamrkala na mě. „Vy dva jste tak odlišní. Vždycky jste si byli takhle blízcí?“ otázala se.

„Ano,“ vyhrkli jsme oba ve stejnou chvíli. Ivan se střetl s mým pohledem a proběhlo mezi námi jakési porozumění, které v následující vteřině zmizelo. Věděl jsem, že nás čeká delší rozhovor. Teď na to ale nebyl čas.

„Já mám rozhodně velmi blízko k tomu, že ho každou chvíli zabiju, Brynne,“ poznamenal jsem. „Ne, vážně. Já ho udržuju naživu a toleruju mu spoustu chyb. A Ivan je mi za to moc vděčný, že ano, Ivane?“

„Myslím, že je to lepší, než když mě někdo chce zabít,“ odvětil. Brynne se rozesmála. „A on tě chce někdo zabít, Ivane?“

„Skoro pořád!“ odpověděli jsme s Ivanem opět současně. Oba jsme se rozesmáli, protože Brynne vypadala hrozně zmateně. Vtom se objevil číšník, aby dělal svou práci, a pak jsem Brynne začal vyprávět o svém velmi eklektickém bratranci.

„Hmmm, kde začít?“ odmlčel jsem se, abych svá slova zdůraznil. „Naše matky byly sestry a já a Ivan jsme spolu vyrůstali. Pochybuju, že bychom se potkali, ne-

být pokrevního spojení. Ivan je totiž rodem aristokrat a také hvězdou Mezinárodní lukostřelecké federace.“ Ivan se na mě zamračil. „Brynne, díváš se na lorda Rothvale, třináctého barona nebo tak něco, neboli na lorda Ivana. Tak si říká mezi svými přáteli sportovci,“ naznačil jsem poklonu. „Tak to je on.“

Brynne vypadala velmi překvapeně. „Rothvale, tak se jmenuje galerie, pro kterou restauruju obrazy.“

„No, ano. Ta galerie se jmenuje po mém pra-pra-prapradědečkovi, ale já už s ní nemám žádné propojení,“ řekl Ivan.

„Ale angažuješ se v Národní galerii,“ připomněl jsem mu.

Brynne na mě vytřeštila oči a pak se otočila k Ivanovi. „Ty jsi v představenstvu Národní galerie, Ivane?“

Zhluboka vydechl. „Přesně tak, má drahá, ale ne že bych o to příliš stál. Tu funkci jsem zdědil a nedokážu se jí zbavit. Obávám se, že na konverzaci o umění jsou mé znalosti docela chabé. Ethan mi řekl, že jsi expert na restaurátorství.“

„Miluju svou práci. Teď dělám na jednom z Mallertonových obrazů.“ Brynne se na mě zahleděla a natáhla se po mé ruce. „Ethan mi pomohl vyřešit záhadu ohledně titulu knihy, kterou žena na obraze drží v rukách.“

„Brynne je skutečně skvělá, Ivane,“ poznamenal jsem a pohladil jsem ji po ruce. Vůbec jsem ji nechtěl pustit. „Jen jsem jí přeložil pár slov z francouzštiny.“

Ivan pobaveně odpověděl: „Ach, vy dva jste v tom až po uši. Měl bych vás nechat, ať poobědváte v soukromí, abys jí mohl předvést svou francouzštinu?“

Brynne odtáhla ruku a já upřel pohled na Ivana.

Ten s úšklebkem odvětil: „Možná bych měl pro jednoho restaurátora práci, vlastně možná pro celou hromadu restaurátorů.“ Pokrčil rameny. „Na svém irském panství v Donadea mám spoustu místností plných obrazů z devatenáctého století. Nejspíš tam bude i něco od Mallertona.“ Ivan rozpačitě vzhlédl. „Promiň mi tu francouzštinu, ale potřeboval bych ty obrazy projít a zkatalogizovat. Myslím, že se jich nejméně sto let nikdo ani nedotkl.“ Zavrtěl hlavou a rozhodil rukama. „Ani nevím, co tam všechno je. Jen že jsou tam toho tuny a že potřebují profesionální pozornost. Mám to jako jeden z úkolů, které chci udělat.“

Ivan naklonil hlavu směrem k Brynne a téměř ji svlékl pohledem. „Zaujalo tě to?“

Ne, rozhodně ji nezajímá pomyšlení, že by odjela do Irska na tvé panství a sepisovala katalog maleb, zatímco ty se ji budeš pokoušet dostat do postele!

„Ano!“ vykřikla Brynne.

„Ach,“ zaúpěl jsem. „Ale jen když budu moct jet s tebou jako garde a to půjde až na konci srpna.“ Šlehl jsem po Ivanovi pohledem, kterým jsem mu dal jasně najevo, že Brynne půjde do Irska beze mne jen přes mou mrtvolu.

„Co? Ty mi nevěříš, E.? Nevěříš vlastní krvi?“ zavrtěl hlavou. „To je dost smutné.“

„Co se týče Brynne, nevěřím nikomu!“ Znovu jsem zvedl její ruku. Téměř urgentně jsem se jí potřeboval dotknout. Vůbec mi nevadilo, že při tom vypadám

jako žárlivý parchant, který odhání kohokoli, kdo se s ní pokouší flirtovat. Včetně svého bratrance.

„Měla bych tě představit Gabriele, mé spolubydlící, ta o Mallertonovi píše dizertační práci. Ona je pro tvou práci jako stvořená, Ivane. Kdyby nemusela odejít, tak byste se tu potkali. Škoda že jste se minuli.“ Brynne se sladce usmála, očividně potěšena svým nápadem. Zatahala mě za ruku a upřeně mi pohlédla do očí.

„Ano,“ podotkl jsem najednou se zájmem. „Gabriela by na tu práci byla skvělá, Ivane.“ Představil jsem si, jak by to mezi nimi mohlo jiskřit, a zadoufal jsem, že u toho budu. Navíc to byl Brynnin nápad a já byl všemi deseti pro. Cokoli, co ho dostane dál od Brynne, je pro mě dobré.

„Představím vás na Mallertonově galavečeru. Zkus víc mlčet než mluvit, a všechno bude v pohodě,“ rýpl jsem si. „Hlavně jí ukaž ty obrazy.“

Ivan mě ignoroval a veškerou pozornost věnoval mé okouzlující přítelkyni.

„Děkuju, Brynne. Velice rád se s tvou kamarádkou setkám a tu práci jí nabídnu. Nemáš ani ponětí, jaký trn z paty jsi mi právě vytrhla. Mělo to být hotové už dávno.“

Ha! Počkej, až tě Gabriela plácne přes prsty. Budeš si přát, abys ten trn v patě pořád ještě měl.

Vzápětí nám přinesli oběd a pustili jsme se do jídla.

Ivan vykládal Brynne nějaké nesmysly a pak jsme si popovídali o problémech s bezpečností. Než jsem se nadál, byl čas vrátit se do práce.

Zanechal jsem Brynne v Ivanově společnosti a vyrazil pro auto. Ivan na mě zamrkal a ujistil mě, že mi mou holku pohlídá. Poděkoval jsem mu, že zaplatil oběd, a střelil jsem po něm varovným pohledem, abych mu dal jasně najevo, jak moc jeho pomoc potřebuju. Znal jsem svého bratrance a věděl jsem, že si se mnou jen zahrává. Ten chudák byl nejspíš ještě pořád v šoku, že mě vidí po boku nějaké dívky. Navíc mi chtěl evidentně něco říct, ale na to by potřeboval soukromí. Báječné.

Podal jsem parkovací lístek obsluze a jen tak ze zvyku přejel očima okolí. Dělám to vždy, když jsem venku. Všiml jsem si chlápka v hnědé kožené bundě, který se opíral o zeď budovy. V očích měl hladový pohled a kolem krku fotoaparát. Okamžitě jsem si ho zařadil do kategorie paparazzi. Tihle lidé žijí jen kvůli fotkám celebrit, které přicházejí či odcházejí z míst, jako je Gladstone.

Obsluha mi předala auto. Nastoupil jsem a vyčkával. Zapnul jsem hudbu a do éteru zazněl Butterfly od Crazy Town. Perfektní píseň, pomyslel jsem si, a prstem vyťukával rytmus na volant, zatímco Brynne a Ivan se zcela jistě báječně bavili.

Fotografování bylo to jediné, co mi v souvislosti s Brynne vadilo. Kdybych na ní mohl změnit jedinou věc, byla by to tahle. Nenáviděl jsem pomyšlení, že ji cizí muži vidí nahou. Brynne je skutečně krásná a já nechtěl, aby každý viděl to, co patří mně.

Mé myšlenky přerušil Ivan, když otevřel dveře a vyvedl Brynne ven. Políbil ji

na obě líčka a udělal teatrální gesto na rozloučenou. V tom okamžiku začal fotograf na druhé straně ulice zuřivě cvakat jeden snímek za druhým, jako by Ivan a Brynne byli celebrity. I když Ivan, technicky vzato, známou osobností byl. Bože všemohoucí!

Brynne stála na ulici, mluvila s mým bratrancem a vypadala naprosto dokonale. Jak to jen přežiju, pomyslel jsem si. Zalapal jsem po dechu. Nutkání zapálit si cigaretu bylo velmi silné, ale má neřest bude muset ještě chvilku počkat.

„Sbohem, Ivane! Ráda jsem tě poznala a těším se, až se znovu uvidíme na Mallertonově galavečeru,“ Brynne nastoupila do auta a usmála se na mého bratrance.

„Také jsem tě rád poznal, Brynne Bennettová,“ ušklíbl se Ivan a sklonil se, aby ke mně promluvil. „Starej se mi o tuhle nádhernou dámu, ano? Žádné záchvaty vzteku nebo zuřivosti, jasné, E.? To zvládneš.“ Pak zabouchl dveře auta a celou dobu se smál.

„No, to byla zábava,“ poznamenal jsem sarkasticky, když jsem vyjížděl od obrubníku.

„Tvůj bratranec je moc fajn, Ethane. Má charakter. Jsem ráda, že jsi nás sezná mil. Nemůžu uvěřit, že jsi mi neřekl, že sedí v představenstvu Národní galerie!“ Šťouchla mě do ramene. To gesto mi přišlo neuvěřitelně sexy.

„Omlouvám se, ale on se vůbec nezajímá o umění, jen sedí v tom předsta venstvu.“ Vzpomněl jsem si na slib, který jsem jí dal. Že jí budu říkat všechno. Tak jsem pokračoval. „Před několika dny jsem se mu o tobě zmínil. Chtěl jsem vědět, jestli by pro tebe neměli v Národní galerii práci. Mohlo by ti to pomoci při získání pracovního víza.“ Otočil jsem se na ni ze svého sedadla. Celá zářila a vypadala nádherně a já věděl, že udělám cokoli, abych ji udržel v Anglii. Dokonce i to, co Ivan po telefonu v žertu navrhoval.

„Ach, Ethane,“ položila mi ruku na stehno. „To je od tebe moc milé, ale chtěla bych si schůzky sjednávat sama. Je to pro mě důležité. Chci si práci najít sama, a ne ji získat díky přímluvě tvého bratrance. Bez ohledu na jeho konexe. Ježíši, ten chlap snad neumí nic jiného než balit holky.“

„Ani mi to nepřipomínej. Málem jsem ho během oběda několikrát uškrtil.“

„Ale vždyť je to jen hra, Ethane. To přece musíš vědět. Respektuje tě, vidím, jak upřímný vztah mezi sebou máte. Jste téměř jako bratři.“

„Jo, Ivan toho v poslední době zažil opravdu hodně, schytal mnoho tvrdých ran, které ho dostaly na kolena.“

Stejně jako my všichni.

„Stejně jako my všichni,“ pronesla Brynne, jako by věděla, na co myslím. Chytl jsem její ruku a položil jsem si ji do klína, abych potvrdil její myšlenky.

Nevěděl jsem, co říct, ale uvědomoval jsem si, že nejedeme daleko.

Přál jsem si, aby cesta trvala celou věčnost. Čím víc jsme se blížili k jejímu cíli, tím mizernější náladu jsem měl. Když jsem zaparkoval před ateliérem, ve kterém měla Brynne dnes fotit, nálada klesla na bod mrazu. Cítil jsem naprosto iracionální

třas a musel jsem se hodně snažit, aby to na mně nebylo vidět. Můj pan Hyde bojoval s mým doktorem Jekyllem a pěkně mu nakopával jeho urozený zadek.

„Co dnes fotíš?“ zeptal jsem se a doufal, že odpoví, že bude mít na sobě oble čení.

„Ethane,“ varovala mě. „To už jsme řešili. Nemůžeš dovnitř a musíš si přestat dělat starosti. Budu tam jen já a fotograf, stojící pár desítek minut za objektivem. Oba jsme profesionálové dělající svou práci,“ odmlčela se a pak dodala. „Budu mít na sobě spodní prádlo.“

„Kdo tě fotí?“ zeptal jsem se.

„Marco Carvaletti. Už ses s ním kdysi setkal.“

„Ach, už si na zdvořilého pana Carvalettiho vzpomínám. Je to ten, co tě tak rád líbá na tvář, má drahá?“

„Můžeš se přestat chovat jako idiot, Ethane?“ Brynne si nebrala servítky. „Je to má práce. Ty máš také svou práci.“

Upřeně jsem na ni zíral a málem jsem jí řekl, ať nikam nechodí a nesvléká si oblečení. Toužil jsem stát vzadu v místnosti a pozorovat vše, co pan Carvaletti dělá, nespustit z očí jediný jeho pohyb, jediný návrh, který by jí mohl udělat. Chtěl jsem tam být pro případ, že se jí pokusí dotknout nebo se na ni podívat příliš zblíz ka. Chtěl jsem šlápnout na plyn a odvézt ji domů. A za zavřenými dveřmi ji opřít o zeď a pořádně ošukat. Chtěl jsem, aby mě cítila uvnitř a věděla, že už pro ni existuju jenom já a nikdo jiný. Tolik jsem po ní toužil.

Ale ani jednu z těch věcí jsem nemohl udělat. Ani jednu.

Mohl jsem ji jen políbit na rozloučenou a vyrazit do práce. Mohl jsem jí jen říct, aby napsala Neilovi, až skočí, aby ji vyzvedl, protože já pro ni kvůli hloupé schůzce přijet nemohl. Mohl jsem jen sledovat, jak odchází, a čekat, dokud se za ní nezavřou domovní dveře. A pak odjet a nechat svou holku samotnou.

Nic jiného mi totiž nezbývalo.

A nenáviděl jsem každičkou vteřinu z té chvíle.

Když jsem opouštěl kancelář, neměl jsem ani o trochu lepší náladu. Zavolal jsem Brynne a ozval se záznamník. Nechal jsem jí vzkaz, ve kterém jsem ji upozornil, že zařídím večeři, protože vím, jak bývá po focení unavená.

Nemysli na to zatracené focení.

Nebál jsem se, že mi nezvedla telefon, protože jsem věděl, že je u sebe doma. Neil mi vždy poslal zprávu, když ji v pořádku dovezl. Doufal jsem, že pojede na noc ke mně, i když jsem věděl, že má jiné plány. Požádal jsem ji o to a ona se zalekla. Řekla, že občas potřebuje spát ve své vlastní posteli a že u mě bude přece spát zítra po rodinné večeři, co jsme naplánovali. Snažil jsem se ji mít u sebe každou noc, ale Brynne stále nepolapitelně bojovala o svou nezávislost. A vztekala se, když jsem se ji snažil příliš svazovat nebo ovlivňovat její rozhodnutí.

Jako s tím focením. Už na to zase myslíš, kreténe. Zatraceně, proč jsou vztahy tak náročné… a bez přestávky.

Zvažoval jsem své možnosti, buď být bez Brynne u mě doma, nebo s Brynne v jejím malém bytečku a bez soukromí, pokud bude Gabriela doma.

Snadné rozhodnutí, Brynne vždycky vyhraje.

K čertu, pořád se mi honily hlavou myšlenky na další soulož u zdi. Přemýšlel jsem, jestli bych ji mohl překvapit, pokud vzduch bude čistý, až se tam dostanu.

Kde koupit jídlo? Chutnaly nám dost odlišné věci. Napadlo mě, že bych dovezl lasagne od Bellisima, ale okamžitě jsem si vzpomněl, že Carvaletti je Ital, a hned jsem tu myšlenku zavrhl. Ten parchant ji dnes viděl nahou.

Brynne zbožňovala mexické jídlo, ale její kulinářské výsledky byly mnohem lepší než cokoli, co se dalo sehnat ve městě. Mně chutnala jihoamerická kuchyně. Nakonec jsem se rozhodl pro indickou, nakoupil jsem kuře na másle, jehněčí na kari a vegetariánský salát. Když jsem opouštěl restauraci, napsal jsem krátkou zprávu.

Jsem skoro u tebe, kotě. Vezu indické kuřecí a jehněčí.

Téměř okamžitě mi přišla odpověď. Ahoj. Jsem dost unavená a chci jít do postele. Můžu dnes vynechat večeři?

Cože? Její zpráva se mi ani trochu nelíbila. Uvažoval jsem nad tím, co se mi tím snažila říct, a ucítil záchvěv neklidu. Naznačuje mi, že k ní nemám dnes jezdit, nebo jen že nemá hlad? Z té zprávy jsem to nedokázal poznat, a to jsem ji četl znovu a znovu, nejméně desetkrát.

Sám jsem byl utahaný, podrážděný a vymačkaný jako citrón, chyběl mi nikotin a nevěděl jsem, jestli můj mozek zvládne konverzovat s pravděpodobně velmi iracionální ženskou myslí. Prahnul jsem jen po jídle, sprše a Brynne v posteli. Dokon ce bych asi dokázal i vynechat sex, ale spaní vedle ní bylo bez diskuze.

Oba víme, na čem si stojíme, a ať už u ní nebo u sebe doma, vždy jsem ji chtěl mít po boku. A před Brynne jsem to postavil jako hotovou věc už na začátku našeho vztahu. Zavolal jsem jí při cestě.

„Ahoj. Nemám hlad, Ethane.“ Zněla divně.

„Co se stalo, kotě? Necítíš se dobře?“ Tuhle situaci jsem zažíval poprvé. Nikdy předtím jsem ji nemocnou neviděl, kromě bolesti hlavy první den, kdy jsme se potkali.

„Bolí mě břicho a ležím v posteli.“

„Jsi nemocná? Chceš, abych se zastavil v lékárně a něco koupil?“ nabídl jsem

se.

Odmlčela se a pak záhadně odpověděla. „Ne, mám jen křeče.“

Aha. Ženské prokletí. Mám sestru, takže jsem hned pochopil, odkud vítr fouká.

Jen jsem se s takovými problémy nikdy nemusel ve vztahu vyrovnávat. Možná to bylo tím, že jsem nikdy žádný takový vztah, jako mám s Brynne, neměl. V případě krátkodobých sexuálních vztahů na menstruaci většinou nenarazíte. Ale slýchával jsem stížnosti od přátel a vyrůstal po boku své sestry, takže jsem se naučil dost, abych věděl, že musím dát ženě prostor, když s ní cloumají hormony. Vážně?! Napadlo mě, že vášnivý sex u zdi bude asi dost utopická představa. Zatraceně.

„Tak jo, můžu tě namasírovat, až se k tobě dostanu. Jinak je všechno v pořádku? Jak šlo focení?“ Napjatě jsem čekal, co mi odpoví.

„Hm…, jo focení bylo fajn, dobrá,“ odmlčela se a vydechla. „Telefonovala jsem s matkou.“ Její hlas zněl smutně a já přemýšlel, jestli zní tak divně proto, že je ubrečená. To by dávalo smysl. S tou ženskou jsem mluvil jen jednou a už při tom krátkém rozhovoru mě skoro rozbrečela.

„Rozhovor nebyl nic moc.“

„To mě mrzí, kotě. Až přijedu, můžeme si o tom promluvit.“

„Nechci o tom mluvit,“ odsekla krásně naštvaným hlasem, ze kterého mi ztvrdl pták, ale také mi došlo, že bych si měl dát pozor.

„Tak jo. Za chvíli jsem u tebe,“ řekl jsem po chvilce.

„Proč vzdycháš do telefonu?“

Ježíši, byl jsem si téměř jistý, že jsem jen otevřel ústa, abych se nadechl, jako rybka. Nevěděl jsem, co jí odpovědět. „Nevzdychám.“

„Právě jsi to udělal znovu!“ vyštěkla na mě. „Pokud si se mnou chceš povídat o focení a o mé matce, tak bys asi neměl jezdit. Prostě dnes nemám náladu, Ethane.“

Co to je za zatracené hormony, které změnily mou holku v strašlivou Medúzu?

„Nemáš náladu na mluvení nebo na mě?“ zeptal jsem se. „Protože já si s tebou chci povídat.“ Pokoušel jsem se o klidný tón, ale nebyl jsem si příliš jistý, jestli se mi to podařilo. Na druhou stranu, nic lepšího jsem vymyslet nedokázal. Tahle zkurvená konverzace se mi vůbec nelíbila. Byla pěkně na hovno.

Ticho.

„Haló, Brynne? Mám přijet a zůstat u tebe přes noc, nebo ne?“

„Nevím.“

Počítal jsem do deseti. „Nevím není žádná odpověď.“

Co se k čertu stalo po tom romantickém obědě v Gladstone? Já chci zpět svou milou holčičku!

„Zase sis povzdechl.“

„Tak mě za to zastřel. Podívej, mám plné auto indického jídla a nevím, kam mám jet. Mohla bys mi s tím pomoct, kotě?“

Rozhodně jsem se nad to odmítal povznést. Měla špatný den a cloumají s ní hormony, s tím se umím vypořádat. Nelíbilo se mi, že dnes možná nebudu usínat v její náruči, ale alespoň se nerozcházíme. Tahle Medúza mi asi znepříjemní noc, ale za pár dní bude pryč. Pronesl jsem za to tichou modlitbu.

„Fajn, tak pro mě přijeď,“ řekla pevným hlasem.

Nemohl jsem uvěřit vlastním uším. „Mám pro tebe přijet? Myslel jsem, že jsi dnes v noci chtěla spát u sebe doma? Předtím jsi říkala.“

Přerušila mě jazykem ostrým jako meč. „Změnila jsem názor. Nechci tu zůstat. Sbalím si tašku a během pěti minut budu připravená. Zavolej mi, až zaparkuješ na chodníku, a já seběhnu.“

„Jasně, madam,“ odvětil jsem užasle. Počkal jsem, až zavěsí, a teprve potom jsem si zhluboka povzdechl a zavrtěl hlavou. A taky písknul. Pak jsem vyrazil za

svou přítelkyní s ostrým jazykem, které právě narostli hadi místo vlasů a jejíž osobnost se jako mávnutím kouzelného proutku změnila na velmi nepředvídatelnou a matoucí. Šílel jsem z toho.

Ženy, děsivá stvoření.

11. kapitola

„To musí být teta Marie! Ethane, pustíš ji dovnitř? Mám plné ruce práce.“ Brynne v kuchyni divoce gestikulovala rukama a přitom chystala večeři.

„Jasně,“ poslal jsem jí vzdušný polibek. „Show začíná, jo?“

Přikývla. Jako vždy vypadala nádherně. Dnes měla na sobě dlouhou černou sukni a fialové tričko. Tahle barva jí slušela, a jakmile jsem zjistil, že je to její oblíbená, blahopřál jsem si, že jsem měl šťastnou ruku, když jsem jí poprvé poslal fialové květiny. Všechno, nebo nic, kotě.

Otevřel jsem dveře. Neměl jsem žádná očekávání, jen jsem věděl, že ta žena je velmi sympatická a je to Brynnina prateta, sestra její babičky z matčiny strany. Ale osoba, která stála na mém prahu a usmívala se, se tak lišila od mé představy ženy v babičkovském věku, jak jen to bylo možné. S její hladkou pletí a tmavě červenými vlasy vypadala mladá a přitažlivá na ženu, které nemohlo být přes pětapadesát.

„Ty musíš být Ethan, o kterém jsem toho tolik slyšela,“ řekla.

„A vy musíte být Brynnina tetička Marie?“ zaváhal jsem pro případ, že bych se pletl. Ale uvědomil jsem si, že ženská linie Brynniny rodiny je okouzlující. Přemýšlel jsem, jak krásná musí být její matka.

Tetička se roztomile rozesmála. „Zníš trochu nejistě.“

Zavedl jsem ji dovnitř a zavřel dveře. „Vůbec ne. Ale očekával jsem Brynninu pratetu, ne její starší sestru. Brynne má plné ruce práce v kuchyni a poslala mě, abych vás přivítal,“ natáhl jsem ruku. „Ethan Blackstone. Je mi velkým potěšením, tetičko Marie. Brynne na vás neustále pěje ódy, tak jsem rád, že vás konečně poznávám.

„Ach, prosím, říkej mi Marie,“ zaštěbetala a podala mi ruku. „Jsi pěkný lichot ník, Ethane. Její sestra, hmmm.“

Rozesmál jsem se. „Neřekl bych, že ti příliš lichotím. Vítej. Jsem rád, že se k nám dnes večer připojíš.

„Děkuji za pozvání do tvého nádherného bytu. Svou neteř nevídám příliš často, takže je to takový příjemný bonus. A tvé přivítání bylo roztomilé, i když trochu moc lichotivé. Máš u mě kladné body, Ethane.“

Zamrkala na mě a já si uvědomil, že jsem si ji právě velmi oblíbil.

Brynne vyšla z kuchyně a objala svou tetu. Přes její rameno ke mně vyslala velmi šťastný pohled. Došlo mi, že ať už má jakékoli problémy s matkou, s Marií je nemá, a já byl za to rád. Každý potřebuje mít někoho, kdo mu bude dávat čistou, nezištnou, bezpodmínečnou lásku.

Obě ženy odešly do kuchyně a já vyrazil pro nápoje, než se znovu rozezní zvonek. Pousmál jsem se, když mi hlavou proběhla myšlenka, co asi řekne otec na

Marii, až se s ní setká. Věděl jsem o ní, že je bezdětná vdova, ale s její krásou se její pozornosti musí dožadovat stovky chlapů. Nedivil bych se, kdyby na ni stáli frontu. Nemohl jsem se dočkat, až mi Brynne poví její příběh.

Vzápětí přišli Clarkson a Gabriela. Ti už se s Marií znali, takže jsem mohl v klidu roznést nápoje. S Clarksonem jsme měli podobný vztah jako s Gabrielou. Oběma nám záleželo na Brynnině štěstí. Vadilo mi, že fotí Brynne, ale pak se z nás stali přátelé, protože jsem zjistil, že je gay. Vím, že s tímhle tématem mám problém, ale vážně, kdyby byl Clarkson na ženské a k tomu fotil Brynne nahou, nejspíš bych ho domů nepozval.

Jakmile se objevili Neil a Elaina, začal jsem se cítit o něco klidnější.

Clarkson vyrazil pomoci Brynne a Marii do kuchyně, zatímco Gabriela a Elaina probíraly knihy, zaslechl jsem něco o romanci o mladém milionáři, který byl posedlý stále mladšími ženami a sexem. Téměř na každé stránce knihy se souložilo.

Neil a já jsme na sebe s pochopením pohlédli a neměli jsme naprosto nic, čím bychom k té konverzaci přispěli. Kdo může číst takové sračky? Kdo na to má čas? Proč číst o sexu v knize, když ho můžete místo toho provozovat? Tomu jsem nerozuměl. A milionář ve dvaceti? V duchu jsem zavrtěl hlavou a předstíral, že mě to zajímá. Jsem trochu parchant.

Podíval jsem se na hodinky a jako na zavolanou se rozdrnčel zvonek. Konečně přišel táta. Vstal jsem z pohovky, abych mu otevřel dveře.

Chudák Neil vypadal, že by šel nejradši se mnou.

„Tati, už jsem se začínal bát. Pojď, seznámím tě se svou přítelkyní.“

„Synku,“ poplácal mě po rameni. Takhle jsme se vítali odjakživa. Usmál se.

„Vypadáš šťastnější než posledně, co jsme se viděli. Hannah mi řekla, že se chystáš k nim do Somersetu na návštěvu. A že plánuješ vzít Brynne s sebou.“

„Jo, chci, aby se všichni poznali. Když už mluvíme o seznamování, pojď, tati, tady je,“ vedl jsem ho do kuchyně. Uvítala nás Brynnina rozzářená tvář. Poskočilo mi srdce. Tohle byla důležitá chvíle. Seznámit se s rodinou a udělat dojem. Přál jsem si, aby vše klaplo.

„Tohle musí být tvá nádherná Brynne a její starší sestra?“ pronesl otec směrem k Brynne a k Marii.

„Hej, ukradl jsi mi hlášku, tati!“

„Má pravdu,“ poznamenala Marie. „Váš syn mi řekl totéž, když jsem přišla.“

„Jaký otec, takový syn,“ opáčil táta a usmál se na Brynne, Marii a Clarksona.

„Můj otec, Jonathan Blackstone,“ představil jsem ho, jakmile jsem se trochu vzpamatoval. Hladil jsem přitom Brynne po zádech. Přemýšlel jsem, jak se cítí. Posouvali jsme náš vztah mílovými kroky, takové malé šílenství. Ale jak už jsem řekl dřív, nic nám v naší společné cestě nestálo. Řítili jsme se z kopce a nezastavili se před ničím. Brynne se ke mně přitiskla a já ji pevně objal.

Můj otec vzal Brynne za ruku a políbil ji přesně tak, jak byl zvyklý ženy zdravit. Řekl jí, jak je rád, že konečně poznává ženu, která si mě omotala okolo prstu, a že je velmi půvabná. Brynne zčervenala a představila mu Marii a Clarksona. Pak ten starý svůdník pozdravil stejně i Marii. Zavrtěl jsem hlavou. Věděl jsem, že postupně během večera obejde všechny přítomné ženy, a pokud budou mít ruce, on na ně přitiskne své rty. Ach jo, pomyslel jsem si. Marie je přitažlivá. A já si byl jistý, že se mému otci bude zamlouvat.

„Tvou ruku asi líbat nebudu,“ pronesl, když se seznamoval s Clarksonem.

„Jestli chcete, můžete,“ nabídl Clarkson, neskutečný vtipálek.

„Díky za to, kámo. Myslím, žes mu vyrazil dech,“ poznamenal jsem.

Brynne se podívala nejdřív na mě a pak na tátu. „Už vím, kde se Ethan naučil ženám líbat ruce, pane Blackstone. Vidím, že byl v učení u mistra. Miluju, když tohle gesto dělá,“ pronesla s kouzelným úsměvem, který prozářil celý pokoj.

„Prosím, říkej mi Jonathane a dovol mi trošku víc, drahoušku, protože se opovážím tě políbit.“ Otec se naklonil a políbil ji na tvář.

Brynne trochu zčervenala a zastyděla se, ale pořád vypadala šťastně. Stoupnul jsem si za ni a doufal jsem, že toho na ni není moc.

„Dej si pohov, staříku,“ řekl jsem a zavrtěl hlavou. „Tohle je moje holka.

Moje.“ Přitáhl jsem si Brynne k sobě, až vyjekla.

„Myslím, že to je všem jasné, Ethane,“ opáčila a položila mi ruku na hruď.

„Fajn, já se jen bojím, aby na to někdo nezapomněl.“

„To se nestane, zlato“

Řekla mi zlato. Pomyslel jsem si, že nejspíš všechno probíhá v pohodě, a byl jsem rád, že jsem se dokázal zasmát sám sobě.

„Kuřecí marsala, hmmm. Brynne, drahoušku, z čeho jsi to připravila?“ zeptal se táta mezi jednotlivými sousty. „Je to skutečně výborné.“

„Na osmahnutí kuřete jsem použila čokoládové víno.“

„Zajímavé. Chutná mi to.“ Táta zamrkal na Brynne. „Vidím, že jsi gurmán.“

„Díky, ale nejsem moc gurmán. Jen mě baví vařit. Učila jsem se to kvůli svému otci, aby mu měl kdo vařit, když se naši rozvedli. Mám v elektronické podobě úžasné kuchařky od Rhondy Plumhoffové, jsou tam všechny její recepty. V zemi, odkud pocházím, je tahle žena velmi populární. A já zbožňuju její recepty.“

Otec ke mně naklonil hlavu. „Vybral sis dobře, synu.“

„Nejsem idiot, tati. Umí dobře vařit, ale o tom jsem neměl ani ponětí, když jsme se poznali. První jídlo, co v mé přítomnosti jedla, byla energetická tyčinka, takže si umíš představit mé překvapení, když v kuchyni začala házet hrnci a ostrý mi noži. Jen jsem ustoupil a klidil se jí z cesty.“

„Znovu musím zopakovat, že jsi bystrý chlapec,“ řekl táta a mrkl na mě.

Všichni se rozesmáli. Očividně se tu všem líbilo, jen já cítil jistou nervozitu z toho, co jsem jim měl v plánu říct. Ne z té části, která se týkala bezpečnosti, tam jsem věděl, jak na to. Děsilo mě, že budu mluvit o Brynne v její přítomnosti. Nechtěl jsem, aby si myslela, že pro mě znamená jen práci. Znamenala pro mě totiž mnohem víc. Bál jsem se, abych ji nerozrušil a nenaštval. Nechtěl jsem znovu ohrozit náš vztah. Chtěl jsem ho naopak ochránit. Chtěl jsem ochránit ji. Ano, chtěl

jsem ji chránit, bez debat, a mé city se tím nezmění. Nechtěl jsem jí ublížit a nedovolím, aby jí ublížil kdokoli jiný.

Takže jsme se dohodli. Já vysvětlím v kanceláři Clarksonovi a Gabriele situaci, a Brynne si mezitím bude hrát před ostatními na hostitelku. Pak si skupinky prohodíme. Brynne se tudíž nebude cítit špatně a nebude muset sledovat prezentaci s časovými plány a fotkami, kterou jsem připravil, abych všechny seznámil s tvářemi i jmény. Pro lidi, kteří měli k Brynne nejblíž, bylo velmi důležité, aby znali detaily toho, kdo a proč a s jakou motivací může přijít. V politických kruzích ve Spo jených státech není nic důležitějšího než prezidentské volby. A strana, která by mohla chtít využít Brynne, bude pracovat stejně tvrdě, jako ta, která bude chtít celou záležitost smést z povrchu. Nenapadl mě lepší způsob, jak Brynne ochránit, než informovat všechny její blízké. Elaina a Neil už byli se situací seznámeni. Brynne mi řekla, že jí nevadí, když budou oni a táta vědět, co se jí stalo. Ostatní už stejně celý příběh znali.

Domluvili jsme si s Brynne sezení s doktorkou Roswellovou, abychom některé věci zvládli jako pár. Brynne mě o to požádala, a já souhlasil. Pořád si totiž mysle la, že ji nemůžu milovat natolik, abych se přenesl přes to, co se odehrálo na onom videu. A také přes to, že se v sedmnácti chovala jako děvka. Mrzelo mě, že mi nevěřila. Byl to ale její problém, ne můj, jen mi trvalo, než jsem ji dokázal přesvědčit, že ji nemiluju o nic méně, když vím, že se stala obětí trestného činu. Museli jsme ještě na hodně věcech zapracovat, a to jsme ještě ani neotevřeli skříňku s mými dé mony.

A v té chvíli mě poprvé napadlo, že bych si měl o svých problémech s někým promluvit. Děsilo mě pomyšlení na další noční můry, které ve mně stále přežívaly. Bál jsem se toho, že by mě takhle znovu viděla Brynne.

Celý večer jsem ji po očku sledoval. Navenek vypadala krásná a okouzlující, ale uvnitř sama se sebou jistě velmi bojovala. Když jsem byl hotový s tátou a s Marií, zašel jsem za ní do kuchyně, kde pro naše hosty připravovala kávu a dezert. Nezvedla hlavu, přitom jsem si byl jist, že můj příchod zaregistrovala. Zezadu jsem ji objal a položil si tvář na vršek její hlavy. Byla hebká a její vlasy voněly po květinách.

„Copak to děláš, má drahá?“

„Čokoládový koláč s vanilkovou zmrzlinou. Nejlepší dezert na celé planetě,“ řekla tichým hlasem.

„Vypadá to lákavě. Téměř tak lákavě, jak vypadáš dnešní večer ty.“

Vzlykla a pak utichla. Všiml jsem si, že si otřela oko, a v té chvíli jsem to po znal. Otočil jsem ji a vzal její obličej do dlaní. Mrzelo mě, že pláče. Nešlo ani tak o slzy, ale o smutek, co byl za nimi. „Tvůj otec….“ nedokázala dokončit větu, ale já slyšel dost. Přitáhl jsem si ji k hrudi a poodešel s ní dál do kuchyně, aby nás lidé nemohli vidět. Notnou chvíli jsem ji jen objímal.

„Máš strach, co si o tobě bude myslet?“ Přikývla, tvář stále opřenou o mou hruď.

„Má tě rád, stejně jako všichni ostatní. Můj otec nikoho neodsuzuje. To není jeho styl. Je spokojený, protože vidí, jak jsem šťastný. A ví, že je to díky tobě.“ Znovu jsem jí položil ruce na obličej. „Jsem šťastný díky tobě, kotě.“

Vzhlédla ke mně smutnýma, nádhernýma očima, které se v okamžiku, kdy pochopila má slova, rozzářily a rozjasnily.

„Miluju tě,“ zašeptala.

„Vidíš,“ namířil jsem si prst na hruď, „jsem šťastný chlap.“ Políbila mě na rty a mé srdce poskočilo radostí.

„Dezert,“ ukázala na kuchyňskou linku. „Zmrzlina se rozteče.“

Dobře, že si vzpomněla. Mně byla zmrzlina úplně ukradená. „Rád bych ti pomohl,“ řekl jsem. „Čím dříve dezert naservírujeme, tím dřív hosté odejdou domů.“ Začal jsem zvedat talíře se zmrzlinou a nosit je do pokoje. Když nic jiného, jsem muž činu.

Zaslechl jsem hluk a ucítil pohyb. Probudil jsem se. Brynne se něco zdálo. Nevypadalo to na noční můru, spíš jako sen. Alespoň mi to tak připadalo. Ale svíjela se na posteli a rozhazovala kolem sebe ruce i nohy. Tahala se za triko a propínala celé tělo. Nejspíš se jí zdá o božském sexu. A doufám, že se mnou!

„Kotě,“ položil jsem jí ruku na rameno a trochu s ní zatřásl. „Něco se ti zdá.

Neboj se, jsem tady.“

Prudce otevřela oči a posadila se. Rozhlédla se po místnosti a pak její pohled spočinul na mně. Ježíši, byla nádherná. Divoká, s rozcuchanými vlasy rozprostřenými po ramenou. S vzdouvající se hrudí.

„Ethane,“ natáhla ke mně ruku.

„Jsem tady, kotě,“ chytl jsem ji. „Něco se ti zdálo?“

„Jo, bylo to divné,“ opustila postel a odešla na záchod. Slyšel jsem, jak pouští vodu a pokládá skleničku na kuchyňskou linku. Zůstal jsem v posteli a čekal, až se vrátí. Po pár minutách opravdu dorazila.

Ano, dorazila. Pane. Bože.

Vešla do ložnice úplně nahá a s pohledem v očích, který už jsem znal. Ten pohled říkal, že chce sex a chce ho hned.

„Brynne, co se děje?“

„Myslím, že to víš,“ zapředla svůdným hlasem. Lezla po mém těle a vlasy kolem ní splývaly jako závoj. Vypadala jako bohyně sexu připravená si na mně pochutnat.

Zatraceně, tohle si nechám líbit.

Mé ruce bez přemýšlení vylétly k Brynniným prsům. Bože! Laskal jsem to měkké tělo a přitahoval si ho k ústům. Brynne se prohnula v zádech a začala jezdit zadečkem po mém penisu, který byl nyní ve stejně bdělém stavu jako můj mozek. Úplně jsem zapomněl, že se kvůli menstruaci nemůže milovat, protože se tak rozhodně nechovala. Ústy jsem jí laskal bradavku a vtahoval ji mezi rty.

Miloval jsem chuť její kůže. Dokázal bych si s ní hrát navěky. Pokračoval jsem

s druhou bradavkou, trochu jsem ji stiskl zuby. Chtěl jsem, aby se dostala na hrani ci, kdy neví, jestli sténá bolestí nebo vášní. Vykřikla a přitiskla své tělo blíž k mým ústům.

Její ruka mi vklouzla do boxerek, které nosím na spaní, a sevřela mého ptáka.

„Chci tohle, Ethane.“

Sklouzla po mém těle níž. Bradavka vyklouzla z mých úst, a než jsem stačil protestovat, stáhla mi boxerky a ústy se přiblížila k mému penisu. „Ach, bože!“ Hodil jsem hlavou dozadu a nechal ji, aby mi ho kouřila. Bylo to tak nádherné, že jsem cítil, jak mě doslova bolí koule. Brynne byla šikovná. Vzal jsem do ruky plnou hrst jejích vlasů a držel její hlavu, zatímco mě ústy přiváděla k orgasmu. Toužil jsem vyvrcholit v jejím těle místo v jejích ústech. Mám radši opravdový sex, při kterém jí můžu hledět do očí, když se udělám.

Brynne byla dnes samé překvapení, protože, jako by vytušila mé myšlenky, řekla: „Chci tě mít vevnitř, až se uděláš.“

Jak to k čertu udělala?

„A jsi v pohodě?“ podařilo se mi vyslovit mezi vzdechy. Brynne se mezitím pohnula vzhůru, aby si mě osedlala.

„Uhmm-hmmm,“ zasténala, zvedla se na kolenou, roztáhla nohy a snažila se dostat mého ptáka co nejhlouběji.

Nechápal jsem, že ji to nebolí. I když možná bolí, ale právě teď dělala něco, co sama očividně chtěla. Pokud na tom trvá, já se bránit nebudu!

„Aáách, šukej mě!“ zakřičel jsem, zapřel jsem se o její stehna a pomáhal jí. Brynne byla jako divoká klisna, narážela na můj penis. Vzrušení rostlo a já věděl, že až dosáhnu orgasmu, bude to ohromné. Cítil jsem, jak se blížím k vrcholu, a zoufale jsem toužil vzít ji s sebou. Nechtěl jsem se udělat bez ní.

Vnímal jsem, jak mě její vnitřní svaly pevně stahují. Zvedala se a klesala. Vklouzl jsem rukou mezi její stehna a našel místo, kde se naše těla spojovala. Tam jsem nahmatal klitoris a přál si, abych jí ho mohl dráždit jazykem, ale musel jsem se spokojit s prstem. Začal jsem ji laskat.

„Už budu,“ vydechla něžně a jemně. Jen dvě slůvka. Málem jsem z ní zešílel. Vrážel jsem ho do ní tak prudce, jak to jen bylo možné, a ona se mi celá odevzdávala. Její tichá slůvka mě proto přiváděla až na hranu.

„Ano, pojď, kotě! Pojď! Pojď do mě!“

Užíval jsem si její orgasmus a to, jak poslouchá mé pokyny jako expert. Tělem jí projela křeč, zasténala a roztřásla se.

„Aaaach, Ethane! Ano. Ano. Ano!“

Orgasmus během pár vteřin na můj pokyn. Má holka se dokáže udělat ve chvíli, kdy jí to přikážu. Jsem vážně šťastný parchant.

Miloval jsem každičký pohled na mou Brynne. Vnímal jsem její slast. A jak jsem se blížil k vrcholu i já, vrazil jsem ho do ní a nechal vše vytrysknout.

Její kundičku zkropilo mé horké, husté sperma. Vznášel jsem se na vlnách slasti a málem jsem ztratil vědomí. Netušil jsem, kde jsou mé ruce a co dělá mé

tělo. Pak jsem se zadíval do jejích nádherných očí.

O chvíli později, nemám ponětí, jak dlouho to trvalo, se pohnula na mé hrudi a zvedla hlavu. Její oči zářily do tmy. Usmála se.

„Co to bylo?“

„Úžasný sex uprostřed noci?“ zavtipkovala. Zachechtal jsem se. „Báječné šukání uprostřed noci.“

Políbil jsem ji na rty a držel její hlavu v rukách, dokud jsem nebyl připraven ji pustit. Očividně jsem majetnický i po milování. Nemám rád, když musím ptáka hned po sexu vytáhnout, a protože Brynne spočívala na mně, nemusel jsem se bát, že bych ji zalehl, takže jsme mohli zůstat spojeni o něco déle.

Ještě jednou jsem přirazil a přinutil ji zasténat.

„Chceš ještě?“ zeptala se překvapeně. Vůbec nezněla nespokojeně.

„Jen jestli chceš i ty,“ odpověděl jsem. „Tebe nikdy neodmítnu. Miluju, když si mě osedláš. Ale myslel jsem, že máš menstruaci.“

„Nemám. Díky těm práškům, co beru, ji nemám skoro vůbec. Někdy jen jeden den. A některý měsíc ji nemívám vůbec.“ Začala mě líbat na hrudi a její zuby dráž dily mou bradavku. Bože, bylo mi s ní tak dobře. Pozornost, kterou mi věnovala, mě znovu nažhavila a já zatoužil po druhém kole.

„Vždyť mě zabiješ, ženská. Ušukáš mě k smrti,“ podařilo se mi vyslovit, ale byla to poslední věta, co se mi na dlouhou dobu vydrala z úst. Má Medúza se proměnila v Afroditu uctívající oltář boha Erose. Mé štěstí neznalo mezí.

„Americké noviny,“ Frances mi postavila stoh tiskovin na stůl. „V Los Angeles Times najdete zajímavý článek o členech Kongresu, co mají děti v aktivní vojenské službě. Hádejte, s kým je tam rozhovor?“

„Oakley musí být jeden z mála. Bude se snažit využít úplně všeho. Díky,“ plácl jsem rukou do stohu papírů. „A co ta druhá věc?“

Frances vypadala sama se sebou velmi spokojená. „Vyzvednu to, až půjdu na oběd. Pan Morris říkal, že vypadá i po těch letech pořád nádherně.“

„Díky, že jste se o to postarala.“ Frances byla hotový poklad. K mé spokojenosti vedla kancelář jako zkušený lodivod. Já jsem možná profesionál v oblasti bezpečnosti, ale tahle žena drží mou firmu nad vodou. Neměl bych ji ani na okamžik podceňovat.

„Bude se jí to líbit.“ Francis zaváhala u dveří. „Pořád trváte na tom, že mám zrušit vaše schůzky na pondělí?“

„Ano, prosím. Dnes je ten Mallertonův galavečer a hned ráno odjíždíme s Brynne do Somersetu. Vrátíme se v pondělí večer.“

„Podívám se na to, ale neměl by to být problém.“

Když Frances odešla, vzal jsem do ruky Los Angeles Times a přečetl si článek o senátorovi. Chtělo se mi zvracet. Ten slizký had zapomněl zmínit, jak byl jeho milovaný syn jen nedávno znovu odvelen do Iráku, ale nijak mě to nepřekvapilo. Přemýšlel jsem, co si asi syn o svém otci myslí. Zřejmě nic hezkého. Docela jasně

jsem si představil nefunkční rodinu.

Odložil jsem noviny na hromádku a díky tomu jsem si všiml, že pod nimi něco vykouklo. Obálka. Původně schovaná mezi hromadou novin. Přišlo mi to poněkud zvláštní, ale srdce se mi rozbušilo až ve chvíli, kdy jsem si přečetl slova napsaná na obálce. A své jméno pod nimi. TOHLE STOJÍ ZA TVOU POZORNOST.

„Frances, u koho jste dnes vyzvedávala ty americké noviny?“ zavolal jsem do interkomu.

„U Muriel, jako každé ráno. Už celý měsíc vám je vždy připraví bokem. I dnes na mě čekaly,“ pak zaváhala. „Je všechno v pořádku?“

„Jo. Díky.“

Srdce mi tlouklo jako o závod. Hleděl jsem na obálku na stole. Chci se podívat? Natáhl jsem se po noži a rozřízl červenou šňůrku. Vnořil jsem ruku do obálky a vytáhl fotografie. Rozměr 8 x 10 centimetrů, černobílé. Byl na nich Ivan a Brynne, jak si povídají v Gladstone. Ivan, jak líbá Brynne na tvář, zatímco já čekám, než dojde k autu. Ivan, který se nade mnou sklání a mává. Ivan na ulici poté, co jsme s Brynne odjeli. Ivan, který čeká na své vlastní auto.

Fotograf, kterého jsem zahlédl venku na ulici, tam byl očividně kvůli Ivanovi. Mému bratranci už několikrát vyhrožovali smrtí, a nyní jsem v rukách držel jeho a Brynniny fotky. Tohle není pro mou holku vůbec dobré znamení. Ivan má své vlastní problémy a já si byl zatraceně jistý, že do nich nechci Brynne zatáhnout. Kurva.

Prohlédl jsem si jednu fotku po druhé. Nic. Až na té poslední. Nikdy se ne pokoušej zabít muže, který páchá sebevraždu.

Něco takového jsem už během své kariéry několikrát viděl. Nesměl jsem to brát na lehkou váhu, ale velice často se jednalo jen o pošahance máchajícího sekerou za zády někoho známého, který ho podle něj urazil. Zvláště sportovcům se takoví magoři nevyhýbali. Ivan svého času naštval mnoho lidí, důkazem mu budiž zlaté medaile. Bývalý olympijský lučištník byl sice nyní už ve sportovním důchodu, ale přesto lovila média o tomto zlatém britském pokladu kdejakou špínu. Má společnost mu už jen proto, že jsme rodina, zajistila ochranu, ale rozhodně s ním mám hodně práce.

Tyhle fotky byly pořízeny před dvěma týdny. Byl tam ten fotograf speciálně kvůli Ivanovi, nebo jen aby prodal fotky, které náhodou ulovil? Fotky, na kterých je Ivan Everley, olympijský lukostřelec. Paparazzi se většinou kumulují okolo míst, kde mají šanci narazit na celebrity, takže těžko říct, jestli byly fotky předem objednané, nebo šlo o pouhou náhodu.

Pokud by šlo o šílence, který by toužil někoho známého zabít, proč by se k čertu obtěžoval, aby tuto skutečnost dal vědět jeho soukromé ochrance? To nedávalo smysl. Proč by mi je posílal? A ať už je vyfotil kdokoli, očividně chtěl, abych je viděl. Vložil je do štosu novin, co si pravidelně objednávám z pouličního stánku.

Muriel.

Udělal jsem si pomyslný uzel na kapesníku, že si o tom musím s Muriel

promluvit, až půjdu domů. Stejně dnes potřebuju odejít dřív kvůli tomu Mallerto novi, takže bych ji měl zastihnout, než zavře obchod.

Otevřel jsem šuplík a vytáhl cigarety a zapalovač. Všiml jsem si, že tam leží i Brynnin starý telefon, a také jsem ho vyndal. Za minulé dva týdny se na něm neob jevila žádná zpráva, protože všichni její známí už měli nové telefonní číslo. Ten chlápek z Washington Review se už neozval. S největší pravděpodobností se domníval, že narazil na nesprávnou osobu, což bylo pro Brynne naprosto dokonalé. Umístil jsem telefon do nabíječky, abych si ho mohl vzít na dnešní večer i na víkend s sebou.

Zapálil jsem si svou první dnešní Djarumku. Ten pocit byl úžasný, i když jsem v nitru cítil, že je dobře, že se s tím snažím přestat. Brynne byla mou nejsilnější motivací, ale když jsme se hádali, kouřil jsem častěji. Možná bych mohl zkusit nikotinové náplasti.

Rozhodl jsem se, že si tu jedinou cigaretu vychutnám, odložil jsem práci a začal přemýšlet o nadcházejícím víkendu. Náš první společný výlet. Dokázal jsem si zařídit tři dny volna, abych svou dívku vzal na pobřeží Somersetu a zůstal s ní u sestry na venkově v jejich hotelu. V té chvíli jsem si uvědomil, že jsem sestře nikdy dřív neřekl, že přijedu s někým dalším.

Brynne byla natolik odlišná od mých předchozích známostí. Najednou jsem byl připraven přiznat své city i na veřejnosti. Ale chtěl jsem si o tom s ní ještě promlu vit, zeptat se, co by chtěla ona. Jediný důvod, proč jsem to ještě neudělal, byla obava z toho, co by mi řekla. Co když nebude chtít totéž co já? Co když jsem jen její první opravdový vztah, na kterém sama sebe testuje? Co když už potkala někoho jiného?

Můj seznam katastrof by mohl pokračovat dál a dál. Musel jsem se nutit, abych si připomínal, že Brynne je velmi upřímná bytost, a když mi říká, co ke mně cítí, pak je to pravda. Má holka nelže. Řekla ti, že tě miluje.

Naplánoval jsem odjezd brzy ráno po Mallertonově galavečeru, abychom se vyhnuli zácpě. Už jsem se nemohl dočkat, až Brynne odvezu z města. Přál jsem si s ní strávit pár romantických chvilek, a taky jsem se chtěl dostat z města na čerstvý vzduch na venkov. Miloval jsem Londýn, ale přesto jsem občas zatoužil na pár dní zmizet z ruchu velkoměsta, abych si udržel příčetnost.

Z myšlenek mě vytrhl telefonát. Vrhl jsem se do víru náročných pracovních povinností. Den plynul a já se skoro nezastavil. Těsně před odjezdem z kanceláře jsem se rozhodl zavolat Brynne, že už jedu domů. Očekával jsem, že uslyším nekonečný výčet věcí, které je potřeba před galavečerem a naší blížící se cestou zařídit, ale místo toho se v telefonu ozval záznamník. Napsal jsem tedy jen krátkou zprávu: Jsem na cestě domů. Potřebuješ něco? A žádná odpověď.

Nelíbilo se mi to. V té chvíli jsem si uvědomil, že se o ni nikdy nepřestanu bát. Že ten strach nikdy nezmizí. Slyšel jsem, že rodiče říkají něco podobného o svých dětech. Že dokud se v jejich životě neobjevil někdo takhle důležitý, tak nepocítili, co je skutečný strach. Najednou jsem i já vnímal, co znamená milovat jinou osobu.

S takovou láskou přichází i strach z potenciální ztráty, vyhlídky tak nepříjemné, že jsem nad nimi odmítal přemýšlet.

Vzpomněl jsem si na obálku ve štosu novin. Zamířil jsem přímo k Murielinu novinovému stánku. Uviděla mě přicházet a vrhla po mně oduševnělý pohled. Možná má těžký život, ale to nic nemění na faktu, že je Muriel velmi inteligentní. Jejímu ostřížímu zraku nic neunikne.

„Ahoj, Muriel.“

„Hoj, šéfe. Co pro tebe můžu udělat? Poslala sem ti všecky americký časáky, cos chtěl, nebo ne?“

„Ano, velmi dobře,“ usmál jsem se na ni. „Přesto mám na tebe otázku, Muriel,“ s každým slovem jsem pozoroval řeč těla, hledal jsem vodítka, jestli něco ví, nebo ne. Vytáhl jsem obálku s Ivanovými fotografiemi a natáhl k ní ruku. „Víš, kdo dal tuhle obálku do té hromady dnešních novin?“

„Nevím.“ Neuhnula pohledem, ani nepřerušila oční kontakt. Tahle dvě gesta mi dala najevo, že říká pravdu. Mohl jsem jen hádat, používat svou intuici a vzpomínat na to, s kým jsem se setkal.

Položil jsem na pult bankovku. „Potřebuju tvou pomoc, Muriel. Pokud uvidíš někoho nebo něco podezřelého, chci, abys mi o tom řekla. Je to důležité. V sázce mohou být životy lidí.“ Pokynul jsem jí. „Budeš dávat pozor?“

Muriel pohlédla nejprve na bankovku a pak zpět na mě. Blýskla těmi hroznými zuby v rozzářeném úsměvu a řekla: „Pro tebe cokoli, hezoune.“ Pak si bankovku vložila do kapsy.

„Ethan Blackstone, čtyřiačtyřicáté patro,“ připomněl jsem jí a ukázal na budovu.

„Znám tvý jméno a nikdy ho nezapomenu.“

Tušil jsem, že lepší obchod bych si vzhledem k tomu, s kým jsem jednal, přát nemohl. Zamířil jsem k autu. Toužil jsem dojet domů a spatřit svou holku.

Znovu jsem se jí pokusil dovolat a opět se ozval záznamník. Nechal jsem jí vzkaz, že jsem na cestě. Přemýšlel jsem, co dělá, že nezvedá telefon, a snažil jsem se představit si, že se třeba koupe, nebo cvičí a má v uších sluchátka, nebo že má telefon v tichém režimu.

Bojoval jsem s obavami. Tahle emoce mi byla značně nepříjemná zejména proto, že jsem se s ní setkal téměř poprvé. Neustále jsem se o Brynne strachoval. Naprosto neznámý pocit.

V bytě bylo ticho jako v hrobě. Vešel jsem dovnitř a cítil, jak mě píchlo u srdce. Začal jsem ji hledat. „Brynne?“

Pořád ticho. Necvičila a nebyla ani v mé kanceláři. Ani venku na balkóně. Mou poslední nadějí byla koupelna. Srdce mi tlouklo jako o závod. Otevřel jsem dveře. Naděje se roztříštila na tisíc kousků, když jsem zjistil, že ani tam není.

Kurva, Brynne, kde jsi?

Na ramínku visely nádherné šaty. Brčálové, ty, které si koupila ve značkovém

obchodě s Gabrielou toho dne, kdy jsme se potkali na obědě v Gladstone. Očividně si balila, našel jsem napůl připravenou hygienickou taštičku. Takže tu byla a připravovala se na večer a na víkendový výlet.

Co když se znovu rozhodla, že odejde? Příliš jsem tomu nevěřil. Ale kvůli těm fotografiím z dneška se mi žaludek stáhl do jediného uzlíku. Potřeboval jsem zjistit, kam se zatraceně poděla.

Vyrazil jsem do ložnice a v panice vytočil Neilovo číslo. Vtom jsem ji spatřil. Nejkrásnější pohled na světě. Na posteli uprostřed rozházeného a napůl sbaleného oblečení ležela Brynne a spala.

„Ano?“ ozval se do telefonu Neil.

Byl jsem tak mimo, že jsem měl telefon pořád u ucha. „Ach, falešný poplach, promiň. Uvidíme se za pár hodin,“ zavěsil jsem, aniž bych počkal na odpověď.

Chudák chlap, musí si myslet, že jsem nadobro ztracený. Ale ty jsi ztracený!

Snažil jsem se pohybovat velmi tiše. Svlékl jsem si bundu, skopl boty a opatrně si vlezl na postel a přitiskl se ke spící Brynne. Vdechl jsem její nádhernou vůni a dovolil svému srdci, aby zpomalilo. Ucítil jsem naléhavé nutkání zapálit si cigaretu, ale soustředil jsem se na teplé tělo ve své náruči a ujišťoval sám sebe, že s tou závislostí něco udělám.

Brynne hluboce spala. Přemýšlel jsem, z čeho je tak unavená, ale nechtěl jsem ji budit. Podíval jsem se na hodinky a pak jsem si začal užívat její přítomnost. Přemýšlel jsem o tom, co jsem se právě naučil. Musím pracovat na tom, abych začal lidem věřit, zejména v případě své holky. Když mi řekla, že mě neopustí, neměl bych o tom pochybovat.

Otevřel jsem oči a zjistil, že mě pozoruje.

Usmívala se a vypadala šťastně, nádherně a trochu samolibě. „Líbí se mi dívat se, jak spíš.“

„Kolik je hodin?“ vzhlédl jsem na oblohu a všiml si, že je pořád ještě den.

„Usnul jsem? Přišel jsem domů, našel tě v posteli a nedokázal jsem odolat, abych se k tobě nepřipojil. Obávám se, že jsem asi trochu usnul, ospalče.“

„Za čtvrt hodiny bude šest. Je čas vstávat.“ Protáhla se jako kočka, nádherná, smyslná a sexy. „Nevím, proč jsem byla tak unavená. Jen jsem si na minutku lehla, a když jsem otevřela oči, byl jsi tady.“ Začala vstávat z postele.

Chytl jsem ji za rameno a přitáhl zpět. Přišpendlil jsem ji pod sebou a obkroč mo jsem si na ni sedl. „Ne tak rychle, má krásko. Nejdřív s tebou chci být chvilku o samotě. Čeká nás dlouhá noc a já tě budu muset sdílet s nevyčíslitelným počtem idiotů.“

Natáhla se, vzala můj obličej do dlaní a usmála se. „A co bychom tak spolu o samotě mohli dělat?“

Políbil jsem ji, pomalu, důkladně, můj jazyk prozkoumal každičkou část jejích úst. Pak jsem odpověděl: „Mno, byla bys u toho nahá a křičela mé jméno,“ vklouzl

jsem mezi její nohy. „A dělali bychom tohle.“

„Jste velmi přesvědčivý, pane Blackstone,“ pořád nepouštěla můj obličej, „ale musíme se připravit na dnešní noc. Jak jsi dobrý v multitaskingu?“

„Jsem dobrý v mnoha věcech,“ odpověděl jsem a znovu ji políbil. „Upřesni mi, co máš na mysli.“

„Miluju tvůj sprchový kout i vanu,“ řekla stydlivě.

„Aha, takže ty mě jen využíváš kvůli mé úžasně vybavené koupelně?“

Zachichotala se a sjela rukou do mého klína, aby sevřela mého tvrdnoucího ptáka. „Kvůli tvé úžasné výbavě nejen v koupelně.“

Rozesmál jsem se a zároveň zasténal. Vyrazil jsem do koupelny. „Začnu napouštět horkou vodu a počkám tam na tebe.“

Nemusel jsem čekat dlouho. Připojila se ke mně za pár okamžiků, nahá a neskutečně sexy, jako obvykle. Naprosto mi vyrazila dech, hladověl jsem po jejím těle a toužil po sexu s ní tak, že jsem se stěží ovládal. Má odměna a můj strach se spojili v jediné. Vtipkoval jsem, že ji budu muset dnes v noci sdílet s ostatními, ale ve skutečnosti jsem to myslel vážně. Nenáviděl jsem, když se v její blízkosti pohy bovali muži, co jí lichotili a obdivovali ji.

Ale Brynne už je taková, a jestli jsem se rozhodl, že s ní chci být, pak se s tím budu muset vyrovnat.

Koupel v horké vodě s pěnou jsme si neskutečně užili. Ano, multitasking je jedna z mých silných stránek, a já vždy využiju všech příležitostí, které se mi na skytnou.

„Víš, že vypadáš nádherně?“ V odrazu zrcadla jsem viděl, že zčervenala, ruměnec se jí plížil po hrdle až na kopečky ňader a do výstřihu těch jejích dekadentních šatů. Byly krajkové a moc jí slušely. Krátká sukně byla vyrobená z materiálu, který jsem neznal. Nezáleželo mi na tom, co je to kurva za materiál. Tyhle šaty mě dnes v noci utýrají k smrti. Jsem v hajzlu.

„Taky ti to sluší, Ethane. Ladíme k sobě. Vybral sis tuhle kravatu kvůli mým šatům?“

„Samozřejmě, mám hromadu kravat.“ Pozoroval jsem ji, jak se líčí a dokončuje poslední úpravy, a byl jsem vděčný, že jí nevadí, když ji pozoruju, a že není nervózní z toho, co má dělat.

„Vezmeš si na sebe i tu starodávnou stříbrnou sponu na kravatu? Tu, co mám tak ráda?“

Perfektní nápad. „Jasně,“ otevřel jsem skříňku, abych si ji vzal.

„Je to rodinné dědictví?“ zeptala se, zatímco jsem si ji připevňoval.

„Vlastně ano. Z matčiny strany. Prarodiče byli staří angličtí zbohatlíci a měli jen dvě dcery, mou mámu a Ivanovu mámu. Když zemřeli, zdědili všechno jejich vnoučata, Hannah, já a Ivan.“

„To je neuvěřitelné, mám strašně ráda takové starožitné kousky. Starobylé věci jsou moc hezky udělané, a když mají sentimentální význam, tím lépe.“

„Nemám moc jiných vzpomínek na matku. Zemřela, když jsem byl malý. Vzpomínám si na babičku. Nechávala nás u sebe na prázdniny, vyprávěla nám příběhy a ukazovala staré fotografie. Snažila se, abychom si na matku pamatovali jako na tu nejlepší bytost pod sluncem. Říkávala, že tak by si to přála.“

Brynne odložila make-up a přešla ke mně. Natáhla ruku, upravila mi kravatu a nakonec urovnala i stříbrnou sponu. „Tvá babička byla očividně skvělá žena, stejně jako tvoje maminka.“

„Obě by si tě zamilovaly,“ opatrně jsem ji políbil, abych jí nerozmazal rtěnku, a vytáhl jsem z kapsy krabičku. „Něco pro tebe mám. Je to speciální dárek. Určený pouze pro tebe.“ Podal jsem jí to.

Brynniny oči se rozšířily, hleděla na černou, sametovou krabičku a vypadala překvapeně. „Co to je?“

„Jen dárek pro mou přítelkyni. Chci, abys to měla.“

Třásly se jí ruce, když otevírala krabičku. Pak zalapala po dechu. „Ach, Ethane, to je… to je tak krásné.“

„Je to malý starobylý šperk po mé matce a naprosto vyjadřuje, co k tobě cítím.“

„Něco takového bys mi neměl dávat,“ zavrtěla hlavou. „Není správné dávat ho takhle pryč.“

„Je to správné, vezmi si ho,“ řekl jsem pevně. „Můžu ti ho připnout?“ Podívala se na přívěšek, pak zpátky na mě, a zopakovala to ještě jednou.

„Chci, abys ten dar přijala a vzala si ho dnes večer na sebe.“

„Ach, Ethane,“ Brynnin spodní ret se zachvěl. „Proč?“

Upřímně, ametystový přívěšek ve tvaru srdce s diamanty a perlami byl nád herný, ale hlavně křičel Brynniným jménem. Když jsem si vzpomněl, že je v matčině pozůstalosti, vyrazil jsem do trezoru a našel ho. Byly tam i jiné věci, ale asi by měl uplynout delší čas, než přejdeme k dalším šperkům.

„Je to jen náhrdelník, Brynne. Ale připomíná mi tebe. Je to starobylý styl, ve tvé oblíbené barvě a ve tvaru srdce.“ Vzal jsem jí krabičku z rukou, vyndal přívěšek a řekl: „Doufám, že ho přijmeš a budeš nosit. A že budeš vědět, že tě miluju. To je vše.“ Naklonil jsem hlavu, podržel konce v prstech a čekal na její souhlas.

Našpulila rty, zhluboka se nadechla a její oči zajiskřily. „Asi budu plakat, Ethane. To je tak… tak krásné. Líbí se mi to, a líbí se mi, že chceš, abych to nosila. Taky tě miluju.“ Otočila se zpět k zrcadlu a nadzdvihla si vlasy.

Pocit vítězství mě doslova omámil. Určitě jsem zářil na celé kolo. Byl jsem šťastnější než kdykoli za posledních pár let. Připínal jsem jí ten řetízek kolem nád herného hrdla a pozoroval, jak si šperk sedá na kůži, jak po desetiletích v temnotách konečně našel svůj domov.

Stejně jako mé srdce.

12. kapitola

Národní obrazová galerie je vskutku nádherné místo pro pořádání událostí. Už několikrát jsem tu byl jako garant bezpečnosti, občas jako host a jednou nebo dva krát na rande.

Ale nikdy ne takhle.

Brynne dodala zcela nový význam termínu majetnictví. Alespoň pro mě. Kdybych ji měl bránit před všemi lidmi, kteří se byť jen na chvilku dožadovali její pozornosti, nejspíš bych umřel.

Brynne v krajkových, brčálově zelených šatech a stříbrných botách vypadala nádherně, modelka každým coulem. Vystavovala na odiv své přednosti, ale i brilantní mysl a restaurátorské schopnosti. Má dívka byla dnes večer za hvězdu. Trochu mi pomohlo, když jsem si všiml, že má na krku můj dárek. Je moje, lidi! Moje! Nezapomínejte kurva na to!

I vystavení Lady Percival mělo úspěch. Představovala tutoriál procesu konzervace, protože byla hotová jen z části. A Brynne, samozřejmě, byla uvedená jako restaurátorka tohoto projektu. Když jsme vešli dovnitř, abychom se usadili, zmínili se o ní v uvítací řeči.

Nemyslím, že bych kdy zapomněl na výraz hrdosti, který se objevil v její tváři. Veškeré výnosy z tohoto večírku šly na konto Rothvaleovy nadace na podporu umění, a když jsem se rozhlédl po místnosti, všude kolem jsem viděl významné a bohaté hosty. Vypadalo to, že Mallerton skutečně zažije renesanci, a Brynne k tomu výrazně dopomohla.

„Brynne, tvá Lady Percival je opravdu výstavní kousek,“ poznamenala Gabriela. „Byla jsem se na ni podívat, jakmile jsem přijela. Líbí se mi, že ji vystavili a dali tak možnost návštěvníkům nahlédnout do procesu restaurování. A jak jsem slyšela, i ty jsi k tomu přispěl, Ethane.“

„Jen trochu. Pouze jsem přeložil sem tam slovíčko, ale děkuju, Gabrielo. Měl jsem radost, že pomůžu své dívce s trochou francouzštiny,“ mrkl jsem na Brynne.

„Zářila jako sluníčko, když na to přišla.“

„Byla jsem u vytržení. Ten obraz mi pomůže v kariéře. A za to dlužím tobě, zlato,“ natáhla se a vzala mou ruku do své.

Bože, miluju, když dělá tahle malá gesta náklonnosti. Přitiskl jsem její ruku ke svým rtům a ani trochu jsem se nestaral o to, kdo se na nás dívá. Prostě mi to bylo jedno.

„Zajímalo by mě, kde je Ivan. Myslíš, že přijde brzy?“ zeptala se.

Mé pocity radosti a štěstí se během vteřiny změnily v bezbřehou žárlivost. Až když jsem si uvědomil, že se jen pokouší být milá, přestal jsem se mračit. Znovu

jsem si připomněl, že musím říct Ivanovi o těch dnešních fotografiích, ale k čertu, jakmile se Ivan objeví, jistě Brynne poslintá od hlavy až k patě, až uvidí, jak jí to sluší.

Brynne se otočila na svou kamarádku a vzrušeně vyhrkla. „Gab, opravdu doufám, že dnes v noci přijde. Tak moc bych si přála, abys poznala Ethanova bratrance. Má dům plný Mallertonových děl, která potřebuje zkatalogizovat, a kdovíco ještě. Musíš se s tím mužem seznámit. Opravdu.“

Gabriela se rozesmála a vypadala velmi šťastně a svým způsobem i roztomile.

Na sobě měla zelené šaty, které v kombinaci s barvou jejích očí dělaly divy.

Tohle bude dobré, uvědomil jsem si. Když Ivan zaměří svou pozornost na Gabrielu, nebude flirtovat s Brynne. A něco mi říkalo, že Ivanovi se Gabriela bude skutečně líbit, už na první pohled. Vsadil bych na to všechno. A já tak často nepro hrávám.

„Těžko říct, kotě. Zdá se, že Ivan má o času jiné mínění. Je s tím hrozně otravný.“ Slova mi uvízla v hrdle, když jsem ji spatřil u protějšího stolu. To mě poser. Blondýnka napravo, vymóděná a na lovu. To není dobré.

Rychle jsem odvrátil zrak a soustředil veškerou pozornost na Brynne.

Zahleděla se směrem, kam jsem se před chvilkou díval, a pak se znovu vrátila pohledem ke mně. V hlavě jí očividně šrotovaly kolečka.

Brynne je chytré děvče. Snažil jsem se být v pohodě a modlil jsem se, aby si mě Pamela nebo Penelope, nebo jak se jmenovala, nepamatovala víc než já ji. Ale nevkládal jsem do toho příliš velké naděje. Byla to Ivanova známá a já věděl téměř určitě, že se mě pokusí během večera kontaktovat. Jaké je pravidlo pro řešení takových trapných situací? Není úchylné představovat osobu, se kterou jste souložil, osobě, se kterou souložíte teď? Fuj.

„Je všechno v pořádku?“ zeptala se Brynne.

„Ano,“ natáhl jsem se po sklenici s vínem a položil ruku přes opěradlo Brynniny židle. „Naprosto,“ usmál jsem se.

„Ach, podívej, támhle je Paul,“ usmála se a zamávala na mého nepřítele, který naším směrem pozvedl sklenici. Předpokládal jsem, že tady bude, protože to říkal tehdy ráno, kdy jsme se na chodníku seznámili. „Buď milý. A opovaž se chovat jako blbec,“ zamumlala potichu.

„Fajn,“ řekl jsem a zvedl skleničku. Přál jsem si mít znalosti z černé magie, abych ho mohl proměnit v ropuchu. Moment, jako ropucha už vypadá. Tak v něco jiného. Třeba ve švába.

„Nad čím přemýšlíš?“

„Nad tím, jak moc pohrdám určitým druhem hmyzu,“ řekl jsem a usrkl vína. Převrátila oči. „Vážně?“

„Hm. Nedělám si legraci. Švábi jsou hnusná zvířátka plížící se do míst, kam rozhodně nepatří.“

Brynne se rozesmála. „Jsi roztomilý, když žárlíš.“

Pak přimhouřila oči a podívala se na mě. „Ale jestli mě před ním znovu

ztrapníš, jako to ráno, co jsem šla pro kafe, tak ti ublížím, Blackstone. Bude to zahrnovat spoustu nepříjemné bolesti.“ Sklopila zrak k mému rozkroku.

Rozesmál jsem se jen proto, že mi celá situace přišla legrační. Ani v nejmenším jsem nepochyboval o pravdivosti jejích slov. Šváb nás pozoroval přes celou místnost. „Budu dokonalý gentleman, ale jen tak dlouho, dokud bude držet klepeta u těla.“

Brynne obrátila oči v sloup a já si všiml, jak modře vypadají v kombinaci s jejími dnešními šaty.

Po večeři jsem měl tu čest být představen milé a laskavé Alex Cravenové z Muzea Viktorie a Alberta. Vyslal jsem tichou modlitbu ke své matce, že jsem slečně Cravenové neposlal tu brutální zprávu od „Ethana s velkým nožem“, a došlo mi, že mi matka z nebes nejspíš poslala anděla strážného. Už nikdy nebudu pokoušet své štěstí.

Netrvalo dlouho a Brynne si odvedli mecenáši, kteří toužili znát krok po kroku, jak restaurovala Lady Percival. Smířil jsem se s tou situací a vyrazil k baru pro další drink. Ucítil jsem na sobě upřený pohled a otočil jsem se, abych si všiml, že ke mně míří ta blondýnka. Kurva. Já věděl, že se to stane.

„Ahoj, Ethane. Těší mě, že tě tu potkávám. Mluvila jsem o tobě s Ivanem.“

„Opravdu?“ pokynul jsem jí a zoufale jsem se snažil vzpomenout si na její jméno. „Dáš si něco k pití. Ehm?“ Sklopil jsem zrak a připadal si jako kretén. Přál jsem si, aby se země rozestoupila a pohltila mě.

„Priscilla.“

Mno, alespoň první písmenko jsem měl správně. Sevřel jsem rty a zvedl oči vzhůru. „Ano, Priscilla. Můžu tě pozvat na něco k pití? Mířím zpět do Viktoriánské galerie.“ Prosím, řekni ne.

„Jistě! Miluju Cosmo.“ Rozplývala se, oči jí zazářily, když spatřila z mé strany zájem.

Důkladně mě přejela pohledem a já si uvědomil, že je mi to trochu nepříjemné. Něco takového jsem u ženských praktikoval roky. Kvůli sexu samozřejmě. Chci říct, která si s vámi zasouloží, pokud ji nenecháte, ať vás obdivuje, a nedokážete předstírat, že vám lichotí její pozornost? Ale ve skutečnosti se mi to nelíbilo a ne bylo to pro mě nic jiného než hra. Před Brynne jsem si hodně hrál. Byl jsem par chant.

„A co ti o mně Ivan řekl?“

„Že máš spoustu práce s olympiádou, a že máš novou přítelkyni.“

„Ach… hm… alespoň že ti řekl pravdu,“ přikývl jsem a přemýšlel, jak z té situace ven, aniž bych k ní musel být krutý. „Mám přítelkyni.“ A potřebuju odtud velmi rychle zmizet!

„Všimla jsem si jí už u večeře. Je taková mladinká, že?“ Priscilla přistoupila blíž a položila mi ruku na paži. Její hlas byl tak omamný, že téměř pálil.

„Není zas tak mladá,“ polkl jsem vodku a modlil se k bohu, aby mi z téhle za-

traceně nepříjemné situace pomohl.

V tom okamžiku vešel do místnosti Šváb s Brynne po boku.

Tohle má být tvá pomoc, bože? Do hajzlu.

„Kotě,“ odtáhl jsem se od Priscilly a vyrazil za Brynne. „Zrovna jsem si dával drink s… Priscillou.“ Zatraceně, málem jsem její jméno zapomněl podruhé! K čertu, prostě nemám na takové situace patřičné schopnosti. Tohle bylo divné.

„Blackstone,“ hodil po mně Paul Langley pohledem. „Brynne nebylo dobře a potřebovala pauzu.“

Vzal jsem ji za ruku a přitiskl na ni své rty. „Jsi v pořádku?“

„Myslím, že potřebuju jen trochu vody,“ špitla. „Je mi horko a najednou mi začalo být divně.“

„Sedni si a já ti donesu něco k pití.“ Než jsem se stačil pohnout, objevil se starý dobrý Langley a nesl křišťálový pohárek. Pokusil jsem se mu telepaticky naznačit, že už může vypadnout.

Nefungovalo to.

„Díky, Paule,“ blýskla Brynne vděčným úsměvem a začala pít.

„Rádo se stalo, drahoušku,“ zavrkal Šváb.

Zatraceně, doufal jsem, že už zmizíš.

Langley, ztělesněný gentleman, kterým zcela jistě byl, natáhl ruku, aby se představil Priscille. „Paul Langley.“

„Priscilla Banksová, ráda vás poznávám.“

Úžasné, a teď byste spolu mohli zmizet a rozdat si to na záchodcích. Nebo si běžte povídat někam pryč. Cokoli z toho by bylo naprosto perfektní.

Nečekaně se opravdu pohnuli pryč a začali konverzovat. Ohlédl jsem se zpět na Brynne a zeptal se: „Už je ti lépe?“

„Ano, je,“ mrkla na Paula a Priscillu a pak zpět na mě.

„Kdo to je, Ethane?“ zeptala se.

„Ivanova známá.“

Nevěřila mi ani za mák a proklála mě pohledem. „A tvoje známá?“

„Ne tak docela,“ zkusil jsem.

„Co to znamená?“

Umlkl jsem a nevěděl, jak z té nepříjemné situace ven. Veřejná charitativní akce byla těžko místem, kde bych dokázal jasně formulovat své myšlenky. „Jednou jsme si vyšli, ale nejsme přátelé v žádném významu toho slova. Ne jako ty a Langley.“ Zvedl jsem obočí.

„Fajn, tak jo.“ Zdálo se, že ji má odpověď uspokojila.

Díkybohu. Teď už jen zmizet z očí Švábovi a blondýnce a bude to skvělé. „Můžeme se vrátit zpět do galerie? Musíš mít stovky fanoušků, co čekají, až si s tebou budou moci popovídat.“

„Máš pravdu,“ rozesmála se a zavrtěla hlavou. „Ale jo, opravdu bychom se měli vrátit. Ráda bych, aby se dnes večer dostalo Lady Percival zasloužené pozornosti. Příliš dlouho se ukrývala v temnotách.“

Když jsem vycházel s Brynne nahoru do Viktoriánské galerie, nedokázal jsem si pomoct, ale napadlo mě, že asi mluvila i o sobě. Ukrývala se v temnotách příliš dlouho. Bůhvíproč mě to naplnilo štěstím.

Netrvalo dlouho a Brynne byla polapena do dalšího kolečka rozhovorů a já ustoupil do pozadí a nechal ji dělat její práci. Její kariéra se právě rozjížděla a já si hned z několika důvodů přál, aby se jí dařilo.

Za prvé, byl to její sen, a za druhé, dobrá práce ve zvoleném oboru ji udrží v Londýně. Po mém boku. Byl jsem stejně motivovaný jako má holka.

„Užíváš si večer?“ ozval se mi přes rameno Ivanův hlas.

„Jsem rád, že jsi to stihl. Už jsme přemýšleli, jestli se vůbec zastavíš. Brynne tě chce představit své kamarádce,“ rozhlédl jsem se, jestli někde nespatřím Gabrieliny zelené šaty, ale nikde jsem ji neviděl.

„Brynne teď vypadá velice zaneprázdněně.“ S obdivem se zadíval na mou holku. „Možná později.“

„Ivane, dnes ráno mi někdo do kanceláře doručil jakousi pseudohrozbu. Moc mě to neznepokojuje, ale chci, abys o tom věděl.“ Podal jsem mu obálku s foto grafiemi, co jsem přinesl s sebou, protože jsem očekával, že se tu potkáme. Razím teorii, že by všichni měli vědět, jaké nebezpečí jim hrozí, bez ohledu na to, jak bezvýznamné mi připadá. Blázni nikdy nevymizí, takže je dobré znát všechny potenciální problémy.

Něco podobného jsem už s Ivanem několikrát dělal, takže nic nového. Bratranec zavrčel, prolistoval fotky a po minutě mi vrátil celý balíček zpět.

„Díky, E., jsem rád, že tomu věnuješ pozornost. Jsem si jistý, že se všechno uklidní, až skončí ty zatracené olympijské hry.“ Podíval se na drink v mé ruce.

„Alespoň doufám.“

„Nic víc nemůžeme dělat, kámo,“ přikývl jsem a poplácal ho dlaní po zádech.

„Jdu si dát něco podobného tomu, co máš ty,“ mávl rukou a zmizel k baru. Dopil jsem vodku a usoudil, že je čas na cigaretu. Brynne byla pořád příliš zaneprázdněná. Nechtěl jsem ji rušit, tak jsem našel Neila a řekl mu, kam jdu. Zamířil jsem ke dveřím s nápisem východ a vyšel na balkón. Dveře jsem si nechal pootevřené, abych se dostal zpět. Obklopila mě chladná, svěží noc.

Cigareta chutnala tak příjemně, že jsem na chvilku přestal přemýšlet. Za několik hodin budeme na cestě z Londýna a já budu mít Brynne celou pro sebe. Před očima se mi míhala světla měst a mísila se s kouřem, který mě halil jako kabát. Stál jsem tam a díky tabáku přibíjel další pomyslný hřebíček do rakve, uvažoval jsem, jak se zbavit kouření jednou provždy. Závislost jsem vnímal jako problém. Cigarety pro mě znamenaly víc než jen nikotin. Myslím, že budu potřebovat profesionální pomoc. Brzy nastane čas, kdy se tomu budu muset postavit čelem.

Ucítil jsem na hrudi vibrace a to mě nakoplo. Chvíli mi trvalo, než jsem odhalil příčinu. V přední kapse mého saka vibroval Brynnin starý mobil. Ta věc byla potichu tak dlouho, že jsem téměř zapomněl, že jsem si ji donesl. Ze zvyku jsem však mobil nechal zapnutý a nabitý.

Vytáhl jsem telefon a všiml si, že byla přijata multimediální zpráva. To znamenalo obrázek. Cítil jsem, jak mi stydne krev v žilách, a téměř fyzicky vnímal, jak mi žaludkem projela čepel strachu. Stiskl jsem tlačítko, které zprávu otevíralo, a snažil se dýchat.

ArmyOps17 poslal Brynne odkaz na hudební video na YouTube.

Ach, kurva, jen to ne! Teď ne. Stiskl jsem tlačítko přijmout, i když se mi vůbec nechtělo. Musel jsem se podívat. Profesionál ve mně musel vidět, co přišlo. Píseň jsem poznal hned v okamžiku, kdy začala hrát. Nine Inch Nails „Closer“. Tenhle song byl použit v sexuální nahrávce, kde figurovala Brynne. Nechal jsem ji hrát, protože jsem musel, ale celou dobu jsem se cítil mizerně. Naštěstí šlo jen o oficiální hudební video, ne to s Brynne.

Díkybohu. Kurva.

Obrázky opic na kříži, točící se prasečí hlava, Trent Reznor v kožené masce, houpající se v okovech, mající na sobě roubík a lékařské schéma ženského pohlaví. Nadechl jsem se v okamžiku, kdy ukázka skončila. Zíral jsem na displej. ArmyOps17? Kdo, kurva, mohl poslat takovou sračku? Oakley? Měl jsem na něj nasazené špehy, věděl jsem o něm, co se dalo. Ale Lance Oakley je přece v Iráku a jen tak se nevrátí. Ledaže bych měl štěstí a on doputoval do San Franciska v

černém pytli na mrtvoly. To by se mohlo stát, uvažoval jsem.

O chvilku později přišla textová zpráva: Brynne, pomoz mi, jsem rozervaný na kusy, pomoz mi zbavit se démonů minulosti, Brynne, pomoz mi postavit se na vlastní nohy, Brynne, pomoz mi stát se někým jiným. Brynne, POMOZ MI!!

Odpovídal jsem na ten emocionální výlev sraček rozechvělými prsty. Kdo jsi a co ode mne chceš?

Reakce přišla vzápětí: Nepíšu tobě, Blackstone. Chci Brynne. Zahoď tu svou zatracenou cigaretu, vrať se dovnitř a předej jí můj vzkaz.

Prudce jsem trhl hlavou a rozhlédl se po okolí a po střechách. Ten zkurvysyn se na mě právě teď dívá.

Nemyslím, že jsem se kdy v životě takhle rychle pohnul, ale nyní jsem měl před očima jediný cíl, najít Brynne a dostat ji odtud.

Vpadl jsem dovnitř a rozběhl jsem se. Připojil jsem Neila na odposlech a ve zkratce mu vylíčil, co se stalo.

„Místní ochrance právě přišla výhružka bombovým útokem. Celé to tu evakuují, E.“

Cože? Má mysl začala hledat propojení, ale nebyl čas hrát si na Sherlocka. „Zůstaň s Brynne a počkej na mě!“ vyštěkl jsem.

Neil se na chvíli odmlčel. To nebylo dobré znamení.

„Ani mi, kurva, neříkej, že u ní nejsi!“

„Myslím, že šla na toalety. Jdu ji najít.“

„Do hajzlu!“ Změnil jsem směr, když se spustil alarm. A pěkně nahlas. Rozsvítily se všechny východy a dveře zůstaly otevřené. Těsně přede mnou se odkudsi vynořila Gabriela a utíkala, jako by závodila, což bylo vzhledem k podpatkům, které měla na nohou, značně obdivuhodné. Vlasy měla rozcuchané a poničené, stejně jako lem zelených šatů.

Neměl jsem čas, abych se jí zeptal, zda je v pořádku. Potřeboval jsem najít svou holku. Uslyšel jsem za sebou kroky a otočil jsem se. Ivan. Nevypadal o mnoho lépe než Gabriela, vlasy měl také rozcuchané a košili napůl rozepnutou. Přemýšlel jsem, jestli spolu náhodou někde vzadu. Na tohle vážně nemám čas!

„Potenciální bombový útok, to je ono.“ Gestikuloval jsem k blikajícím světlům.

„Všechny evakuují.“

„To si ze mě sakra děláš legraci? To všechno je kvůli mně?“ vybuchl Ivan.

„Neznám detaily. Byl jsem venku na cigáru, když se ten alarm spustil. Neil mi řekl, že místní ochranka přijala varování, že může hrozit bombový útok, tak začali jednat. Řešit to budeme později. Teď vypadni, zatraceně.“

Nechal jsem Ivana být a zamířil k Viktoriánské galerii. Kolem mě se tlačili lidé, jeden přes druhého. Křičeli a pobíhali. Trochu jako já.

Brynne, kde jsi?!

Hledal jsem záblesk brčálové barvy, ale neviděl jsem vůbec nic. Mé srdce bušilo jak o závod.

„Máš ji?“ zavolal jsem Neilovi na odposlech.

„Ještě ne. Zkontroloval jsem dvoje toalety na patře a nikdo tam není. Požádal jsem Elainu, aby ji vzala ven, pokud by ji zahlédla. Pokračuju v pátrání.“

Myslím, že bych v té chvíli udělal dohodu se samotným ďáblem, kdyby mi slíbil, že mi pomůže Brynne najít a udržet v bezpečí. Zamířil jsem do křídla, kde vystavovali Lady Percival, a doufal v zázrak. Vzpomněl jsem si, že mi Brynne říkala něco o zadních místnostech, když pomáhala Lady Percival přemísťovat z Rothvale sem. Zkusil jsem takové dveře najít a opravdu, byly tam, jen deset kroků ode mě, zasazené do zdi, s malým nápisem „Nepovolaným vstup zakázán“.

Bingo!

Otočil jsem klikou a vpadl do velké pracovny s mnoha dveřmi, z nichž jedny byly označené jako toalety.

„Brynne?!“ zakřičel jsem její jméno a tvrdě do nich bouchl rukou. Snažil jsem se zmáčknout kliku, ale byly zamčené.

„Jsem tady,“ ozvala se tichá odpověď, ale díky všem andělům, byla to ona!

„Kotě! Díkybohu,“ zkusil jsem znovu stisknout kliku. „Pusť mě dovnitř. Musíme odtud zmizet!“

Západka cvakla a já neztrácel čas otevíráním dveří, které stály jako bariéra mezi mnou a mou dívkou. Kdybych musel, vyrval bych je z pantů.

Stála tam, bledá, s rukou před ústy a se zpoceným čelem. Pořád měla na sobě krásné brčálově zelené šaty. Právě teď mi brčálově zelená přišla jako ta nejkrásnější barva na světě. Možná už mi tak bude připadat navždy. Nejspíš nikdy nezapomenu, jak jsem se v této chvíli cítil. Málem se mi úlevou podlomila kolena. Byl jsem rád, že jsem ji našel.

„Proč houká ten požární alarm?“ zeptala se.

„Jsi v pořádku?“ chtěl jsem ji obejmout, ale ona mi položila ruku na hruď, aby si udržela vzdálenost.

„Právě jsem zvracela, Ethane, nechoď tak blízko.“ Nechala si jednu ruku před pusou. „Nevím, co se to se mnou děje. Díkybohu jsem si vzpomněla, že jsou tyhle toalety tak blízko. Jakmile jsem se sklonila nad záchodem, rozezněl se ten alarm.“

„Ach, kotě,“ políbil jsem ji na čelo. „Musíme jít. Není to požár, ale někdo vo lal, že je tu možná bomba!“ vzal jsem ji za ruku a táhl pryč. „Můžeš jít?“

Brynnina tvář trochu pobledla, ale evidentně ji to probralo. „Ano.“ Vyrazil jsem a cestou ven zavolal Neilovi.

Adrenalin má úžasnou moc nad lidským tělem. Je spousta maličkostí, za které bych měl být vděčný, ale ta největší spočívala právě teď v mé náruči.

Poslední hodiny byly pěkně napínavé. Přemítal jsem nad tím, co se stalo, když jsem řídil nocí. Jakmile jsme po Mallertonově galavečeru dojeli domů, rozhodl jsem se, že změním plány. Zavolal jsem Hannah a dal jí vědět, že přijedeme do Somersetu v noci. Zněla překvapeně, ale vypadala, že je ráda, že nás tam bude mít tak brzo. Dům prý zůstane otevřený, takže se dovnitř dostaneme, kdykoli budeme chtít.

S Brynne to bylo trochu komplikované. Pořád jí nebylo dobře, a navíc se bála, aby případná bomba nepoškodila obrazy. Dosud tam nic nevybouchlo, ale všechny televizní stanice prezentovaly akci jako teroristický útok. Přemýšlel jsem, že bych tam měl poslat své lidi, aby zajistili povinná opatření, ale uvědomil jsem si, že mě mnohem víc znepokojily zprávy, co přišly dnes v noci na Brynnin telefon. Ať už je poslal kdokoli, byl blízko. Tak blízko, aby mě viděl kouřit za Národní galerií. A jestli byl takhle blízko, tak musel být i blízko mé přítelkyni. Sice jsem nechápal smysl toho vzkazu, jen lyrika z písně doplněná o Brynnino jméno, ale i tak jsem se začal bát a rozhodl jsem se, že opustíme město hned.

Pohlédl jsem na Brynne, která spala na předním sedadle, hlavu opřenou o polštář, který si vzala s sebou. Snažil jsem se ji dostat z města co nejrychleji a věděl jsem, že jí to budu muset později vysvětlit. Ale, díkybohu, zatím nebyla v náladě, ve které by se se mnou chtěla dohadovat. Převlékli jsme se ze společenských oděvů, popadli tašky a vyrazili po silnici na tříhodinovou cestu na pobřeží.

Po dvou hodinách jízdy se Brynne zavrtěla a probudila natolik, že se byla schopna zeptat: „Tak už mi řekneš, proč jsi mě odvezl uprostřed noci, když jsme si celé týdny plánovali, že pojedeme až ráno?“

„Teď ti to říkat nechci, raději bych vydržel, až ti bude dobře,“ natáhl jsem se po její ruce. „Můžeme s tím počkat do zítřka?“

Zavrtěla hlavou. „Ne.“

„Kotě, prosím, jsi vyčerpaná a.“

„Vzpomínáš si na naši dohodu, Ethane?“ přerušila mě. „Chci vědět všechno, jinak ti nebudu moct věřit.“

Nesmlouvavý tón jejího hlasu mě vyděsil. Ach, velmi dobře si vzpomínám na naši dohodu. Ale nelíbilo se mi, že ji zrovna teď musím plnit. Na druhou stranu

jsem s Brynne souhlasil. Kdybych jí bránil v přístupu k informacím, rozdělilo by nás to.

„Jo, vzpomínám,“ sáhl jsem do kapsy a vytáhl její telefon. „Když jsem byl venku kouřit, přišla na tvůj mobil zpráva. Proto jsem nevěděl, kde jsi. Navíc se do toho ozvali ještě ti teroristé.“

Brynne natáhla roztřesenou ruku a telefon si vzala. „Ethane? Co je tam?“

„Nejdřív jen hudební ukázka a pak textová zpráva od někoho, kdo si říká ArmyOps17.“ Položil jsem jí ruku okolo ramen. „Nemusíš to poslouchat. Opravdu nemusíš.“

Brynne vypadala vyděšeně, ale stejně se zeptala: „Je to… to video se mnou?“

„Ne! Jen hudební video s písničkou Nine Inch Nails, podívej, nemusíš to dělat, Brynne!“

„Ano, musím! Ten vzkaz je pro mě, nebo ne?“ Přikývl jsem.

„Kdybychom spolu nebyli, tak bych ten vzkaz dostala já.“

„Asi ano. Ale my jsme spolu a já tě před tím chci ochránit. Umírám, Brynne.

Umírám, když tě vidím takhle utrápenou!“

Začala tiše plakat. Nic neobvyklého, ale najednou mi přišlo, že ten tichý pláč v autě přímo křičí.

„To je jeden z důvodů, proč tě miluju, Ethane,“ popotáhla. „Chceš mě chránit, protože ti na mně opravdu záleží.“

„Ano, kotě. Tak moc tě miluju. Nechci, abys to poslouchala.“

Stiskla tlačítko přehrát a ozvaly se tóny písničky. Pozoroval jsem ji se zadrženým dechem. Brynne to vydržela celou dobu, od začátku až do hořkého konce, šílený fetiš. Neměl jsem od ní žádnou zpětnou vazbu, netušil jsem, jak se cítí. Navenek se tvářila neutrálně. Nic jsem nepoznal.

Věděl jsem však, jak se cítím já, když jsem ji pozoroval. Naprosto bezmocně. Pak došlo na textovou zprávu.

„Byl tam? Viděl tě kouřit?! Ach, kurva!“ přitiskla si ruku na ústa a začala se dávit. „Zastav!“

Zatraceně. Vzepřel jsem se zákonům fyziky a zastavil jsem téměř na fleku. Okamžitě vyběhla ven do křoví. Držel jsem jí vlasy, aby si je nepozvracela, a hladil ji po zádech. Může tahle noc být ještě horší?

„Co to se mnou je?“ vydechla. „Můžeš mi podat ubrousek?“

Vytáhl jsem z přihrádky papírové ručníky a podal jí i láhev s vodou, aby si mohla vypláchnout ústa. Mlčel jsem, byl jsem si jistý, že tohle by se stávat nemělo.

„Už je mi líp,“ vydechla. „Ať to bylo cokoli, zdá se, že to přešlo.“ Pomalu se narovnala a zvedla hlavu k noční obloze. „Kruci!“

„Moc mě to mrzí, kotě. Jsi nemocná a já tě tahám po všech čertech. Všechno se tak strašně…“

„Ale jsi tu se mnou,“ přerušila mě. „A se vším mi pomáháš, včetně té odporné zprávy.“ Hleděla na mě se stále vlhkýma očima, její hruď se těžce zdvihala a klesa-

la, ale přestože jí muselo být zle, byla úžasně statečná.

„Ano, Brynne,“ překonal jsem několik kroků, které nás dělily, a vtáhl jsem ji do své náruče. Nechala se obejmout a položila mi tvář na hruď. „Vždycky tu pro tebe budu Brynne, na každém tvém kroku, abych tě udržel v bezpečí. Vsadil jsem vše na jednu kartu, vzpomínáš?“

Přikývla. „Já taky vsadila vše na jednu kartu, Ethane.“

„Dobře. Bude to v pohodě, kotě.“ Hladil jsem ji po zádech a cítil, jak se trochu uvolňuje.

„Už je mi líp,“ špitla. „I když asi smrdím jako zvratky, omlouvám se.“

„Jsem rád, že se cítíš líp, a neboj, není to tak hrozné,“ políbil jsem ji na temeno hlavy a ona mě dloubla do žeber. „Měli bychom vyrazit. Už to není daleko a já tě chci dostat do postele, aby sis mohla odpočinout. Freddy je doktor. Až se prospíš, může se na tebe podívat.“

„Tak jo. To je noc, co?“

„S vámi se člověk nenudí, slečno Bennettová,“ usadil jsem ji do auta. „Ale i tak s vámi chci zůstat.“ Políbil jsem ji na čelo.

Brynne se zasmála a já byl rád, že ji po tom všem dokážu pořád rozesmát.

„Cítíš vůni oceánu?“ zeptal jsem se poté, co jsme ujeli dalších pár kilometrů k pobřeží.

„Ano. Připomíná mi to domov. Vyrůstala jsem u moře,“ vyhlédla z okna. „Vyprávěj mi o Hannah a o její rodině.“

Přemýšlel jsem, jestli pro ni není příliš smutné, když jsem zmínil domov, ale rozhodl jsem se do toho nešťourat. Možná někdy příště.

„Hannah je o pět let starší než já a je panovačná jako čert. Ale svého malého brášku miluje. Jsme si velmi blízcí, nejspíš proto, že jsme v raném věku ztratili matku. Když zemřela, museli jsme táhnout za jeden provaz, táta, Hannah a já.“

„To zní hezky, Ethane, jak se staráte jeden o druhého.“

„Nemůžu se dočkat, až vás seznámím. Freddy je dobrý chlap. Je to doktor, jak už jsem řekl, a má ordinaci ve vesnici Kilve. Hannah s rodinou však žijí v Hallbo rough, na statku Freddyho rodiny, Greymontových. Tyhle velké domy jsou kulturní památky a je těžké je udržovat, takže z nich udělali luxusní hotel, který Hannah provozuje. A mají tři báječné děti.“

„Jak se jmenují a kolik jim je let?“

„Colinovi bude v listopadu třináct, Jordanovi bylo nedávno jedenáct a mé nejkrásnější neteři, která připomíná vílu, malé Zaře, bude pět. Všechny překvapilo, když přišla na svět.“ Nedokázal jsem si pomoct a při pomyšlení na Zaru jsem se usmál. Mám pro malé holčičky trochu slabost. „Je úžasná. Ta malá slečna má bratry omotané kolem prstu.“

„Nemůžu se dočkat, až se s ní potkám. Líbí se mi ženy, které ovládají muže ve svém okolí, a to už v tak mladém věku.“

„Ráno budeš mít šanci. Už jsme tady.“

Vjeli jsme na štěrkovou příjezdovou cestu, která půlkruhem obíhala gregorián-

ský dům z bílého kamene. Odborník by rozpoznal směsici architektonických vlivů, které se na domu podepsaly díky nesčetným přestavbám. Pokud byste měli rádi historii, zaujala by vás nejspíš gotická okna. Byl to překrásný dům na pobřeží a Freddy o něm mluvil jako o přímořské chatě. To mě vždy štvalo. Podle něj byl Hallborough před dvěma sty lety letní sídlo určené pro rodinu, která si chtěla vyjet z města. Jestli tohle je chata, tak co proboha ti lidé považovali za dům?

„Bože, Ethane, to je úžasné,“ Brynne vzhlédla k fasádě a zdálo se, že dům na ni udělal dojem. „Je to nádherné, nemůžu se dočkat, až si to tu prohlédnu.“

„Zítra,“ vzal jsem naše zavazadla z kufru a zamkl auto. „Je čas jít do postele.

Potřebuješ se vyspat.“

Brynne mě následovala do vstupních dveří, které byly odemčené, přesně jak Hannah slíbila.

„Potřebuju si dát sprchu,“ zaprotestovala za mými zády.

„Můžeš si i napustit vanu, když budeš chtít. Pokoje jsou luxusní,“ zašeptal jsem. Vedl jsem ji po hlavním schodišti. Věděl jsem, který apartmán je určený pro nás, protože jsem předtím zavolal Hannah a zeptal se. Ten modrý, v rohu západní ho křídla s výhledem na oceán. Člověk dohlédl až k velšskému pobřeží na druhé straně zálivu.

Když jsem otevřel dveře, Brynne zalapala po dechu. Výraz její tváře napovídal, že je zcela ohromená. Očima přejížděla po pokoji.

„Ethane! To je prostě ohromné,“ usmála se a vypadala šťastně. „Díky, že jsi mě sem přivezl.“ Ale pak sklopila oči a potřásla hlavou. „Mrzí mě ten dnešní večer.“

„Pojď sem, kotě,“ natáhl jsem k ní ruku a čekal, až se pohne kupředu.

Doslova mi skočila do náruče. Zvedl jsem ji, nechal její nohy, aby se omotaly kolem mých boků. Miloval jsem tuhle pozici. Pokusil jsem se ji políbit na rty, ale ona se natočila a nabídla mi krk.

„Musím si dát sprchu a vyčistit zuby, než budu dělat cokoli jiného,“ zamumlala mi do ucha.

„Nebudeme dělat nic jiného. Ty si zalezeš do postele, hned jak se osprchuješ nebo vykoupeš.“

„Hej,“ zvedla hlavu a podívala se mi do očí. „Odpíráte mi své tělo, pane Blackstone?“

Tohle byla poslední věc, na kterou bych čekal, že se zeptá. „Ehm… cože? Ne, slečno Bennettová. Takovou hloupost bych nikdy v životě neudělal, abych vám odepřel své tělo, když jej tak očividně potřebujete.“

„To je dobře, protože už je mi o moc líp. O moc líp.“ Podržela můj obličej v rukách a nádherně se usmála.

„Ach, to vidím.“

Přitiskla boky k mému penisu a těsně se ke mně přivinula. „A já zase cítím, že proti mému plánu nic nenamítáte, pane Blackstone.“

Jak bych mohl, když mám tvé nohy omotané kolem zadku a můj penis se tiskne k tak rozkošné části tvého těla.

Došli jsme do koupelny a já ji opatrně postavil na nohy. Našel jsem vypínač a užíval si chvíli, kdy znovu zalapala po dechu, jakmile spatřila vanu a výhled.

„Je to opravdu oceán, tam venku? Panebože. Je tak nádherný, až se mi podla mují kolena.“

Zasmál jsem se. „Teď si nejsem jistý, jestli tě zajímá víc vana nebo já.“

„Neboj, stejně jako ty, tak i já dokážu dělat několik věcí najednou, zlato,“ řekla a přetáhla si mikinu přes hlavu a nechala ji spadnout na zem.

„Už jsem ti řekl, že miluju, když mi říkáš zlato?“ Její striptýz vypadal tak zatraceně dobře, že jsem cítil, jak mé tělo reaguje.

„Jednou nebo dvakrát.“

Svlékla si i tričko a vtom jsem to uviděl.

„Máš na sobě ten náhrdelník.“

Přikývla. Stála přede mnou v modré krajkové podprsence a s přívěškem se srdíčkem, který jsem jí věnoval na začátku toho šíleného večera.

„Když jsme se převlékali, nechtěla jsem si ho vůbec sundat,“ mrkla na mě a ukázala na srdíčko.

„Proč ne?“ zeptal jsem se.

„Protože jsi mi ho dal a řekl jsi mi, že mě miluješ a…“

„Chci, aby sis ho už nikdy nesundala,“ vyhrkl jsem v polovině její věty.

„…protože jsi řekl, že jsi vsadil vše na jednu kartu. Na mě.“

„To je pravda. A už od první chvíle, co jsem tě uviděl, Brynne.“ Myslel jsem vážně každé slovo. Věděl jsem, co chci. Rozuměl jsem tomu naprosto jasně a už nebylo cesty zpět. Rozhodl jsem se vsadit vše na jednu kartu, a to znamená jít do toho napořád, kotě.

Když jsem se po ní natáhl a ukázal jí, jak moc ji potřebuju, jak moc po ní toužím, věděl jsem, že nejlepší sázku jsem nevyhrál v kartách, ale tu noc na londýnské ulici, když krásná americká dívka vyrazila tmou domů a já ji zastavil. Tohle je nejdůležitější hra mého života a já vsadil vše na jednu kartu.