Jennifer Probst

Manželství s miliardářem 01. Manželská smlouva

PROLOG

Před třinácti lety…

„Před pikolou za pikolou nikdo nesmí stát, nebo nebudu hrát. Už jdu!“

Alexa odtáhla ruce z očí a rychle se obrátila. Ačkoli v lese panovalo strašidelné ticho, cítila, že jsou její kamarádky blízko. Bez váhání se rozběhla mezi vysoké borovice. Pod teniskami jí praskaly drobné větvičky a nízké keříky. Potom zaslechla tiché zachichotání a nastražila uši.

Vydala se za zvukem, ale ozvěna utichla, takže se jí podařilo překvapit pouze veverku s velkým oříškem. Chladný stín ji lákal hlouběji. Letmo nakoukla do Maggiiny obvyklé skrýše, ale uvnitř objevila jen hromadu listí. Zpomalila a rozhodovala se, že se vrátí, když vtom uslyšela hlas.

„Trochu stará na schovávanou, ne?“

Alexa se otočila a nasupeně se zadívala na staršího bratra své nejlepší kamarádky. „Je to legrace.“ Povýšeně se ušklíbla. Kdysi si bývali blízcí, ovšem pak se jednoho dne probudil a usoudil, že malá holka za jeho čas nestojí. Od té doby si s ní už nikdy nepovídal, nevplížil se k ní domů na čokoládové sušenky ani jí nevyprávěl košilaté vtipy. Zdálo se, že ho zajímají jen starší, hloupé a prsaté holky. No a? Odmítala za ním dolézat jako malé děcko. „Stejně bys to nepochopil. Nechceš se s námi zdržovat. Co tady vůbec děláš?“

Vstal ze země a vykročil k ní. Šestnáctiletý Nick Ryan byl jako osina v zadku. Zesměšňoval ji kvůli všemu, co udělala, a tvářil se, že jelikož je o dva roky starší, má právo hrát si na boha.

Měl dlouhé, svalnaté nohy. Vlasy v zajímavých odstínech od světle hnědé až po zlatou se mu vlnily kolem uší a padaly mu do čela. Jako moje cereálie k snídani, pomyslela si Alexa, směsice rýže, pšenice a kukuřice. Nejnápadnější na jeho štíhlém obličeji byl nevrle vyhrnutý spodní ret, který ji odjakživa fascinoval. Ze světle hnědých

očí vyzařovala inteligence a náznak bolesti. Alexa věděla, jaké to je cítit bolest. Byla to jediná věc, která je podle jejího názoru spojovala.

Nick Ryan byl kluk z bohaté rodiny, hodně uzavřený a zřejmě úplně bez kamarádů. Vždycky se divila, jak může být jeho sestra Maggie tak společenská.

„Měla by sis dávat pozor, prcku, aby ses v lese neztratila.“

„Vyznám se tu líp než ty.“

Pohrdavě pokrčil rameny. „Možná jo. Měla ses narodit jako kluk.“

Okamžitě se naježila, zatnula pěsti podél boků a pohodila culíkem. „A ty jako holka. Všichni vědí, že nesnášíš, když si ušpiníš ruce, hezoune.“

Přesný zásah. Opravdu vypadal rozzlobeně. „Měla by ses naučit chovat jako normální holka.“

„Jak asi?“

„Malovat se. Vypadat hezky. Líbat kluky.“

Nikdy by neutratila své vzácné kapesné za lesk na rty. Jen málokdy si mohla dovolit něco nového, natož se líčit nebo používat parfém. „Hrubiáne,“ procedila mezi zuby.

„Vsadím se, že jsi ještě nikomu pusu nedala.“

Slyšela v jeho hlase posměšný tón. Ve čtrnácti měla většina jejích kamarádek první polibky za sebou – včetně Maggie – ale jí se při té představě zvedal žaludek. Přesto by radši umřela, než by to Nickovi přiznala. „To si piš, že dala.“

„Komu?“

„Do toho ti nic není.“

„Tak se předveď.“

Zarazila se uprostřed kroku. Vzduch prořízlo pronikavé ptačí zaštěbetání a Alexe připadlo, jako by se zastavil čas. Vystrčila bradu.

„S čím?“

„Dokaž mi, že umíš líbat.“

Stáhl se jí žaludek, rozbušilo se jí srdce a zvlhly jí dlaně. Ušklíbla se. „S tebou?“

„Věděl jsem to.“

„Proč bych tě měla líbat? Nenávidím tě!“

„Tak fajn, zapomeň na to. Jen jsem chtěl vědět, jestli jsi opravdu holka. Teď aspoň vím, že nejsi.“

Jeho slova ji silně zasáhla. Vzedmuly se v ní všechny pochybnosti a nejistota, zda je jiná než ostatní. Proč se nechová jako Maggie? Proč radši kreslí a čte, než aby se zajímala o kluky? Třeba má Nick pravdu a skutečně má jako dívka nedostatky. Co když…

Vykročil pryč.

„Počkej!“

Na chvíli se zastavil zády k ní, jako by o její prosbě přemýšlel, a pak se pomalu obrátil. „Co je?“

Donutila se přijít blíž a stoupnout si před něj. Třásly se jí nohy a tělo jí zaplavil zvláštní pocit. Proboha, snad nezačne každou chvíli zvracet. „Umím líbat. A… dokážu ti to.“

„Fajn. Do toho.“ Povýšeně se k ní postavil bokem, jako by něco takového dělal každý den a už ho to začínalo nudit.

Alexa shromáždila všechny své znalosti z filmů a sklonila hlavu.

Hlavně to nezpackej. Uvolni rty. Zhluboka dýchej. Nakloň hlavu víc na stranu, abychom do sebe nenarazili nosem. Bože, co když ho praštím do brady a začne krvácet? Ne, nemysli na to. Líbání je hračka.

O nic nejde. O nic nejde. O nic nejde…

Na tváři ucítila slabý závan jeho teplého dechu. Zvedla hlavu a zarazila se. Potom se jejich rty setkaly.

Ačkoli ten slabý dotek téměř necítila, uvědomovala si spoustu pocitů. Dotyk jeho prstů na ramenou. Jemný tlak jeho úst. Zemitou vůni lesa smíšenou se svůdným náznakem kolínské.

V těch několika okamžicích jí dal vzácný dar. Srdce se jí otevřelo a žilami se prohnala podivná euforie. Její první skutečný polibek. Jak dlouho se té zkušenosti bála, vyděšená, že kluky a líbání nenávidí a že není normální? Teď konečně ví, že je zralá dívka, a už to nikdy nezpochybní.

Pomalu se odtáhl a Alexa otevřela oči. Chvíli se na sebe upřeně dívali. Jejím tělem proudily mohutné, zčeřené vlny emocí, jako by se řítila po vodní skluzavce v zábavním parku a se strachem a vzrušením se držela kymácejícího se voru. Zatajila dech a čekala.

Obličejem mu prolétl zvláštní výraz. Prohlížel si ji, jako by ji viděl poprvé v životě. Na jeden úžasný okamžik zahlédla v jeho zlatohnědých očích něco hlubokého – nádech zranitelnosti, o kterou se nikdy nepodělil. Pak zkřivil rty v náznaku úsměvu.

Také se usmála. Cítila se v bezpečí. Věděla, že už si z ní nikdy nebude dělat legraci ani ji přehlížet. Všechno se změnilo. To, co popírala a proti čemu tak dlouho bojovala, jí najednou bezmyšlenkovitě vylétlo z úst.

„Jednou si tě vezmu.“

Nepochybovala o jeho odpovědi, poněvadž věřila jejich přátelství i polibku. Důvěřovala mu celým srdcem. Čekala, že se po tom dokonalém prožitku široce usměje, řekne, že s ní souhlasí, a jejich vztah se konečně změní.

Jenže jeho obličej se najednou zastřel a chlapec, kterého políbila, zmizel.

Pak se Nick zasmál.

Překvapením zamrkala, protože jeho reakci nechápala, ale když se jejich pohledy opět setkaly, v hrudi se jí rozšířil chlad.

„Že si mě vezmeš? Dobrej vtip, Al. Až se ožením, vezmu si pořádnou ženskou, ne dítě.“ Posměšně zavrtěl hlavou, jako by mu ta představa zajistila zábavu na několik dalších dní. Nejspíš byla důvodem k žertování pro něho i jeho kamarády. A pro skutečné přítelkyně.

Stála v lese a vyděšeně ho pozorovala, protože výjimečně nedokázala dát dohromady jedinou chytrou odpověď.

Pak se přestal smát a pouze se uchechtl. „Přesto nějaké schopnosti máš. Při troše cviku můžeš líbat docela dobře. Měj se, prtě.“

A odešel.

Vzduchem prolétlo zachichotání. Pomalu se otočila a zahlédla v křoví jednu svou kamarádku. Teď se to dozvědí úplně všichni.

V tu chvíli, na pokraji dospělosti, učinila zásadní rozhodnutí. Už nikdy nedovolí Nickovi ani žádnému jinému muži, aby ji znovu ponížil. Jediný vztah, který má cenu, je láska k rodině a přátelům.

Klukům se nedá věřit a Alexa byla natolik chytrá, že nepotřebovala další lekci.

Na schovávanou úplně zapomněla. Obrátila se, utekla a přitom přemýšlela o tom, co ta bolest v její hrudi znamená.

Pochopitelně byla ještě moc malá, aby určila její skutečnou příčinu.

Tu pochopila až o několik let později. Měla zlomené srdce.

KAPITOLA JEDNA

Potřebuje chlapa.

Nejlíp se sto padesáti tisíci dolary na kontě.

Alexandria Maria McKenzieová upřeně hleděla na malý ohýnek uprostřed podlahy obývacího pokoje a přemítala, jestli se úplně nezbláznila. Na kousku papíru v její ruce byly shrnuty všechny vlastnosti, jaké by měl její vysněný partner mít. Měl by být věrný. Inteligentní. Veselý. Se silným vztahem k rodině a láskou ke zvířatům. Se slušným příjmem.

Většina z ingrediencí se už vařila. Jeden vlas mužského člena rodiny – nebylo těžké ho bratrovi nepozorovaně sebrat. Směs voňavých bylinek – pravděpodobně aby věděl, co je to něha. A klacík, aby… Doufala, že to neznamená, čeho se bála.

S hlubokým nádechem hodila seznam do stříbrného kbelíku a dívala se, jak hoří. Připadala si jako husa, že vaří kouzlo lásky, ale nic jiného ji nenapadlo a neměla co ztratit. Jako majitelka malého knihkupectví v moderní části New Yorku na severu univerzitní čtvrti usoudila, že má právo na jisté výstřednosti. Jako třeba modlit se k matce Zemi za dokonalého muže.

Když plameny povyskočily, Alexa se natáhla pro hasicí přístroj.

Stoupající kouř jí připomněl spálené kůrky od pizzy vespod minitrouby, která zároveň sloužila i jako opékač topinek. Pokrčila nos, několikrát stříkla sprejem doprostřed koberce a odešla si pro sklenku červeného vína, aby to oslavila.

Matka bude muset prodat Taru. Jejich rodinný dům.

Alexa uchopila lahev Cabernetu Sauvignon a přemýšlela, jaké má možnosti. Její knihkupectví bylo zatíženo hypotékou. Budoucí rozšíření o kavárnu vyžadovalo pečlivé plánování a nebyla schopná ušetřit ani deseticent. Přelétla očima viktoriánský podkrovní byt a snadno si spočítala, že nemá co prodat. Dokonce ani na eBay.

Bylo jí sedmadvacet a měla by žít v elegantním kondominiu, kupovat si oblečení šité na míru a každý víkend chodit na rande. Místo toho si z místního útulku tahala domů opuštěné psy a šatník

obměňovala tak, že si kupovala módní šály. Milovala slunce, byla otevřená světu a následovala hlas srdce. Bohužel nic z toho matčin dům nezachrání.

Usrkla červené víno a usoudila, že s tím nic nezmůže. Nikdo neměl dost peněz a tentokrát, až přijdou věřitelé, to neskončí šťastně. Alexa není Scarlett O’Harová. A nevěří, že její zoufalý pokus připravit kouzlo lásky a přilákat tak ke svým dveřím dokonalého muže pomůže.

Zazvonil zvonek.

Otevřela ústa. Panebože, je to on? Pohlédla na své špinavé tepláky a ustřiženou košili a přemítala, jestli má čas se převléknout. Musela by prohrabat skříň, ale zvonek se ozval znovu, takže došla ke dveřím, zhluboka se nadechla a vzala za kliku.

„To je dost, žes otevřela.“

Její naděje se zhroutily. Alexa se zadívala na svou nejlepší přítelkyni, Maggie Ryanovou, a zamračila se. „Měla jsi být muž.“

Maggie se ušklíbla a vešla dovnitř. Mávla rukou ve vzduchu, až se jí na prstech zablýskly třešňově červené nehty, a pak sebou praštila na pohovku. „Jo, klidně sni dál. Posledního chlapa, kterej s tebou šel na rande, jsi k smrti vyděsila, takže ti už žádné další nedohodím. Co se tu děje?“

„Co tím chceš říct? Myslela jsem, že mě chce napadnout.“

Maggie zvedla obočí. „Naklonil se, aby ti dal pusu na dobrou noc. Ty jsi zakopla a spadla na zadek, takže si připadal jako idiot. Lidé se po schůzce líbají, Al. To je úplně normální.“

Alexa shrnula zbytky po ohníčku do tašky a zvedla kbelík. „Snědl k večeři tuny česneku a já nechtěla, aby se ke mně přibližoval.“

Maggie zvedla sklenku s vínem a notně si přihnula. Natáhla dlouhé nohy obepnuté v černé kůži a opřela si boty na vysokém podpatku o okraj otřískaného stolu. „Připomeň mi ještě jednou, proč jsi za posledních deset let s nikým nespala?“

„Jsi čarodějnice.“

„A ty zas držíš celibát.“

Alexa to vzdala a zasmála se. „Dobře, vyhrála jsi. Proč jsi mě v sobotu večer poctila svou návštěvou? Sluší ti to.“

„Díky. V jedenáct jdu s někým na skleničku. Nechceš se připojit?“

„Na tvoje rande?“

Maggie se ušklíbla a dopila víno. „Určitě budeš lepší společnost.

Je hrozně nudný.“

„Tak proč s ním chodíš?“

„Dobře vypadá.“

Alexa klesla vedle ní na pohovku a povzdychla si. „Škoda že nejsem jako ty, Maggie. Proč beru všechno tak vážně?“

„A proč já neberu vážně nic?“ Maggie zkřivila rty sebepodceňujícím úsměvem a potom ukázala na kbelík. „K čemu ten oheň?“

Alexa vzdychla. „Vařila jsem kouzlo lásky. Abych, ehm… sehnala chlapa.“

Její přítelkyně zaklonila hlavu a rozesmála se. „Dobře. Co to má společného s tím kbelíkem?“

Alexe se rozhořely tváře. Tohle se s ní potáhne až do smrti.

„Rozdělala jsem oheň na počest matky Země,“ zašeptala.

„Panebože.“

„Vyslechni mě. Jsem zoufalá. Pořád jsem nepoznala toho pravého a objevil se další malý problém, který potřebuju vyřešit, takže jsem obě potřeby sloučila do jednoho seznamu.“

„Jakého seznamu?“

„Jedna zákaznice mi říkala, že si koupila tuhle knížku o kouzelných lektvarech, a když si sepsala seznam všech vlastností, které u muže hledá, opravdu se objevil.“

Konečně se zdálo, že to Maggie zaujalo. „Seznámila se s mužem, který měl všechno, co chtěla?“

„Jo. Musí to být konkrétní seznam, ne moc obecný, jinak vesmír zmateš a nic ti nedá. Tvrdila, že když se tím budeš řídit, objeví se ten pravý.“

Maggiiny zelené oči se zaleskly. „Ukaž mi tu knihu.“

Co jiného ženě, která hledá partnera, zvedne náladu víc než další svobodná přítelkyně? Alexa jí hodila knížečku v látkové vazbě a už si ani nepřipadala jako naprostý idiot.

„Hm. Kde máš ten seznam?“

Alexa mávla ke kbelíku. „Spálila jsem ho.“

„Vím, že máš na obvyklém místě schovanou kopii. Jen klid, vezmu si ji sama.“ Její přítelkyně vykročila ke kanárkově žluté matraci a strčila pod ni ruku. Za okamžik vítězoslavně svírala seznam mezi zářivě červenými nehty a olízla si rty, jako by se

chystala pustit do pikantního románu. Alexa se uvelebila na koberci a shrbila ramena. Ať to ponížení začne.

„Zaprvé,“ začala Maggie předčítat, „musí být fanoušek Mets.“ Alexa se připravila na výbuch smíchu.

„Baseball?“ vyjekla Maggie. Zamávala papírem ve vzduchu, aby tomu dodala dramatičtější efekt. „Jak můžeš, krucinál, vybrat jako prioritu baseball? Už léta se nedostali do Světové série! V New Yorku je mnohem víc fanoušků Yankees než Mets, takže to vyřazuje většinu mužské populace.“

Alexa zatnula zuby. Proč ji všichni neustále kritizují kvůli tomu, který newyorský tým si vybrala? „Mets mají srdce a osobnost a já potřebuju chlapa, který umí držet palce slabšímu. Odmítám spát s fanouškem Yankees.“

„Jsi bez šance. Vzdávám to,“ vzdychla Maggie. „Zadruhé, miluje knihy, umění a poezii.“

Zarazila se, aby si to promyslela, a potom pokrčila rameny.

„Souhlasím. Zatřetí, je zastáncem monogamie. Velmi důležitý bod. Začtvrté, chce děti.“ Zvedla hlavu. „Kolik?“

Při té myšlence se Alexa usmála. „Ráda bych tři, ale smířila bych se i se dvěma. Mám v tom seznamu specifikovat počet?“

„Ne, s tím už si matka Země poradí sama.“ Maggie pokračovala:

„Zapáté, umí mluvit se ženou. Prima. Už se mi dělá nanic ze čtení knih o Marsu a Venuši. Projela jsem celou řadu a pořád tomu nerozumím. Zašesté, miluje zvířata.“ Zasténala. „To je stejné jako s Mets!“

Alexa se na koberci natočila, aby seděla obličejem k ní. „Kdyby nesnášel psy, jak bych mohla vypomáhat v útulku? A co kdyby byl třeba myslivec? Probudila bych se uprostřed noci a z krbové římsy by na mě zíral mrtvý jelen.“

„Přeháníš.“ Maggie se vrátila k seznamu. „Zasedmé, ctí morální kodex a je upřímný. To by měla být priorita, ale já nejsem fanynka

Mets. Zaosmé, dobrý milenec.“ Zvedla obočí. „To bych dala hned na druhé místo, ale jsem hrdá, že se to tu vůbec objevilo. Třeba přece jen nejsi tak beznadějný případ, jak jsem si myslela.“

Alexa křečovitě polkla a žaludek se jí sevřel strachem.

„Pokračuj.“

„Zadeváté, má silný vztah k rodině. To dává smysl – vybíráš si samé romantiky.Fajn, zadesáté…“

Hodiny hlasitě odtikávaly. Alexa pozorovala Maggie, jak studuje poslední bod znovu a znovu.

„Alexo, mám dojem, že číslo deset čtu špatně.“ Alexa vzdychla: „Nejspíš ne.“

Maggie odrecitovala poslední požadavek: „Musí mít sto padesát tisíc dolarů v hotovosti.“ Zvedla hlavu. „Můžeš mi to nějak vysvětlit?“

Alexa zvedla bradu. „Potřebuju muže, který mě miluje a k tomu má volných sto padesát tisíc. A potřebuju ho rychle.“

Maggie potřásla hlavou, jako by se právě vynořila z vody. „K čemu?“

„Abych zachránila Taru.“ Maggie zamrkala. „Taru?“

„Jo, matčin domov. Jako v Jihu proti Severu.Vzpomínáš si, jak moje máma vtipkovala, že na zaplacení účtů potřebuje víc bavlny? Neřekla jsem ti, jak je to zlé, Maggs. Máma chce dům prodat, ale to jí nemůžu dovolit. Nemají s tátou žádné úspory ani kam jít. Udělám cokoli, abych jí pomohla, třeba se i vdám. Přesně jako Scarlett.“

Maggie zasténala a natáhla se po kabelce. Vytáhla telefon a vyťukala několik čísel.

„Co to děláš?“ Alexa potlačila paniku, že ji nejlepší přítelkyně nechápe. Koneckonců ještě nikdy nepotřebovala, aby za ni nějaký muž řešil problémy. Jak hluboko klesla!

„Ruším schůzku. Mám dojem, že o tomhle si musíme promluvit. A hned potom zavolám své terapeutce. Je skvělá, diskrétní a přijme tě i o půlnoci.“

Alexa se zasmála. „Jsi báječná kamarádka, Maggie.“

„Jo, to mi povídej.“

Nicholas Ryan měl štěstí na dosah ruky.

Ale aby to, co chtěl, dostal, potřeboval manželku.

Věřil ve spoustu věcí. Dřina je základním pilířem úspěchu. Pokud se schyluje ke konfrontaci, je třeba ovládnout hněv a uchýlit se k rozumu. Je skvělé stavět masivní budovy, které jsou zároveň krásné a spojují estetické přímé úhly s ostrými liniemi. Cihly, beton a sklo svědčí o stabilitě, po níž lidé v normálním životě touží. Je úžasné poprvé pohlédnout na nejnovější výtvor! To všechno pro něj mělo smysl.

Na věčnou lásku, manželství a rodinu nevěřil. Tyhle věci mu smysl nedávaly, takže se rozhodl, že podobná společenská témata do svého života zatahovat nebude.

Naneštěstí strýc Earl změnil pravidla.

Nickovi se sevřely útroby a zvrácený smysl pro humor ho téměř donutil, aby se zasmál. Vstal z kožené židle a sundal si tmavomodré sako, pruhovanou hedvábnou vázanku a sněhobílou košili. Jedním pohybem zápěstí si rozepnul pásek a rychle se převlékl do šedých tepláků a barevně sladěného trička. Strčil obě nohy do tenisek značky Nike a vešel do svatyně své kanceláře, kterou zaplnil modely, náčrty, inspirujícími fotografiemi, a také běžeckým trenažérem, několika závažími a dobře zásobeným barem. Zmáčkl tlačítko na dálkovém ovládání mp3 přehrávače. Místnost zaplnily tóny La Traviaty a vyčistily mu hlavu.

Vrhl se na trenažér a snažil se nemyslet na kouření. Když se dostal do stresu, dokonce i po pěti letech nekuřáctví zatoužil po cigaretě. Při takovém nutkání byl vždycky natolik zklamaný vlastní slabostí, že si zacvičil. Běh ho uklidňoval, zvlášť v dokonale klidném prostředí pracovny. Jeho soustředění nerušily žádné hlučné hlasy nebo spalující slunce a v cestě mu nepřekážely kameny ani štěrk.

Zapnul tréninkový počítač a nasadil vyrovnané tempo, které ho dovede k vyřešení problému.

Ačkoli strýcovým záměrům rozuměl, ztrácel klid pod sžírajícími pocity zrady. Jak to, že ho člen vlastní rodiny, kterého tolik miloval, využil jako figurku?

Nick zavrtěl hlavou. Mělo mu dojít, že se k tomu schyluje.

Posledních několik měsíců strýc Earl neustále mluvil o důležitosti rodiny a Nickovy neslané nemastné odpovědi ho nepřesvědčily. Proč to vlastně strýce tolik překvapovalo? Jeho rodina mohla vystupovat v reklamě na antikoncepci.

Zatímco Nick navazoval vztahy a opět je ukončoval, jedna věc začala být jistá – všechny ženy se chtěly vdát. Jenže svatba znamenala problémy. Bouřlivé hádky. Děti, které nenechají rodiče na pokoji a vyžadují stále víc pozornosti. Touhu po větším prostoru a pak stejný konec jako v každém jiném vztahu. Rozvod. S dětmi v roli obětí.

Ne, díky.

Přizpůsobil rychlost stoupání do svahu a přitom mu hlavou vířily myšlenky. Strýc Earl zůstával až do samého konce pevně přesvědčen, že nějaká žena zachrání jeho synovci život. Infarkt zasáhl tvrdě a rychle. Když se nakonec právníci vrhli na peníze z pozůstalosti jako hejno supů, Nick se domníval, že formality proběhnou bez potíží. Jeho sestra Maggie už dala jasně najevo, že

nechce mít s firmou nic společného, a jiné příbuzné strýc Earl neměl.

Nick poprvé v životě věřil, že ho potká štěstí. Konečně bude mít něco jen pro sebe.

Dokud mu právníci nepřečetli poslední vůli. Až potom pochopil tu ironii.

Zdědí většinu akcií firmy Dreamscape, jakmile se ožení.

Manželství s jakoukoli ženou, kterou si vybere, musí trvat jeden rok a předmanželská smlouva je přijatelná. Pokud Nick strýcovo přání nesplní, rozdělí se většina majetku mezi členy správní rady a Nick nebude nic než figurka. Místo stavění budov ho čeká kolotoč schůzí a obchodních jednání – přesně to, co celý život nesnášel.

A strýc Earl to věděl.

Takže teď si Nick musí najít manželku.

Zmáčkl tlačítko a kopec se změnil v mírný svah. Zpomalil a zklidnil dech. Jeho mysl s metodickou přesností procházela citovou prázdnotou a rozebírala možnosti. Opustil trenažér, vzal si z

minibaru vychlazenou minerálku a došel zpátky ke své židli. Napil se čisté ledové tekutiny a položil orosenou lahev na stůl. Počkal několik

minut a přitom si rovnal myšlenky. Poté zvedl zlaté pero a obrátil ho mezi prsty.

Tiskacími písmeny napsal slova, z nichž mu každé připadalo jako hřebík zatlučený do vlastní rakve.

NAJÍT SI MANŽELKU.

Nebude ztrácet čas tím, že by nadával na nespravedlnost. Sepíše si jasný seznam vlastností, které musí jeho manželka mít, a potom uvidí, jestli ho napadnou nějaké vhodné kandidátky.

Před očima mu vytanula představa Gabrielly, ale okamžitě ji potlačil. Ta okouzlující topmodelka, se kterou v současnosti chodil, byla dokonalá pro společenské večírky a skvělý sex, ale ne pro manželství.

Gabriella byla zábavná a vtipná společnice a Nick si její přítomnost užíval, ale bál se, že se do něj začíná zamilovávat. Naznačila, že touží po dětech, což byla značná překážka. Ať už Nick nastaví pro manželství jakákoli základní pravidla, její emoce by ho zničily. Začala by žárlit a byla by náročná jako každá normální manželka. A jakmile by měla pocit, že ji zradil, její chamtivosti by nic nestálo v cestě.

Znovu se napil vody a přejel palcem kolem dokola po drsném okraji lahve. Kdysi četl, že pokud si člověk sestaví seznam všech vlastností, které na ženě obdivuje, nějaká vhodná se objeví. Nick se zamračil a snažil se tu prchavou myšlenku zachytit. Byl si téměř jistý, že ta teorie nějak souvisí s vesmírem. Co vložíš do kosmu, se ti vrátí. Byl to nějaký metafyzický nesmysl, kterému nevěřil.

Ale dnes si zoufal.

Přiložil pero k levému okraji stránky a napsal si seznam.

Žena, která mě nemiluje.

Žena, se kterou netoužím spát.

Žena, která nemá rozvětvenou rodinu. Žena, která nemá žádná zvířata.

Žena, která nechce děti.

Žena, která má nezávislou kariéru.

Žena, která bude náš vztah považovat za obchodní dohodu. Žena, která není příliš citově založená ani impulzivní.

Žena, které můžu věřit.

Pak si to celé přečetl. Věděl, že doufat v některé z požadovaných vlastností by bylo přehnaně optimistické, ale jestli vesmírná teorie funguje, klidně může požádat o všechno, co chce. Potřebuje ženu, která bude na ten podnik pohlížet jako na obchodní příležitost.

Možná že bude požadovat vysokou finanční odměnu. Byl ochotný k mnoha ústupkům, ale chtěl manželství jen na papíře. Pokud spolu nebudou spát, nebudou na sebe žárlit. Pokud dotyčná nebude přecitlivělá, láska nebude připadat v úvahu.

Bez podobných komplikací budou mít dokonalé manželství. V duchu probral každou ženu, se kterou v minulosti chodil,

každou přítelkyni, s níž prohodil pár slov, každou obchodní partnerku, s níž kdy poobědval.

Na nic nepřišel.

Zmocnilo se ho zklamání a nervozita. Bylo mu třicet, byl přiměřeně přitažlivý, inteligentní a finančně zajištěný. A přece ho nenapadala jediná slušná žena, se kterou by se mohl oženit.

Měl na uzavření sňatku pouhý týden.

Zazvonil mu mobilní telefon. Nick ho zvedl. „Ryan.“

„To jsem já, Maggie.“ Odmlčela se. „Pořád hledáš manželku?“

Přidušeně se uchechtl. Jeho sestra byla jediná žena na světě, která ho dokázala rozesmát, i když se někdy bavila na jeho účet. „Právě na tom pracuju.“

„Myslím, že jsem ji našla.“

Zrychlil se mu srdeční tep. „Kdo to je?“

Další pauza. „Musíš splnit její podmínky, ale to podle mě nebude problém. Buď nezaujatý, i když to není tvoje silná stránka. Ale můžeš jí věřit.“

Mrkl na poslední bod svého seznamu. V uších se mu podivně rozhučelo. Že by ho to varovalo před dalšími sestřinými slovy? „Kdo to je, Maggs?“

Rozhostilo se ticho. „Alexa.“

Při tom důvěrně známém jménu z minulosti se místnost roztočila a zmocnila se ho závrať. Z rozmazané šmouhy, která se mu objevila před očima, vyvstávala jediná myšlenka jako neonově zářící mantra, znovu a znovu.

Ani náhodou.

KAPITOLA DVĚ

Nick se rozhlédl. Byl s výsledkem spokojený. Konferenční místnost s vínovým plyšovým kobercem, nablýskaným třešňovým dřevem a židlemi s lesklým koženým čalouněním působila obchodním dojmem, ale čerstvé květiny, které sekretářka postavila doprostřed stolu, atmosféru příjemně zútulňovaly. Úhledně rozložené dokumenty doplňoval elegantní stříbrný podnos s čajem, kávou a několika druhy sladkého pečiva. Bylo to formální, a přece přátelské prostředí – které bude odrážet podstatu jejich manželství.

Při představě, že se znovu setká s Alexandriou McKenzieovou, potlačil hluboko v útrobách svíravý pocit. V jakou osobu asi dospěla? Útržky informací, o které se s ním jeho sestra podělila, vykreslovaly bezstarostnou a impulzivní ženu. Původně Maggiin návrh kategoricky odmítl – Alexa nezapadala do představy, kterou potřeboval. V jeho myšlenkách vyvstaly neodbytné vzpomínky na svobodomyslné dítě s pohupujícím se culíkem, a přece jí nyní patřilo dobře zavedené knihkupectví. I když ji léta neviděl, stále na ni myslel jako na Maggiinu kamarádku.

Jenže čas běžel.

Kdysi se spolu stýkali a Nick měl pocit, že může Alexe věřit.

Nesplňovala sice jeho představy o dokonalé manželce, ale potřebovala peníze. A to rychle. Maggie mu důvod zamlčela, ale sdělila mu, že je Alexa zoufalá. Potřebu hotovosti Nick chápal – ta byla jasná. Černobílá, bez jakýchkoli šedých odstínů. Jejich vztah nebudou provázet žádné důvěrnosti. Bude to jen formální obchodní smlouva mezi starými přáteli. S tím Nick dokáže žít.

Sáhl po domácím telefonu, aby zavolal sekretářce, ale v tu chvíli se otevřely masivní dveře a se slyšitelným cvaknutím se opět zavřely.

Obrátil se.

Upíraly se na něj tmavě modré oči, jejichž průzračnost mu napovídala, že kdyby tahle žena hrála poker, pravidelně by prohrávala – byla zcela upřímná a neochotná blufovat. Dobře její pohled znal, ale s věkem se barva očí změnila ve znepokojivou směsici akvamarínu a safíru. V hlavě se mu vyrojily představy hlubin

Karibského moře při pátrání po jeho tajemstvích. Obrazy nekonečného nebe, které se jako deštník rozprostírá doširoka dodaleka, takže člověk nedokáže najít začátek ani konec.

Její oči měly překvapivý odstín vzhledem k inkoustově černým vlasům stočeným do lokýnek, které jí lemovaly obličej a bujně se vlnily na ramena, což zřejmě nedokázala zkrotit. Vysoké lícní kosti ještě zvýrazňovaly plná ústa. Kdysi se jí ptával, jestli ji bodla včela, a potom se dával do smíchu. Teď byl sám pro legraci. Kolem úst, jaké měla ona, se soustředily vášnivé mužské fantazie – a se včelami neměly nic společného. Jen s medem. S teplým, rozpuštěným

medem, který by jí kanul přes svěží rty a on by ho mohl pomalu olizovat.

Krucinál.

Ovládl se a dokončil svou prohlídku. Vzpomněl si, jak ji trápil, když zjistil, že musí nosit podprsenku. Dospívající dívku jeho objev ponížil a Nick tu informaci používal, aby ji ranil. Teď už mu to legrační nepřipadalo. Měla stejně bujná ňadra jako ústa a jejich proporce skvěle ladily se zaoblenými boky. Byla skoro stejně vysoká jako on a jako pokušitelka se oblékla do ohnivě rudých přiléhavých šatů, které zdůrazňovaly rýhu mezi ňadry, obepínaly její boky a dosahovaly téměř až k podlaze. Z lesklých červených sandálů vykukovaly červené nehty. Postála ve dveřích, jako by ho nechávala, ať si pohledu na ni užije, co hrdlo ráčí, než se rozhodne na něj promluvit.

Nick potlačil ohromení a doufal, že profesionalita zakryje jeho reakci. Z Alexandrie Marie McKenzieové vyrostla nádherná žena. Na jeho vkus až příliš nádherná. Ale nebylo nutné dávat jí to najevo.

Věnoval jí stejný neutrální úsměv jako každému obchodnímu partnerovi. „Ahoj, Alexo. Dlouho jsme se neviděli.“

Úsměv opětovala, ale oči zůstaly ostražité. Přešlápla z nohy na nohu a zatnula pěsti. „Ahoj, Nicku. Jak se máš?“

„Fajn. Posaď se, prosím. Můžu ti nalít kávu? Nebo čaj?“

„Kávu prosím.“

„Smetanu? Cukr?“

„Smetanu. Díky.“ Elegantně se usadila na čalouněnou židli a přehodila jednu nohu přes druhou. Přiléhavá červená látka se mírně povytáhla a poskytla mu letmý pohled na ladně tvarované nohy.

Soustředil se na nalévání kávy. „Napoleona? Nebo jablečný lívaneček? Jsou z pekařství naproti v ulici.“

„Ne, díky.“

„Určitě?“

„Ano. Nedokázala bych skončit u jednoho. Proto jsem se naučila nevystavovat se pokušení.“

Slovo pokušení vyšlo z jejích rtů pomalým, zastřeným hlasem, který zalahodil jeho uším. Kalhoty se mu mírně napjaly a Nick si uvědomil, že její hlas zasáhl i jiná místa. Reakce na ženu, s níž nechtěl mít fyzicky nic společného, ho zcela vyvedla z míry. Proto se raději zaměřil na přípravu kávy a potom se posadil naproti ní.

Chvíli se vzájemně prohlíželi a ticho se prodlužovalo. Zatahala si za tenký zlatý náramek, který jí obepínal zápěstí. „Strýce Earla je mi líto.“

„Díky. Pověděla ti Maggie podrobnosti?“

„Celá ta záležitost vypadá šíleně.“

„Máš pravdu. Strýc Earl kladl velký důraz na rodinu a byl přesvědčený, že se nikdy neusadím. Proto se před smrtí rozhodl, že na mě v mém vlastním zájmu přitlačí.“

„Podle tebe není manželství důležité?“

Pokrčil rameny. „Je to zbytečnost. Sen, že potrvá věčně, je pohádka. Monogamie a rytíři na bílém koni neexistují.“

Překvapeně se odtáhla. „Myslíš si, že není možné být někomu věrný?“

„Věrnost dlouho nevydrží. Jistě, lidé si to myslí, když si vyznávají lásku a oddanost, ale časem všechno dobré zmizí a zbude jen to špatné. Znáš někoho, kdo žije ve šťastném manželství?“

Pootevřela rty, ale mlčela. „Kromě mých rodičů? Asi ne. Ale to neznamená, že se šťastné páry nevyskytují.“

„Možná.“ Ačkoli tu eventualitu připustil, jeho tón s ní zjevně nesouhlasil.

„Pravděpodobně se na spoustě věcí neshodneme.“ Zavrtěla se na židli a znovu si přehodila jednu nohu přes druhou. „Budeme

potřebovat chvíli času, abychom zjistili, jestli by tahle záležitost fungovala.“

„Čas nemáme. Musíme se vzít koncem příštího týdne. Nezáleží na tom, jestli spolu budeme vycházet. Jde pouze o obchodní smlouvu.“

Přimhouřila oči. „Vidím, že jsi stejný neurvalý hrubián, který si ze mě utahoval kvůli velikosti hrudníku. Některé věci se nemění.“

Upřel pozornost na její výstřih. „Jak kdy. Něco zůstává stejné, něco jiného roste.“

Při té poznámce zatajila dech, ale pak ho překvapila tím, že se usmála. „A jiné věci zůstávají malé.“ Upřela přímý pohled na vyboulení uprostřed jeho kalhot.

Nick skoro vyprskl do kávy, ale s mlčenlivou důstojností se mu podařilo odložit šálek. Útroby mu zaplavilo horko, když si vzpomněl na den v bazénu, když byli ještě děti.

Nemilosrdně si Alexu dobíral kvůli změnám na jejím těle, když vtom se k němu Maggie připlížila zezadu a strhla mu plavky.

Odkráčel pryč, jak ho pánbůh stvořil, a předstíral, že se ho celá epizoda nikterak nedotkla. Přesto ta vzpomínka čněla mezi ostatními jako nejtrapnější okamžik jeho života.

Pokynul k papírům před ní. „Maggie mi řekla, že potřebuješ konkrétní finanční částku. Už jsem tu cifru do dalšího vyjednávání zahrnul.“

Obličejem jí prolétl zvláštní výraz. Rysy se jí napjaly a potom se opět vyhladily. „Tohle je ta dohoda?“

Přikývl. „Vím, že potřebuješ, aby se na ni koukl tvůj advokát.“

„To není nutné. Jeden můj přítel je právník. Když jsem mu pomáhala učit se na zkoušky, hodně jsem přitom pochytila. Můžu se na to mrknout?“

Popostrčil k ní papíry po nablýskaném dřevu. Vytáhla z kabelky malé černé brýle na čtení, posadila si je na kořen nosu a několik minut si dokument pročítala. Využil příležitosti a prohlížel si ji. To, jak silně ho přitahovala, ho popuzovalo. Alexa nebyla jeho typ. Byla až příliš pěkně stavěná, přímá a… skutečná. Chtěl mít jistotu, že pokud něco nepůjde podle ní, neohrozí ho citovými výlevy. Dokonce i Gabby, když dostala vztek, se dokázala ovládat. Ovšem Alexa mu

23

naháněla hrůzu. Jeho útroby mu našeptávaly, že nebude snadné ji zvládnout. Otevřeně vyslovovala svůj názor a bezmyšlenkovitě dávala najevo emoce. To bylo nebezpečné, protože to vyvolávalo zmatek a spoušť. Něco takového v manželství rozhodně nepotřeboval.

Přesto…

Jí věřil. Safírové oči svědčily o jistém odhodlání a víře ve spravedlnost. Její slib něco znamenal. Věděl, že za rok odejde, aniž by se za ním ohlédla nebo vyžadovala další peníze. To hrálo v její prospěch.

Začala rytmicky poklepávat třešňově červeným nehtem na okraj stránky a pak zvedla hlavu. Nick přemítal, proč její pokožka získala tak světlý odstín, když ještě před chvílí vypadala svěže a zdravě.

„Máš soupis požadavků?“ Řekla to, jako by ho obviňovala z hrdelního zločinu a ne z toho, že si sepsal klady a zápory budoucí manželky.

Odkašlal si. „Jen několik vlastností, které bych chtěl, aby moje manželka měla.“ Otevřela ústa, aby promluvila, ale nakonec ze sebe nic nevypravila. Zdálo se, že musí bojovat sama se sebou, aby ta slova vyslovila.

„Chceš společnici, sirotka a robota v jednom? Je to fér?“

Zhluboka se nadechl. „Přeháníš. To, že bych se rád oženil se slušnou ženou s obchodním nadáním, ještě neznamená, že jsem zrůda.“

„Chceš stepfordskou paničku, se kterou nebudeš spát. Copak ses od čtrnácti o ženách nic nenaučil?“

„Právě naopak. Proto mě strýc Earl musel k té instituci, která straní především ženám, donutit.“

Zalapala po dechu. „Manželství přináší mužům spoustu výhod!“

„Jako?“

„Pravidelný sex a společnost.“

„Po šesti měsících začnou bolesti hlavy a jeden druhého unudí k slzám.“

„Někoho, s kým zestárneš.“

„Muži nikdy nechtějí zestárnout. Proto si hledají čím dál mladší partnerky.“

Poklesla jí čelist. Jedním rychlým pohybem zavřela ústa. „Děti… rodinu… někoho, kdo tě miluje v nemoci i ve zdraví.“

„Kdo utrácí všechny tvé peníze, každý večer tě sekýruje a nadává ti, aby sis uklidil ten svůj bordel.“

„Jsi blázen.“

„A ty zas naivka.“

Zavrtěla hlavou, až se jí hedvábně černé kadeře rozvlnily kolem obličeje a potom se pomalu uklidnily. Opět měla ruměnec ve tvářích.

„Bože, tvoji rodiče ti opravdu dali divné představy,“ zamumlala.

„Díky, Freude.“

„Co když do všech kategorií nezapadám?“

„Zapracujeme na tom.“

Přimhouřila oči a skousla spodní ret. Nick si vybavil, jak ji v šestnácti letech poprvé políbil. Jakmile se jeho ústa přitiskla k jejím, cítil, že se zachvěla. Zlehka ji hladil po obnažených ramenech. Do nosu mu vnikla svěží, čistá vůně květin a mýdla. Později její rysy zářily nevinností, krásou a čistotou. Jako by čekala, že spolu budou žít šťastně až do smrti.

Potom se usmála a řekla mu, že ho miluje a chce si ho vzít. Měl ji poplácat po hlavě, prohodit něco milého a jít si po svém. Místo toho ho její líbezná poznámka o sňatku vyděsila k smrti. Už v šestnácti Nick věděl, že žádný vztah nezůstane navždy krásný – nakonec se všechny změní v nechutné. Proto se zasmál, nazval ji dítětem a nechal ji samotnou v lese. Zranitelnost a bolest v jejím obličeji mu rvaly srdce, ale zatvrdil se proti nim. Čím dřív to Alexa pochopí, tím líp.

Ten den se postaral o to, že oba dostali tvrdou lekci.

Setřásl tu vzpomínku a soustředil se na přítomnost. „Co kdybys mi řekla, co ty hledáš v tomhle manželství?“

„Sto padesát tisíc dolarů. V hotovosti. Předem, ne až na konci roku.“

Se zájmem se k ní naklonil. „To je pořádná spousta peněz.

Nadělala sis dluhy v hazardních hrách?“

V tom okamžiku mezi nimi vyrostla neviditelná zeď. „Ne.“

„Tak propadáš nákupní horečce?“

V očích jí vztekle zablýsklo. „Do toho ti nic není. Součástí dohody je, že se mě nebudeš ptát na peníze ani na to, jak je hodlám využít.“

„Ještě něco?“

„Kde budeme bydlet?“

„V mém domě.“

„Svého bytu se nevzdám. Budu platit nájem jako obvykle.“

To ho překvapilo. „Jako moje manželka potřebuješ pořádný šatník. Dostaneš peníze a budeš mít přístup k mému oděvnímu poradci.“

„Budu si nosit, co chci, kdy chci, a platit si to sama.“

Potlačil úsměv. Skoro si ten souboj užíval stejně jako za starých časů. „Budeš dělat hostitelku mým obchodním partnerům, takže budeš muset vycházet i s ostatními manželkami. Je to pro mě velice důležité.“

„Dokážu nestrkat lokty na stůl a smát se jejich nejapným vtipům. Ale potřebuju čas, abych dál vedla svůj obchod s knihami a užívala si společenského života.“

„Samozřejmě. Očekávám, že si svou osobitost zachováš i nadále.“

„Pokud tě nebudu uvádět do rozpaků?“

„Přesně tak.“

Podupávala palcem u nohy ve stejném rytmu, jakým poťukávala nehty do stolu. „Mám s tímhle seznamem menší problémy.“

„Jsem přizpůsobivý člověk.“

„Mám velmi blízký vztah ke své rodině. Budou potřebovat pořádný důvod, aby uvěřili, že se tak najednou vdávám.“

„Prostě jim řekni, že jsme se po všech těch letech zase potkali a rozhodli se vzít.“

Alexa stočila oči v sloup. „Nesmějí o téhle smlouvě vědět, takže musí uvěřit, že jsem šíleně zamilovaná. Nezbude ti než přijít na večeři, kde jim tu novinu oznámíme, a musí to vypadat opravdově.“

Vzpomněl si, že její otec propadl alkoholu a rodinu opustil.

„Pořád se s otcem bavíš?“

„Ano.“

„Kdysi jsi ho nenáviděla.“

„Pokusil se svou chybu napravit. Rozhodla jsem se, že mu odpustím. Každopádně u rodičů bydlí i můj bratr s manželkou, neteř a dvojčata. Budou se vyptávat na milion věcí, takže musíš být přesvědčivý.“

Zamračil se. „Nemám rád komplikace.“

„Smůla. Je to součást dohody.“

Nick došel k závěru, že jí to malé vítězství může dopřát. „Dobře.

Něco dalšího?“

„Jo. Potřebuju skutečnou svatbu.“

Přimhouřil oči. „Měl jsem na mysli jen obřad.“

„Já zas bílé šaty za přítomnosti rodiny a Maggie v roli družičky.“

„Nemám rád svatby.“

„To už jsi říkal. Ale moje rodina neuvěří, že bych se vdala tajně.

Musíme to pro ně udělat.“

„Beru si tě z obchodních důvodů, Alexo. Ne tvou rodinu.“

Zvedla bradu. Už si to gesto pamatoval. Bylo to varování, že se hodlá pustit do boje. „Věř mi, že ani já z toho nejsem nadšená, ale pokud tomu mají lidé uvěřit, musíme to divadýlko sehrát.“

Napjal rysy, ale podařilo se mu přikývnout. „Dobře.“ Jeho hlas přetékal sarkasmem. „Ještě něco?“

Vypadala trochu nervózně. Vrhla po něm letmý pohled, potom vstala ze židle a začala přecházet po místnosti. Zadíval se na její dokonalé tvary pohupující se ze strany na stranu a zip se mu nepříjemně napjal.

Před očima mu krátce vyvstala poslední rozumná myšlenka. Okamžitě to skonči a odejdi. Odjakživa nesnášíš atrakce a tahle ženská ti převrátí život vzhůru nohama.

Nick potlačil náhlý příval strachu a čekal na její odpověď.

Krucinál.

Proč musí být tak zatraceně atraktivní?

Potají po něm mrkla, zatímco přecházela sem a tam. Na rty se jí drala sprostá nadávka, ale donutila se ji potlačit. Když dospívala, pohrdavě se na něj ušklíbala a kvůli jeho zlatým vlasům mu přezdívala hezoun. I teď, ačkoli zkrotil mladistvé kadeře do krátkého staromódního účesu, mu některé vzpurné prameny tvrdošíjně

klouzaly do čela. Barva časem ztmavla, ale stále jí připomínala cereálie k snídani, od medově blonďatého odstínu až po pšenici. Rysy mu ztvrdly – teď měl ostře řezanou bradu. Když se na ni krátce usmál, zablýskly na ni dokonalé bílé zuby. Oči měl stále kaštanově hnědé, přivřené, nejspíš skrývaly dobře střežená tajemství. Ale jeho tělo…

Odjakživa sportoval, ale když teď prošel místností, drahá látka jeho světlehnědých kalhot se zavlnila a načrtla dlouhé svalnaté nohy a pevné hýždě. Světlehnědý svetr s výstřihem do V byl neformální a zároveň vhodný v sobotu do kanceláře.

O některých částech však zapochybovala. Například svalnaté dlouhé paže. Široká ramena a hruď, která napínala a formovala látku. Bronzová pokožka, která sváděla k domněnce, že proležel hodiny na slunci. Zvířecí pružnost jeho pohybů. Dospěl a už to nebyl jen hezký kluk. Z Nicka Ryana se stal plnokrevný muž – a stále na ni pohlížel jako na Maggiinu malou kamarádku. Když se jejich oči setkaly, nebylo v nich žádné pochopení ani uznání. Jen zdrženlivé přátelství, které nabízel někomu, koho znal z minulosti.

Přesto ji ani nenapadne slintat blahem jen proto, že je tak atraktivní. Pokud šlo o jeho osobnost, nebylo o co stát. Byl nesmírně nudný, bezvýrazný a…

Dál už tu myšlenku rozvíjet nebude.

Nesnášela, že v ní vyvolává nervozitu a že se jí v jeho přítomnosti točí hlava. Před týdnem uvařila kouzlo lásky a matka Země ji vyslyšela. Konečně Alexa sehnala potřebné peníze a zachrání domov své rodiny. Ale co bude proboha s jejím seznamem?

Muž před ní popíral vše, v co věřila. Tohle není sňatek z lásky.

Ne, jde o zcela chladnokrevný obchod.

V koutku mysli jí vyvstala vzpomínka na jejich první polibek,ačkoli by se vsadila, že Nick na ten okamžik úplně zapomněl. Zaplavilo ji ponížení. Už ne. Copak jí matka Země nedovolí, aby se aspoň první požadavek na jejím seznamu naplnil? Zhluboka se nadechla a promluvila: „Ještě jednu věc.“

„Ano?“ zeptal se.

„Sleduješ baseball?“

„Samozřejmě.“

Žaludek se jí sevřel napětím. „Fandíš nějakému týmu?“ Samolibě se uculil. „V New Yorku je jen jeden.“

Alexa potlačila vnitřní slabost a položila mu otázku: „Který?“

„Yankees, pochopitelně. Jako jediní vítězí. Nikdo jiný není důležitý.“

Zhluboka dýchala do břicha, což se naučila na kurzech jógy. Mohla by se provdat za fanouška Yankees? Vzdala by se veškeré morálky a etiky? Dokázala by se stát manželkou muže, pro kterého existuje pouze logika a monogamii považuje za ženskou záležitost?

„Alexo? Není ti nic?“

Mávnutím ruky ho umlčela, přecházela sem a tam a zoufale hledala odpovědi. Jestli teď odejde, nezbude jim než dům prodat. Mohla by žít s vědomím, že byla natolik sobecká, že se pro svou rodinu neobětovala? Má vůbec na vybranou?

„Alexo?“

Obrátila se na podpatku. V jeho obličeji se objevily netrpělivé vrásky. Tento muž netoleroval citové výlevy. Ačkoli se tvářil vlídně, byl pichlavý, stejně jako když dospíval. Pravděpodobně si plánuje dny po minutě a v životě neslyšel slovo impulzivní. Dokázali by žít rok v jednom domě? Neroznesli by se na kopytech dřív, než těch tři sta šedesát pět dní uplyne? A co kdyby letos Yankees postoupili do Světové série? Musela by snášet jeho zatracenou povýšenost a urážlivě shovívavé úsměvy. Panebože…

Složil si ruce na hrudi. „Ani mi to neříkej. Fandíš Mets.“

Při jeho tónu se otřásla. „Odmítám s tebou mluvit o baseballu. Když budeš se mnou, nevezmeš si na sebe nic s nápisem Yankees. Pokud nebudu nablízku, je mi fuk, co na sebe navlečeš. Jasné?“

V místnosti se rozhostilo ticho. Odvážila se krátce pohlédnout jeho směrem. Zíral na ni jako na Medúzu, které z vlasů vylézají hadi.

„Děláš si legraci?“

Energicky zavrtěla hlavou. „Ne.“

„To nesmím nosit ani jejich kšiltovku?“

„Přesně tak.“

„Jsi blázen,“ sykl.

„Tvoje urážky mi neublíží. Teď mi odpověz, ať zbytečně neztrácíme čas.“

Potom udělal něco, co neviděla od chvíle, kdy sousedovic kluk, místní rváč, spadl z kola a propukl v bezbranný ženský pláč.

Nick Ryan se rozesmál. Nebyla to jiskřička pobavení ani ušklíbnutí rtů. Byl to burácivý smích vycházející až z bránice, hluboký a mužný. Ten zvuk zaplnil místnost. Alexa potlačila úsměv, hlavně proto, že jeho veselí bylo namířeno proti ní. Ale když se přestal chovat namyšleně, moc mu to slušelo.

Konečně utichl, chvíli o té možnosti uvažoval a pak se rozhodl.

„Nebudu nosit žádné oblečení s nápisy Yankees, ale totéž se vztahuje na tebe. Žádná veteš propagující Mets. Nechci ve svém domě vidět jediný kávový hrnek ani povalující se klíčenku. Jasné?“

Překypovala pobouřením. Ta dohoda se pomalu, ale jistě obracela proti ní. „Nesouhlasím. Nevyhráli jsme sérii od roku 1986, takže jim musím dělat reklamu. Vy máte slávy dost – další už nepotřebujete.“

Škubl koutkem rtů. „Dobrý pokus, ale já nepatřím mezi prostoduché zajíčky, se kterými jsi zvyklá randit. Žádní Yankees, žádní Mets. Buď ber, nebo nech být.“

„Nerandím s prostoduchými zajíčky!“ Pokrčil rameny. „To je mi fuk.“

Přešlápla z jedné nohy na druhou a skoro se jí podařilo zabránit tomu, aby zatnula ruce v pěsti. Byl neuvěřitelně věcný. Jak mohl vypadat tak kouzelně, a přitom připomínat otrávené jablko, které zlá královna nabídla Sněhurce?

„Tak co? Chceš se na to do zítřka vyspat nebo udělat něco dalšího, co ženy dělávají, když se nemůžou rozhodnout?“

Kousla se do rtu a vypravila ze sebe: „Dobře. Ať je tedy po tvém.“

„Nic dalšího?“

„Mám dojem, že už jsme všechno probrali.“

„Ne tak docela.“ Odmlčel se, jako by se chystal přistoupit k ožehavému tématu. Alexa v duchu přísahala, že zachová klid, ať už Nick řekne cokoli. Tuhle hru můžou hrát dva. Ona bude ledová královna, i když ji slovně mučí. Nadechla se, posadila se zpátky na židli a zvedla šálek s kávou, aby se napila.

Spojil prsty obou rukou a nadechl se. „Chci s tebou mluvit o sexu.“

„O sexu?“ Ta slova jí vylétla z úst jako výstřel. Zamrkala, ale jinak odmítala změnit výraz.

Vyskočil ze židle a tentokrát začal přecházet po luxusním vínovém koberci místo ní. „Pochop, že v našich, ehm, mimomanželských aktivitách musíme být mimořádně diskrétní.“

„Diskrétní?“

„Ano. Někteří moji klienti jsou velice vlivní a musím chránit svou pověst. Navíc kdyby to manželství někdo zpochybnil, naše smlouva by tím zanikla. Podle mě bude nejlepší, když tento rok budeš dodržovat celibát. Myslíš, že je to proveditelné?“

„Jako celý rok nicnedělání.“

Neupřímně se zasmál a Alexa přemítala, jestli zahlédla na jeho čele pot, nebo to byla jen hra světel. Zastavil se a upřel na ni ostražitý pohled. Až teď do jejího mozku pronikl skutečný význam jeho slov, jako když blesk sjede po hromosvodu. Nick po ní chce, aby byla dokonalá manželka, což v jejich předstíraném manželství znamená neposkvrněné lože.

Ale o vlastním celibátu se nezmínil. Maggie jí pověděla všechno o Gabrielle, takže Alexa věděla, že Nick s někým chodí. Nechápala, proč si svou přítelkyni nevezme, ale nepříslušelo jí jeho rozhodnutí posuzovat. Zajímalo ji pouze to sexistické prase před ní a její touha celou tuhle záležitost odvolat.

Skoro.

Třásla se vzteky, ale zachovala si klidný výraz. Nick Ryan chce uzavírat dohody? Dobře. Dostane tedy, co chce. A vrchovatě.

Usmála se. „Chápu.“

Jeho obličej se prakticky rozzářil. „Opravdu?“

„Jistě. Pokud má být naše manželství skutečné, jak by vypadalo, kdyby se tak brzy po svatbě vyrojily klepy, že má tvoje manželka milostné pletky?“

„Přesně tak.“

„Taky pak nebudeš muset řešit ponižující otázky ohledně své mužnosti. Kdyby tvoje manželka spala s jinými, bylo by jasné, v čem je problém. To, co má doma, ji nedokáže uspokojit.“

Přešlápl z nohy na nohu a neupřímně přikývl. „Rozumím.“

„Takže co bude s Gabriellou?“

Překvapeně se odtáhl. „Jak o ní víš?“

„Od Maggie.“

„S ní si nelam hlavu. Vezmu si ji na starost.“

„Spíš s ní?“

Trhl sebou a potom se pokusil předstírat, že se ho její otázka vůbec nedotkla. „Záleží na tom?“

Zvedla ruce na svou obranu. „Chci objasnit otázku sexu.

Rozhodně tě nemiluju a jeden druhého nepřitahujeme. Ty tvrdíš, že pokud si budu chtít užít nevázaný románek na jednu noc, mám si nechat zajít chuť. Takže jaká pravidla platí pro tebe?“

Našpulila rty a přemýšlela, jak se muž naproti ní hodlá vyhrabat z čerstvého hrobu, který si právě vykopal.

Nick zíral na ženu před sebou a snažil se polknout. Její zastřený hlas navozoval smyslné představy, v nichž byla nahá, náročná… a nevázaná. Potlačil zaklení a ve snaze získat čas si nalil další kávu.

Celé její chování podbarvovala smyslnost. Nevinnost mládí odezněla a nechala za sebou plnokrevnou ženu s plnokrevnými potřebami.

Napadlo ho, jaké by bylo cítit její zralá ňadra v rukou nebo jak by její rty chutnaly pod jeho. Co má asi na sobě pod těmi přiléhavými červenými šaty?

„Nicku?“

„Hm?“

„Slyšel jsi mě?“

„Jo. Sex. Slibuju, že se nikdy neocitneš v trapné situaci.“

„Takže mi chceš tvrdit, že s Gabriellou budeš dál spát?“

„Gabriella a já máme vztah.“

„Ale neoženíš se s ní.“

Vzduch kolem nich praskal napětím. Ustoupil o několik kroků, protože zoufale potřeboval větší prostor. „Takový vztah to zase není.“

„Hm, zajímavé. Podle tebe tedy nemůžu mít nemanželský poměr, protože nemám stálého partnera, s nímž bych ten poměr měla.“

Kdyby měl po ruce kostky ledu, vysál by je jednu po druhé. Po jejím obvinění zalilo jeho pokožku zvláštní horko. Mluvila mírným tónem a její úsměv působil bezstarostně a upřímně. Nick měl pocit,

že se potácí v blízkosti neviditelné ženské pasti a ztrácí půdu pod nohama. Vší silou se vzchopil.

„Jestli máš stálého přítele, nějak tu situaci vyřešíme. Ale cizí lidé jsou příliš nebezpeční. Zaručuju ti, že Gabriella umí udržet tajemství.“

Tehdy se usmála. Její rozkošný ženský úsměv sliboval potěšení, která přesahovala hranice jeho představivosti. Srdce se mu zastavilo a chvíli trvalo, než se opět rozbušilo. Fascinovaně čekal na její další slova.

„Na to zapomeň, zlato.“

Snažil se soustředit, když z jejích plných úst vyklouzlo rázné odmítnutí. „Prosím?“

„Pro mě žádný sex, pro tebe žádný sex. Je mi fuk, jestli jde o Gabriellu, nějakou striptérku nebo tvou celoživotní lásku. Pokud se nemůžu bavit já, tak ty taky ne. Jinak můžeš na tohle dokonalé obchodní manželství zapomenout.“ Odmlčela se. „Rozumíš?“

Rozuměl, ale odmítal to přiznat. Uvědomoval si, že tenhle zápas potřebuje vyhrát. Jeho úsměv sliboval soucit, pochopení a peníze, které potřebovala. „Alexo, chápu, že to nevypadá fér. Ale muži jsou jiní. Gabriella si taky musí hlídat pověst, takže se neboj, že by to na tebe vrhlo špatné světlo. Je to jasné?“

„Ano.“

„Takže s těmi podmínkami souhlasíš?“

„Ne.“

Zmocnilo se ho silné pobouření. Přimhouřil oči a prohlížel si ji.

Pak se rozhodl přitlačit. „Na všem ostatním jsme se dokázali shodnout. Udělali jsme kompromisy. Jde jen o jeden rok a pak si můžeš klidně pořádat třeba divoké orgie.“

Upírala na něj ledově modré oči, z nichž vyzařovala zarputilost a ocelové odhodlání. „Jestli potřebuješ orgie, tak já je budu mít taky. Jestli chceš dodržovat celibát, budu ho dodržovat s tebou. Svoje nesmysly ohledně mužů, žen a jejich odlišností si strč za klobouk.

Jestli mám tři sta šedesát čtyři nocí spát sama, čeká tě totéž. A jestli budeš chtít hrátky, budeš se muset obrátit k vlastní manželce.“

Pohodila hlavou jako hřebec, kterého právě vypustili ze stáje. „A protože víme, že se vzájemně nepřitahujeme, budeš si muset najít

jiné způsoby, jak se zbavit přetlaku. Buď trochu kreativní. I při celibátu se člověk může uvolnit.“ Usmála se. „Protože nic jiného nedostaneš.“

Zjevně netušila, že Nick je mistrem pokeru. Řadu let se odreagovával hraním až do rána a odcházel z herních místností o tisíce dolarů bohatší. Teď ho ze starých zlozvyků nelákalo jen kouření, ale i poker a Nick té neřesti podléhal pro zábavu, nikoli pro zisk.

Nedovolí jí, aby ho porazila, když má vítězství na dosah. Zaútočil přímo na její zranitelné místo. „Chceš dělat naschvály? Tak fajn.

Dohoda je zrušená. Se svými penězi se rozluč. Já budu muset jen chvíli řídit správní radu.“

Vstala ze židle, přehodila si kabelku přes rameno a postavila se před něj. „Ráda jsem tě zase viděla, hezoune.“

Přesný úder.

Věděla vůbec, jak ho ta posměšná přezdívka pobuřuje a jak rád by ji vzal za ramena a třásl s ní, dokud ji neodvolá? Už jako kluk to slovo nenáviděl a léta na tom nic nezměnila. Zatnul zuby, jako to dělával, když byl mladší, a strpěl tu urážku s bezstarostným úsměvem. „Jo, bylo to milé. Zastav se někdy.“

„Jasně.“ Odmlčela se. „Ahoj.“

V tu chvíli Nick pochopil, že se v ní zmýlil. Těžce zmýlil.

Alexandria Maria McKenzieová by dokázala v pokeru vyhrát – ne proto, že by lhala, ale protože byla ochotná prohrát.

Obrátila se a došla ke dveřím. Vzala za kliku. A potom…

„Dobře.“ To slovo mu vylétlo z úst dřív, než měl čas si to rozmyslet. Něco mu napovídalo, že by skutečně odešla a později by mu nezavolala, že si to rozmyslela. A, krucinál, byla jeho jediná kandidátka. Jeden rok života je nic ve srovnání s celou budoucností, kdy si bude moct dělat, o čem vždy snil.

Připsal jí k dobru, že se ani neušklíbla.

Otočila se a promluvila ostrým, obchodním tónem: „Vím, že ve smlouvě naše nové ujednání není. Dáváš mi své slovo, že ty podmínky dodržíš?“

„Můžu ti podepsat přepracovaný dokument.“

„To není nutné. Mám tvoje slovo?“

Překypovala energií. Nick si uvědomil, že mu věří stejně jako on jí. Zaplavil ho pocit uspokojení. „Máš ho mít.“

„V tom případě si můžeme plácnout. A ještě něco – až po roce naše manželství ukončíme, nesmíme tím podvodem ranit mou rodinu. Uvedeme neslučitelné rozdíly a budeme předstírat, že se loučíme jako přátelé.“

„S tím dokážu žít.“

„Dobře. Vyzvedni mě v sedm večer a zajedeme k mým rodičům, abychom jim tu zprávu sdělili. Svatební přípravy si vezmu na starost sama.“

Přikývl. Z toho rozhodnutí i z její blízkosti se mu trochu točila hlava. Voní její pokožka vanilkou nebo skořicí? Omámeně ji pozoroval, jak na stůl z třešňového dřeva pokládá navštívenku.

„Moje adresa do knihkupectví,“ řekla. „Takže dnes večer.“ Odkašlal si, aby odpověděl, ale bylo příliš pozdě. Už odešla.

KAPITOLA TŘI

Alexa se zavrtěla na sedadle. V černém BMW panovalo naprosté ticho. Její budoucí manžel vypadal nesvůj, a tak se rozhodl věnovat svou energii mp3 přehrávači. Snažila se sebou netrhnout, když konečně vybral Mozarta. Opravdu měl rád hudbu beze slov. Skoro se znovu otřásla, když si představila, že s ním bude žít pod jednou střechou.

Celý rok.

„Nemáš něco od Black Eyed Peas?“

Vypadal, že ho ta otázka zmátla. „Chceš něco jíst?“

Potlačila zasténání. „Smířím se i se starou klasikou – Sinatrou, Bennettem, Martinem.“

Mlčel.

„Eagles? Beatles? Zastav mě, pokud ti nějaké z těch jmen bude připadat povědomé.“

Napjal ramena. „Vím, o koho jde. Neposlechla by sis radši Beethovena?“

„Na to zapomeň.“

S pianem v pozadí zmlkli. Alexa si uvědomovala, že s ubývajícími kilometry k domu jejích rodičů jsou čím dál nervóznější. Hrát si na zamilovaný pár nebude snadné, když nedokážou udržet ani dvouminutovou konverzaci. Rozhodla se to zkusit znovu.

„Maggie říkala, že máš rybičku.“

Odměnil její poznámku mrazivým pohledem. „Ano.“

„Jak se jmenuje?“

„Ryba.“

Zamrkala. „Nedals jí ani jméno?“

„Je to snad zločin?“

„Copak nevíš, že zvířata mají city stejně jako lidé?“

„Nemám zvířata rád,“ utrousil.

„Proč? Bojíš se jich?“

„Ovšemže ne.“

„Toho hada, kterého jsme našli v lese, ses bál. Vzpomínáš si, jak ses k němu ani nepřiblížil a na něco ses vymluvil, abys mohl odejít?“

Atmosféra v autě ještě zhoustla. „Nebál jsem se, jen mě ten had nezajímal. Už jsem ti řekl, že nemám zvířata rád.“

Ušklíbla se a opět utichla. V duchu vyškrtla ze svého seznamu další vlastnost. Matka Země ji pěkně podvedla. Alexa usoudila, že svému budoucímu manželovi nepoví o zvířecích útulcích. Když byly přeplněné, vždycky si vzala přebývající zvířátka k sobě domů, dokud se opět neuvolnilo místo. Něco jí napovídalo, že kdyby to Nick

věděl, dostal by záchvat. Pokud by ovšem shromáždil dostatek emocí, aby se přestal ovládat.

Ta možnost ji zaujala.

„Čemu se usmíváš?“ zeptal se jí.

„Ničemu. Pamatuješ si, o čem všem jsme mluvili?“

Utrápeně vzdychl. „Jo. Probírali jsme dopodrobna všechny členy tvé rodiny. Znám jejich jména i to, v jakém prostředí žijí. Proboha, Alexo, když jsme byli mladší, chodíval jsem si k vám domů hrát.“

Ušklíbla se. „Šlo ti jen o máminy čokoládové sušenky. A o zábavu, když jsi trápil mě i svou sestru. Navíc to bylo hrozně dávno. V posledních deseti letech ses s nimi nesetkal.“ Snažila se potlačit hořkost, ale Nickova nenucenost, s níž pustil minulost z hlavy, ji trochu pobuřovala. „Když už jsme u toho, o svých rodičích ses ani nezmínil. Viděls poslední dobou svého otce?“

Napadlo ji, jestli by z toho chladu, který z něj vyzařoval, mohla dostat omrzliny. „Ne.“

Čekala, že to nějak rozvede, ale mlčel. „Co tvoje máma? Znovu se vdala?“

„Ne. Nechci o svých rodičích mluvit. Nemá to smysl.“

„Skvělé. Co o nich povíme mým příbuzným? Budou se ptát.“

„Pověz jim,“ utrousil, „že se můj otec poflakuje v Mexiku a matka je bůhvíkde se svým novým přítelem. Vymysli si, co chceš. Stejně na svatbu nepřijedou.“

Otevřela ústa, ale jeho nasupený pohled ji varoval, že rozhovor skončil. Báječné. Zbožňovala jeho upovídanost.

Ukázala na ceduli s názvem ulice. „Tady odboč.“

Nick zajel na kruhovou příjezdovou cestu a vypnul motor. Oba se zadívali na bílý viktoriánský dům. I zvenku budova vyzařovala přátelské teplo, od klasických sloupů až po elegantní krytou verandu.

37

Na okrajích svažitého trávníku rostly smuteční vrby, jako by tam držely stráž. Z průčelí nápadně vystupovala velká okna s černými okenicemi. Tma teď naštěstí zakrývala známky chátrání, k němuž docházelo kvůli nedostatku financí, a skryla odlupující se bílý nátěr na pilířích, popraskané zápraží i starou střechu. Alexa s hlubokým povzdechem vstřebávala atmosféru domu svého dětství, která ji zahalila jako uklidňující pokrývka.

„Jdeme na to?“ zeptal se.

Pohlédla na něj. Měl nečitelný výraz a vzdálený pohled. V khaki kalhotách, bílém tričku a kožených botách vypadal moderně a nenuceně. Sluncem vybledlé vlasy měl úhledně učesané až na jednu vzpurnou kadeř nad čelem. Pod tričkem se mu rýsovala pěkně tvarovaná hruď. Až příliš pěkně na její vkus. Zřejmě posiloval se závažím. Představila si, jak se mu na břiše vlní svaly, a přitom se jí v útrobách rozhostil tak zvláštní pocit, že ten obrázek raději potlačila a soustředila se na přítomnost.

„Tváříš se, jako bys šlápl do psí hromádky.“

Jeho neutrální výraz se rozplynul. Nepatrně zvedl koutek úst.

„Hm, Maggie říkala, že píšeš básně.“

„Máme být šíleně zamilovaní. Jestli vyvoláme podezření, že to tak není, nebudu si tě moct vzít a matka mi udělá ze života peklo. Takže se snaž. A neboj se mě dotýkat. Slibuju, že nemám vši.“

„Nebojím se…“

Ostře se nadechl, když natáhla ruku a odhrnula mu z očí zatoulaný pramen vlasů. Bylo příjemné cítit mezi prsty hedvábné kadeře. Pocítila touhu pomalu ho pohladit hřbetem ruky po tváři. Jeho pleť byla na dotyk hladká i drsná zároveň.

„Vidíš? Nic to není.“

Sevřel plné rty, podle jejího názoru podrážděním. Nick Ryan v ní zjevně neviděl dospělou ženu, ale asexuální bytost, nejspíš měňavku.

Prudce otevřela dveře a předešla tak jeho reakci: „Je čas.“ Tiše zabručel a následoval ji.

Se zvonkem si nemuseli dělat starosti. Její příbuzní se jeden po druhém hrnuli ze dveří, dokud veranda nepřetékala brebentícími sestrami a dvěma muži, kteří vyhodnocovali situaci. Alexa jim předem zatelefonovala, aby je upozornila, že se bude vdávat.

38

Napovídala jim, že se s Nickem setkala a natolik to mezi nimi zajiskřilo, že se impulzivně zasnoubili. Zdůraznila vzpomínky na minulost, takže rodiče uvěřili, že zůstávali celá léta v přátelském kontaktu.

Nick se snažil držet vzadu, ale její sestry mu to nedovolily. Isabella i Genevieve se mu vrhly do náruče, vroucně ho objaly a přitom neustále brebentily.

„Blahopřejeme!“

„Vítejte do rodiny!“

„Říkala jsem ti, Izzy, že bude úžasný. Je to tak dojemné! Přátelé z dětství a teď z nich budou manželé!“

„Už jste určili datum svatby?“

„Můžu jít na večírek, až se bude nevěsta loučit se svobodou?“ Nick vypadal, že by nejradši přeskočil zábradlí a z verandy utekl. Alexa se rozesmála. Přerušila dvojčata tím, že je zeširoka objala.

„Přestaňte ho děsit, holky. Konečně mám snoubence, tak mi to nepokazte.“

Zachichotaly se. Před sebou viděla dvě totožné šestnáctileté dívky s čokoládově hnědými vlasy, tmavomodrýma očima a

dlouhýma hubenýma nohama. Jedna z nich nosila rovnátka. Alexa by se vsadila, že jejich učitelé jsou za tu odlišnost vděční. Její sestry byly pořádné uličnice a rády se vydávaly jedna za druhou.

Pak jejich pozornost odvedlo pronikavé zapištění. Alexa zvedla blonďatého andílka u svých nohou a zahrnula tříletou neteř polibky.

„Taylor,“ oslovila holčičku, „seznam se s Nickem Ryanem. Pro tebe je to strýček Nick, prcku.“

Taylor si ho pozorně prohlížela, jak to dokáže pouze dítě. Nick trpělivě čekal na její názor. Pak se její obličejík rozzářil jako sluníčko. „Ahoj, Nicku!“

Opětoval úsměv. „Ahoj, Taylor.“

„Právě jsi byl vzat na milost,“ pravila Alexa a Nicka popostrčila.

„Dovol mi, ať se ujmu dalšího představování. Tohle jsou moje sestry, Isabella a Genevieve. Už jsou dospělé a vyrostlé z plínek.“ Nevšímavě přešla jejich dvojí zasténání a zakřenila se. „Moje švagrová Gina. Mého bratra Lance a rodiče znáš. Poslouchejte všichni, tohle je Nick Ryan, můj snoubenec.“

39

Dokonce se na tom slově ani nezakoktala.

Její matka Nicka energicky políbila na obě tváře. „Nicky, tys ale vyrostl.“ Rozevřela náruč na uvítanou. „Moc ti to sluší.“

Alexa přemítala, jestli opravdu Nickovi mírně zčervenaly tváře, ale pak tu myšlenku zavrhla.

Odkašlal si. „Ehm, díky, paní McKenzieová. Uběhla dlouhá doba.“

Lance ho přátelsky strčil do ramene. „Nicku, neviděl jsem tě věky. A teď se najednou dozvím, že budeš součástí rodiny.

Blahopřeju.“

„Díky.“

Došel k nim její otec a napřáhl ruku. „Říkej mi Jime,“ pronesl.

„Vzpomínám si, žes mou holčičku pořádně potrápil. Mám dojem, že když poprvé od plic zaklela, myslela přitom na tebe.“

„Obávám se, že se to od té doby moc nezměnilo,“ utrousil Nick ponuře.

Otec se zasmál. Gina se vyprostila z Lanceovy náruče a vroucně Nicka objala. „Možná budu mít konečně někoho, kdo mě tu podpoří,“ pravila a v zelených očích jí zajiskřilo. „Při rodinných shromážděních už nebudu sama.“

Alexa se zasmála. „Je to muž, Gino, takže nepochybuj o tom, že se pokaždé postaví na Lanceovu stranu.“

Lance si přitáhl manželku zpátky a objal ji kolem pasu. „Moje šance stouply, zlato. Konečně máme v domě dalšího chlapa, který nám pomůže bojovat proti zdejšímu premenstruačnímu syndromu.“

Alexa ho šťouchla do ruky a Gina do druhé.

Maria mlaskla. „Lancelote, takhle se muži v přítomnosti dam nevyjadřují.“

„Jakých dam?“

Maria ho plácla přes zadek. „Všichni dovnitř. Bouchneme šampaňské, najíme se a uvaříme si dobré espreso.“

„Můžu dostat šampaňské?“

„Já taky?“

Maria zavrtěla hlavou na dvě dívky, které škemraly u jejích nohou. „Vy dostanete perlivý jablečný mošt. Koupila jsem ho speciálně pro tuhle příležitost.“

„Já taky! Já taky!“

Alexa se usmála na batole ve své náruči, které na ni upíralo rozzářené oči. „Dobře, prcku. Taky dostaneš jablečnou šťávu.“ Postavila neteř zpátky na zem a pozorovala ji, jak utíká ke kuchyni, aby jí nic z toho vzrušení neuniklo. Vlídné rodinné přivítání ji zahalilo jako měkoučká deka a konejšilo nervozitu, která jí svírala žaludek.

Dokáže to? Uvařit kouzlo lásky a přilákat bezejmenného anonymního boháče, který se zastaví u jejích rodičů na večeři, je jedna věc. Nick Ryan z masa a kostí po dobu jednoho roku je však něco úplně jiného. Kdyby rodiče získali podezření, že uzavřela manželskou smlouvu, aby jim zachránila střechu nad hlavou, nikdy by jí to neodpustili. Ani sobě. Ačkoli kvůli otcovu slabému srdci neustále platili drahou lékařskou péči, hrdě jakoukoli finanční pomoc od druhých odmítali. Kdyby věděli, že jejich dcera obětovala svou čest, aby jim pomohla z nesnází, zlomilo by jim to srdce.

Nick na ni upíral zvláštní pohled, jako by se snažil něco zjistit.

Musela sevřít prsty, aby impulzivně nenatáhla ruku a nedotkla se ho.

„V pohodě?“ zeptala se ho.

„Jo. Pojďme dovnitř.“

Dívala se za ním a snažila se, aby se jí jeho úsečná slova nedotkla. Varoval ji, že nemá početné rodiny rád, takže by se neměla chovat dětinsky a brát si jeho nevrlost osobně.

Odhodlaně zvedla bradu a následovala ho. Nad vydatnými italskými lasagnemi, čerstvým česnekovým chlebem se sýrem a bylinkami a lahví Chianti si povídali několik hodin. Když se odebrali do obývacího pokoje na kávu a likér, v žilách jí proudila krev povzbuzená dobrým jídlem a příjemným rozhovorem. Pohlédla na Nicka, který se v bezpečné vzdálenosti posadil vedle ní na opotřebovanou béžovou pohovku.

Z jeho tváře čišelo zoufalství.

Zdvořile naslouchal, smál se na správných místech a dařilo se mu vypadat jako dokonalý džentlmen. Až na to, že se jí nedíval do očí, když se ho pokusila dotknout, odtáhl se pryč a vůbec se nechoval jako poblázněný snoubenec, za kterého se měl vydávat.

Jim McKenzie nenuceně usrkl espreso. „Pověz mi, Nicku, něco o své práci.“

„Tati…“

„Ne, o nic nejde.“ Nick se obrátil k jejímu otci. „Dreamscape je projektantská firma, která navrhuje budovy v Hudson Valley.

Navrhovali jsme třeba tu japonskou restauraci na vrcholu hory v Suffernu.“

Otec se rozzářil. „Skvělé místo, kde se člověk může najíst. Maria miluje okolní zahrady.“ Odmlčel se. „Co si myslíte o Alexiných obrazech?“

Pokusila se sebou netrhnout. Proboha, to bylo zlé. Velice zlé. Její obrazy byly marným pokusem o umělecké vyjádření a většina lidí se shodla na tom, že nejsou k ničemu. Malovala spíš v rámci osobní terapie, než aby ohromovala druhé. Proklínala se za to, že se s Nickem nedomluvila, aby ji místo v knihkupectví vyzvedl v jejím bytě. Jim jako poradce lidí závislých na alkoholu mířil ke slabině jako vycvičený dravec a teď ucítil krev.

Nick se neúnavně usmíval. „Jsou fantastické. Pořád jí říkám, že by je měla vystavovat v nějaké galerii.“

Jim si založil ruce na hrudi. „Takže se vám líbí? Který nejvíc?“

„Tati…“

„Krajinky. Zapůsobí na vás tak, že máte pocit, jako byste tam opravdu byl.“

Otec postřehl napětí a sledoval ho jako predátor. Do jejího mírně opileckého opojení se vplížila panika. Musela uznat, že se Nick snaží, ale byl odsouzen k záhubě dřív, než začal. Všichni ostatní z rodiny ten postup znali a pouze zvědavě přihlíželi.

„Alexa krajinky nemaluje.“ Ta slova vylétla do vzduchu jako výstřel z děla.

Nickův úsměv nezakolísal. „Jen zkoušela, jak jí to půjde.

Drahoušku, copak jsi to nikomu neřekla?“

Potlačila strach. „Ne. Promiň, tati, ale situace se změnila. Teď maluju hory.“

„Nenávidíš krajinky.“

„Už ne,“ ohradila se houževnatě. „Od chvíle, co chodím s architektem, se na ně dívám úplně jinýma očima.“

Jen se její poznámce ušklíbl a odhodlaně pokračoval: „Fandíš, Nicku, spíš baseballu nebo fotbalu?“

„Obojímu.“

„Giants si v letošní sezoně vedli skvěle, co? Doufám, že i další Super Bowl odehrají newyorské týmy. Už jsi četl Alexinu novou báseň?“

„Kterou?“

„Tu o bouři.“

„Ano, ovšem. Podle mě je vynikající.“

„Žádné verše o bouři by nesložila. Píše o životních zkušenostech, o lásce nebo smrti. V životě nenapsala nic o přírodě, stejně jako nikdy nemalovala krajinky.“

Alexa dopila zbytek likéru, ale espresa si ani nevšimla. Doufala, že jí alkohol pomůže přežít dnešní večer. „Hm, tati, právě jsem jednu báseň o bouři napsala.“

„Opravdu? Zarecituješ nám ji? Já ani matka jsme tvoje nová dílka neslyšeli.“

Polkla. „Pořád ji ještě tvořím. Až bude hotová, určitě se o ni podělím.“

„Ale Nickovi jsi ji ukázala.“

Slabost jí sevřela útroby a Alexa se modlila, aby se jí podařilo uniknout. Zvlhly jí dlaně. „Ano. Hm, Nicku, možná bychom už měli jít. Je pozdě a kvůli svatbě mě čeká ještě spousta práce.“

Jim si položil lokty na kolena, přestal kroužit kolem a odpálil smrtící ránu. Zbytek rodiny tomu přihlížel s rostoucím pocitem beznaděje. Soucitný bratrův pohled jí napověděl, že podle jeho názoru ze svatby sejde. Objal manželku kolem pasu, jako by znovu prožíval, s jakou hrůzou doma oznámil, že je těhotná a budou se brát. Taylor stavěla lego a kritické situace si vůbec nevšímala.

„Vlastně jsem se na tu svatbu chtěl zeptat,“ pronesl Jim.

„Plánujete ji za týden. Proč nedat každému trochu času, abychom Nicka poznali a přivítali ho do rodiny? K čemu takový spěch?“

Nick se snažil oba zachránit. „Chápu vás, Jime, ale už jsme o tom s Alexou mluvili a nechceme velký povyk. Rozhodli jsme se, že spolu chceme začít žít hned.“

„To je romantické, tati,“ odvážila se prohodit Izzy.

Alexa naznačila ústy slovo díky, ale najednou zjistila, že jí v cestě stojí dva protihráči.

„Souhlasím s tátou.“ Ve dveřích do kuchyně se objevila Maria s utěrkou v ruce. „Užijme si tu svatbu. Moc rádi uspořádáme zásnubní večírek, aby Nick poznal zbytek rodiny. Do soboty je málo času, aby se sem všichni dostali. Tvoji bratranci a sestřenice tu budou chybět.“

Jim vstal. „Takže je to vyřešené. Datum odložíte.“ Maria přikývla. „Skvělý nápad.“

Alexa chytila Nicka za ruku. „Drahoušku, můžeš se mnou na chvilku do ložnice?“

„Samozřejmě, zlato.“

Odtáhla ho po chodbě a dotlačila do pokoje. Dveře se zčásti přivřely. „Všechno jsi zničil,“ sykla zuřivě. „Říkala jsem ti, aby ses snažil, ale vykašlal ses na to a teď moji rodiče vědí, že se nemilujeme!“

„Já se na to vykašlal? Ty se chováš, jako by šlo o nějaké pitomé představení pro sousedy. Tohle je skutečný život a dělám, co můžu.“

„Moje představení nejsou pitomá. Na vstupném jsme vydělali spoustu peněz. Myslím, že Annie byla vynikající.“

Ušklíbl se. „Vůbec neumíš zpívat, a přitom ses obsadila do hlavní role.“

„Pořád jsi naštvaný, že jsem ti nedovolila hrát Daddyho Warbuckse.“

Sevřel dlaněmi hlavu a hrdelně zasténal. „Jak, krucinál, dokážeš, že se s tebou bavím o tak směšných tématech?“

„Radši rychle něco vymysli. Proboha, copak nevíš, jak se máš chovat k přítelkyni? Tvářil ses, jako bych byla někdo úplně cizí. Není divu, že to v otci vyvolalo podezření!“

„Pořád vyslýchá tvoje přátele, i když jsi dospělá, Alexo.

Nepotřebujeme jejich svolení. Vezmeme se v sobotu, a jestli se to tvým rodičům nelíbí, mají smůlu.“

„Chci, aby mě otec dovedl k oltáři!“

„Vždyť to ani není opravdová svatba!“

„Je to to nejlepší, co právě teď dostanu!“ Nepříjemná pravda ji zasáhla plnou silou a na okamžik ji ochromil zármutek. Tohle manželství nikdy nebude skutečné, a jakmile jí Nick navlékne

prstýnek, něco krásného navždy skončí. Odmalička snila o věčné lásce, bíle natřených plotech a hromadě dětí. Místo toho dostane peníze a manžela, který ji zdvořile trpí. Co si počne, pokud se obětuje zbytečně, poněvadž Nick nebude schopný předstírat před jejími rodiči dostatečné emoce?

Postavila se na špičky a chytila ho za rukávy. Přes látku se mu do pokožky zaryly její nehty. „Koukej to napravit,“ utrousila.

„Co mám podle tebe dělat?“

Zamrkala a pak ze sebe s roztřesenými rty vypravila: „Něco, krucinál! Dokaž mému otci, že budeme mít skutečné manželství, nebo…“

„Alexo?“ Z chodby zalétla do otevřených dveří ozvěna jejího jména. Matka jemným, ale znepokojeným hlasem zjišťovala, jestli jsou v pořádku.

„Jde sem,“ zašeptal Nick.

„Já vím – nejspíš nás slyšela, jak se hádáme. Udělej něco!“

„Co?“

„Cokoli!“

„Fajn!“ Chytil ji kolem pasu, přitáhl si ji k sobě a sklonil hlavu. Zmocnil se jejích úst a přitom ji rukama objal tak pevně, že se tiskli jeden k druhému, bok k boku, stehno ke stehnu, ňadra k hrudi.

Ostře vydechla a zakymácela se, protože jí nohy vypověděly službu. Očekávala upjatý umírněný polibek, který by její matce dokázal, že jsou milenci. Místo toho dostala příval žhavého testosteronu a primitivní sexuální energie. Cítila tlak jeho horkých rtů a okusujících zubů. Jazykem plenil její ústa, a když jí rukou podepřel záda a mírně ji zaklonil, připravil ji o poslední kapku odhodlání.

Pevně se ho držela a jeho vpád oplácela. Byla natolik vyhladovělá po jeho dotyku, že se opájela jeho mužnou vůní a užívala si dotyk jeho pevného těla. Spaloval je žár a hrozilo, že je zvířecké pudy doženou k šílenství.

Když hrdelně zasténala, vklouzl prsty do jejích hustých vlasů a pokračoval ve smyslné invazi. Ňadra jí ztěžkla a mezi stehny pulzovalo tekuté horko.

„Alexo, chtěla jsem… Ach!“

Nick od ní odtrhl ústa. Alexa omráčeně pátrala v jeho obličeji po nějaké známce emocí, ale soustředil se na její matku. „Promiňte, Mario.“ Ponuře se zašklebil jako pravý muž.

Maria se zasmála a pohlédla na dceru, která se stále tiskla do jeho náruče. „Omlouvám se, že ruším. Až tady skončíte, přijďte za námi.“

Alexa slyšela vzdalující se kroky. Nick pomalu sklopil oči.

Zachvěla se. Očekávala, že budou zastřené vášní, ale zůstaly zcela průzračné. Tvářil se klidně. Nebýt tvrdého vyboulení, které cítila na stehnech, řekla by, že se ho ten polibek vůbec nedotkl. Ve vzpomínkách se přenesla v čase i prostoru do hlubokého lesa, kde mu neuváženě prozradila své myšlenky a její důvěra vzala navždy zasvé. Živě si vybavila první dotyk jeho rtů, chlapeckou vůni kolínské, která jí vnikla do nosu, i jemný tlak jeho prstů, když ji uchopil za boky.

Po zádech jí přeběhl mráz. Jestli se Nick opět rozesměje, s celou touhle záležitostí bude konec. Stačí se zasmát…

Pustil ji a couvl. Mezi nimi se rozhostilo ticho jako mohutná vlna, která získává na rychlosti a chystá se udeřit.

„Náš problém jsme zřejmě vyřešili,“ řekl. Mlčela.

„Copak jsi přesně tohle nechtěla?“

Zvedla bradu a snažila se nedat najevo emoce, které se jí svíjely v břiše jako hadi. „Asi ano.“

Zaváhal a potom napřáhl ruku. „Měli bychom vypadat, že spolu držíme za jeden provaz.“

Pět prstů se ovinulo kolem jejích s takovou silou, až jí slzy vhrkly do očí. Rychle je potlačila a usoudila, že podléhá premenstruačnímu syndromu. Neexistoval jiný důvod, proč by jí měl polibek od Nicka Ryana přinést takovou slast a přitom ji tak hluboce ranit.

„Není ti nic?“

Zatnula zuby a usmála se tak zářivě, že by mohla klidně dělat reklamu na zubní pastu. „Jistěže ne. Skvělý nápad, mimochodem.“

„Díky.“

„Hlavně zase neztuhni jako mrtvola. Představuj si, že jsem Gabriella.“

„Vás dvě bych si nikdy nespletl.“

Ta jízlivá poznámka jí projela jako nůž, ale odmítala ukázat slabost. „Určitě máš pravdu. Ani pro mě nejsi zrovna ideál, hezoune.“

„Nemyslel jsem…“

„Zapomeň na to.“ Zavedla ho zpátky do obývacího pokoje.

„Omlouváme se, lidičky. Myslím, že radši půjdeme. Je pozdě.“

Všichni vstali, aby se rozloučili. Maria ji políbila na tvář a spiklenecky mrkla. „Nerada něco uspěchávám,“ zašeptala, „ale jsi dospělá žena. Otce si nevšímej a jdi za svým srdcem.“

Stáhlo se jí hrdlo. „Díky, mami. Tenhle víkend máme spoustu práce.“

„Netrap se tím, zlato.“

Byli už skoro u dveří, když Jim učinil poslední zoufalý pokus.

„Alexandrio, kvůli rodině byste mohli svatbu aspoň o pár týdnů odložit. Nicku, s tím určitě nemůžeš nesouhlasit.“

Nick mu položil ruku na rameno a tou druhou pevně stiskl snoubenčiny prsty. „Chápu, proč chcete, abychom počkali, Jime. Ale jsem do vaší dcery šíleně zamilovaný a bereme se v sobotu. Rádi bychom dostali vaše požehnání.“

Všichni ztichli. Dokonce i Taylor přestala žvatlat a zadívala se na scénu před sebou. Alexa se připravila na výbuch emocí.

Jim přikývl. „Dobře. Můžu si tě na chvíli odtáhnout stranou?“

„Tati…“

„Bude to jen chvilička.“ Nick následoval Jima do kuchyně.

Alexa krotila strach, zatímco si povídala s Izzy a Gen o šatech pro družičky. Letmo zachytila Nickův vážný výraz, s nímž poslouchal jejího otce. Po několika minutách si oba muži potřásli rukama, a

když ji otec políbil na rozloučenou, vypadal trochu kajícně.

Naposledy se rozloučili a nasedli do auta. „Co táta chtěl?“

Nick vyjel z příjezdové cesty a soustředil se na silnici před sebou.

„Dělal si starosti kvůli tomu, kdo naši svatbu zaplatí.“

Jako mohutný příval ji zaplavily pocity viny. Na výdaje spojené se svatbou úplně zapomněla. I když se doba změnila, její otec samozřejmě předpokládal, že část zaplatí. Na čele jí vyvstal pot.

„Cos mu řekl?“

Nick na ni pohlédl. „Odmítl jsem, aby cokoli platil. Sdělil jsem mu, že kdybych udělal, oč mě žádal, a rok počkal, jeho peníze bych přijal. Ale protože jsme se rozhodli svatbu uspíšit, trvám na tom, že účet zaplatím. Takže jsme se dohodli. On koupí pro sebe a tvého bratra smoking, kdežto já zaplatím šaty dívkám – včetně tebe – a všechno ostatní.“

Ostře vydechla a prohlížela si ho ve světle reflektorů protijedoucího auta. Tvářil se bezvýrazně, ale jeho gesto ji dojalo.

„Díky,“ hlesla.

Trhl sebou, jako by ho tím slovem udeřila. „Není zač. Nerad bych tvoje rodiče ranil. Nikdo obvykle nemá dost peněz, aby do týdne zaplatil svatbu. A chápu rodinnou hrdost. Nepřipravil bych je o ni.“

Chvíli jeli v naprostém tichu. Alexa potlačila emoce a upřeně se dívala z okénka do tmy. Jeho nabídka naznačovala, že je pojí skutečné přátelství, a nutila ji toužit po něčem víc. Měla své rodině představit skutečnou životní lásku – ne je podvést. Lež, které se ten večer dopustila, tížila její svědomí. Uvědomovala si, že kvůli penězům uzavřela smlouvu s ďáblem. Ačkoli měly zachránit její rodinu, stále to byly pouze peníze.

Z ponurých myšlenek ji vytrhl jeho zastřený hlas. „Zdá se, že tě náš dnešní malý úskok vyvedl z míry.“

„Nerada rodičům lžu.“

„Tak proč to děláš?“

Rozhostilo se nepříjemné ticho.

Nick přitlačil: „Jak moc ty peníze chceš? Nezdá se, že by tě představa, že si mě vezmeš, příliš vzrušovala. Lžeš rodině a pořádáš falešnou svatbu. Děláš to kvůli rozšíření svého obchodu? Mohla by sis vzít půjčku v bance jako většina podnikatelů. Něco tu nehraje.“

Na to byla snadná odpověď a Alexa mu už téměř pověděla pravdu. Otec po návratu k rodině onemocněl a zdravotní pojištění na obrovské účty nestačilo. Bratr dělal, co mohl, aby dostudoval medicínu a přitom uživil novou rodinu. Neustálé telefonáty věřitelů doháněly matku k přesvědčení, že jí nezbude nic jiného než dům zatížený hypotékou prodat.

A celou tu dobu tížily Alexu pocity zodpovědnosti a bezmoci.

„Potřebuju ty peníze,“ řekla prostě.

„Potřebuješ, nebo chceš?“

Při té narážce zavřela oči. Chtěl věřit, že je sobecká a povrchní. V tu chvíli si uvědomila, že proti němu potřebuje veškerou možnou obranu. Jeho polibek zničil všechny iluze o tom, že je jejich vztah neutrální. Jeho rty se stejně jako tehdy v lese otiskly do dna její duše. Nicholas Ryan zničil její ochranný štít a způsobil, že zůstala zcela zranitelná. Po týdnu soužití s ním vyletí z kůže.

Ale nic jiného jí nezbývá.

Musí jeho odpor posílit. Pokud si Nick bude myslet, že jí jde jen o peníze, nechá ji na pokoji a Alexa bude moct odejít, aniž sebe či svou rodinu připraví o hrdost. Odmítala v něm probudit soucit nebo využít jeho dobročinnosti. Kdyby mu řekla pravdu, neměla by se před ním jak bránit. Možná by jí dokonce dal ty peníze zadarmo a bez podmínek, ale pak by mu byla do smrti zavázaná.

Při představě, že by v ní viděl mučednici, která se obětuje pro záchranu Tary, se téměř zadusila ponížením. Ne, bude lepší, když Nick uvěří, že je chladnokrevná obchodnice, jak předpokládal.

Aspoň si ji bude ošklivit a udržovat si od ní odstup. Pouhá jeho blízkost jí rozbouřila všechny hormony a rozhodně netoužila hrát jeho drahé Gabrielle druhé housle.

Uzavře smlouvu s ďáblem podle vlastních podmínek. Sebrala všechny síly a podruhé za večer se uchýlila ke lži.

„Opravdu to chceš vědět?“

„Chci.“

„Ty jsi vyrostl jako boháč, hezoune. Peníze vyřeší spoustu neštěstí a stresu. Už mě unavuje pachtit se za vším jako moje matka. Nechci čekat dalších pět let, než rozšířím svoje knihkupectví.

Nehodlám počítat úroky, jednat s bankami a strhávat si splátky z platu. Použiju peníze k tomu, abych v BookCrazy vybudovala kavárnu a dosáhla úspěchu.“

„Co když se ti to nepodaří? Budeš zpátky na začátku.“

„Nemovitost získá na ceně, takže ji vždycky můžu prodat. A navíc investuju do solidních cenných papírů. Až naše manželství skončí, budu si moct rovnou koupit malý domek.“

„Proč nechceš třeba dvě stě tisíc? Nebo ještě víc? Proč mě nevyždímáš, jak jen to jde?“

Pokrčila rameny. „Podle mého odhadu stačí sto padesát tisíc na všechno, co chci. Kdybych si myslela, že mi dáš víc peněz, požádala bych o ně. Koneckonců, když pominu svou rodinu, je to pro mě výhodný obchod. Stačí to s tebou vydržet.“

„Asi se řídíš logikou víc, než jsem si myslel.“ To prohlášení mělo být kompliment. Tváře jí hořely ponížením, ale věděla, že si právě získala odstup, který zoufale potřebuje. Samozřejmě za to zaplatila svou pověstí. Ale připomněla si svůj cíl a mlčela.

Zastavil před jejím domem. Otevřela dveře a popadla kabelku.

„Pozvala bych tě dál, ale myslím, že se v příštím roce uvidíme ažaž.“

Přikývl. „Dobrou noc. Ozvu se. Až budeš potřebovat, pošlu ti na pomoc stěhováky. Se svatbou udělej, co chceš, a pak mi dej vědět, kdy a kde se uskuteční.“

„Fajn. Měj se.“

„Ty taky.“

Vešla do svého bytu, zavřela za sebou dveře a sesula se na podlahu.

Pak se rozplakala.

Nick ji pozoroval, jak bezpečně vstupuje do domu, a počkal, až se v jejím podkroví rozsvítí světla. Ticho narušovalo jen slabé vrčení BMW.

Trápilo ho, jak ho její otevřené přiznání pobouřilo. Co je mu do toho, k čemu Alexa potřebuje peníze? Měl silnou motivaci prožít další rok, aniž jeden druhému ublíží. Potřeboval si od ní udržovat odstup. Její rodiče v něm probudili nebezpečnou touhu. Rychle ji potlačil, ale představa, že v něm stále zůstala slabá jiskřička naděje, že normální rodiny existují, ho děsila.

Možná za to mohlo, jak dnes večer vypadala. Bezstarostně se usmívala a její plné rty byly tak svůdné.

Rád by sklonil hlavu a ochutnal, co ta rubínová ústa skrývají.

Toužil vklouznout jazykem hluboko dovnitř a nalákat ji k hrátkám. Její přiléhavé džíny ještě zvýrazňovaly zaoblené hýždě a pohupující se boky. Sytě růžová halenka na knoflíčky vypadala velice zdrženlivě, dokud se Alexa nepředklonila a Nick nezahlédl světlerůžovou krajku obepínající plná ňadra. Ta představa mu hořela

v mysli a bránila mu v soustředění. Většinu večera se ji snažil přimět, aby se sklonila a mohl jí nakouknout do výstřihu. Jako nadržený puberťák.

Odlepil auto od obrubníku. Sžíral ho hněv jako vrtošivý pitbul.

Alexa – i její rodina – v něm vyvolávala hluboké znepokojení. Vzpomínal si, jak se její matka vždycky chovala láskyplně.

Vybavoval si pocity viny, když si přál, aby jeho matka zmizela a nechala ho u Marie McKenzieové. Pamatoval se na starou bolest, že se bez ochrany ocitl ve světě, v němž děti nemají být samy. Tehdy přísahal, že některé věci se v jeho životě nikdy neobjeví. Například svatba. A děti. Vztahy působí pouze silnou bolest, kterou si nikdo nezaslouží.

Proto si kolem sebe vystavěl zeď, aby v něm Alexa nezahlédla náznaky slabosti. Kdyby měla podezření, že po ní nějakým způsobem touží, změnila by pravidla. Nehodlal dovolit, aby nad ním tahle siréna získala nějakou moc.

Až do toho polibku.

Nick sprostě zaklel. Vzpomínal si, jak zalapala po dechu a zavřela oči. Ta zatracená halenka se konečně odhrnula natolik, aby zahlédl zralé křivky uvězněné v růžové krajce. Chystal se ji odstrčit, ale pak ho po matčině zavolání objala. Nemohl za to, že podlehl instinktu zachránit jejich falešné manželství.

A pak otevřela horká, vlhká ústa. Jeho smysly zaplavila sladká chuť a omamná vůně vanilky a koření ho doháněla k šílenství. Byla nespoutaná. Mučivá. Vášnivá.

Úplně ho vyvedla z míry. A to nebylo dobré.

Jenže Alexa to nevěděla. Nick se tvářil zcela bezvýrazně, ačkoli jeho erekce křičela, že je lhář. Nezáleželo však na tom. Odmítal porušit pravidla. Alexa žila v úplně jiném světě a nikdy by se nesmířila s dohodou, kterou jako kluk uzavřel sám se sebou. Jeden rok úplně stačí.

Jen doufal, že z něj vyvázne bez úhony.

KAPITOLA ČTYŘI

Nick se obrátil a pohlédl na svou spící novomanželku. Hlavou se opírala o dveře limuzíny. Čelenka se jí uvolnila a u jeho nohou ležela pomuchlaná bílá krajka. Havraní kadeře se jí rozpustile vlnily do všech směrů a ukrývaly před jeho pohledem obnažená ramena.

Sklenice šampaňského zůstala v držáku nedotčená a bublinky dávno vyprchaly. Zářivý dvoukarátový diamant na jejím prstu odrážel poslední paprsky skomírajícího slunce. Plné rubínové rty měla pootevřené a při každém výdechu se ozvalo tiché pochrupování.

Teď byla Alexandria Maria McKenzieová jeho manželkou.

Nick sáhl po vlastní sklence se šampaňským a mlčky pozvedl číši na znamení úspěchu. Patří mu celá společnost Dreamscape Enterprises. Vykročil za životní šancí a nepotřebuje už ničí svolení. Dnešní den se vyvedl.

Lokl si Dom Pérignonu a přemítal, proč si připadá jako mizera.

Myšlenky mu zalétly zpátky k okamžiku, kdy je kněz prohlásil mužem a ženou. Alexiny safírové oči se naplnily viditelným strachem a panikou, když se sklonil, aby jí dal nezbytný polibek. Byla bledá, celá se třásla a její rty se pod jeho dotykem zachvěly. Věděl, že za to nemůže vášeň. Aspoň tentokrát.

Připomněl si, že Alexe jde jenom o peníze. Bylo nebezpečné, jak si dokázala hrát na neviňátko. S úšklebkem podobné myšlenky zavrhl, znovu zvedl sklenku a dopil zbytek šampaňského.

Řidič limuzíny poněkud stáhl matné okénko. „Pane, už jsme na místě.“

„Díky. Můžete zastavit před domem.“

Zatímco limuzína stoupala po dlouhé a úzké příjezdové cestě, Nick manželkou jemně zatřásl, aby ji probudil. Pohnula se, něco zamumlala a znovu upadla do spánku. Nick potlačil úsměv a začal na ni šeptat. Pak se zarazil. Jistě nebude těžké vrátit se do staré role trapiče. Předklonil se a zařval její jméno.

Prudce se narovnala. Vytřeštila oči úlekem, odhrnula si vlasy a pohlédla na bílé krajkové šaty jako Alenka v říši divů, když se zatoulala do králičí nory. „Panebože, opravdu jsme se vzali.“

Podal jí boty a čelenku. „Jedeme na líbánky, takže bych ti byl vděčný, kdyby ses chovala trochu přívětivěji.“

Zabodla do něj podrážděný pohled. „Pro tuhle svatbu jsi neudělal nic jiného, než že ses objevil. Zkus během sedmi dní naplánovat všechno do posledního detailu a já budu nečinně přihlížet, jak se zhroutíš.“

„Říkal jsem ti, že uděláme jen obřad.“

Alexa se ušklíbla. „Typický chlap. Nehne ani prstem, ale když se proti tomu někdo ohradí, tváří se jako neviňátko.“

„Chrápala jsi.“

Otevřela ústa. „Nechrápu!“

„Chrápeš.“

„Nechrápu. To by mi někdo řekl.“

„Tvoji milenci zřejmě nechtěli, abys je vyhodila z postele. Jsi nevypočitatelná.“

„Nejsem.“

„Jsi.“

Dveře se otevřely a šofér jí podal rámě. Vyplázla na Nicka jazyk a se vznešeností královny Alžběty vystoupila z auta. Potlačil smích a následoval ji. U obrubníku se prudce zastavila. Pozoroval ji, jak si prohlíží zaoblené linie budovy připomínající toskánskou vilu.

Cihlově červený pískovec působil přirozeně elegantně a vysoké zdi a velká okna mu propůjčovaly nádech minulosti. Příjezdovou cestu lemoval svěže zelený trávník, táhl se až k domu a potom se rozprostíral, kam oko dohlédlo. Barevné pelargonie oživující každý okenní truhlík navozovaly dojem staré Itálie. Z patra se vycházelo na balkon s kovaným zábradlím, kde byly stoly, židle a mezi listnatými keři ukrytý vyhřívaný bazének. Alexa otevřela ústa, aby něco poznamenala, ale pak je zase zavřela.

„Co tomu říkáš?“ zeptal se.

Naklonila hlavu. „Je to nádhera. Krásnější dům jsem ještě neviděla.“

Její zjevné nadšení mu udělalo radost. „Díky. Navrhoval jsem ho sám.“

„Vypadá staře.“

„Přesně tak jsem to chtěl. Slibuju, že uvnitř mám všechnu nezbytnou instalaci.“

Potřásla hlavou a následovala ho dovnitř. Mramorová podlaha se leskla a vysoké stropy vytvářely iluzi prostoru a elegance. Z prostorných vzdušných místností se vcházelo na točité schodiště uprostřed. Nick dal řidiči spropitné a zavřel za sebou. „Pojď, provedu tě tu. Jestli se ovšem nechceš nejdřív převléknout.“

Uchopila průsvitnou látku do dlaní a zvedla vlečku, takže jí vykukovaly nohy v punčocháčích. „Veď mě.“

Vzal ji na okružní prohlídku. Skvěle vybavená kuchyň se chlubila lesklým vybavením z nerezavějící ocele a chromu, ale Nick se postaral, aby si zároveň zachovala útulnost, na kterou by byla italská babička hrdá. Vyřezávaná dřevěná skříň uchovávala košíky s čerstvým ovocem a stroužky česneku, bylinky ve skle zalité olivovým olejem, těstoviny a zralá červená rajčata. Kolem masivního dubového stolu stály pohodlné židle a z velkého kovového stojanu vykukovaly lahve vína. Z kuchyně vedly prosklené dveře do prosluněné zimní zahrady zařízené proutěným nábytkem,

knihovnami a vázičkami se sedmikráskami. Místo barevných obrazů visely na zdi černobílé fotografie architektonických skvostů z celého světa. Nick s potěšením sledoval výraz, s nímž si prohlížela každý kout. Potom ji zavedl po schodišti nahoru k ložnicím.

„Můj pokoj je na téhle chodbě. Mám soukromou pracovnu, ale v knihovně je další počítač, který je ti k dispozici. Všechno ostatní, co potřebuješ, můžu dokoupit.“ Otevřel dveře. „Vybral jsem ti pokoj se samostatnou koupelnou. Nevím, jaký máš vkus, ale když budeš chtít, klidně to tu můžeš nechat předělat.“

Pozoroval ji, jak si prohlíží širokou sloupkovou postel v neutrálních světlých tónech a k tomu odpovídající nábytek.

„Tohle bude fajn. Díky,“ řekla.

Chvíli se na ni díval a uvědomoval si, jaká mezi nimi vládne formální atmosféra. „Uvědomuješ si, že tu zůstaneme zavření nejmíň dva dny? Vymluvili jsme se tak ze svatební cesty, ale v kanceláři se budu moct ukázat nejdřív v pondělí. Lidi by měli řeči.“

Přikývla. „Díky počítači toho moc nezmeškám. A Maggie slíbila, že mi pomůže.“

Obrátil se. „Udělej si pohodlí a pak za mnou přijď do kuchyně.

Připravím něco k večeři.“

„Umíš vařit?“

„Nemám rád v kuchyni cizí lidi – toho jsem si jako kluk užil ažaž. Takže jsem se to naučil.“

„Jde ti to?“

Ušklíbl se. „Skvěle.“

A zavřel za sebou dveře.

Nafoukanec.

Alexa se obrátila a rozhlédla se po svém novém pokoji. Věděla,

že Nick je na luxusní prostředí zvyklý, ale při prohlídce domu, kterou právě absolvovali, se cítila jako Audrey Hepburnová v My Fair Lady

– ve srovnání se vzdělaným a sečtělým učitelem beznadějně obyčejná.

K čertu. Potřebovala, aby její život zůstal co nejnormálnější, ať už je vdaná, nebo ne. Nick není její opravdový manžel. Nenechá se přece ovlivnit iluzí domácího krbu, aby na konci roku skončila jako ztracenec! Pravděpodobně se s ním ani nebude moc často vídat.

Předpokládala, že Nick pracuje dlouho do noci a kromě občasného večírku, kterého se budou muset zúčastnit, povedou každý svůj život.

Když se touto úvahou povzbudila, svlékla si šaty a další hodinu strávila v přilehlé koupelně v luxusní vaně se spoustou pěny. Letmo pohlédla na tenkou černou noční košilku, kterou jí sestry strčily do zavazadla, a potom ji schovala dozadu do zásuvky. Oblékla si legíny a krátkou fleecovou mikinu, sepnula si vlasy do drdolu a zamířila do kuchyně. Tam se posadila na dřevěnou vyřezávanou židli, opřela si bosé nohy o okraj sedadla, objala kolena pažemi a zadívala se na svého manžela.

Stále se nepřevlékl ze smokingu. Sundal si jen sako a vyhrnul nažehlené bílé rukávy až k loktům. Onyxové knoflíčky si rozepnul, takže mu z košile vykukovaly pevné svaly porostlé zlatavými chloupky. Alexa měla potíže nevšímat si jeho pěkně tvarovaného pozadí. Měl úžasný zadek. Škoda že ho neviděla nahý. Domnívala se, že pohled na teenagera se staženými plavkami se nepočítá, a

kromě toho byla tehdy příliš zaneprázdněná tím, že zírala na jeho předek.

„Nechceš mi pomoct?“

Zaryla si nehty do dlaně, aby se vrátila do reality. „Ovšem. Co budeme mít?“

„Těstoviny s garnáty, česnekový chleba a salát.“ Zmučeně zasténala. „Proboha, jsi ničema.“

„Nelíbí se ti menu?“

„Právě že až moc. Dám si jen salát.“

Vrhl po ní přes rameno znechucený pohled. „Unavují mě ženy, které si objednávají salát a potom se tváří, jako by si zasloužily metál. Dobré jídlo je základ.“

Zatnula zuby ještě silněji. „Díky za ten samolibý pohled na ženskou populaci. Pro tvou informaci, oceňuju dobré jídlo víc než ty. Viděl jsi, jaké předkrmy jsem objednala na svatbu? A všiml sis, kolik jsem toho snědla? Krucinál, chlapům je podobné, že položí před ženu vydatné jídlo, po kterém se tloustne, a když ho žena odmítne sníst, urazí se. Potom se v ložnici tváří otřeseně, když se dívají na její boky a přemýšlejí, kde nabrala pět kilo navíc!“

„Na ženských křivkách není nic špatného.“

Vyskočila ze židle a chopila se ingrediencí na salát. „Tohle už jsem kdysi slyšela. Takže si to shrňme, ano? Kolik váží Gabriella?“

Neodpověděl.

Hodila červený pepř na stůl vedle římského salátu a ušklíbla se.

„Snad ti najednou nedošla řeč? Má pětačtyřicet kilo, nebo ji v dnešní době považují za tlustou?“

Když promluvil, nepůsobil jeho tón tak domýšlivě. „Je modelka.

Musí si udržovat váhu.“

„A když jde na večeři, objednává si saláty?“ Další ticho.

Po kuchyňské desce se kutálela okurka a na kraji se zastavila.

„Předpokládám, že to znamená ano. Ale když se svlékne, určitě její disciplínu oceňuješ.“

Přešlápl z nohy na nohu a upíral pozornost na pánev, kde se opékali garnáti. „Gabriella je špatný příklad.“ Rozhodně vypadal nesvůj.

„Mám další otázku. Maggie říkala, že většinou randíš jen s modelkami. Zřejmě se ti hubené ženy líbí a nevadí ti, že jedí salát.“ Omyla zeleninu, popadla nůž a začala krájet. „Ale pokud jde o někoho, s kým nehodláš spát, asi je ti jedno, nakolik ztloustne, pokud ti bude dělat u jídla společnost.“

„Náhodou nerad chodím se svými partnerkami na večeři. Chápu, že musí brát ohled na svou práci, ale mám radši ženy, které milují dobré jídlo a nebojí se ho jíst. Ty nejsi tlustá. Nikdy jsi nebyla, takže nevím, proč tolik vyvádíš.“

„Kdysi jsi mi řekl, že tlustá jsem.“

„Neřekl.“

„Ale ano, řekl. Když mi bylo čtrnáct, dobíral sis mě, že se zakulacuju na všech nesprávných místech.“

„Krucinál, ženská, myslel jsem tvoje prsa. Byl jsem nafoukaný puberťák, který tě chtěl trochu potrápit. Vždycky jsi byla krásná.“

Rozhostilo se ticho.

Zvedla hlavu od práce a otevřela ústa. Celá léta, co Nicka Ryana znala, si ji dobíral, mučil a urážel.

Nikdy jí neřekl, že je krásná.

Nick míchal omáčku a nenuceným tónem dodal: „Víš, co tím myslím. Krásná v sesterském slova smyslu. Viděl jsem, jak s Maggie procházíte pubertou a dospíváte v ženy. Ani jedna z vás není ošklivá a už vůbec ne tlustá. Myslím, že jste na sebe moc přísné.“

Alexa mu rozuměla. Nepovažoval ji za půvabnou ženu, ale spíš za pobuřující mladší sestru, která dospívala a stávala se přitažlivou. Byl to obrovský rozdíl a Alexu bodlo u srdce. „Radši si sním tenhle salát a žádné další poznámky o ženách už nechci slyšet.“

„Dobře. Otevřeš láhev vína? Chladí se v lednici.“

Odzátkovala drahé Chardonnay a pozorovala ho, jak ochutnává.

Do nosu jí vnikla citrusová vůně ovoce a dřeva. Minutu bojovala sama se sebou a potom podlehla. Dá si jednu skleničku. Koneckonců si ji zaslouží.

Nalila si a usrkla. Tekutina jí sklouzla do krku a vyvolala příjemně svíravý pocit. Tiše zasténala blahem. A zatímco se ta chuť šířila do celého jejího těla, jazykem si olízla rty a zavřela oči.

Nick začal mluvit, ale pak se prudce zarazil. Při pohledu na to, s jakým požitkem Alexa usrkává víno, se všechny jeho svaly napjaly. Krev mu pulzovala v žilách a slabiny se probudily. Když si olízla rty, zatoužil, aby ochutnala něco jiného než víno. Napadlo ho, jestli

stejně hrdelně sténá i tehdy, když se muž vnoří hluboko do jejího vlahého žáru. Byla by horká a vlhká jako její ústa, zatnula by se kolem něj jako hedvábná pěst, vyždímala by ho do poslední kapky a stále požadovala víc? Elastické kalhoty odhalovaly každou křivku jejího těla, od líbezného pozadí až po přitažlivé dlouhé nohy. Mikina se jí mírně povytáhla a pod ní se blýskl proužek obnažené pokožky. Zjevně si sundala podprsenku, protože na něj nemyslela jako na muže, který ji chce, ale spíš jako na protivného staršího bratra bez mužských potřeb.

Krucinál, začínala všechno komplikovat. Postavil na stůl mísu s těstovinami a rychle prostřel.

„Přestaň takhle pít víno. Nejsi v pornofilmu.“

Zalapala po dechu. „Neutrhuj se na mě jen proto, že máš vztek.

Nemůžu za to, že je pro tebe práce důležitější než skutečné manželství.“

„Jo, ale když ta nabídka přišla, taky jsi po ní skočila. Koupil jsem si tě stejně, jako ty sis koupila mě.“

Zvedla mísu s těstovinami a naložila si na talíř. „Kdo jsi, abys mě soudil? Tys měl v životě všechno. K šestnáctým narozeninám jsi dostal Mitsubishi Eclipse. Já dostala starý chevrolet.“

Při té vzpomínce ztuhl. „Tys měla rodinu. Já měl hovno.“

Zmlkla a zvedla krajíc teplého česnekového chleba s rozehřátou mozarellou. „Měl jsi Maggie.“

„Já vím.“

„Co se to s vámi vlastně stalo? Kdysi jste si byli blízcí.“

Pokrčil rameny. „Na střední škole se změnila. Najednou se se mnou přestala bavit. Už mě nepouštěla k sobě do pokoje, abychom si popovídali, a pak mě úplně vytěsnila. Takže jsem ji nechal být a soustředil se na vlastní život. Tehdy jsi s ní taky ztratila kontakt?“

„Jo. Vždycky jsem měla pocit, že se něco stalo, ale nikdy o tom nemluvila. Každopádně i moje rodina v té době prožívala krušné chvíle, takže jsi nebyl sám.“

„Ale teď je to u vás jako v romantickém filmu.“

Zasmála se a vložila si do úst sousto těstovin. „Táta má hodně co vynahrazovat, ale myslím, že se nám podařilo napravit karmický cyklus.“

„Karmický cyklus?“

„Když někdo udělá chybu a ublíží ti, v první chvíli cítíme nutkání mu to vrátit nebo mu prostě neodpustit.“

„To zní rozumně.“

„Tak ale koloběh ubližování a trápení pokračuje. Když se táta vrátil domů, došla jsem k závěru, že otce mám jen jednoho, a přijala jsem všechno, co mi mohl dát. Nakonec přestal pít a pokusil se minulost odčinit.“

Nick se drsně zasmál. „Zdekoval se, když jsi byla malá, a kvůli alkoholu opustil rodinu. Vykašlal se i na tvoje sestry. A potom se najednou objeví a prosí o odpuštění? Proč byste se s ním měly chtít usmiřovat?“

Nabrala na vidličku dalšího garnáta a chvíli si ho držela přímo před rty. „Rozhodla jsem se tak,“ odpověděla. „Na to, co se stalo, nikdy nezapomenu, ale matka mu odpustila, takže jak bych mu to mohla dál zazlívat? Rodina má držet pohromadě, ať se stane cokoli.“

To, jak jednoduše dokázala odpustit, jím hluboce otřáslo. Nalil další víno. „Lepší je odejít hrdě se vztyčenou hlavou. Nechat je, ať za všechnu bolest, kterou způsobili, trpí.“

Alexa o jeho slovech přemýšlela. „Taky jsem to skoro udělala.

Ale potom jsem si uvědomila, že je to prostě člověk, který si zpackal život. Kdybych se k němu přestala znát, zachovala bych si sice hrdost, ale přišla bych o otce. Svým rozhodnutím jsem porušila začarovaný kruh. Poučil se z chyb a znovu náš vztah vybudoval.

Napadlo tě někdy, že bys kontaktoval svého otce?“

Nickovy emoce se prudce rozvířily. Potlačil starou zahořklost a pokrčil rameny. „Jed Ryan v mých očích neexistuje. Tak jsem se zas rozhodl já.“ Obrnil se vůči soucitu, ale její obličej odrážel jen hluboké vcítění, které ho uklidňovalo. Kolikrát toužil, aby mu otec

uštědřil pořádný výprask nebo ho nějak potrestal, místo aby ho lhostejně přehlížel? Nezájem v něm vyvolával mnohem silnější bolest a ta rána pořád hnisala.

„Co máma?“

Soustředil se na svůj talíř. „Žije na hromádce s nějakým hercem.

Líbí se jí, když jsou její přátelé ze showbyznysu. Připadá si tak důležitá.“

„Vídáš ji často?“

„Skutečnost, že má dospělého syna, jí připomíná, kolik jí je.

Radši předstírá, že neexistuju.“

„To mě mrzí.“

Ta prostá slova vycházela přímo z jejího srdce. Nick zvedl hlavu od talíře. Na vteřinu mezi nimi prolétlo porozumění a pochopení, ale potom ten pocit odezněl, jako by vůbec nenastal. Posměšně se ušklíbl, aby své přiznání zlehčil. „Bohatý chudý chlapeček. Ale v jedné věci máš pravdu – to mitsubishi bylo pořádné žihadlo.“

Zasmála se a změnila téma. „Pověz mi, na jakém projektu teď pracuješ. Musí to být něco velkého, když se ti vyplatí celý rok držet celibát.“

Vrhl po ní ostražitý pohled. „Chci, aby se Dreamscape zúčastnili architektonické soutěže na obnovu nábřeží.“

Zvedla jedno obočí. „Slyšela jsem, že tam chtějí postavit lázně a několik restaurací. Všichni o tom mluví. A přece se kdysi lidé báli k řece chodit.“

Se zaujetím se naklonil nad stůl. „Ta oblast se postupně mění. Posílili bezpečnost a těch pár barů a obchodů, které tam vznikly, si vede docela dobře. Tímhle se to místo otevře jak místním obyvatelům, tak turistům. Umíš si představit osvětlené chodníky s lavičkami podél vody? Nebo rozlehlé lázně, odkud budeš mít při masáži výhled do hor? Je to budoucnost.“

„Taky jsem slyšela, že chtějí, aby ten projekt získaly jen velké manhattanské společnosti.“

Viditelně se napjal. Měl sen na dosah ruky a nehodlal dovolit, aby mu něco stálo v cestě. Odříkal ta slova jako mantru: „Tu smlouvu dostanu.“

Zamrkala a potom pomalu přikývla, jako by ji svou sebedůvěrou nakazil. „Zvládnou Dreamscape tak velký projekt?“

Usrkl vína. „Správní rada si myslí, že je to dost ctižádostivý návrh, ale dokážu jim, že se mýlí. Jestli uspěju, Dreamscape nesmírně stoupne v ceně.“

„Jde ti o peníze?“

Zavrtěl hlavou. „Na těch mi nesejde. Chci tu zanechat stopu a vím, jak toho dosáhnout. Ta stavba nebude v městském stylu.

Nebude soupeřit s horami, ale skloní se před přírodou, místo aby jí vzdorovala.“

„Zdá se, že o tom přemýšlíš už dlouho.“

Namočil ve zbylé omáčce poslední kousek chleba a vsunul si ho do úst. „Věděl jsem, že ten krok město brzy udělá, a chtěl jsem být připravený. O návrzích kolem řeky přemýšlím už léta. Teď mám jasno.“

„Jak toho hodláš dosáhnout?“

Nick se soustředil na svůj talíř. Bylo to legrační, ale zřejmě dokázala odhadnout, kdy jí lže. Už od dětství. „Zatím jsem získal jednoho partnera ve správní radě. Richard Drysell staví lázně a máme stejnou představu. Příští sobotu pořádá večírek. Budou tam dva muži, které potřebuju přesvědčit, takže doufám, že na ně udělám dojem.“ Nesdělil jí, jak do toho plánu zapadá ona. Domníval se, že mu manželka pomůže dohodu uzavřít, ale podrobnosti jí radši vysvětlí až na večírku.

Zvedl hlavu a zahlédl její prázdný talíř.

Mezi nimi ležela na stole nedotčená mísa salátu. Těstoviny, chléb a víno byly pryč. Alexa vypadala, že je nacpaná k prasknutí. „Ten salát vypadá skvěle. Nedáš si?“

Donutila se k zářivému úsměvu a nabodla kousek na vidličku.

„Samozřejmě. Zbožňuju saláty.“ Zakřenil se. „Co zákusek?“

Zasténala. „Moc legrační.“ Rychle sklidili nádobí, naskládali všechno do myčky a potom se v obývacím pokoji natáhla na pohovku v barvě velbloudí srsti. Zřejmě doufala, že jídlo rychle stráví.

„Budeš dnes večer pracovat?“ zeptala se.

„Ne, je pozdě. Co ty?“

„Jsem moc unavená.“ V místnosti se rozhostilo krátké ticho.

„Takže co chceš dělat?“

Mikina se jí o několik centimetrů povytáhla a její opálená pokožka mu znemožňovala, aby se soustředil. Napadaly ho velmi jasné představy, co by mohli dělat. Pomalu by jí přetáhl mikinu přes hlavu. Potom by jí jazykem dráždil bradavky, dokud by se nevztyčily. Nakonec by jí pomaličku svlékl kalhoty a pokusil se zjistit, za jak dlouho se mu podaří rozehřát ji ve své náruči. Protože však žádná z těch možností nepřicházela v úvahu, pokrčil rameny.

„Nevím. Koukneme se na televizi? Na nějaký film?“ Zavrtěla hlavou. „Co třeba poker?“

„To myslíš vážně?“

Zajiskřilo jí v očích. „Mám v kufru balíček karet.“

„Nosíš si vlastní karty?“

„Nikdy nevíš, kdy je budeš potřebovat.“

„O co budeme hrát?“

Vyskočila z pohovky a zamířila ke schodišti. „O peníze, samozřejmě. Jestli nejsi moc velký zbabělec.“

„Dobře. Ale použijeme moje karty.“

Zastavila se uprostřed schodů a pohlédla na něj. „Fajn.

Souhlasím.“

Zmáčkl dálkové ovládání a z reproduktorů se začaly linout tóny Madame Butterfly. Dolil jim sklenky a posadil se ke konferenčnímu stolku. Uvelebila se vedle něj a přehodila si jednu nohu přes druhou. Zkušeně uchopila balíček a bleskurychle ho zamíchala. Nick si ji letmo představil v šatech s hlubokým výstřihem, jak sedí v saloonu nějakému kovboji na klíně. Potlačil ten obrázek a pokusil se soustředit.

„Jakmile rozdám, můžeme hrát.“ Zamračil se. „O co?“

„Už jsem ti řekla, že o peníze.“

„Mám poručit majordomovi, ať odemkne sejf? Nebo vsadíme rodinné šperky?“

„Moc legrační. Nemáš u sebe nějaké drobné?“ Zkřivil rty. „Promiň. Jen stovky.“

„Hm.“

Vypadala tak zklamaně, že v tom souboji podlehl a uchechtl se.

„Co kdybychom si zahráli o něco mnohem zajímavějšího?“

„Svlékací poker nehraju.“

„Měl jsem na mysli přání.“

Skousla spodní ret mezi zuby. Spokojeně si ji prohlížel.

„Přání?“ opakovala.

„Ten, kdo třikrát za sebou prohraje, musí tomu druhému prokázat nějakou laskavost. Můžeš si ji vybrat kdykoli, jako poukázku.“

Obličej se jí rozzářil zájmem. „Na cokoli? Bez pravidel?“

„Bez pravidel.“

Ta výzva ji zaujala stejně jako riskantní hra nefalšovaného hazardního hráče. Vycítil, že vyhrál ještě dřív, než souhlasila. Když doopravdy svolila, olízl si rty. Věděl, že v několika příštích měsících přece jen získá v tomhle manželství kontrolu, kterou potřebuje.

Rozdala karty. Výsledek byl jasný a téměř se tomu zasmál, ale odmítl být milosrdný. Jednu kartu odhodila a vzala si jinou.

Položil svoje karty. „Full house.“

„Dva kluci. Rozdáváš.“

Stoupla u něj v ceně, protože se odmítala vzdát. Důsledně skrývala své emoce. Vsadil by se, že ji to naučil otec, a nebýt Nickových minulých zkušeností, nebylo by snadné ji porazit. Vyložila dvě esa a s grácií ustoupila jeho třem čtyřkám.

„Ještě jednu hru,“ řekl.

„Umím počítat. Rozdávám.“ Pomalu míchala karty. „Kde ses naučil poker?“

Nenuceně se zadíval do své ruky. „Jeden můj kamarád pořádal každý týden karetní večírky. Byla to dobrá výmluva, jak se pořádně opít a zabít čas.“

„Vždycky jsem si myslela, že jsi spíš šachový typ.“ Odložil kartu a vzal si jinou. „Šachy mi jdou taky.“

Ušklíbla se. „Ukaž karty.“ V očích jí vítězoslavně zablýsklo. Skoro ji litoval. Skoro.

„Hraješ dobře.“ Domýšlivě se uculil. „Ale ne dost.“ Položil na stůl čtyři esa. Pak před sebe natáhl nohy a opřel se. „Přesto pěkný pokus.“

Užasle zalapala po dechu. „Pravděpodobnost, že při pěti kartách dostaneš čtyři esa, je… Panebože, ty jsi podváděl!“

Zavrtěl hlavou a nesouhlasně mlaskl. „Ale no tak. Al, myslel jsem si, že jsi lepší protihráčka. Pořád se vztekáš, když prohraješ? Pokud jde o moje přání…“

Nick přemítal, jestli se jí skutečně vaří rozčilením krev. „Nikdo nemůže dostat čtyři esa, pokud nemá nějaké v rukávu. Nelži mi!“

„Neobviňuj mě z něčeho, co nemůžeš dokázat.“

„Podváděl jsi.“ V jejím tónu se mísilo překvapení se zděšením.

„Lhal jsi mi o svatební noci.“

Ušklíbl se. „Jestli nechceš dluh zaplatit, prostě to řekni. Ženy většinou neumějí prohrávat.“

Překypovala vášnivými emocemi. „Jsi podvodník, Nicku.“

„Dokaž to.“

„Taky že jo.“

Vrhla se přes konferenční stolek do jeho náruče. Ostře vydechl, když ho povalila na koberec a prošacovala mu rukávy, jestli tam neschovává falešné karty. Když se k jeho tělu přitiskla ženská postava hledající důkaz falešné hry, nesouhlasně zabručel. Pokusil se ji odstrčit, ale soustředila se na kapsy u košile. Zasmál se. Ten zvuk vycházel z hloubi jeho hrudi a Nick si uvědomil, že tahle žena ho v posledním týdnu rozesmála víckrát, než se mu od dětství dosud podařilo. Když mu prsty vklouzla do kapsy u kalhot, uvědomil si, že jestli je posune ještě hlouběji, nezůstanou její ruce prázdné. Stáhl se mu žaludek a smích ho přešel. Rychlým pohybem ji obrátil na záda, lehl si na ni a sevřel jí obě ruce za hlavou.

Během té potyčky se jí z vlasů uvolnila sponka a uhlově černé kadeře se jí nahrnuly do obličeje, takže ho z jedné strany téměř zakryly. Mezi prameny vykukovaly planoucí modré oči plné povýšeneckého opovržení. Nespoutaná ňadra se jí drala z výstřihu fleecové mikiny. Její nohy se propletly s jeho a měla mírně roztažená stehna.

Nick se rázem dostal do velkých potíží.

„Vím, žes tam ty karty tajně narafičil. Takto prostě přiznej a na celou tuhle věc zapomeneme.“

„Jsi blázen,“ utrousil. „Copak vůbec nepřemýšlíš, jaké můžou mít tvoje činy následky?“

Vystrčila spodní ret a foukla tak silně, že se jí vlasy poslušně odhrnuly z očí.

„Nepodváděl jsem.“

Našpulila ústa. Potlačil zaklení a stiskl jí zápěstí ještě pevněji.

Krucinál, zase ho donutila, aby ji chtěl. A navíc si to vůbec neuvědomovala.

„Už nejsme děti, Alexo. Až příště povalíš muže na zem, připrav se na pořádnou odvetu.“

„Jsi snad Clint Eastwood, že se takhle naparuješ?“

Žár v jeho slabinách mu stoupl do hlavy jako vše prostupující opar, takže dokázal myslet pouze na její vlhká horká ústa a měkké tělo pod sebou. Přál si s ní ležet nahý ve změti povlečení, kdežto ona se k němu chovala jako k nesnesitelnému staršímu bratrovi. A to

ještě nebylo nejhorší. Byla to jeho manželka. Ta myšlenka ho mučila. Jakýsi dávno pohřbený instinkt jeskynního člověka ožil a nutil ho, aby se o ni přihlásil. Podle zákona mu už patřila.

A dnes večer měli svatební noc.

Jeho vztek se změnil v touhu. Cítil, jak se jí chvějí rty, pokorou i vášní. Logika, jeho plány a touha po manželství pouze na papíře vylétly oknem.

Rozhodl se, že mu jeho manželka patří.

Alexa cítila, jak ji Nickovo svalnaté tělo drží jako ve svěráku. Tolik se soustředila na jejich hádku, že zapomněla, že ji přitiskl ke koberci. Otevřela ústa, aby utrousila jízlivou poznámku o bandáži, ale pak se zarazila. Setkala se s jeho očima a ostře se nadechla.

Panebože.

Primitivní sexuální energie se mezi nimi vzedmula jako tornádo a rychle získávala na rychlosti i na síle. Oči se mu horečně leskly a v jeho pohledu se mísila touha se vztekem. Klečel mezi jejími roztaženými stehny, jejich těla se dotýkala, a svíral jí prsty. Tohle už nebylo bratrské škádlení. Nevypadal jako starý přítel nebo obchodní partner. Byl to muž, který touží po ženě, a Alexa cítila, že se v jejím těle brzy rozpoutá bouře.

„Nicku?“

Měla zastřený a váhavý hlas. Bradavky se jí třely o měkkou mikinu, ale nestačilo to. Přejížděl pohledem po jejím obličeji, ňadrech a odhaleném břiše. Napětí mezi nimi ještě vzrostlo. Sklonil hlavu a promluvil do jejích úst, přičemž ji po rtech pohladil závan jeho dechu.

„Nic to neznamená.“

Jeho tělo ta slova popíralo, když se zmocnil jejích úst ve vášnivém polibku. Jedním rychlým pohybem vklouzl jazykem mezi její rty a začal je zkoumat. Omámeně se potácela mezi tupou bolestí z jeho slov a slastí, která vystřelovala ve vlnách celým jejím tělem. Sevřela jeho ruce a vychutnávala si naléhavou touhu i chuť drahého Chardonnay. Zvedla boky, aby se setkala s jeho tělem, a přitom se mu její bradavky otřely o hruď. V těch několika okamžicích nad sebou ztratila kontrolu, jako by se prázdnota minulých let přechodně naplnila jeho chutí i vůní.

Hrdelně zasténala a její jazyk se ochotně přizpůsobil každému vpádu. Pustil jí ruce, přejel dlaněmi po břiše a pak nahmatal dlaní její ňadra. Bradavky se jí vztyčily a Nick vyhrnul látku o něco výš.

Upřeně hleděl na obnažená ňadra a žár v jeho očích hrozil, že ji upálí zaživa. Když palcem přejel po jednom vrcholku, Alexa vykřikla.

Sklonil hlavu. Uvědomila si, že teď nastal okamžik pravdy. Jestli ji znovu políbí, podlehne mu. Její tělo po něm toužilo a nenapadal ji jediný pádný důvod, proč by měla přestat.

Zazvonil zvonek.

Ten zvuk se odrážel mezi stěnami. Nick sebou trhl a převalil se na koberec jako někdo, koho přistihli při sexuálních hrátkách.

Zamumlal neslušná slova, o kterých ani nevěděla, že existují.

„V pořádku?“ zeptal se jí.

Při odtažitém chování muže, který z ní ještě před dvěma

vteřinami téměř strhával oblečení, zamrkala. Klidně si zapnul košili a čekal na její odpověď. Kromě vyboulení v černých kalhotách vypadal, že se ho ta epizoda vůbec nedotkla. Stejně jako když ji políbil v domě jejích rodičů.

Pocítila v žaludku těžké jídlo a potlačila nutkání na zvracení.

Zhluboka se nadechla, jak se to naučila na kurzech jógy, posadila se a stáhla si mikinu. „Jistě. Otevři.“

Chvíli se na ni díval, jako by zjišťoval, jestli jejímu postoji věří, potom přikývl a odešel z místnosti.

Přitiskla si prsty ke rtům a snažila se vzpamatovat. Udělala obrovskou chybu. Nedávný celibát zřejmě způsobil, že jí zešílely hormony a každý muž, který se jí dotkne, je odpálí jako raketu. V hlavě se jí mihlo jeho poslední posměšné prohlášení.

Nic to neznamená.

Uslyšela z chodby nějaký rozhovor a pak do místnosti vstoupila vysoká dlouhonohá bruneta. Chovala se s naprostou samozřejmostí někoho, kdo ten dům dobře zná. Alexa hleděla na jednu z nejkrásnějších žen, jaké kdy viděla – zjevně Nickovu bývalou přítelkyni.

Nohy té dívky začínaly v černých lodičkách na vysokém podpatku a mizely v hedvábných kalhotách. Kolem štíhlých boků měla opásaný stříbrný řetěz a lesklé přiléhavé tílko obepínalo malá ňadra vykukující z výstřihu a odhalovalo ramena. Dlouhé havraní vlasy jí klouzaly na záda v dokonalém hladkém účesu, z něhož nevyčnívala jediná neposedná kadeř. Překvapivě smaragdové oči byly lemovány dlouhými černými řasami. Plné rty ještě zvýrazňovaly vysoké lícní kosti a z celé její osobnosti vyzařovala uvolněná elegance. Rozhlédla se po pokoji a potom se zaměřila na Alexu.

Alexa nepochybovala o tom, že začne zvracet.

Ta bohyně se omluvně obrátila k Nickovi. Dokonce i její zastřený hlas vyvolával představu sexu. „Prostě jsem ji musela vidět.“

Alexa si zděšeně uvědomila, že Gabriella nejen s Nickem spala, ale opravdu o něj měla zájem. Raněný pohled v jejích očích obviňoval ženu z toho, že jí ukradla muže. Alexe připadalo, že tu scénu pozoruje odněkud zvnějšku. Její myšlenky se zběsile rozběhly a měla co dělat, aby si udržela zbytky zdravého rozumu.

Vstala a pohlédla na štíhlou krásku, která se nad ní tyčila. S vypětím všech sil zachovala klid a tvářila se, že má na sobě skutečné oblečení, a ne cvičební úbor. „Chápu,“ pronesla formálně.

„Gabby, jak jsi obešla bezpečnostní systém?“

Umně upravené prameny vlasů jí sklouzly přes rameno. Natáhla ruku a vtiskla něco Nickovi do dlaně. „Pořád mám klíč a znám bezpečnostní kód. Když jsi mi řekl, že se budeš ženit… trochu se nám to vymklo z rukou.“

Ta slova se zabodávala do Alexiny citlivé pokožky jako vosí žihadla. Do háje. Podepsala s Nickem smlouvu a zakázala mu, aby ve vztahu pokračoval. Proto by měla předstírat, že je majetnická manželka. Křečovitě polkla a donutila se na svou sokyni usmát.

„Mrzí mě, Gabriello, že vás naše rozhodnutí ranilo. Ale stalo se

to tak rychle, že to překvapilo dokonce i nás.“ Zasmála se a postavila se mezi ty dva. „Známe se už léta, a když jsme se znovu setkali, přeskočila jiskra.“ S předstíraným obdivem vzhlédla k současnému manželovi, ačkoli měla co dělat, aby ho vší silou nepraštila. Přivinul ji k sobě, až jí jeho tělesný žár propaloval tenkou látku legín.

„Musím vás požádat, abyste odešla. Dnes večer máme líbánky.“

Gabriella ji hodnotila pohledem. „Zvláštní, že jste nevyrazili na nějaké romantičtější místo.“

Nick ji zachránil. „Mám pracovní závazky, takže jsme dovolenou u moře odložili.“

„Dobře,“ utrousila Gabriella ostře. „Už jdu. Jen jsem potřebovala vidět na vlastní oči, komu jsi dal přednost přede mnou.“ Z jejího výrazu bylo zřejmé, že Nickovo rozhodnutí nechápe. „Na nějakou dobu odjíždím z města. Slíbila jsem, že pomůžu na Haiti při obnově postižených oblastí.“

Kristepane. Ta žena se věnovala humanitární činnosti. Vypadala dokonale, měla peníze, a navíc pomáhala lidem. Alexu bodlo u srdce. Gabriella se otočila a zadívala se na balíček karet. „Hm, odjakživa miluju karty. Jen ne o svatební noci.“

Nedala jim šancio dpovědět. Ladně jako kobra vyklouzla ze dveří a ani se neohlédla.

Jakmile cvakly dveře, Alexa se odtrhla od Nicka. V místnosti se rozhostilo trapné ticho. V hlavě se jí rozvířily divoké myšlenky.

„Promiň, Alexo. Nečekal jsem, že se tu ukáže.“

Ta otázka sama vybublala na povrch, ačkoli si slíbila, že ji nepoloží. Jenže krátká a krvavá bitva skončila dřív, než začala. Ze rtů jí vylétlo: „Proč ses oženil se mnou, a ne s ní?“

Ve srovnání s Gabriellou pokulhávala Alexa v každém ohledu. Nickova přítelkyně byla krásná, elegantní a štíhlá. Vyjadřovala se inteligentně, dobrovolně se účastnila veřejně prospěšných projektů a na to, že ji bývalý přítel pustil k vodě, se chovala znamenitě. Navíc jí na Nickovi záleželo. Tak proč ji ranil?

Couvl. „Na tom nezáleží,“ odpověděl chladně.

„Potřebuju to vědět.“

Při pohledu na jeho odhodlaný výraz jí přeběhl mráz po zádech. Jako by se zavřely okenice a Alexa najednou hleděla na muže, který neměl vůbec žádné emoce. „Protože si přála víc, než jí můžu dát.

Chtěla se usadit a mít rodinu.“

Alexa o krok couvla. „Co je na tom tak špatného?“

„Od začátku jsem jí říkal pravdu. Nejsem na trvalé vztahy, nechci děti a nikdy se nastálo neusadím. Slíbil jsem si to už před lety.“ Odmlčel se. „Takže jsem si místo ní vzal tebe.“

Když jí došly důsledky jeho prohlášení, jako by se místnost roztočila. Její manžel možná prožíval přívaly vášně, měl vroucí dotek a ještě vřelejší rty, ale srdce měl vytesané z kamene. Nikdy do něj nepustí žádnou ženu – byl příliš narušený, aby dovedl využít šance.

Jeho rodiče ho přesvědčili, že láska neexistuje. A i kdyby se v jeho duši mihotal slabý plamínek naděje, na šťastné konce nevěřil. Jen na zničený život, jehož oběťmi jsou děti.

Jak by mohla nějaká žena bojovat s tak pevným přesvědčením a mít šanci na úspěch? Najednou jeho touha po obchodním manželství dávala dokonalý smysl.

„Není ti nic?“

Rozhodla se ukončit tento večer podle svého. Nick Ryan jí mohl zlomit srdce. Znovu. Musela jednat chladně a efektivně, aby si zachránila hrdost. A neustále si udržovat odstup. Nasadila bezvýrazný pohled a potlačila bolest.

„Takové pitomé otázky si klidně ušetři. Samozřejmě že jsem v pohodě. A ať tě ani nenapadne domluvit se se svou ex na nějaké rychlovce. Dohoda je dohoda.“

Napjal obličej. „Dal jsem ti slovo, už si nevzpomínáš?“

„Taky jsi podváděl v pokeru.“

Připomínka jejich nevydařené hry v ní vyvolala pocit ponížení.

Nick přešlápl z nohy na nohu a prohrábl si rukou vlasy. Alexa věděla, že se chystá k projevu. „Pokud jde o to, co se stalo…“

Její smích by zasloužil nejmíň Oscara. „Proboha, o tom si snad povídat nebudeme.“ Protočila oči v sloup. „Poslouchej, Nicku, musím se k něčemu přiznat. Jistě, tohle manželství je čistě obchodní záležitost, ale měla jsem na sobě svatební šaty, technicky vzato je to naše svatební noc a…“ Rozhodila rukama, jako by se vzdávala.

„Nechala jsem se tím unést. Byl jsi zkrátka…“

„Dostupný?“

„Spíš po ruce. Byl jsi po ruce. Nic to neznamenalo, takže to pusťme z hlavy, fajn?“

Upíral na ni přimhouřené oči a pozorně sledoval její výraz. Čas běžel a Alexa čekala. Jeho obličejem prolétla směsice emocí, z nichž ta poslední vypadala jako lítost.

Musela to být hra světel.

Konečně přikývl. „Svalme vinu na víno, úplněk nebo něco podobného.“

Otočila se. „Půjdu si lehnout. Je pozdě.“

„Fajn. Dobrou noc.“

„Dobrou.“

Vyšla po točitém schodišti a vklouzla pod deku. Nechtěla si čistit zuby, umýt se ani převléknout do pyžama. Přitáhla si hebkou přikrývku až k bradě, zabořila obličej do polštáře a přivolala spánek, který ji odnese na místo, kde nebude muset přemýšlet, cítit ani prožívat bolest.

Nick pohlédl na opuštěné schodiště. Uvnitř si připadal jako vyhořelý, ačkoli netušil proč. Nalil si do skleničky zbytek vína, zesílil přehrávač a uvelebil se na pohovce. Operní hudba prostupovala jeho smysly a zbavovala ho nervozity.

Chyba, kterou udělal, se před ním vznášela jako hrozba. Kdyby se neukázala Gabby, skončil by s Alexou v posteli. Už by to nebylo nekomplikované manželství.

Taková pitomost.

Kdy mu touha po ženě narušila plány? I když se ucházel o Gabriellu a začali spolu důvěrně žít, tolik mu na výsledku nezáleželo. Nyní měl před sebou jasný a důležitý cíl. Ale ani ten mu nezabránil toužit po Alexe McKenzieové. Převrátila mu život vzhůru nohama, přiměla ho ke smíchu a pokoušela ho svůdným tělem, aniž se s ním snažila prohnaně manipulovat. Lišila se od všech jiných žen, které kdy poznal. Rád by, aby zůstala jeho pouhou přítelkyní. Sestřinou nejlepší přítelkyní. Chtěl se smát jejich minulosti, prožít jeden rok v harmonickém vztahu a pak se v klidu rozejít.

Hned první večer na tohle všechno zapomněl a strhával z ní oblečení.

Dopil víno a vypnul hudbu. Napraví to. Alexa se přiznala, že chtěla jen mužské tělo ve své posteli. Zjevně ji nepřitahoval a ona to pravděpodobně přehnala s vínem a podlehla svatebním fantaziím.

Přesně jak říkala. Potřebovala peníze a chyběl jí sex.

Tvrdošíjně si namítal, že takhle vášnivě se Alexa jistě nechová ke každému muži, který se jí jen dotkne. Odhodlaně to varování

potlačil, vstal z pohovky a zamířil po schodišti do vlastní postele.

KAPITOLA PĚT

Alexa přelétla dav pohledem a přitom si přála, aby byla zpátky v BookCrazy a pořádala páteční čtení poezie. Dnešní obchodní večeře byla důležitým mezníkem Nickovy kariéry. Věděla, že rozlehlými sály proudí spousta lidí, kteří usilují o šanci být slavní, a Nick musí zazářit natolik, aby mu na správných místech dopřáli sluchu.

Podala hostesce kabát a nechala Nicka, ať ji dovede do přeplněného sálu. „Předpokládám, že máš generální plán útoku?“ zeptala se. „Kdo jsou ti dva, na které se musíš zaměřit?“

Pokynul k hustému oblaku cigaretového kouře. Muže v dokonalém šedém obleku a hedvábné vázance obklopoval hlouček konzervativních obchodníků. „Hyoshi Komo stavěl tu japonskou restauraci. Jeho hlas je klíčový k získání třetího partnera na obnovu nábřeží.“

„Tak co kdybys tam zašel a pokusil si ho naklonit?“ Od číšníka ve smokingu si vzala lososovou jednohubku a od jiného popadla sklenku šampaňského.

„Nechci být jedním z davu. Mám v hlavě jiný plán.“ Usrkla šampaňského a spokojeně vzdychla. „Neopij se,“ utrousil.

Ostře vydechla. „Netušila jsem, že jsou manželé takoví diktátoři.

Fajn, kdo je ten další chlápek, na kterého musíš udělat dojem?“ Obličejem mu prolétl vypočítavý záblesk. „Hrabě Michael Conte.

Řídí v Itálii úspěšnou společnost na výrobu pečiva a rozhodl se, že zkusí štěstí i ve Státech. Hodlá na nábřeží otevřít první pekařství.“

Zatoužila po chlebíčkách s krabí pomazánkou a pokusila se přitáhnout pozornost číšníka po své levici. Nick podrážděně vydechl, zvedl dva kousky a položil je na talířek. „Najez se.“

„Díky.“ Výjimečně s jeho příkazem souhlasila. Nacpala si jídlo do úst a zamručela potěšením. Svraštil čelo a Alexa si uvědomila, že ho něčím rozladila. Zase.

Díval se na její ústa, jako by chtěl ten chlebíček spolknout sám.

„Posloucháš mě vůbec, Alexo?“

„Ovšem. Conte. Má pekařství. Zřejmě se hodláš pustit do práce a ode mě očekáváš, že se vmísím do společnosti.“

Napjatě se ušklíbl. „Pokusím se promluvit s Hyoshim. Ty měj zatím oči otevřené a poohlédni se po hraběti. Je vysoký, má italský přízvuk, tmavé vlasy a oči. Navaž s ním rozhovor – aspoň se nebudeš nudit.“

Zmocnil se jí mírně varovný pocit, ale dál se soustředila na spoustu lahodných předkrmů. „Chceš, abych si s ním začala povídat?“

S předstíranou bezstarostností pokrčil rameny. „Ovšem. Buď milá. A jestli se dozvíš něco zajímavého, dej mi vědět.“

Konečně jí došlo, co po ní chce, a otřásla se. „Mám ti dělat špiona?“

Netrpělivě odpověděl: „Nesmysl. Jen se uvolni a bav se.“

„To se ti snadno řekne. Tobě nevypadnou co nevidět prsa ze šatů.“

Nick si odkašlal a přešlápl z nohy na nohu. „Jestli ti nejsou pohodlné, neměla sis je brát.“

Naježila se. „Půjčila jsem si je od Maggie. Sama žádné drahé šaty nemám.“

„Dal bych ti na ně.“

„Nepotřebuju tvoje peníze.“

„O tom dost pochybuju. Neuzavřela jsi se mnou dohodu z nějakých vznešených důvodů. Tak proč by sis nevzala, co můžeš?“

Nastalo krátké ticho. Cítila, jak do jejího těla proniká chlad. „Máš pravdu. Jsem husa. Příště si koupím značkovou róbu a pošlu ti účet.“ Otočila se na podpatku a pohodila hlavou. „Koneckonců jediným přínosem tohohle manželství jsou tvoje peníze.“

Odešla a nechala ho, ať civí na její záda.

Hňup.

Postavila se k velkému oknu s výhledem na balkon a usrkla z druhé sklenky šampaňského. Nick Ryan patřil do světa peněz, topmodelek a vytříbených rozhovorů. Oblaky drahých parfémů se mísily s těžkým pachem cigaretového kouře. Před očima se jí míhalo množství hedvábí a saténu, většinou v černé nebo neutrální barvě, protože v křiklavých odstínech by nevynikly nepochybně pravé diamanty, perly a safíry. Všichni byli opálení a Alexa by se vsadila, že pokožku nikoho z nich nehyzdí bílé proužky.

73

Zhluboka vzdychla. Na ten večírek se pečlivě oblékla, a když scházela doma ze schodů a čekala na Nickův názor, tajila dech. Dokonce i ona věděla, že jí to v Maggiiných šatech zpropadeně sluší. Představa, že se mu chce doopravdy líbit, ji rozladila.

Prohlédl si ji od hlavy až k patě, ale místo pochvaly zamumlal něco o volbě jejího šatníku a odešel. Dokonce jí ani nepomohl do kabátu a cestou na večírek se na ni vůbec nepodíval. Alexu to mrzelo, ale okamžitě se za to pokárala. Nasadila zdvořilý výraz a tvářila se, že takhle se obléká každou sobotu večer.

Jakmile však začal mluvit o svých plánech s nábřežím, v jeho obličeji se objevily silné emoce.

Zlatohnědé oči se mu vášnivě leskly. Jaké by to bylo být ženou, která v něm vyvolá stejně náruživou touhu? Podrážděně si připomněla, že Nick prožívá silné emoce, pouze pokud jde o stavby, ale se ženami nikdy.

A s ní už vůbec ne.

Zhluboka se nadechla a dopila skleničku. Potom rychle prošla dvojitými dveřmi na balkon a přistoupila k hloučku žen, které se zřejmě bavily o sochařství. Zakrátko se vmísila do rozhovoru a po nezbytném představování vstoupila do světa společenského klábosení.

Nick ji pozoroval, jak prochází místností, a v duchu se proklínal. Krucinál, udělal to znovu. Měl jí ty zatracené šaty pochválit. Ale nebyl připravený, když oblečená na večírek sešla po schodech.

Ocelově modré, hluboce vykrojené šaty odhalovaly její ramena a klouzaly k podlaze v úchvatných záhybech lesklé látky protkané stříbrnou nití. Na nohou měla stříbrné sandály, z nichž vykukovaly svůdně růžové nehty a při chůzi si s ním hrály na schovávanou.

Vlasy měla vyčesané na temeno a kolem uší se jí vlnily lokýnky a hladily ji po šíji. Rty měla zvýrazněné rudou rtěnkou. Když zamrkala, pod řasami zajiskřily stříbrné oční stíny a odrážely světlo. Vsadil by se, že upoutá pozornost každého muže, který na večírku bude.

Skoro jí poručil, ať se jde převléknout. Nepůsobila chladně, sofistikovaně, aby ji mohl ovládat. Byla jako Eva, která pokouší

muže k hříchu, protože díky ní připomíná zakázané jablko. Proto jen něco zamumlal a nechal to být. Při pohledu do jejích očí mu na chvíli připadalo, že ji ranil, ale když se na ni zadíval znovu, působila stejně nezvládnutelně jako dřív.

Dostal vztek, že ho neustále nutí, aby si připadal jako lotr. Přitom neřekl nic špatného. Vdala se kvůli penězům a otevřeně se k tomu přiznala. Tak proč musela hrát divadýlko a představovat v celé téhle šlamastyce nevinnou oběť?

Donutil se vypudit podobné myšlenky z hlavy a soustředit se na hlouček obchodníků, kteří obklopovali Hyoshiho Koma. Nick se domníval, že ví, co mu pomůže získat Japoncův hlas.

Vzrušení.

Pokud Hyoshiho Koma dostatečně zaujme, tu práci dostane.

Poslední překážku tedy představoval Michael Conte. Slavný hrabě byl v obchodním světě dobře známý svým šarmem, penězi a pronikavou inteligencí. Vášeň pro něj byla důležitější než preciznost a choval se úplně jinak než jeho další dva partneři. Nick doufal, že vzrušující rozhovor s jeho manželkou mu pomůže získat několik bodů, zvlášť když byl Conte podle klepů sukničkář. Nick potlačil provinilý pocit a přistoupil k mužům, aby si s nimi promluvil.

Alexa usoudila, že je na čase najít manžela.

Kromě krátké chvíle, kdy vedle něj seděla u večeře, se celý večer neviděli. S tichým pobrukováním se rozhlédla po místnosti, ale v davu ho nedokázala rozpoznat. Rozhodla se tedy, že se projde po nádherně zdobené chodbě. Třeba si musel odskočit.

Podpatky na naleštěném mramoru hlasitě klapaly. Hudba utichla a Alexa si se zájmem prohlížela obrazy na stěnách. Jakmile nějaký poznala, spokojeně zamumlala. Kroky ji zavedly až za roh do další místnosti, která připomínala spíš galerii. Na policích stály pečlivě

vystavené staré knihy. Zatajila dech. Svrběly ji prsty touhou přejet po kožených vazbách a vychutnat si šustivý zvuk při obracení stránek prosycených minulostí.

„Pokud jsem chtěl dosáhnout toho, abyste si mě dnes večer všimla, měl jsem využít knihy?“

Prudce se otočila. Ve dveřích stál nějaký muž a oči mu jiskřily upřímným uličnictvím. Dlouhé vlasy měl svázané do culíku, takže vypadal trochu jako piráti, kteří okouzlují ženy po celá staletí. Měl plné rty, nápadný nos a typicky italské rysy. Byl oblečený v černých kalhotách, černé hedvábné košili a drahých kožených botách. Ačkoli tam pouze stál, působil elegantně a svůdně. Alexa okamžitě pochopila, že je to výřečný a okouzlující lev salonů, který miluje ženy. Při té představě se pousmála. Pro záletnické Italy měla slabost. Připomínali jí nafoukané pávy, kteří si v duchu přejí, aby je zkrotila ta správná žena.

„Ale já si vás všimla.“ Otočila se k němu zády a opět si začala prohlížet knihy. „Věděla jsem, že mě na konci večera vyhledáte.“

„A těšila jste se na ten okamžik, signorino?“

„Nemohla jsem se dočkat. Takže využijeme některý z těchto pokojů, nebo půjdeme rovnou do vaší ložnice?“

Rozhostilo se otřesené ticho.

Alexa se ohlédla přes rameno. Z jeho rysů vyzařovala směsice zklamání a pokušení. Alexa by se vsadila, že mu představa pronásledování chybí, ale současně nechce takovou nabídku odmítnout. Při jeho zjevných rozpacích a náhlé ztrátě sebedůvěry nedokázala potlačit smích.

V tmavých očích se mu chápavě zablýsklo. „Děláte si legraci, viďte?“

Obrátila se tváří k němu a přitom se stále smála. „Vlastně ano.“

Pobaveně zavrtěl hlavou. „Jste uličnice, když takhle pokoušíte muže.“

„A vy darebák, když si myslíte, že by vaše návštěvnice něco takového udělala.“

„Možná máte pravdu. Ženu, jako jste vy, by měl mít manžel neustále na očích. Co kdyby mu takový poklad někdo ukradl?“

„Skutečný poklad není snadné ukrást. Určitě by se to nepodařilo na první pokus.“

Předstíral, že se ho dotkla. „Neurazil bych vás, signorino, tím, že bych si myslel, že honba za pokladem bude krátká. Na vás bych musel vynaložit značné úsilí.“

„Signoro,“ opravila ho. „Jsem vdaná.“

Zkřivil obličej do předstíraného smutného výrazu. „Škoda.“

„Myslela jsem si, že to víte.“

„Možná. Ale dovolte mi, abych se vám formálně představil. Jsem hrabě Michael Conte.“

„Alexa McKenz – Alexa Ryanová.“

Všiml si jejího přeřeknutí a zdálo se, že si ho správně vyložil.

„Čerstvě vdaná?“

„Ano.“

„Přesto se touláte po chodbách sama a s manželem vás celý večer nikdo neviděl.“ Zavrtěl hlavou. „Tragické americké způsoby.“

„Manžel je tu pracovně.“

„Nicholas Ryan, je to tak?“

Přikývla. „Určitě ho znáte. Má zájem o smlouvu na obnovu nábřeží.“

Michael zachoval neutrální výraz. Za jeho okouzlujícím zevnějškem se zjevně skrýval bystrý obchodník a Alexa by se vsadila, že když sem přišel, dobře znal její totožnost. Nick ho podcenil, pokud věřil, že se nechá obměkčit pouhým rozhovorem. Tento muž zjevně obchod a zábavu striktně odděloval.

„Zatím jsem neměl potěšení se s ním seznámit.“ Mírně se předklonil, takže vzduchem zavanula jeho kolínská. Setkal se s jejíma očima a upřeně se na ni zadíval. Čekala na výbuch sexuální energie, náznak chtíče a vzrušení, které zaplaví její tělo a potvrdí, že Nick Ryan není důvodem jejích problémů.

Ale nic se nestalo. Neproběhla mezi nimi ani jiskřička.

V duchu si povzdychla. Nezbylo jí než přiznat, že se stále nezbavila pobláznění z dospívání a musí s tím, jak je pro ni Nick přitažlivý, bojovat. Pokud v ní Michael Conte nedokázal rozdmýchat ani trochu sexuálního vzrušení, neznamenalo to nic dobrého.

Zhluboka se nadechla. „Myslím, že mého manžela budete mít rád stejně jako já.“

Vycítil její narážku a s grácií ji přijal. „Uvidíme. Pokud jde o nás, budeme přátelé, souhlasíte?“

Usmála se. „Ano. Přátelé.“

„Doprovodím vás do jídelny na likér a vy mi zatím můžete povědět něco o sobě.“

Přijala jeho rámě a dovolila mu, aby ji odvedl z knihovny.

„Myslím, Michaeli, že pro vás mám dokonalou ženu. Je to moje blízká přítelkyně a na rozdíl ode mě vám bude rovnocennou partnerkou.“

„Nepodceňujte se, signoro.“ Chlípně na ni mrkl. „Pořád se nemůžu smířit s tím, že jsem vás ztratil.“

Když vstoupili do jídelny, zasmála se. Potom překvapeně zvedla hlavu, protože se před nimi objevil její manžel. Tyčil se nad ní a šel z něho strach. Otevřela ústa, ale nenechal ji promluvit, napřáhl ruku a přitáhl si ji do náruče. Chvíli trvalo, než ze sebe dokázala vypravit

pár slov.

„Ahoj, drahoušku. Povídala jsem si se signorem Contem. Mám dojem, že vy dva se ještě formálně neznáte.“

Muži se vzájemně měřili, jako by se chystali k pěstnímu zápasu.

Nick podlehl jako první, i když za to pravděpodobně nemohly testosterony, ale obchodní důvody.

Napřáhl ruku. „Michaeli, jak se máte? Vidím, že jste se už seznámil s mou manželkou.“

Michael mu potřásl rukou. Alexa zmateně hleděla na manželův výraz. Zbláznila se, nebo Nick skutečně nechtěl, aby se s Michaelem Contem bavila? Copak nenaznačil, že potřebuje jakékoli informace? Teď se však tvářil tak podrážděně, jako by ho zradila.

Z jeho pokožky stoupala čistá vůně mýdla a citronu. Položil jí rozevřené prsty na pás. Představa, že by sklouzl rukou ještě o něco níž, ji rozechvěla. Jaké by to bylo cítit jeho prsty hluboko v sobě a nechat se odvádět na místa, kam toužila jít, ale příliš se je bála navštívit?

Pokusila se soustředit na rozhovor.

„Blahopřeju, Nicholasi. Alexa mi řekla, že jste novomanželé.

Musí být těžké donutit se k návštěvě obchodní večeře, viďte?“

„Rozhodně.“ Sklonil hlavu, přejel rty po jejím ušním lalůčku a nosem se přitiskl k jejímu uchu. Zatajila dech, bradavky jí ztvrdly a v celém těle ji začalo mravenčit. Doufala, že vyztužená podprsenka skryje důkaz jejího vzrušení.

Michael je pozoroval se zjevným pobavením. „Richard si zřejmě myslí, že jste na tu práci ten pravý. Třeba bychom se mohli sejít, abychom vaše představy probrali.“

„Díky. Zavolám vaší sekretářce a domluvím schůzku.“ Jeho odpověď byla prostá a Alexa věděla, že si toho Michael všiml. Nick si nepotrpěl na hry některých obchodníků, kteří byli příliš arogantní na to, aby zvedli telefon a domluvili jednání sami.

„Skvělé.“ Michael ji vzal za ruku a vtiskl jí polibek do dlaně.

„Moc rád jsem vás poznal, Alexandrio.“ S jeho italským přízvukem znělo její jméno jako pohlazení. „Odedneška za čtrnáct dní pořádám pro několik blízkých přátel večírek. Přijdete?“

Postřehla, že směřoval pozvání k ní, takže se obrátila k manželovi. „Drahoušku? Máme volno?“

Tentokrát byly jeho pohyby razantnější. Přistoupil k ní, objal ji oběma rukama kolem pasu a přitiskl si ji zády k sobě. Dotkla se pozadím jeho slabin. Přitiskl se k ní pevnými stehny, složil jí ruce pod ňadry a promluvil: „Rádi přijdeme.“

„Báječné. Těším se, že se uvidíme. V osm hodin.“ Kývl a na Alexu se usmál. „Bavte se.“

Jakmile Michael odešel, Nick ji pustil. Při náhlé ztrátě jeho těla se zachvěla chladem. Jeho obličej ztratil milenecký výraz a působil neosobně. „Pojďme.“

Bez dalšího slova zamířil ke dveřím, převzal od hostesky kabáty

a rozloučil se. Alexa prohodila pár slov s několika ženami, s nimiž se na večírku seznámila, a následovala manžela do auta.

Celou cestu domů mlčeli. Alexa, které se z toho napětí zvedal žaludek, udělala první krok. „Měls úspěch?“

Zabručel.

Vyložila si to jako ano. „Jídlo bylo vynikající, viď? A překvapilo mě, jak byly některé ženy milé. Dostala jsem pozvání na vernisáž.

Není to úžasné?“ Ušklíbl se.

„Co práce? Dařilo se ti dnes večer?“

Vypravil ze sebe další podivný zvuk. „Evidentně ne tolik jako tobě.“

Pocítila hněv a napjatým hlasem utrousila: „Cože?“

„Nic.“

Zatnula pěsti a její chlad nahradilo podráždění. „Jsi pokrytec a hňup. Požádal jsi mě, abych našla Michaela a přinesla ti nějaké informace. Myslíš si, že jsem úplně pitomá, Nicku? Využils mě a teď tě to štve. Udělala jsem všechno, co jsi chtěl, takže svoje přání považuj za splněné.“

„Jen jsem ti naznačil, že bys mohla pochytit něco, co by mi pomohlo s prací. Žádal jsem tě, abys ho obměkčila, ne aby pak kvůli tobě chodil několik dní s erekcí.“

Se zaskřípáním pneumatik a vrčením motoru zabočil na příjezdovou cestu.

Ostře se nadechla. „Jdi do háje, Nicku! Choval se ke mně zdvořile, a jakmile zjistil, že jsem vdaná, vůbec nepřekročil hranice slušnosti. Zato tobě chybí nadhled, hezoune. Michael nedovolí, aby mu zábava zasahovala do obchodu. Mohla bych se klidně svléknout a prosit ho, ať ti tu smlouvu dá, a ani by to s ním nehnulo. S tímhle ti nepomůžu – jsi v tom sám.“

Vystoupila z auta a vykročila k domu.

Zaklel a rozběhl se za ní. „Fajn. V tom případě nemusíme na jeho večírek vůbec chodit. Domluvím jen obchodní schůzku.“

Otevřela dveře a pohodila hlavou. „Ne, nechoď tam. Ale já půjdu.“

„Cože?“

„Půjdu. Michael se mi líbí a myslím, že na jeho večírku bude zábava.“

Nick práskl dveřmi, napochodoval do obývacího pokoje a sundal si vázanku. „Jsi moje manželka. Nebudeš chodit do společnosti beze mě.“

Svlékla si kabát a pověsila ho do skříně. „Jsem tvoje obchodní partnerka, která se řídí pravidly. Pokud nebudeme s nikým spát, můžeme žít, jak se nám zachce.“

Přistoupil k ní a probodl ji podrážděným pohledem. „Mám obavy o svou pověst. Nechci, aby vznikl špatný dojem.“

Zvedla bradu a ušklíbla se. „Budu se řídit našimi pravidly, ale na Michaelův večírek půjdu. Už dlouho jsem se s žádným mužem tak nebavila. Je okouzlující, zábavný… a srdečný.“

Její poslední slovo ostře vylétlo do vzduchu. Fascinovaně přihlížela, jak se klidný Nick Ryan, kterého znala, úplně změnil. Přimhouřil oči, napjal bradu a celý strnul. Pak zvedl ruce a chytil ji za paže. Vypadal, že by s ní nejradši zatřásl anebo udělal něco jiného… a zcela nerozumného.

Měla pocit, jako by jí proběhl elektrický proud. Pootevřela rty, aby se nadechla, a čekala.

„Opravdu někoho tak zoufale potřebuješ, Alexo?“ utrousil posměšným tónem. Sklonil hlavu a zastavil se s ústy jen několik centimetrů od jejích. Pomalu přejel dlaněmi po jejích pažích. Spojil prsty kolem citlivé pokožky jejího krku a palci jí nadzvedl bradu, takže na místě, které nezakrývaly šaty, viděl zběsile bušící pulz.

Pozoroval její obličej a přitom ji dál mučil tím, že ji hladil po klíční kosti a ramenou. Potom se přesunul níž, sklouzl rukama po její hrudi a uchopil do dlaní její ňadra. Její vzrušení zesílilo, svaly změkly a ochably. Když zavadil palci po vrcholcích jejích naběhlých ňader, hrdelně zasténala. Spokojeně zamumlal a dál ji dráždil. Cítila na citlivém místě mezi stehny jeho erekci. Zaplavil ji tekutý žár.

„Možná bych ti měl dát, co tak hrozně potřebuješ.“ Strčil do ní boky, jako by jí chtěl poskytnout malou ochutnávku, a Alexa se zachvěla. Vklouzl jí rukama pod šaty i pod podprsenku a dotkl se teplé, měkké pokožky. „Když si tě vezmu hned, třeba nebudeš muset utíkat ke Contemu.“ Napjala břicho, když jí něžně dráždil bradavky, ačkoli jeho slova bodala jako nůž.

Překypovala emocemi a celá se chvěla, ale mysl zůstala průzračně čistá. Uvědomovala si, že musí vyhrát, ale jedna etapa ji neoslabí. Chystal se ji políbit, tady a teď. Poskytl by jí takovou slast, že by škemrala o další, a přitom by zničil její hrdost i duševní vyrovnanost. Udělal by to z jediného důvodu – jeho moc a pocit mužnosti byly v ohrožení a chtěl je zpátky. Netoužil po ní. Podlehl prastarému instinktu páření a potřeby dominovat jako muž a Alexa mu jen náhodou zkřížila cestu.

Proto shromáždila zbytky sebeovládání a vytáhla trumfové eso.

Přisunula se ještě blíž, takže se jejich rty téměř dotkly. Na ústech ucítila jeho dech.

„Ne, díky,“ zašeptala a odtáhla jeho ruce. „Radši se budeme držet obchodu. Dobrou noc.“

Obrátila se k němu zády a zmizela na schodech.

*

Nick spustil prázdné ruce vedle boků. V jednu chvíli je měl plné jejích křivek, vůně a tepla. Teď stál uprostřed pokoje sám, stejně jako o svatební noci. Ženatý, vzrušený muž bez šance na uvolnění. Ta nečekaná situace ho vyvedla z míry. Pokusil se znovu projít celým večerem a zjistit, kde udělal chybu.

V okamžiku, kdy ji přistihl s Contem, dostal hrozný vztek. V nohách pocítil teplo, které se mu postupně přesouvalo do břicha, do hrudi a nakonec mu zakrylo hlavu jako horký obklad.

Držela hraběte za paži. Zřejmě byl velice zábavný, protože zaklonila hlavu a rozesmála se. Tváře jí přitom zrůžověly a plné rty se ve světle lustrů svůdně leskly. Chovali se jako dlouholetí přátelé, ne jako lidé, kteří se právě seznámili.

Ale nejhorší bylo, když se na něj usmála.

Byl to oslepující, okouzlující, svůdný úsměv, který napovídal, že muž, na kterého se dívá, ztělesňuje vše, co hledá a po čem touží. Ten úsměv by nenechal žádného muže v klidu a nadále by ho vytrvale pronásledoval. Nick si nikdy nevšiml, že by se takhle usmála na něj, a to ho dohánělo k šílenství.

Jeho plán nevyšel. Očekával od ní, že hraběte na chvíli zabaví a vytáhne z něj pár informací, aby mu pomohla uzavřít obchod. Ne že si rozhovor s ním bude tak zjevně vychutnávat.

Nick zaklel a zvedl vázanku, připravený jít spát. Když stoupal po schodech, myslel na to, co mu Alexa řekla. Jestli Conte striktně odděluje obchod a zábavu, zvolil Nick úplně špatnou strategii.

Možná že je hrabě vášnivý, pokud jde o ženy, ale na obchodní schůzce se soustředí pouze na účel a logiku. A k řízení týmu architektů vyžaduje chladnokrevný vůdčí typ.

Zastavil se u Alexiných dveří. Uvnitř bylo zhasnuto. Chvíli čekal a poslouchal, jestli uslyší její dech. V čem asi v noci spí? Skrovná černá krajka vyvolala v jeho hlavě zmatek, ale i když si ji představil ve flanelových kalhotách a krátkém tričku, dělalo to s ním věci,

jakých žádná žena nikdy nedosáhla. Leží teď v posteli a myslí na Conteho? Nebo vzpomíná na jejich poslední polibek a touží po něčem víc?

Došel do svého pokoje. Odmítla ho – vlastního manžela! A jemu zůstala jediná věc, jíž se děsil.

Manželka, která ho přitahuje.

Zavřel dveře a donutil se pustit myšlenky z hlavy.

KAPITOLA ŠEST

Alexa se posadila ke stolu naproti rodičům. Rukama roztřesenýma radostí i úlevou k nim po otřískaném kuchyňském stole se žlutým plastovým prostíráním ve tvaru sluníček popostrčila šek. „Nick a já chceme, abyste z tohohle splatili hypotéku,“ prohlásila. „Mluvili jsme o tom už dlouho a nechceme slyšet žádné námitky ani argumenty. Jsme rádi, že máme tolik peněz a můžeme se o ně podělit. Hodně to pro nás znamená, takže je prosím přijměte jako dárek.“

Při pohledu na jejich ohromené obličeje ji v očích začaly pálit slzy. Kolik nocí nemohla usnout, neustále se převracela a cítila se provinile, že nedokáže situaci svých rodičů zlepšit? Jako nejstarší dítě nenáviděla tíživý pocit bezmoci, který ji dusil. Nyní usoudila, že smlouva s Nickem za to navzdory všemu stála. Od chvíle, kdy její otec prodělal infarkt, cítila hlubokou bolest, která teď mírně polevila.

„To nemůžete.“ Maria si přitiskla roztřesené ruce ke rtům a Jim ji objal. „Nechceme, aby nás Nick považoval za břemeno. Jste mladí manželé krátce po svatbě a máte vlastní sny. O tvém knihkupectví. O rodině se spoustou dětí. Neměli byste se starat ještě o nás, Alexandrio. Jsme rodiče.“

Jim přikývl. „Rozhodl jsem se, že si přiberu další zaměstnání.

Vaše peníze nepotřebujeme.“

Znovu si připomněla, jak jsou její rodiče od přírody tvrdohlaví, a vzdychla. „Poslouchejte mě. Nick a já máme spoustu peněz a tohle je pro nás důležité. Tati, jestli nechceš umřít, nesmíš se přepínat. Slyšel jsi doktora.“ Alexa se předklonila. „Tohle vám zajistí střechu nad hlavou, takže se budete moct zaměřit na placení ostatních účtů. Izzy

a Gen vystudují vysokou školu a Lanceovi to v posledním ročníku medicíny taky pomůže. Nedáváme vám tolik, abyste mohli jít do důchodu, jen si tím trochu zjednodušíte život.“

Pohlédli jeden na druhého. Matka sevřela šek a v očích jí nadějně zablýsklo. Alexa je mírně popostrčila. „Nick se mnou dneska nechtěl přijít. Podmínkou těch peněz je, že o nich už nikdy nechce slyšet.“

Maria zalapala po dechu. „Musíme mu přece poděkovat, aby věděl, jak moc si toho vážíme – a nakolik nám změnil život.“

Alexa polkla, aby si uvolnila stažené hrdlo. „Nick nerad

projevuje silné emoce. Když jsme to probírali, trval na tom, že o těch penězích už nikdy nesmí padnout jediná zmínka.“

Jim se zamračil. „Nepřijme obyčejné díky? Koneckonců nebýt mě, nebyli bychom v téhle kaši.“

„Každý může onemocnět, tati,“ zašeptala. Zarmouceně zkřivil obličej. „Jenže já od vás odešel.“

„A zase se vrátil.“ Maria ho vzala za ruku a usmála se. „Přišel jsi zpátky a napravil to. Už o tom nebudeme mluvit.“ Narovnala se na židli a z očí jí zářilo dojetí. „Přijmeme ten šek, Alexandrio, a Nickovi se o tom nezmíníme. Musíš nám ale slíbit, že až přijdeš domů, povíš mu, že je anděl.“ Zlomil se jí hlas. „Jsem hrdá, že jsi moje dcera.“

Alexa ji objala. Chvíli si ještě povídali, pak oba rodiče políbila a rozloučila se. Pořádala v knihkupectví večer poezie a nemohla přijít pozdě. Nastartovala otřískaného brouka a rozjela se k svému obchodu, zatímco jí v hlavě vířily divoké myšlenky.

Podvod s penězi byl sice nepříjemný, ale nezbytný. Nepřiznala by Nickovi, jak jsou na tom její rodiče finančně špatně. Při představě,

jak po ní hází svazky bankovek, jako by spousta babek dokázala vyřešit jakýkoli problém, se znepokojeně zavrtěla. Musela zachovat hrdost sobě i svým rodičům. Měla dojem, že Nicku Ryanovi peníze nahrazují emoce, což byl zřejmě výsledek systematické výchovy jeho rodičů. Při tom pomyšlení se otřásla.

Ne, tohle zvládne sama. Pokusila se soustředit na řízení.

Alexa se spokojeně rozhlédla po knihkupectví. Večery s poezií přitahují spoustu lidí a všichni kupují knihy. Každý pátek večer proměnila zadní část obchodu v divadelní sál. Tlumeně osvětleným prostorem se linula náladová hudba. Ze skladiště vytáhla měkké čalouněné židle v barvě zeleného jablka a otlučené konferenční stolky, které pak rozestavila do neformálního kruhu. Publikum tvořila příjemná směsice intelektuálů a lidí, kteří pouze chtějí strávit zábavný večer mimo domov. Přivlekla mikrofon k malému

vyvýšenému pódiu a znovu mrkla na hodinky. Do začátku zbývalo pět minut. Kde je Maggie?

Dívala se, jak si lidé sedají, shánějí se po kávě a přitom diskutují o strofách, metaforách a výlevech emocí. Jako na zavolanou se otevřely dveře, vpustily závan čerstvého vzduchu a dovnitř vešla Maggie. „Dáte si někdo kafe?“

Alexa se k ní rozběhla a popadla dvě moka kávy, z nichž se ještě kouřilo. „Díkybohu. Kdybych je nezásobovala kofeinem, utekli by mi do nejbližšího Starbucks.“

Maggie položila kartonový podnos a seřadila kelímky do řady. Zavrtěla hlavou a přitom se jí skořicově zbarvené vlasy zahoupaly kolem brady. „Jsi praštěná, Al. Víš, kolik peněz utratíš za kafe jen proto, aby si tihle umělci mohli navzájem číst básničky? Ať si přinesou kafe z domova.“

„Potřebuju rozhýbat obchod. Dokud se mi nepodaří získat půjčku na rozšíření obchodu, musím se postarat, aby měli co pít.“

„Požádej Nicka. Technicky vzato je tvůj manžel.“

Alexa vrhla na přítelkyni varovný pohled. „Ne, nechci ho do toho tahat. Slíbilas, že mu nic nepovíš.“

Maggie rozhodila ruce. „O co tu jde? Nick ví, že bys tu půjčku splatila.“

„Chci si s tím poradit sama. Vzala jsem si peníze, na kterých jsme se dohodli, ale nic víc. Naše manželství není skutečné.“

„Dala jsi je rodičům?“

Alexa se usmála. „Společnost tvého bratra za to skoro stojí.“

„Pořád to nechápu. Proč mu prostě neřekneš pravdu? Vím, že je hrozně otravný, ale má dobré srdce. K čemu ten podvod?“

Alexa se odvrátila, protože se bála zůstat k přítelkyni čelem. Odjakživa byla špatná lhářka. Jak by mohla Maggie vysvětlit, že touží po jejím bratrovi a potřebuje každou možnou překážku, aby si od něj udržela odstup? Pokud Nick uvěří, že je chladnokrevná mamonářka, třeba ji nechá na pokoji.

Maggie si dlouho prohlížela její obličej. Potom, jako by najednou prozřela, se její zelené oči naplnily otřesem. „Je mezi vámi dvěma něco? Snad tě nepřitahuje?“

Alexa se donutila zasmát. „Tvého bratra nesnáším.“

„Lžeš. Vždycky to na tobě poznám. Chceš s ním spát, že jo?

Páni!“

Alexa uchopila poslední kelímek s kávou. „O tomhle se nebudeme bavit. Tvého bratra nepřitahuju a ani on mě.“

Maggie na podpatcích popošla blíž. „Dobře, teď když jsem se přenesla přes počáteční otřes té vulgární představy, promluvme si o tom. Je to tvůj manžel, správně? Příští rok můžeš mít klidně s někým sex.“ Alexa vykročila k pódiu. Teď se na ni upíraly všechny oči.

Slovo sex rozhodně upoutá pozornost, pomyslela si. Nevšímala si své přítelkyně a prohlásila večer poezie za zahájený.

Když na jeviště zamířil první básník, ustoupila stranou a posadila se na židli. Popadla zápisník pro případ, že by si potřebovala něco inspirativního poznamenat, a vyčistila si hlavu, aby se soustředila na čtení.

Maggie si klekla a zašeptala: „Myslím, že bys s ním měla spát.“ Alexa dlouze vzdychla. „Nech mě být.“

„Myslím to vážně. Teď, když jsem o tom několik minut přemýšlela, mi to připadá dokonalé. Oba si musíte být věrní, takže víš, že s nikým jiným spát nebude. Takhle budeš mít sex, který potřebuješ, a za rok si prostě řeknete sbohem. Obejde se to bez velkých emocí a bez komplikací.“

Alexa se zavrtěla, ne však proto, že by ji Maggiin návrh přiváděl do rozpaků. Ne, právě naopak. Ta možnost ji zaujala. V noci bděla a představovala si ho, jak je ve svém pokoji jen pár kroků po chodbě. Jeho nahé svalnaté tělo leží na posteli. Čeká na ni. Při té představě se jí vzbouřily všechny hormony. Krucinál, takhle skončí koncem roku v blázinci.

Příčina: Celibát.

Maggie jí luskla prsty před obličejem, aby ji vytrhla ze zasnění.

„Zase ses mi ztratila. Přijde sem Nick dnes večer?“

„Jasně, tvůj bratr podobné večery miluje. Nejspíš by šel radši k zubaři nebo si nechal vyšetřit prostatu.“

„Jak spolu vycházíte? Myslím kromě fyzické přitažlivosti.“

„Fajn.“

Maggie protočila oči v sloup. „Zase mi lžeš. Nechceš mi to říct, co?“

Alexa si uvědomila, že Maggie vždycky všechno přiznala kromě jedné události – chvíle, kdy ji Nick poprvé políbil. Tehdy věděla, že ho miluje. Dětské přátelství se změnilo v soupeření a potom v holčičí pobláznění. První polibek v ní vyvolal tak silné emoce, že věřila, že je zamilovaná. Při představě, že budou spolu, jí srdce radostně tlouklo, takže ta slova vyslovila. Její hlas se tenkrát odrážel mezi stromy.

„Miluju tě.“

Potom čekala, že ji znovu políbí. Místo toho couvl a rozesmál se, nazval ji hloupým děckem a odešel.

Tehdy dostala svou první lekci, pokud šlo o zlomené srdce. Ve čtrnácti letech. V lese s Nicholasem Ryanem.

Nehodlala to zopakovat.

Odsunula tu vzpomínku do pozadí a rozhodla se, že Maggie zamlčí i své druhé tajemství. „Nic mezi námi není,“ trvala na svém.

„Můžu si další báseň poslechnout v klidu, prosím?“

„S klidem se pro dnešní večer rozluč, zlato.“

„Co tím chceš říct?“

„Nick je tady. Tvůj manžel. Ten chlápek,který tě nepřitahuje.“ Alexa otočila hlavu a otřeseně pohlédla na postavu ve dveřích.

Zjevně nebyl ve svém živlu, ale stejně působil sebejistě a nepřekonatelně mužsky. Ostře se nadechla. Uvědomila si, že tenhle muž dokáže zapadnout všude, a to na sobě ani neměl černý oblek.

Většina lidí, kteří si nechávají šít oblečení na míru, se látce podřizují. Nick nosil džíny, jako by na sobě neměl vůbec nic. Džínovina obepínala jeho stehna a boky, jako by se podrobovala jeho vůli. Představoval muže, který sám sebe zná – a ani za mák se nestará, co si ostatní myslí.

Karamelově hnědý rolák z kolekce Ralpha Laurena s plastickým copánkovým vzorem zvýrazňoval jeho hruď a napínal se na širokých ramenou. Boty byly značky Timberlands.

Rozhlédl se po místnosti, přejel po Alexe pohledem, pak se zarazil a pomalu se k ní vrátil.

Jejich oči se setkaly.

Alexa nenáviděla klišé, ale v tu chvíli jí bušilo srdce, potily se jí dlaně a v břiše měla pocit, jako by jela na horské dráze. Její tělo

zostražitělo, prosilo ho, aby k ní přišel, a slibovalo, že se mu odevzdá. Kdyby jí poručil, aby šla domů, lehla si do postele a počkala na něj, do puntíku by jeho instrukce vyplnila.

Pobuřovalo ji, jak má slabou vůli, a přece musela upřímně přiznat, že s tím nic nenadělá.

„Jo. Rozhodně jeden druhého nepřitahujete.“ Maggiina slova porušila podivné kouzlo a přiměla Alexu, aby se vzpamatovala. Pozvala Nicka na dnešní večer poezie, protože ještě její knihkupectví neviděl. Zdvořile odmítl a vymluvil se na práci. Nepřekvapilo ji to.

Znovu si připomněla, že pocházejí ze dvou rozdílných světů a Nick ani v nejmenším netouží ten její poznat. Když k ní vykročil, přemítala, proč si to nakonec rozmyslel.

Nick procházel mezi regály s knihami, zatímco nějaký chlapík oblečený v černém mlel do mikrofonu o vzájemném spojení květin a smrti. Do nosu mu vnikla vůně moka kávy a v uších mu zazněla hra na flétnu podbarvená podivným tichým vlčím vytím. Všechny tyto dojmy se však při pohledu na jeho manželku vytrácely.

Její svůdnost spočívala v tom, že netušila, jaký má na muže vliv.

Pocítil rozmrzelost. Žil v neustálém citovém zmatku, a to se mu nesmírně příčilo. Obvykle byl nejrozvážnější muž široko daleko a zasvětil život tomu, že se složitým emocím vyhýbal. Teď se v něm však svářelo podráždění, zklamání a vztek. Alexa ho svými potřeštěnými argumenty a plamennými projevy doháněla k šílenství, ale taky ho dokázala rozesmát. Od chvíle, kdy se k němu nastěhovala, byl jeho domov mnohem živější.

Přistoupil k ní. „Ahoj.“

„Ahoj.“

Obrátil se k sestře. „Maggie May, jak se daří?“

„Dobře, brácho. Co tě sem přivádí? Snad tu nechceš číst báseň, kterou jsi napsal, když ti bylo osm?“

Alexa se zájmem naklonila hlavu. „Jakou báseň?“

Uvědomil si, že rudne. Dvě ženy před ním byly jediné, které ho dokázaly vyvést z klidu. „Neposlouchej ji.“

„Myslela jsem, že máš práci,“ prohodila Alexa.

Měl. A vůbec nevěděl, co tady dělá. Odešel z kanceláře a vrátil se do prázdného domu, ale ticho, které tam panovalo, ho ničilo.

Představil si ji v jejím knihkupectví obklopenou lidmi a na chvilku zatoužil nakouknout do jejího světa. Teď mlčky pokrčil rameny.

„Skončil jsem dřív, tak mě napadlo, že se podívám na tvůj večer poezie. Copak všichni básníci kouří? Venku stojí dlouhá fronta a všichni bafají jako fabrika.“

Maggie se zahihňala a natáhla si obě nohy na podlahu. Zády se opírala o stranu židle. V zelených očích to uličnicky jiskřilo, což bylo znamení, že si mučení staršího bratra užívá. „Pořád toužíš po cigaretě, Nicku? Určitě bych ti dokázala jednu vyškemrat.“

„Díky. Je milé mít za člena rodiny drogového dealera.“ Alexa se překvapeně nadechla. „Kouříš?“

Nick zavrtěl hlavou. „Nechal jsem toho už před lety.“

„Jo, ale když je ve stresu nebo ho něco rozruší, vrátí se k tomu. Věřila bys, že si myslí, že když si cigarety sám nekupuje, tak se to nepočítá?“

Alexa se uchechtla. „Je to velmi poučný rozhovor, lidičky. Měli bychom se scházet častěji. Pověz mi, Maggs, podvádí tvůj bratr v kartách?“

„Pořád.“

Nick se předklonil, chytil Alexu za ruku a zvedl ji ze židle. „Ukaž mi svůj obchod, než tenhle chlápek skončí.“

Maggie se uchechtla a uvelebila se na prázdnou židli. „Bojí se, co bych ti prozradila příště.“

„Máš naprostou pravdu.“

Nick odvedl Alexu od davu a instinktivně zacouval do rohu zastíněného cedulí s nápisem VZTAHY. Postavil ji zády k polici a pustil jí ruku. Přešlápl z nohy na nohu a v duchu se proklínal za náhlý neklid. Nepřipravil si dopředu, co jí poví, jen věděl, že musí snížit napětí dřív, než zešílí a zatáhne ji k sobě do postele.

Potřeboval, aby se jejich vztah vrátil do vyjetých kolejí – k přátelství mezi starším bratrem a mladší sestrou. I kdyby ho to mělo zabít.

„Chci si s tebou promluvit.“

Plné rty zvlnil slabý úsměv. „Dobře.“

„O nás.“

„Fajn.“

„Nemyslím si, že bychom spolu měli spát.“

Zaklonila hlavu a rozesmála se. Nick nevěděl, jestli ho její pobavení pobouřilo, nebo ho fascinovala její přirozená krása. Tahle žena si užívala života a smála se naplno. Nepoužívala vypočítavé úsměvy ani drobná uchechtnutí. Přesto nesnášel, když si z něj dělala legraci. Ačkoli byl starší, probouzela v něm vzpomínky na dobu, kdy se zoufale snažil nad ní vyniknout a ona mu mařila každý krok.

„Zvláštní, ale nevzpomínám si, že bych se ti nabídla. Uniklo mi něco?“

Zamračil se. Jak může jejich problém takhle zlehčovat? „Víš, co se ti snažím říct. V noci po večírku se nám to vymklo z ruky a beru na sebe plnou zodpovědnost.“

„To je od tebe galantní.“

„Přestaň být jízlivá. Pokouším se ti vysvětlit, že se tak normálně nechovám a už se to nebude opakovat. Musel jsem to přehnat s pitím a vybil jsem si na tobě vztek kvůli Contemu. Teď se ale budu držet původní smlouvy. Omlouvám se, že jsem se přestal ovládat.“

„Omluvu přijímám. Já se zas omlouvám, že jsem k té epizodě přispěla. Pusťme to z hlavy.“

Nickovi se nelíbilo, že takovou sexuální vášeň nazvala epizodou, ale potlačil rozladění. Proč se mu při jejím okamžitém souhlasu neulevilo? Odkašlal si. „Máme před sebou dlouhý rok, Alexo. Co kdybychom se pokusili vybudovat mezi sebou přátelství? Bude to pro nás příjemnější a taky to bude líp vypadat.“

„Co máš konkrétně na mysli? Další poker?“

Hlavou se mu mihla představa, jak sedí v jeho klíně, plná ňadra se mu tisknou k hrudi a měkké ženské tělo se chystá rozhořet vášní. Právě v tom okamžiku zvedl hlavu a přečetl si titul knihy, která byla vystavená přímo vedle ní.

Jak přivodit ženě četné orgasmy.

Do háje.

„Nicku?“

Zavrtěl hlavou a pokusil se uklidnit. Dosahovala několika orgasmů za sebou? Když ji objal, chvěla se v jeho náruči kvůli prostému polibku. Co by s ní udělalo, kdyby s ní měl plnohodnotný

sex a dovedl ji na okraj slasti s použitím rtů, jazyka a zubů? Křičela by? Prala by se s ním? Nebo by to s radostí přijala a všechno mu oplácela?

„Nicku?“

Na čele mu vyvstal pot, když se přestal soustředit na knihu a vrátil se do reality. Je hrozný pitomec. Dvě vteřiny po prohlášení, že by měli být přáteli, fantazíruje o jejím orgasmu!

„Hm, jasně. Určitě můžeme hrát karty. Jen ne monopoly.“

„Vždycky jsi tu hru nesnášel. Vzpomínáš si, jak tě Maggie rozbrečela, když jsi došel na nejdražší políčko, které patřilo zrovna jí? Snažil ses smlouvat, ale chtěla hotovost. Týden jsi s ní nepromluvil.“

Zamračil se. „Teď myslíš Harolda, toho kluka, který bydlel v naší ulici. Já při žádné hře nebrečel.“

„Ovšem.“ Její výraz a postoj se složenýma rukama na hrudi mu napověděly, že mu nevěří.

Podrážděně si přejel prsty po tváři a přemítal, jak ho donutila prohrát monopoly, aniž by se ta hra někdy uskutečnila.

„Takže budeme přátelé. S tím dokážu žít,“ prohlásila.

„Ujednáno.“

„Proto jsi přišel na dnešní čtení?“

Pohlédl jí do obličeje a procedil mezi zuby: „Chtěl jsem ti dokázat, že umím udělat kompromis.“

Na líbezný, prosluněný úsměv nebyl připravený. Vypadala upřímně potěšeně, ačkoli právě přiznal, že mu jde hlavně o to, aby jejich další život běžel hladce.

Dotkla se jeho paže. „Díky, Nicku.“

Polekaně se odtáhl a potom potlačil rozpaky. „Už na to nemysli.

Budeš dnes večer číst?“

Alexa přikývla. „Radši se vrátím, i když obvykle bývám až poslední. Zatím se tu klidně rozhlédni.“

Pozoroval ji, jak míří k davu a prochází mezi policemi.

Nepřítomně poslouchal dalšího básníka, který recitoval báseň podbarvenou tlumenými zvuky divočiny, a pokrčil nos. Bože, nesnášel poezii. Jak někdo může obnažit vlastní citlivé a nespoutané emoce před někým cizím? Složitá srovnání mezi přírodou a hněvem,

nekonečná klišé a matoucí představy zpochybňují lidskou inteligenci. Ne, Nick dával přednost dobrému životopisu nebo klasikům jako Hemingway. A opeře, kde se city ani uprostřed urputných zápletek nevymknou kontrole.

Z mikrofonu se ozval známý zastřený hlas.

Zastavil se ve stínu a pozoroval Alexu, jak stojí na malém jevišti.

Chvíli žertovala s davem, děkovala jim, že přišli, a představila jim svou novou báseň.

„Soukromá temnota,“ pravila.

Nick se připravil na dramatické napětí a začal přemýšlet, co jí pochválí. Nemohla koneckonců za to, že neměl rád poezii. Byl odhodlaný nedělat si legraci z něčeho, co je pro ni důležité, a dokonce by ji rád povzbudil.

„Schoulená mezi měkkou kožešinou a hladkým semišem s nohama stočenýma pod sebou čekám na konec i začátek.

Čekám, až mě zářivé jasné světlo přenese zpět do světa zářivých barev a lahodných vůní, které útočí na mé smysly, do světa ostrých jazyků, které se z úlisných úsměvů klikatí jako hadi. Slyším, jak v jantarové tekutině cinká led.

Uvnitř mě hoří žár, připomínka dávné sebevraždy, připomínka mlčenlivého vraha.

Vteřiny odtikávají… minuty… i celá staletí…

Náhlé vědomí mi svírá útroby. Jsem doma. Otvírám oči v oslepujícím záblesku otvírajících se dveří a přemýšlím, jestli si na to vzpomenu.“

Alexa složila kousek papíru a kývla. Publikum se ponořilo do ticha a někteří lidé si horečně psali do zápisníků. Maggie zavýskla. Alexa se zasmála, sešla z pódia, posbírala prázdné kelímky a povídala si s ostatními. Večer se chýlil k závěru.

Nick tam stál a pozoroval ji.

Zmocnil se ho zvláštní pocit, který ještě nikdy nezažil, takže ho nedokázal pojmenovat. V životě zůstalo jen málo, co ho dojímalo, a přiznával, že to tak má rád.

Dnes večer se však něco změnilo.

Alexa se s místností plnou cizích lidí– i s Maggie a s ním – podělila o významnou část sebe samé. Ačkoli se tím otevřela kritice

a stala se zranitelnou vůči rozmarům druhých, pověděla jim, co cítí, a dosáhla toho, že to cítil taky. Její odvaha mu vyrazila dech. A zatímco ji obdivoval, rostly v něm pochybnosti jako nestvůra, která se noří z bažiny. Neskrývá se za veškerou jeho snahou o logiku pouhý zbabělec?

„Na co myslíš?“

Zamrkal a potom se pokusil na Maggie zaostřit. „Líbilo se mi to.

Ještě nikdy jsem žádnou její báseň neslyšel.“

Maggie se usmála jako hrdá vůdkyně skautek. „Pořád jí říkám, že by mohla vydat sbírku, ale nemá zájem. Její opravdovou vášní je knihkupectví.“

„Nemůže se věnovat obojímu?“

Maggie se ušklíbla. „Jistě. Ty a já bychom to rozhodně udělali, protože nepromarníme jedinou příležitost. Jenže Al je jiná. Je šťastná, že se o své pocity může podělit – a nepotřebuje slávu ze zveřejnění. Její díla se objevují v některých časopisech a taky navštěvuje recenzní kroužek, ale dělá to spíš kvůli druhým než pro sebe. To je náš problém, brácho. Odjakživa.“

„Co?“

„Umíme spíš brát než dávat. Asi nás zčásti pokřivilo dětství.“

Oba sledovali Alexu, jak s obvyklou dobrou náladou doprovází hosty ke dveřím. „Al dělá pravý opak. Když může, vždycky každému pomůže.“

Najednou se k němu Maggie obrátila. Oči jí plály nelítostným žárem, na který si vzpomínal ze starých časů. Bodla ho prstem do hrudi. „Varuju tě, kamaráde. Vroucně tě miluju, ale jestli jí ublížíš, osobně ti nakopu zadek. Jasný?“

Místo aby se ohradil, překvapil sám sebe tím, že se zasmál. Potom ji zlehka políbil na čelo. „Jsi dobrá přítelkyně, Maggie. Neukvapoval bych se, abych tě odsoudil jako někoho, kdo pouze bere. Jen doufám, že to jednou ten správný chlápek pochopí.“

Couvla a otevřela ústa. „Jsi opilý? Nebo to vůbec nejsi ty? Kam se poděl můj starší bratr?“

„Nepokoušej štěstí.“ Nick se odmlčel a rozhlédl se po knihkupectví. „Jak probíhají stavební úpravy?“ Viděl, jak jeho sestra rozevřela oči, a tiše se uchechtl. „Neboj, už to není tajemství. Alexa přiznala, že chce ty peníze, aby obchod rozšířila o kavárnu. Dal jsem jí šek, ale předpokládal jsem, že mě požádá o radu.“ Jeho sestra zamrkala, ale dál mlčela jako ryba. Nick se zamračil. „Přišla jsi o jazyk, Maggie?“

„Do prdele.“

Svraštil čelo. „Co je?“

Najednou měla plné ruce práce s opuštěnými kelímky od kávy a s uklízením stolu. „Nic. Myslím, že ji to uvádí do rozpaků, protože na tu práci najala někoho jiného. Nechtěla tě obtěžovat.“

Potlačil podráždění. „Mám čas, abych jí pomohl.“

Maggie se zasmála, ale působilo to podivně zoufale. „Nech to plavat, brácho. Musím jít. Ahoj.“

Chvatně odešla. Nick zavrtěl hlavou. Je možné, že ho Alexa nechce do toho projektu zatahovat. Koneckonců mnohokrát prohlásila, že je jejich vztah založený na obchodní dohodě.

Přesně jak to chtěl.

Rozhodl se, že se o tom později zmíní. Pomohl manželce pozamykat a pak s ní vykročil k jejímu autu. „Večeřela jsi?“ zeptal se.

Zavrtěla hlavou. „Neměla jsem čas. Koupíme si cestou pizzu?“

„Doma něco ukuchtím.“ Na posledním slově se zadrhl. Bylo to zvláštní, ale začal mít dojem, jako by jeho dům začal být zčásti i její.

„Nepotrvá to dlouho.“

„Dobře. Sejdeme se tam.“ Otočila se k němu zády, ale pak se rychle ohlédla. „Nicku, nezapomeň…“

„Na salát.“

Vykulila oči a výřečnost ji na chvíli opustila. Přesto se s obdivuhodnou rychlostí vzpamatovala. A dokonce se ani nezeptala, jak to uhodl. „Správně. Na salát.“

Potom se obrátila a odešla k svému autu. Nick zamířil k BMW a přitom si pohvizdoval. Rozhodně se učil. Líbilo se mu, když ji něčím překvapil. Protože tak nad ní získal nadvládu.

Hvízdal si skoro celou cestu domů.

KAPITOLA SEDM

Nick za sebou zavřel dveře a posadil se na koženou židli. Zadíval se na rýsovací prkno a zatnul pěsti. Nemohl se dočkat, až začne tvořit. V noci mu za zavřenými víčky tančily elegantní křivky vytvořené z vápence, cihel a skla. Přes den však jako majitel Dreamscape Enterprises trávil většinu času na schůzích správní rady.

Tiše zaklel. Dobře, členové správní rady ho rozčilovali tím, jak byli opatrní a mysleli jen na peníze. Většinově nesouhlasili s tím, aby se společnost ucházela o projekt na modernizaci nábřeží, protože se domnívali, že kdyby nedokázali tu práci odvést, zbankrotovali by.

Byla to pravda. Nick na to měl jednoduché řešení.

Neselhat.

Conteho večírek se konal v sobotu večer a Nickovi se stále nepodařilo sjednat si s ním obchodní schůzku. Ani Hyoshi Komo nezavolal. Nick věděl, že je stále na začátku, ale nezbývalo mu než čekat. Do večírku zbývalo několik hodin. Než se s ním Conte sejde, třeba chce vidět, jak ta společenská událost dopadne, ačkoli Alexe říkal něco jiného.

Alexa.

Pouhé její jméno v něm vyvolávalo pocit, jako by ho někdo udeřil do břicha. Vzpomněl si, jak předevčírem, když ho porazila v šachách, zavýskla, zavrtěla hlavou a vítězoslavně se roztančila po obývacím pokoji. Byla dospělá, ale chovala se jako dítě. A opět ho dokázala rozesmát. Jeho bývalé přítelkyně byly sice krásné, ale svou vybroušenou duchaplností pouze čeřily vlnky na hladině. Alexandria se dokázala ponořit do hloubky a přimět ho k upřímnému smíchu, jako když byl mladý.

Zazvonil telefon. Přímá linka. Zvedl sluchátko. „Ano?“

„Nakrmil jsi rybičku?“

Nick zavřel oči. „Alexo, pracuju.“

Ušklíbla se. „Já taky. Ale mám o ubohého Otta starosti. Nakrmils ho?“

„Otta?“

„Tím, že mu pořád říkáš Ryba, zraňuješ jeho city.“

96

„Ryby nemají city. A ano, nakrmil jsem ho.“

„Rozhodně mají. Když už o Ottovi mluvíme, chtěla jsem ti říct, že mi dělá těžkou hlavu. Nechal jsi ho v pracovně, kam nikdy nikdo nechodí. Co kdybychom ho přestěhovali do obývacího pokoje, kde by nás vídal mnohem častěji?“

Nick si přejel rukou po tváři a modlil se, aby neztratil trpělivost.

„Nechci, aby akvárium zničilo ráz hlavních pokojů. Maggie mi tu zatracenou věc dala jako vtip. Nesnáším, když se na ni musím dívat.“

Ze sluchátka zavanul chlad. „Taky dělají nepořádek? Zřejmě nevycházíš s lidmi ani se zvířaty. Nerada to říkám, ale i rybičky se cítí opuštěné. Co kdybychom mu pořídili společnost?“

Narovnal se a usoudil, že tuhle směšnou konverzaci ukončí. „Ne.

Nechci další rybičku a nikam ho stěhovat nebudeme. Je to jasné?“ Na druhém konci drátu to zašumělo. „Naprosto.“

Potom zavěsila.

Nick zaklel, popadl nejbližší štos papírů z poslední schůze správní rady a donutil se na něj soustředit. Opravdu ho Alexa obtěžuje v práci kvůli akvarijní rybičce?

Vypudil její obrázek z mysli a vrátil se k práci.

„Nick zešílí.“

Alexa se kousla do spodního rtu. Proč jí při Maggiiných slovech naskočila husí kůže? Nick Ryan přece není žádný násilník. Jistě, ta situace ho trochu rozladí, ale zatím zůstal vždycky rozumný.

Přelétla pohledem přes obývací pokoj plný psů. Byla jich spousta

– štěňata, voříšci, čistokrevní i lovečtí. Někteří se nahrnuli do kuchyně a při jídle a chlemtání vody naráželi do stolu. Jiní při zkoumání nového domova zběsile pobíhali sem a tam, očichávali rohy a přecházeli z jedné místnosti do druhé. Drsnosrstý teriér žvýkal dekorativní polštář. Černý pudl vyskočil na pohovku, kde se uvelebil, aby si zdříml. Voříšek se rozhlédl kolem sebe, připravený zvednout nožičku, ale Maggie ho popadla a vyhodila na dvůr dřív, než stačil udělat nějakou škodu.

Obavy přerostly v regulérní záchvat paniky. Maggie měla pravdu.

Možná ji Nick zabije.

Obrátila se k přítelkyni. „Co mám dělat?“

Maggie pokrčila rameny. „Pověz mu pravdu. Že si je bereš jen na jednu nebo na dvě noci, dokud se v útulku neuvolní místo. Jestli je dáš zpátky, všechny je uspí.“

Alexa sebou trhla. „Co když mě donutí, abych se jich zbavila?“

„Vezmi je k sobě do bytu.“

„Je moc malý.“

Maggie rozhodila rukama a přitom si všimla jejího pohledu.

„Krucinál, ne, já si je k sobě nevezmu! Někoho čekám a ten bude mnohem vřelejší než nějaké štěně. Jsi v tom sama.“

„Ale Maggs…“

Maggie mávla rukou. „Musím jít. Páni, moc ráda bych viděla ten bengál, až můj bratr přijde. Zavolej mi na mobil.“

Dveře se zavřely.

Alexa se rozhlédla po pokoji, kde teď panoval naprostý chaos, a došla k závěru, že se trochu unáhlila. Mohla v útulku rozumně říct, že si vezme jen několik psů, a potom je odvézt do svého bytu. Ale ne, kvůli rybičce se na Nicka zlobila, že je chladnokrevná zrůda, a rozhodla se mu dát lekci. Jenže teď byla hrozně vyděšená.

Lovecký pes ohryzával nohu stolu. Vzpamatovala se a vymyslela bitevní plán. Všechny je odvede do pokoje pro hosty, takže si jich Nick možná nevšimne. Nikdy do té místnosti nechodil. Přinese jim tam všechny hračky i jídlo a večer je tajně odvede zadem na procházku. Přesvědčila samu sebe, že ta strategie bude fungovat, a zahnala zvířata na chodbu. Do pokoje vysypala celou tašku hraček a ujistila se, že si jich většina psů všimne. Potom zavřela dveře a odnesla spící štěňata z pohovky. Posbírala jídlo, misky s vodou a nějaké staré noviny. Nakonec vyběhla na dvorek pro poslední zatoulané zvíře a upravila místnost tak, aby psi měli pohodlí.

Znepokojeně hleděla na krásné křeslo a židli v elegantních stříbrných a šedých odstínech. Zatraceně, proč musí být Nick tak bohatý? Nikdo nemá v pokoji pro hosty břidlicově šedý koberec, cínové stolky s nohami stočenými do spirály a přehozy, které stojí víc než všechny její přikrývky dohromady. Přejela prsty po hebké barevné vlněné přikrývce. Potřebovala staré deky, ale vsadila by se,

že její manžel nemá ani jednu. Právě se chystala jít porozhlédnout nahoru, když vtom uslyšela v zámku klíč.

Vyděšeně hodila vlněnou přikrývku přes židli a zavřela za sebou dveře. Potom proběhla chodbou a smykem zastavila přímo před ním.

„Ahoj.“

Nick se překvapeně zastavil. Do čela mu klouzaly blonďaté prameny vlasů. Podezřívavě přimhouřil oči, jako by nevěřil, že je na něj tak milá. Zmocnil se jí pocit viny, ale potlačila ho.

„Ahoj.“Rozhlédl se po domě a Alexa zatajila dech. „Co se děje?“

„Nic. Právě se chystám uvařit večeři. Pokud ovšem nejsi unavený a nechceš jít hned spát.“

Při jejím nadějném tónu zvedl obočí. „Je šest hodin.“

„Správně. Vsadím se, že máš spoustu práce. Jestli chceš, přinesu ti jídlo nahoru do pracovny.“

Teď vypadal vyloženě podrážděně. „Dneska jsem se už napracoval dost. Chci si odpočinout se sklenkou vína a kouknout se na baseball.“

„Hrají Mets?“

„Nevím. Každopádně nejsou v play-off a vůbec se nekvalifikovali do ligy. Yanks mají pořád šanci.“

S potlačovanou nervozitou se zavrtěla. „To těžko, jsou moc vzadu. Letos se New York do Série nedostane.“

Netrpělivě vydechl. „Proč si nepustíš Mets nahoře?“

„Mám radši velkou televizi.“

„Já taky.“

Alexa dostala vztek. Okamžitě toho využila, vděčná, že její strach polevil. Otočila se k Nickovi zády a zamířila do kuchyně. „Fajn, je to moje přání.“

Pověsil si černý vlněný kabát do skříně a potom se postavil do dveří. Připravila si ingredience na salát, který stejně nebude jíst, a nakrájela zeleninu na opečení. Vytáhl z lednice lahev vína a nalil jí skleničku. „Cos to říkala?“

„Vyberu si svou výhru a budu se dívat na Mets dole na velké televizi. Ty si pustíš Yankees nahoře, a ne abych odtamtud něco slyšela! Žádné povzbuzování, pokřikování nebo ‚Yankees, do toho!‘ Jasný?“

Když na něj pohlédla, ohromeně na ni civěl, jako by jí na hlavě rostly rohy. Snažila se nevnímat, jak úžasně vypadá s mírně pootevřenými ústy a neuvěřitelnými rameny pod napjatou světle šedou košilí. Proč musí být tak zatraceně přitažlivý? Rukávy i límec měl nažehlené i po několikahodinovém nošení a na černých

kalhotách bylo stále vidět puky. Rozepnul si knoflíky u zápěstí a jako obvykle si vyhrnul rukávy. Předloktí mu porůstaly světlé chloupky a v silných prstech svíral křehkou sklenku. Při představě dalších věcí, jichž by se mohl dotýkat, se rozpačitě zachvěla. Snažila se neházet

po něm očima jako puberťačka a soustředila se na krájení.

„Jsi blázen.“ Chvíli trvalo, než byl schopen pokračovat v souvislém projevu. „Tahle přání se mají využívat k důležitým věcem.“

„To záleží na mně.“

Popošel blíž. Jeho tělesné teplo ji přitahovalo a připravovalo ji o rozum. Toužila se opřít o jeho hruď a dovolit mu, aby ji rukama objal kolem pasu. Chtěla cítit, jak ji jeho svalnaté tělo podpírá, a předstírat, že jsou skutečný manželský pár. Líbali by se v kuchyni a milovali by se na masivním dubovém stole mezi vínem a těstovinami. Potom by povečeřeli, tiše si povídali a společně se podívali, jak Mets hrají.

Alexa polkla a odsunula tu fantastickou představu do pozadí.

„Využiješ svoje přání, aby ses koukla na baseball?“

„Jo.“

Hodila na pánev česnek a papriky. Nick se posunul o dalších několik centimetrů a opaskem se otřel o její hýždě. Ačkoli na sobě měla džíny, při hrozbě důvěrnějšího doteku se jí ruka s nožem roztřásla. Na šíji ucítila jeho teplý dech. Opřel se oběma dlaněmi o kuchyňskou desku a polapil ji tak ve svém objetí. „Je to velká vzácnost. Chceš ji promarnit na pitomý baseballový zápas, na kterém vůbec nezáleží?“

„Zajímá mě každá hra, kterou Mets hrají. Ty je nebereš tak vážně, protože jsi spokojený. Dosahuješ výher až příliš snadno, takže je považuješ za samozřejmost.“

„Nevyhrávám pořád,“ zabručel jí do ucha.

Držela se tématu. „Dokonce i když jste prohráli šampionát se Sox, zůstal jsi namyšlený. Žádného jiného týmu si nevážíš.“

„Netušil jsem, že chudáci Yanks způsobí takový povyk.“

„Spíš fanoušci než tým. My víme, jaké to je prohrávat. A každý zápas, který vyhrajeme, je malým vítězstvím, kterého si vážíme a nikdy ho nepovažujeme za předem jistý. Taky jsme mnohem loajálnější.“

„Hm. Teď mluvíš o Mets, nebo o jejich fanoušcích?“

„Vidíš? Myslíš si, že je to legrace. Kdybys zažil víc proher, byl bys pokornější. A o to sladší by bylo vítězství.“

Položil jí ruce na zaoblené boky a přitiskl vzrušené tělo k jejím hýždím. „Možná máš pravdu,“ zamumlal.

Nůž zadrnčel na prkénku. Prudce se obrátila a narazila do jeho hrudi. Uchopil ji za ramena a zvedl jí bradu. Smyslné napětí mezi nimi zesílilo. Pootevřela rty v bezděčném pozvání. „Co?“

V hloubce jeho zlatohnědých očí to silně zablýsklo. „Možná začínám oceňovat věci, které nemůžu mít.“ Přejel jí drsným prstem po tváři, obkroužil její spodní ret a přitiskl palec k citlivému středu.

„Možná teprve začínám zjišťovat, co vlastně chci.“

Vyschlo jí v ústech. Olízla si rty a smyslné napětí ještě vzrostlo. Balancovala na pokraji objevu, který změní jejich vztah, a bojovala s nutkáním vrhnout se do toho hlava nehlava bez ohledu na následky.

Místo toho se v tom zvláštním rozhovoru donutila pokračovat:

„Takže souhlasíš? Chápeš, proč jsou Mets lepší?“

Záblesk rovných bílých zubů naznačil, že Nick si dělá z jejího prohlášení legraci. „Ne. Yankees jsou lepší. Vítězí z jediného důvodu.“ Další poznámku pošeptal do jejích rtů. „Víc to chtějí.

Pokud po něčem zoufale toužíš, Alexo, nakonec to dostaneš.“

Strčila ho do hrudi a prudce se otočila. Zatoužila použít nůž na víc než na zeleninu. Nick byl typický arogantní fanoušek Yankees.

„Zavolám tě, až bude večeře hotová. Do té doby očekávám, že zůstaneš nahoře.“

Kuchyní se rozlehl jeho smích. Když se od ní odtáhl, pocítila náhlý chlad. Vykročil po schodech nahoru. Alexa zatajila dech, ale psi zůstali zticha.

Chvatně vběhla do obývacího pokoje, pustila televizi, zesílila zvuk a odešla do pokoje pro hosty, aby zkontrolovala psy.

Vlněná přikrývka byla roztrhaná na cáry.

Vytáhla ji ze zubů černého labradora a strčila na dno zásuvky u stolu. Noviny už byly špinavé, takže je uklidila, položila na zem čistý novinový papír a dalšími pro jistotu zakryla pohovku a židli. Dolila vodu do misek a rozhodla se, že všechny psy asi hodinu před spaním znovu vyvenčí.

Zavřela dveře, doběhla do kuchyně a za hlasitého povzbuzování svých hráčů dovařila večeři.

Na jídlo sešel Nick dolů, ale pak se rychle stáhl zpátky do patra. Alexa, kterou ten podvod vyčerpával, přísahala, že od téhle chvíle k němu bude ohledně psího útulku upřímná.

Ve zbytku večera se jí podařilo odvést psy po malých skupinkách ven.

Když zápas skončil a Mets vyhráli nad týmem Marlins 4:3, vítězoslavně si zatančila, uklidila v kuchyni, zkontrolovala zvířata a odebrala se po schodech do postele. Všechno ji bolelo a točila se jí hlava, ale vyhrála.

Teď už se musela pouze probudit dřív než v pět ráno, aby psy vyvenčila a nakrmila, než Nick odejde do práce.

Málem padla únavou, ale podařilo se jí rychle osprchovat a svalit se do postele. Ani se neobtěžovala vzít si noční košili, zalezla okamžitě pod deku a usnula.

Někdo byl v domě.

Nick se posadil v posteli a poslouchal. Vzduchem se neslo tiché škrábání. Jako by někdo přejížděl klíčem po zámku a snažil se otevřít dveře.

Několika rychlými kroky došel bos ke dveřím a o pár centimetrů je pootevřel. Přivítalo ho ticho. A pak ten zvuk uslyšel znovu.

Tiché mručení. Skoro jako vrčení.

Po zádech mu přeběhl mráz. Uvažoval o tom, jaké má možnosti.

Kdo je to v domě, krucinál? Alarm se nespustil, takže ho vetřelec zřejmě vyřadil z provozu. Nick neměl pušku ani pepřový sprej. Co jiného se používá ve hře Zloděj? Revolver, svícen, nůž, lano nebo ocelová trubka.

Lepší bude zavolat 911.

Potichu se protáhl na chodbu a po špičkách prošel kolem Alexiných zavřených dveří. Zastavil se, ale pak se rozhodl, že ji nebude budit – mohla by zpanikařit a poskytnout lupiči cíl. To si Nick nepřál. Právě teď bylo jeho hlavním úkolem postarat se, aby byla v bezpečí. Ze skříně na chodbě vytáhl baseballovou pálku, zvedl přenosný telefon, vyťukal tři číslice a nahlásil vloupání.

Potom začal sestupovat po schodech, aby toho ničemu zneškodnil.

Dole se zastavil a ukryl ve stínu. Kromě vytrvalého hučení ledničky vládlo v domě naprosté ticho. Chvíli tam stál a rozhlížel se po tmavé místnosti. Hlavní dveře byly zamčené, řetízek zajištěný a alarm zapnutý. Útočník se mohl vloupat zadními dveřmi, i když Nick neslyšel třeskot skla…

Najednou zarachotily dveře do pokoje pro hosty. Přitiskl se ke zdi, popošel dopředu, napřáhl baseballovou pálku a přitom odpočítával vteřiny, než přijede policie. Nebyl žádný Clint Eastwood, ale kdyby se aspoň jednou pořádně rozmáchl, mohl by se považovat za chlapa.

Uslyšel těžké oddechování, téměř funění. A škrábání. Co to, krucinál, je?

Zastavil se a sáhl po klice. Potlačil strach a donutil se soustředit.

Zvedl pálku, vzal za kliku a vší silou rozrazil dveře.

„Áaaaaaa!“

Kolem něj se prohnala smečka psů. Dva, čtyři, šest, osm – chumel nejrůznějších huňáčů. Skvrnití, malí i velcí, všichni štěkali jako pominutí, mávali ocasy a z tlam jim visely jazyky. Napřažená pálka se zachvěla, ale necítili nebezpečí. Natolik je nadchlo, že v temné noci vidí člověka, že usilovali o pozornost a chtěli si hrát.

Několik vteřin se přesvědčoval, že se mu to jen zdá a probudí se ve vlastní posteli.

Potom pochopil, že je to realita. A že dojde k vraždě.

Jejíž obětí bude jeho manželka.

Pokoj byl vzhůru nohama. Roztrhané noviny létaly všemi směry.

Přepychový koberec hyzdily skvrny od tekutin, které nevypadaly jako voda. Z čalouněné pohovky vykukovalo polstrování. Rostlina v

květináči ležela převržená na boku jako opilec a jedno štěně hrabalo tlapkou v hromádce hlíny. Časopis Architectural Digest někdo rozkousal a potom vyplivl.

Nick zavřel oči, napočítal do tří a zase je otevřel. Potom z plných plic zařval manželčino jméno.

Za chvíli seběhla v panice ze schodů. Když zjistila, co se děje, pokusila se zastavit, ale běžela moc rychle, bosé nohy jí na podlaze uklouzly a plnou vahou se poroučela k zemi. Ostře vydechla, chytila se jeho ramen, aby udržela rovnováhu, a pohlédla mu do obličeje.

Během několika vteřin si uvědomila nebezpečí. Vytřeštila dětské modré oči a s roztaženými pažemi klopýtala zpátky, jako by zaháněla útočníka. Nick ten pohyb skoro nezaregistroval. Příliš se soustředil

na to, aby prohlédl rudou mlhou, která mu kalila zrak.

Jedna chlupatá packa mu spočinula na slabinách. Odstrčil ji a vztekle vybuchl: „Co se to tu, sakra, děje?“

Trhla sebou. „Promiň, Nicku, ale nevěděla jsem, co mám dělat.

Volali mi z útulku, že mají plno, a požádali mě, jestli bych si několik pejsků nevzala na noc. Nemohla jsem říct ne, Nicku, jinak by je uspali, protože v dnešní době je hrozně těžké sehnat dost peněz na jejich obživu. Vím, že nesnášíš zvířata, a tak mě napadlo, že tu jen stráví klidnou noc a ráno půjdou z domu.“

„Věřila jsi, že přede mnou utajíš smečku psů?“ Ačkoli se zoufale snažil ovládnout hněv, neustále zvyšoval hlas. Až nyní pochopil, proč jeskynní lidé tahali ženy za vlasy.

Pozoroval Alexu, jak odhaduje jeho reakci. Pomalu skousla spodní ret a přešlápla z nohy na nohu, jako by horečně uvažovala, jak mu to všechno vysvětlit a přitom ho ještě víc nerozzuřit.

Zbloudilá psí hračka mu dopadla na bosou nohu. Sklonil hlavu a pohlédl na vyplazený jazyk a mávající ocas.

„Chce, abys mu ji hodil.“

Nick do Alexy zabodl planoucí pohled. „Vím, co ten zatracenej čokl chce, nejsem idiot. Tedy na rozdíl od toho, co si o mně zřejmě myslíš. Využila jsi svoje přání, abych zůstal nahoře a tohle nezjistil.“ Všiml si jejího provinilého výrazu. „Jsi dobrá lhářka, Alexo. Neměl jsem tušení jak moc.“

Přestala se hrbit a na bosých nohách se zcela narovnala. „Musela jsem lhát! Žiju s člověkem, který nesnáší zvířata a radši by viděl nevinná štěňata v plynové komoře, než aby mu zaneřádila dům!“

Nick zatnul zuby a zaklel. „Nesnaž se to překroutit, ženská. Ani ses mě nezeptala a přitáhla jsi do mého pokoje pro hosty hordu psů. Viděla jsi, co s ním provedli? A kde je moje oranžová vlněná deka?“

Zaklonila hlavu a zoufale zakvílela. „Měla jsem vědět, že ti záleží víc na pitomým majetku než na životě! Jsi úplně stejný jako ten

chlap z Chitty Chitty Bang Bang – který pozavíral všechny děti, aby město bylo uklizené, úhledné a upravené. Nedej bože, když něco nešlo přesně tak, jak chtěl. Hlavně ať život zůstane pěkně uspořádaný. A ať se oranžová deka nezničí.“

Jeho vztek balancoval na hraně. A potom přetekl.

Zatnul pěsti a zařval, což se psům zřejmě líbilo, protože všichni začali výt a poskakovali kolem jeho nohou v chumáči chlupů, ocasů a pacek.

„Chitty Chitty Bang Bang? Jsi šílená – měli by tě zavřít do blázince. Nejdřív mi lžeš, zdemoluješ mi dům a potom mě přirovnáš k padouchovi jen proto, že nejsi normální a neumíš přijmout zodpovědnost a omluvit se?“

Postavila se na špičky a pohlédla mu přímo do obličeje. „Snažila jsem se, ale choval ses nemožně.“

Napřáhl ruce, popadl ji za paže, sevřel prsty a mírně s ní zatřásl.

„Nemožně? Nemožně? Je hluboká noc a já tu stojím v pokoji plném psů a mluvím o pitomém filmu!“

„Není pitomý. Proč nemůžeš být aspoň trochu jako Ralph Kramden z Honeymooners? Jistě, byl hlučný a protivný, ale když zjistil, že chtějí zničit psí útulek, zachránil ho. Proč nemůžeš být lidštější?“

„Teď zas blábolíš o bláznivých Honeymooners? Už toho mám dost. Hned pochytáš všechny ty čokly a odvezeš je zpátky do útulku, nebo, Bůh mi pomoz, se jich zbavím sám!“

„To neudělám.“

„Uděláš.“

„Donuť mě.“

„Mám tě donutit? Donutit?“ Sevřel v prstech saténovou látku a snažil se ovládnout. Když mu konečně před očima přestala plavat rudá mlha, zamrkal a pohlédl dolů.

Až teď si uvědomil, že je jeho manželka nahá. Limetkově zelený župan jí sklouzl z ramen a rozevřel se. Pásek bez povšimnutí spadl na podlahu. Nick očekával, že zahlédne nějaké krajkové negližé, které má podnítit mužský chtíč, ale dostal mnohem víc.

Ježíši, byla dokonalá.

Nádherné křivky teplé zlatavé pokožky nezakrývala žádná látka. Měla plná ňadra jako stvořená pro mužské ruce a bradavky v barvě zralých jahod žadonily o dotek rtů. Namísto špičatých kostí, které diktuje současná móda, měla zaoblené boky a k tomu dokonalé dlouhé nohy. Na takové postavě zakládali staří mistři své fantazie. Jediné, co mu bránilo ve výhledu, byly miniaturní kalhotky v barvě požární stříkačky.

Slova mu odumřela v hrdle. Zatajil dech a potom začal zrychleně odfukovat, jako by ho někdo udeřil do břicha. Zkřivila obličej, aby se na něj rozkřikla, ale při změně jeho výrazu se zarazila. Nick si byl jistý, že si přesně v té chvíli uvědomila, že jí župan klouže z ramen. Vzápětí ji zasáhlo vědomí, že je nahá. Zděšeně našpulila rty a potom se jí vrátil rozum a natáhla se po županu.

Nick využil dvouvteřinového časového rozpětí a rozhodl se.

Začala si přitahovat oblečení, ale zabránil jí v tom, sklonil hlavu a přitiskl ústa k jejím. Otřeseně strnula, čehož využil. Jediným rychlým vpádem pootevřel její plné rty a vnikl dovnitř – do velmi kluzkých a hřejivých ženských úst. Opojený její chutí přejížděl rychle a naléhavě po jejím jazyku a prosil ji, aby mu všechno oplácela.

A Alexa to udělala. Se vším zanícením.

Jako by kopnutím otevřel pevně zavřené dveře, jeho sebeovládání se zhroutilo. Alexa otevřela ústa, vpíjela se do jeho úst, a když zasténal vzrušením, bez zábran dala průchod vlastní touze. Opřel ji o zeď a vychutnával si každý vpád jejího jazyka. Objala ho kolem

krku, vypnula hruď a nabídla mu svá ňadra. Z její vůně, která mu zaplavila smysly, se mu zatočila hlava. Přejel rukama vzhůru, uchopil její zralá ňadra do dlaní a palci zavadil o vztyčené bradavky.

Toužil ji cítit, ochutnávat a prohlížet si ji. Kolem nohou jim pobíhali psi a štěkali téměř stejně zběsile, jako mu v žilách bušila krev.

Odtrhl od ní svá ústa a zlehka ji kousl do citlivé pokožky na krku.

Když sklouzl níž a začal posévat její ňadra polibky, zachvěla se a spokojeně zamumlala. Olízl jeden vrcholek a Alexa se zavrtěla, jako by ho vybízela, aby pokračoval. Otevřel ústa, přejel jazykem přes bradavku a začal ji sát. Přitom objal Alexu kolem pasu, uchopil ji za hýždě a mírně jí nadzvedl boky, takže se tvrdý důkaz jeho vzrušení přitiskl k jejímu měkkému bříšku.

„Nicku…“

„Hlavně mi neříkej, abych přestal.“

Zvedl hlavu. Měla vlhká ňadra od jeho úst a napjaté bradavky vzrušené jeho pozorností. Břicho se jí mírně chvělo a z pootevřených úst unikaly nepravidelné vzdechy. Když se jejich pohledy setkaly, modré oči jí sytě ztmavly. Uplynula vteřina, minuta, celé století.

„Nepřestávej.“

Přitáhla si jeho hlavu k sobě a políbila ho. Zmocnil se jejích rtů, jako by byl vězeň, který dostal poslední šanci na záchranu.

Představoval si, jak se noří do hloubky jejího těla, dokud…

„Policie!“

Do smyslného světa, který spolu vytvořili, proniklo houkání sirén. Bouchly dveře od auta a okny zasvítilo červené mihotavé světlo policejních majáčků. Štěkot psů v tom zmatku ještě zesílil.

Nick zavrávoral a couvl, jako by se vzpamatovával z hlubokého omámení. Zamrkala a potom se téměř mechanickým pohybem natáhla po županu. Obrátil se, zamířil ke dveřím, vypnul alarm a položil ruku na kliku.

„Můžu?“

Zachvěla se, ale podařilo se jí promluvit: „Ano.“

Otevřel dveře uniformovanému policistovi. Nickovy zastřené oči a zjevné vzrušení musely vypadat podezřele. Policista pohlédl na ženu v županu a smečku psů, která se jí motala u nohou. Uložil zbraň do pouzdra. „Pane, nahlásil jste vloupání.“

Nick přemítal, jestli je tento okamžik tím nejtrapnějším v jeho životě. Prohrábl si rozcuchané vlasy a sáhl po záchranném kruhu,

který pro něj představovala hluboce zakořeněná logika. „Správně. Omlouvám se, strážníku, byl to omyl. Pojďte prosím dál.“

Věděl, že kdyby ho nepozval dovnitř, nepůsobilo by to nejlíp. Policista přelétl scénu letmým pohledem a zřejmě si všiml, že žena vypadá ochotně a psi se ji nesnaží chránit před maniakem. Sklonil hlavu. „Madam.“

Křečovitě polkla. „Strážníku. Odpusťte nám to.“ Zřejmě si uvědomovala, že Nick je trochu nesvůj, a tak se pokusila o vysvětlení. „Manžel si myslel, že je někdo v domě, ale za všechno můžu já. Zavřela jsem do pokoje pro hosty tyhle psy a doufala, že je nenajde. Zřejmě ale udělali uprostřed noci nějaký hluk, takže si myslel, že je tu vetřelec.“

Nick zavřel oči. Rozhodně to byl trapas.

Pokusil se ji přerušit: „Alexo, co kdybychom prostě…“

„Ne, Nicku, nech mě domluvit. Víte, strážníku, manžel nemá zvířata rád, ale já vypomáhám v útulku, takže si někdy beru zatoulané psy k sobě. Tentokrát jsem nechtěla, aby to zjistil, a proto jsem se je snažila tajně schovat na místě, kde si jich nevšimne.“

Policista zdvořile naklonil hlavu. „Nevěděl jste, že máte plný pokoj psů, pane?“

Nick podrážděně zatnul zuby. „Přinutila mě, abych zůstal v patře.“

„Chápu.“

„Manžel tedy uslyšel hluk a zavolal 911, ale pak se to pokusil prověřit sám, našel ty psy a začal šíleně řvát. Sešla jsem dolů, trochu jsme se nepohodli a pak jste se tu objevil vy.“

Policista letmo pohlédl na baseballovou pálku na podlaze. „Pane, snažil jste se překvapit zloděje jen s baseballovou pálkou?“

Nick přemýšlel, proč si najednou připadá jako obviněný. Pokrčil rameny. „Volal jsem policii, ale pak mě napadlo, že se pokusím zneškodnit lupiče sám.“

„Nemáte střelnou zbraň?“

„Ne.“

„Doporučoval bych vám, abyste příště, až si budete myslet, že se k vám někdo vloupal, zavolal 911, zamkl se i s manželkou v pokoji a počkal na nás.“

Nick pocítil vztek, ale donutil se přikývnout. „Samozřejmě.“

Policista si něco poznamenal do bloku. „Madam, dokážete si dnes večer s těmi psy poradit?“

„Ano, určitě.“

„V tom případě půjdu. Ještě mi nadiktujte pár věcí do hlášení.“ Zapsal si základní údaje, potom se sklonil a poplácal po hlavě černého labradora. Pousmál se. „Jsou to nádherní psi. Děláte záslužnou práci, paní Ryanová. Nerad bych, aby některé z nich uspali.“

V limetkově zeleném županu a s rozcuchanými vlasy se na něj rozzářila. „Díky.“

„Dobrou noc.“ Zdvořile kývl a odešel.

Nick za ním zavřel dveře a obrátil se zpátky k manželce.

Alexa nehodlala čekat na jeho logické závěry. Vsadila by se, že už teď se mu na konci jazyka vznáší dlouhý seznam výmluv. Zuřil a přestal se ovládat. Kvůli spánkové deprivaci se po ní vrhl a nemyslel na následky. Teď, když ho policie zchladila jako kbelík studené vody, tu záležitost přehodnotil a došel k závěru, že není v jejich nejlepším zájmu, aby spolu spali. Koneckonců se na tom dohodli.

Jejich manželství je pouze obchodní dohoda.

Rozhodně není skutečné.

Sexuální opar odvanul a zanechal v ní tupou, hlodající bolest. Policistův příchod byl jako osud – konečně matka Země zasáhla a podala jí pomocnou ruku.

„Alexo…“

Zvedla ruku. „Ne.“ Nick zmlkl a čekal. Alexa věděla, že k Nicholasu Ryanovi cítí velmi nebezpečné emoce – silné a složité. Přijala pravdu jako hořkou medicínu a čelila tomu faktu zpříma. Jestli s ním bude spát, změní jí to celý život, kdežto jeho se to ani nedotkne. Ona se zamiluje, zatímco on se bude jen bavit. Jí to na

konci roku zlomí srdce, ale Nick odejde, aniž se aspoň ohlédne. Další myšlenka ji zasáhla jako úder do hlavy.

Kdyby ji o to požádal, klidně by se s ním vyspala.

Otřásla se studem. Když se jí dotkl, přestala ovládat vlastní hormony. A nemohla slíbit, že se to v budoucnu nebude opakovat. Jedno však věděla jistě – šla by s ním do postele jen tehdy, kdyby ji o to poprosil. Chtěla, aby po ní šílel, aby byl natolik vášnivý a roztoužený, že by ho pouhý dotyk dohnal k šílenství. Jako dnes

večer. Nechtěla, aby se vymluvil na vztek, nespavost nebo alkohol. Přála si upřímný, nádherný a vášnivý sex s jasnou hlavou. Hltal by ji očima a nemyslel by přitom na Gabriellu. Ani na ukončení celibátu.

Chtěl by pouze ji.

To byl poslední příslovečný hřebík do její rakve. Protože dnes večer nebyla dostatečně přesvědčená o tom, že Nick touží po své manželce.

Sklesle si poblahopřála, že uvažuje stejně logicky jako on. Pokud s ním nemůže spát, musí si od něj udržovat odstup a postarat se, aby jejich vztah zůstal pouze přátelský. Už ji unavovalo neustále s tím bojovat, a proto si vybrala upřímnost. Jako horký grog – medicína s trochou alkoholu stéká líp do krku.

„Promiň, Nicku.“ Narovnala se a obklopila se neviditelným oblakem důstojnosti. „Neměla jsem před tebou ty psy schovat. Uklidím tu a ráno je zavezu zpátky do útulku. Jestli budou znovu potřebovat, abych jim pomohla, řeknu ti o tom a určitě to nějak vyřešíme.“

„Alexo…“

Chvatně pokračovala: „Ohledně toho, co se tu stalo… O nic nešlo. Byli jsme oba ve stresu a slyšela jsem, že hněv se obvykle mění ve vášeň. Přiznejme si, že jsme sexuálně neukojení. Podobné epizody se budou stávat. Ale nechci o tom mluvit – z řečí o obchodním vztahu se mi už dělá špatně. Jde jen o peníze, takže se musíme držet dohody. Fajn?“

Nick se při manželčině proslovu snažil zachovat klid. Svrbění mezi lopatkami ho varovalo, že před ním Alexa skrývá mnohem víc, než dává najevo. Věděl, že kdyby se jen na chvíli odchýlil od logiky, dopadl by tento okamžik úplně jinak.

Pustil tu zneklidňující myšlenku z hlavy a pohlédl na ni. Jak dny míjely, připadala mu čím dál krásnější. Z očí i úsměvu jí zářilo srdečné světlo. Jejich rozhovory otvíraly dveře, které považoval za nenávratně zamčené, a výsledkem byl příval zvláštních,ne zrovna příjemných emocí. Taková žena potřebovala ve vztahu jistotu.

Krucinál, zasloužila si ji. Ale Nick jí mohl dát jen sex a přátelství. Ne lásku.

Rozhodl se k tomu už před lety. Kdyby slib porušil, musel by zaplatit příliš vysokou cenu.

Proto se směsicí emocí a obrovské lítosti pouze přihlížel, jak křehké pouto mezi nimi opět povolilo.

Donutil se přikývnout a mírně pousmát. „Omluva a vysvětlení se přijímají. Už to nebudeme rozebírat.“

Opětovala jeho úsměv, ale pohled zůstal vzdálený. „Dobře.

Můžeš jít nahoru. Uklidím tady.“

„Pomůžu ti.“

„Radši to udělám sama.“

Vykročil ke schodům a přitom zahlédl loveckého psa krčícího se v koutě. Zvíře mělo dlouhé zrzavé tělo a ošklivý čenich. Jeho oči odrážely Nickovu vlastní minulost – spoustu bolesti a nikoho, na něhož by se dalo spolehnout. Neupravená srst se dobře hodila k dlouhému ocasu, který mu ochable visel na straně. Rozhodně to byl samotář, jako starší dítě, které se dostane do sirotčince mezi roztomilé caparty. Pravděpodobně ho chytili, když se snažil ukrást něco k snědku. Určitě neměl žádnou rodinu ani děti, které by si k němu utvořily vztah. Tiše stál u úpatí schodiště a pozoroval Nicka, jak stoupá nahoru.

Nick si vzpomněl na léto, kdy v lese našel starého voříška, hladového, se zcuchanou srstí a bezmocnýma očima. Přitáhl ho domů a dal mu jídlo a vodu. Nakonec ho vypiplal z nejhoršího a stali se z nich přátelé.

Nějakou dobu se mu podařilo skrývat ho před matkou, protože dům byl dost velký a hospodyně souhlasila, že to tajemství neprozradí. Pak se jednou vrátil domů ze školy, hledal ho a zjistil, že se otec vrátil z Kajmanských ostrovů. Okamžitě pochopil, že už svého psa nenajde. Když se zeptal otce, Jed Ryan se zasmál a hrubě

do něj strčil. „V tomhle domě nestrpím žádnýho zkrachovalýho ubožáka, kamaráde. Kdybys měl pořádnýho psa, jako je německý ovčák, tak možná. Ale ten podvraťák nebyl k ničemu a jen doma překážel. Zbavil jsem se ho.“

Jed Ryan odešel a Nick si znovu připomněl, jakou tehdy dostal lekci. Nikdy se k ničemu nepřipoutat. Léta na toho psa dennodenně myslel a pak ho konečně odsunul na místo, odkud ho ta myšlenka nemohla trápit.

Až doteď.

Podruhé za večer zaváhal, jako by toužil využít šance, ale příliš se bál následků. Srdce mu bušilo touhou, neklidem a zmatkem. Potom

se obrátil k manželce i k tomu ošklivému psovi zády a zavřel za sebou dveře.

KAPITOLA OSM

Stál na molu a pozoroval řadu lodí pohupujících se na vodě. Zpěněné vlny se zvedaly a narážely na pobřeží jako předzvěst zimy.

Padající soumrak protínal oranžový západ slunce a ozařoval osvětlený oblouk mostu Newburgh-Beacon. Nick strčil ruce do kapes saka od Armaniho a nadechl se čistého svěžího vzduchu. Díval se na milované hory a cítil, jak ho zaplavuje klid. Znovu si uvědomil, že právě sem patří.

Před lety bylo nábřeží zamořeno drogovými dealery a budovy se stávaly cílem narkomanů. Krásné koryto řeky tonulo v odpadcích a opuštěné cihlové budovy s vymlácenými okny jako by volaly o pomoc. Nakonec však investoři pochopili, jaký potenciál skrývá tato oblast, a začali vkládat peníze do její obnovy.

Nick a jeho strýc ten vývoj pozorně sledovali a čekali na příležitost. Oba se domnívali, že Dreamscape nakonec dostanou šanci, aby se na tom místě uplatnili. První odvážlivec, který tam otevřel bar, přitáhl novou skupinu lidí, kteří si chtěli dát pivo a něco k snědku a přitom pozorovat racky. Když do srdce města pronikli policisté, neziskové organizace začaly přicházet s různými projekty na vyčištění blízkého okolí. Posledních pět let ukázalo, že si celý projekt zaslouží pozornost investorů. Restaurace a lázně, které chtěl Nick vybudovat, by Hudson Valley navždy změnily. A Nick byl přesvědčen, že je má postavit právě on.

V myšlenkách zalétl zpátky ke schůzce s Hyoshim Komem. Konečně se dohodli, takže teď stál v cestě jeho snu pouze jediný muž.

Michael Conte.

Nick pozorující západ slunce tiše zaklel. Hyoshi s tím kontraktem souhlasil, ale pouze pokud ho Michael Conte podpoří. Jestli Nick nepřesvědčí Conteho, že je pro tu práci ten pravý, Hyoshi si najde jiného architekta a Dreamscape ztratí obrovskou šanci.

To se nesmělo stát.

Nick hodně cestoval, aby poznal architekturu na celém světě. Viděl zářivé zlaté kupole ve Florencii i vysoké elegantní věže v

Paříži. Navštívil nedotčené exotické ostrovy, majestátní švýcarské Alpy i velkolepé skály Grand Canyonu.

Ale nic, co viděl, nač myslel nebo co uchovával v srdci, se těmto horám nevyrovnalo.

Při té myšlence posměšně sevřel rty.

Dlouho se díval před sebe a přemýšlel o problémech s

manželkou, o smlouvě i o hraběti, ale stále na nic nepřicházel. Pak ho z úvah vytrhlo zazvonění mobilního telefonu.

Přijal hovor, aniž se podíval na číslo volajícího. „Prosím.“

„Nicky?“

V duchu zaklel. „Gabriello. Co chceš?“

Odmlčela se. „Potřebuju tě vidět. Musíme probrat něco důležitého, co po telefonu nejde.“

„Jsem u řeky. Co kdybys přišla zítra do kanceláře?“

„U přístavu?“

„Ano, ale…“

„Jedu tam. Za deset minut jsem u tebe.“ Telefon cvakl.

„Krucinál,“ zamumlal. Rychle si představil své možnosti a připomněl si, že má právo odsud odejít. Potom se ho zmocnily pocity viny. Gabriella je možná stále rozrušená, že jejich vztah tak nečekaně ukončil. Třeba si potřebuje znovu vylít srdce. Věděl, že ženy nemají rády otevřené záležitosti a mají soupeřivého ducha. Pravděpodobně ji dohání k šílenství, že Alexa v tomhle pomyslném souboji vyhrála.

Proto se rozhodl, že počká, poslechne si její citové výlevy, potom se omluví a vrátí se k vlastnímu životu. Za čtvrt hodiny se Gabriella objevila.

Pozoroval ji, jak vystupuje ze stříbrného mercedesu se stahovací střechou. Pomalu a sebejistě k němu zamířila, jako by zvala všechny muže, aby si ten pohled dosyta užili. Bez zvláštního zaujetí obdivoval krátké černé tričko, které odhalovalo ploché břicho a piercing v pupíku. Bokové džíny obepínal tenký černý pásek. Její černé boty na nízkém podpatku křupaly po štěrku, dokud se nezastavily přímo před ním. Profesionálním způsobem našpulila vínově rudé rty.

„Nicku.“ Oči jí hořely, ale tón byl mrazivý. „Ráda tě vidím.“

Přikývl. „O co jde?“

„Potřebuju poradit. Dostala jsem nabídku na smlouvu pro Lace Cosmetics.“

„To je obrovská firma, Gabby. Blahopřeju. V čem je problém?“ Naklonila se k němu a vzduchem zavanula luxusní vůně parfému

Chanel. „Je to dvouletá smlouva, ale musím se přestěhovat do Kalifornie.“ Rozevřené smaragdové oči působily nevinně a toužebně zároveň. „Tohle je můj domov. A nesnáším mentalitu lidí z Pobřežní hlídky. Vždycky jsem byla konzervativní Newyorčanka. Jako ty.“

V jeho mozku zazněl varovný signál. „To si musíš rozhodnout sama. Mezi námi je konec. Jsem ženatý.“

„Měli jsme vážný vztah. Myslím, že ses jen lekl a vrhl se po první ženě, kterou jsi dokázal zkrotit.“

Trochu posmutněle zavrtěl hlavou. „Promiň, ale to není pravda.

Musím jít.“

„Počkej!“ V jednu chvíli stála ve vzdálenosti několika desítek centimetrů a v další se tiskla k jeho hrudi, objímala ho kolem krku a tlačila proti němu své boky.

Ježíši…

„Tohle mi chybí,“ zamumlala. „Víš, jak skvěle se k sobě hodíme.

Manželství nemanželství, pořád tě chci. A ty chceš mě.“

„Gabriello…“

„Dokážu ti to.“ Přitáhla si k sobě jeho hlavu a Nick měl vteřinu na to, aby se rozhodl, co má proboha dělat. Odstrčit ji a do písmene se držet dohody? Nebo využít příležitosti a vyzkoušet, jak velký vliv na něj manželka má?

Pomyslel na Alexu, napjal ramena a chystal se odtáhnout, ale jako by se mu posmíval nějaký vnitřní démon. Jeho manželka není skutečná, je to jen prchavý obraz, který se změní v hluboký žal a

bolest, aby si připomněl, že nic netrvá věčně. Gabriella by ho přiměla zapomenout. I vzpomenout si. A pochopit, jaké je jeho manželství doopravdy.

Že žádné skutečné manželství nemá.

Proto využil příležitosti, zmocnil se jejích úst a vášnivě je plenil jako v minulosti. Horečně mu přejížděla rukama po zádech, jako by

ho zvala, aby ji odtáhl do auta, vzal si ji přímo tam a aspoň na chviličku se zbavil pocitu marnosti a touhy po někom jiném.

Skoro se podvolil její vůli, ale pak v něm převládla další myšlenka.

Chová se automaticky. Kdysi s touto ženou prožíval vzrušující okamžiky. Teď to však ve srovnání s ohromující reakcí, jakou v něm vyvolala Alexa, byla jen drobná kratochvíle. Gabriella ho neuspokojovala, její ňadra se mu nepřelévala z dlaní a ostré boky ho bodaly.

A Nick si uvědomil, že to není Alexa a nikdy nebude. Už s ní nechtěl nic mít.

Odtáhl se.

Chvíli trvalo, než se smířila s tím, že ji odmítl. Zatvářila se vztekle, ale pak se jí podařilo uklidnit. Pokusil se ze sebe vypravit nějakou omluvu, ale přerušila ho: „Něco se děje, Nicku. Tady něco nehraje.“ Se škrobenou důstojností se narovnala. Nick věděl, že o každém svém činu pečlivě přemýšlí, aby vytvořila co nejdramatičtější efekt. I v tom se od Alexy lišila. „Dovol mi, ať ti povím svou teorii. Potřeboval ses rychle oženit kvůli nějaké obchodní dohodě a ona odpovídala požadavkům.“

Při pohledu na jeho překvapený výraz se Gabriella zasmála.

„Hraje si s tebou, Nicku. Ať už ti řekla cokoli, z tohohle manželství se nevykroutíš bez dítěte anebo pořádné sumy peněz. Bude to noční můra.“ Znechuceně zkřivila rty. „Vzpomeň si na moje slova, až ti poví: ‚Jejda, mám dojem, že se vloudila chybička.‘“

Gabriella popošla o pár kroků a zastavila se s rukou na dveřích auta. „Hodně štěstí. Tu práci v Kalifornii vezmu, ale jestli mě budeš potřebovat, zavolej.“

Nasedla do auta a odjela. Zmocnil se ho nepříjemný pocit. Vsadil by život, že Alexe může věřit. Určitě se z něj nepokusí vylákat víc peněz. Kdo by si vzal miliardáře a požádal jen o sto padesát tisíc?

Gabriella je jen naštvaná, protože si ho nedokázala udržet.

Vzpomněl si na jejich polibek a trhl sebou. V první chvíli hodlal na tu epizodu úplně zapomenout. Měl by však být k manželce upřímný. Proto jí vysvětlí, že se s Gabriellou setkal u řeky, že ho políbila a že se bude stěhovat do Kalifornie. Konec. Zůstane klidný a

rozumný. Alexa nemá důvod žárlit. Možná ji to trochu rozladí, ale některý polibek není těžké pustit z hlavy.

Přinejmenším tenhle.

Na jiné se zapomíná hůř.

S tou myšlenkou došel k autu a vyrazil domů.

Alexa zavřela oči a snažila se potlačit vyčerpávající zoufalství.

Posadila se do otřískaného žlutého volkswagenu, zavřela okénka a pustila si nahlas cédéčko od Prince. Za hodinu, ve kterou se původních pět minut změnilo, se parkoviště před bankou téměř vyprázdnilo. Dívala se přes čelní sklo a snažila se potlačit hořkou pachuť selhání, která sžírala její útroby jako kyselina.

Žádnou půjčku nedostane. Znovu.

Ano, BookCrazy si vedlo dobře a poslední dobou dosahovalo mírného zisku. Přesto banku nenadchla představa, že do jejího obchodu nalije další peníze, když výdělky nebyly nijak vysoké a nemohla svůj požadavek podpořit žádnou zástavou ani úsporami. Vzpomněla si na svou oblíbenou epizodu Sexu ve městě a přemýšlela, kolik má párů bot. Moc jich nebylo.

Samozřejmě že měla za manžela boháče a s drobným dodatkem na dokumentech by dosáhla, čeho by chtěla. Když si představila, že je tak pitomá a hrdá, že toho spojení nevyužila, skoro vyskočila z kůže.

Skoro.

Dlouze vydechla. Dohoda je dohoda a svoje peníze si už vzala. Teď je zpátky na začátku, a navíc se na rok připoutala k manželovi, který ji nemá rád – ačkoli do chvíle, než se mu vyjasní mozek, by občas uvítal sex.

Byla to zkrátka výhra.

S tichým zaklením nastartovala a strčila dopis o zamítnutí půjčky do přihrádky. Na tom rozhodujícím se nic nezměnilo. Mají s Nickem pouze přechodný vztah, takže by nepoužila jeho peníze na podpoření svého podnikání. Musí si zajistit půjčku na základě vlastních doporučení. Kdyby využila Nicka, kavárna při knihkupectví by jí ve skutečnosti nepatřila. Ne, počká další rok, a až bude mít větší zisk,

117

zkusí to znovu. Není nutné, aby kvůli jedné malé překážce podlehla depresi.

Žaludek se jí sevřel pocity viny. Lži se kupily jedna na druhou. Nejdřív lhala rodičům, potom Nickovi. Jak mu vysvětlí, že rozšíření odložila, když už dostala šek? A její rodiče si myslí, že teď ani neví, co s tolika penězi. Určitě se Nicka zeptají, kdy začne pracovat na projektu BookCrazy. Proč by koneckonců manžel nepomohl manželce s jejím podnikem?

Složitě postavený domeček z karet se zakymácel a hrozilo, že se zhroutí.

Sklesle dojela domů a zaparkovala vedle Nickova auta. Doufala, že uvařil něco k večeři, ale potom si uvědomila, že by měla sáhnout pouze po salátu, protože už porušila dietu a dala si k obědu vynikající, ale tučný cheeseburger s velkými hranolky.

Její nálada poklesla ještě víc.

Když vešla dovnitř, dům prosycovala vůně česneku, bylinek a rajčat. Alexa hodila kabelku na pohovku, zula si boty a vyhrnula sukni, aby si sundala punčocháče, než vstoupí do kuchyně.

„Co děláš?“ zeptala se po chvíli. Ohlédl se. „Vařím večeři.“ Zamračila se. „Dám si jen salát.“

„Už je hotový, chladí se v lednici. Jak ses dneska měla?“ Jeho přívětivý tón jí cuchal nervy. „Normálně.“

„Takže dobře?“

Nevšímala si ho a nalila si velkou sklenku vody. Voda a suchý salát se vzájemně pěkně doplňují. „Nakrmil jsi rybičky?“

Zamíchal v hrnci bublající omáčku, která voněla, až se jí v ústech sbíhaly sliny. Jak se proboha naučil vařit jako stará italská babička? Nechápala to a čím dál víc ji to pobuřovalo. Který manžel přijde domů z práce a vaří jako gurmán? Nebyl normální.

Slil špagety. „Představ si moje překvapení, když jsem vešel do pracovny a nenašel jsem kulatou nádobu s vodou a jednou rybičkou, ale celé akvárium.“

Překypovala touhou se hádat. „Udržoval jsi Otta v izolaci, takže si připadal opuštěný. Teď má kamarády a může se pořádně proplavat.“

„Ano, v tunýlkách a mezi kameny a vodními rostlinami si může hrát s kámoši na schovávanou.“

„Jsi jízlivý.“

„A ty praštěná.“

Položila sklenku na stůl tak silně, až voda vyšplíchla přes okraj. Vzdorně se obrátila na patě, přešla k baru a nalila si trochu skotské. Tekutina sklouzla do krku a uklidnila jí nervy. Všimla si, že se jeho ramena mírně zatřásla, ale když na něj podezřívavě pohlédla, nezdálo se, že by se jí smál.

„Měla jsem špatný den.“

„Chceš si o tom promluvit?“

„Ne. A špagety jíst nebudu.“

„Dobře.“

Nechal ji, ať mlčky dopije další drink, a začal prostírat. Seděla v útulné kuchyni obklopená božským tichem, které narušovalo jen cinkání nádobí. Dnes večer si Nick uvázal přes vybledlé džíny a tričko zástěru. I v domácím prostředí vypadal natolik elegantně a uvolněně, že zatajila dech.

Upravil stůl, položil na něj svoje jídlo a její salát a začal jíst.

Svým mlčením podnítil její zvědavost.

„Jak pokračuje dohoda na obnovu nábřeží?“

Zkušeně si namotal špagety na vidličku a úhledně si je vsunul do úst. „Dali jsme si s Hyoshim skleničku a on mě podpořil.“

Její skleslost vystřídala hluboká radost. „To je skvělé, Nicku.

Takže zůstává jenom Michael.“

Svraštil čelo. „Jo. S Contem bude možná problém.“

„Můžeš si s ním v sobotu večer promluvit.“

Zamračil se ještě víc. „Vůbec se mi na ten večírek nechce.“

„Dobře, půjdu tam sama.“

„Zapomeň na to, jdu taky.“

„Bude tam zábava. A v příjemném prostředí dostaneš další šanci, abys ho získal na svou stranu.“ Nechala salát před sebou a hladově se zadívala na mísu se špagetami. Možná by si mohla potají nabrat sousto na vidličku. Musí přece ochutnat omáčku.

„Jestli to Conte zamítne, z celého obchodu sejde.“

„Nezamítne.“

„Jak to víš?“

„Protože jsi nejlepší.“

Soustředila se na těstoviny. Když konečně zvedla hlavu, všimla si jeho zvláštního výrazu. Zřejmě ho vyvedla z míry. „Jak to víš?“

Alexa se usmála. „Viděla jsem tvou práci. Když jsme byli malí a stavěl sis v garáži modely, prohlížela jsem si je. Vždycky jsem si myslela, že budeš tesař, ale když jsem pak viděla restauraci Mt.

Vesuvius, pochopila jsem, že tohle ti přesně sedí. Je to úžasné místo, Nicku, od tekoucí vody přes květiny a bambus až po podobnost se starou japonskou chatou v horách. Jsi vynikající architekt.“

Její poznámka ho zjevně ohromila. Copak nevěděl, že ačkoli se vzájemně nemilosrdně popichovali, vždycky obdivovala jeho talent? I po dlouhých letech odloučení?

„Proč se tváříš tak překvapeně?“

Vzpamatoval se. „Nevím. Žádná žena se o mou kariéru nikdy nezajímala. Nikdo jí pořádně nerozumí.“

„V tom případě jsou pitomé. Můžu ten zbytek dojíst, nebo si přidáš?“

Se zvlněnými rty jí podal mísu. „Posluž si.“ Tiše zasténala, když se jí kořeněná rajčatová omáčka rozlila na jazyku. „Alexo, jak pokračuješ s rozšiřováním knihkupectví?“

Kousek špagety jí uvízl v krku, až se rozkašlala. Vyskočil ze židle a několikrát ji udeřil do zad, ale setřásla ho a napila se vody. Před očima se jí posměšně roztančily verše.

Jak propletenou síť tkáme, když poprvé se učíme klamat…

„Jsi v pohodě?“

„Jo. Jen mi zaskočilo.“ Změnila téma. „Na Díkůvzdání musíme zajet k mým rodičům.“

„Ne, nesnáším svátky. Neodpověděla jsi mi na otázku. Dostalas peníze a měl jsem dojem, že chceš začít s přístavbou co nejdřív.

Mám pár nápadů, které bych s tebou rád probral.“

Srdce jí tlouklo tak rychle, až slyšela, jak jí ve spáncích buší krev. Tohle nebylo dobré. Vlastně to bylo velice, velice špatné. „Nečekala jsem, Nicku, že mi s kavárnou pomůžeš. Máš dost vlastních starostí s projektem nábřeží a se správní radou, která sleduje každý tvůj krok. A kromě toho jsem už najala někoho jiného.“

„Koho?“

Hrome.

Pohrdavě mávla rukou ve vzduchu. „Zapomněla jsem, jak se jmenuje. Doporučil mi ho nějaký zákazník. Kreslí plány a brzy začneme. I když možná počkám do jara.“

Zamračil se. „Není proč čekat. Moc tomu chlápkovi nevěřím. Dej mi na něj číslo, ať si s ním promluvím.“

„Ne.“

„Proč ne?“

„Protože nechci, aby ses do toho pletl.“ Zdálo se, že ho ta slova nějakým zvláštním způsobem ranila. Trhl sebou, ale rychle se vzpamatoval. Alexa nerada lhala, ale musela se držet obchodních záležitostí.

Zatvářil se lhostejně. „Fajn. Když myslíš, že je to tak lepší…“

Její hlas zněžněl. „Jen bych se v našem vztahu ráda držela obchodu. Nebylo by dobře, abych tě zatáhla do svého projektu s kavárnou, nemyslíš?“

„Ovšem. Jak chceš.“

Rozhostilo se rozpačité ticho. Odkašlala si. „Ještě k tomu Díkůvzdání. Musíš tam se mnou zajet, jinak to nejde.“

„Řekni, že musím pracovat.“

„Pojedeš. Pro mou rodinu je to důležité. Kdybychom se tam neukázali, měli by podezření, že se něco děje.“

„Nesnáším Díkůvzdání.“

„To už jsi říkal, ale je mi to fuk.“

„Na svátcích s rodinou jsme se nedomluvili.“

„Někdy není možné dodržovat smlouvu do písmene.“

Zvedl hlavu od talíře, jako by najednou zcela upoutala jeho pozornost. „Asi máš pravdu. Musíme se občas přizpůsobit, i když se u toho můžeme dopustit pár chyb.“

Přikývla a strčila si do úst poslední sousto. „Přesně tak. Takže pojedeš?“

„Jistě.“

Náhlý obrat ji zarazil, ale pustila to z hlavy. Prázdná mísa se jí teď posmívala. Krucinál, co to udělala?

„Zvláštní, že ses zmínila o naší dohodě,“ prohodil. „Objevil se drobný problém, ale už je vyřešený.“

Možná si přidá pár koleček na běžeckém trenažéru. A zvedne několik závaží. Nebo se dokonce vrátí do kurzů jógy.

„Nechtěl jsem nic říkat, ale rád bych byl upřímný. Nejspíš ti na tom stejně nesejde.“

Zítra cinkne Maggie a půjdou na kickbox. Jedna lekce spálí spoustu kalorií, a navíc je to dobrý trénink pro sebeobranu.

„Gabriella mě políbila.“ Prudce zvedla hlavu. „Cože?“

Pokrčil rameny. „Zavolala mi a chtěla se sejít. Řekla, že se stěhuje do Kalifornie. Nezačal jsem s tím, takže předpokládám, že to byla zřejmě její představa polibku na rozloučenou. Konce příběhu.“

Přimhouřila oči. Jeho zdánlivě nenucený postoj zakrýval hlubší pravdu. Rozhodla se ji zjistit.

„Polibek na rozloučenou? To nezní moc vážně.“ Pozorovala ho, jak úlevou poklesl na židli. Snažila se snížit napětí tím, že předstírala zájem o zbytky listového salátu. „Na tvář nebo na rty?“

„Na rty. Ale bylo to rychlé.“

„Fajn. Takže žádný jazyk?“

Zavrtěl se, až pod ním zaskřípala židle. Dohnala toho ničemu tam, kam chtěla. „Ani ne.“

„Určitě?“

„Snad trochu. Stalo se to tak rychle, že si na to nevzpomínám.“ Už když byli děti, neuměl lhát. Pokaždé se dostal do potíží,

kdežto Maggie unikla trestu, protože byla proklatě dobrá. Nickovi jakoby povyrostl nos a křičel pravdu do celého světa.

„Dobře. Hlavní je, žes mi pověděl, co se stalo. Kde to bylo?“

„U řeky.“

„Telefonovala ti na mobil?“

„Řekl jsem jí, ať nejezdí, ale tvrdila, že je to důležité, tak jsem na ni počkal. Pověděl jsem jí, že už s ní nechci nic mít.“

„Potom tě políbila a tys ji odstrčil.“

„Přesně tak.“

„Kde měla ruce?“

V jeho rysech se objevil zmatek. Zdálo se, že o tom přemýšlí, jako by se bál, že na něj tou otázkou šije boudu. „Co tím myslíš?“

„Kde měla ruce. Kolem tvého krku? Nebo pasu?“

„Kolem krku.“

„A ty?“

„Předtím nebo potom, když jsem ji odstrčil?“

Bingo.

„Předtím.“

„Kolem jejího pasu.“

„Dobře. Takže se zdá, že to chvíli trvalo, než ses konečně odtáhl.

Dala ti francouzáka a tiskla se k tvému tělu. Jak asi dlouho?“

Lačně pohlédl na její prázdnou sklenku od skotské, ale na otázku jí odpověděl. „Moc ne.“

„Minutu? Vteřinu?“

„Několik minut. Pak jsem ji odstrčil.“

„Jo, to už jsi říkal.“

Vstala od stolu a začala sklízet nádobí. Zaváhal, protože si nebyl jistý, co má dělat, a nakonec zůstal sedět. Nastalo trapné ticho. Alexa celou dobu mlčela, jako by schválně posilovala napětí. Konečně už

to nevydržel a vybuchl.

„Nemáš důvod být naštvaná.“

Naskládala nádobí do myčky a potom se obrátila zpátky k ledničce. Systematickými pohyby vytáhla zmrzlinu, čokoládový sirup, šlehačku a třešně.

„Proč bych měla být naštvaná? O nic nejde – vždyť jsi jen porušil pravidla.“

„Právě jsme se shodli na tom, že někdy je nemůžeme plnit do puntíku. Co děláš?“

„Zákusek. Takže jak Gabriella zareagovala, když jsi ji odstrčil?“

Dál připravovala skvělý zmrzlinový pohár a nechala Nicka až po krk v rozpacích. „Byla rozrušená, protože jsem ji odmítl.“

„Proč jsi ji odstrčil, Nicku?“

Nepohodlně se zavrtěl. „Protože jsme si něco slíbili. I když spolu nespíme, dohodli jsme se, že nebudu podvádět.“

„Velmi logické. Překvapuje mě, že jsi po takovém polibku dokázal jasně přemýšlet. Se mnou to chápu, ale zdá se, že Gabriella v tobě vyvolává mnohem větší vášeň.“

Poklesla mu čelist. Ozdobila pohár šlehačkou a navrch přidala několik třešní. Potom couvla a obdivně se na svůj výtvor zadívala.

„Myslíš si, že na Gabriellu reaguju vášnivěji?“

Pokrčila ramenem. „Ten večer, kdy jsem ji poznala, bylo zřejmé, že vy dva jste si v posteli skvěle rozuměli. My takový problém nemáme. Políbils mě jedině tehdy, když jsi byl naštvaný nebo ses nudil.“

„Nudil?“ Promnul si obličej a pak si prsty pročísl vlasy. Ze rtů mu unikl neveselý smích. „Tomu nevěřím. Nevíš, co jsem cítil, když mě Gabriella políbila.“

Její srdce probodl ledový střep, jako by to byl chirurgický skalpel. Tentokrát netekla žádná krev, jen se Alexa ochromeně smířila s tím, že muž, za kterého se provdala, bude vždy toužit po nějaké topmodelce, a ne po ní. Zůstane natolik slabý, že než v něm převládne etika, aspoň jednou ochutná, co se mu nabízí. Navenek zůstane věrný, ale v duchu to bude podvodník.

Oženil se s ní z nouze a nikdy ji nechtěl tolik jako svou bývalou milenku. Aspoň ne fyzicky.

Vztekle hleděla na připravený zmrzlinový pohár s čokoládovou polevou. Pro Nicholase Ryana byly rozum a logika na prvním místě a i teď, během její odezvy, horečně přemýšlel. Upřímně se jí přiznal, protože to byl čestný muž. Pobuřovalo ji, že v ní nevidí ženu, která má právo být naštvaná, když zjistí, že se její manžel líbal s bývalou milenkou. Očekával od ní, že zůstane klidná, zdvořilá, shovívavě mu tu indiskrétnost odpustí a zapomene na to.

K čertu s ním!

Jedním elegantním pohybem zvedla těžký přetékající pohár a vyklopila mu ho na hlavu.

Vyjekl a vyskočil tak rychle, až přitom převrátil židli. Z obličeje mu čišel jasný údiv, zatímco mu zmrzlina, sirup a šlehačka stékaly po hlavě, klouzaly po tvářích a kapaly do uší.

„Co to má, krucinál, znamenat?“ Jeho řev podbarvoval zmatek, podráždění a další upřímné emoce, které jí okamžitě zvedly náladu.

Spokojeně si otřela ulepené ruce do utěrky a couvla. Dokonce se jí podařilo vlídně usmát. „Kdybys byl rozumný muž s chladnou hlavou, hned bys Gabriellu odstrčil a dodržel dohodu. Místo toho ses s ní sešel na veřejnosti, u řeky, strčils jí jazyk do pusy a rukama ji hladil po těle. Tohle je moje chladnokrevná a rozumná odpověď na tvou zradu, ty mizero. Jen si na tom zákusku pochutnej.“

Otočila se na podpatku a vyšla nahoru po schodech.

V sobotu večer Nick pozoroval svou manželku, jak se prochází po místnosti, a uznal, že udělal chybu.

Obrovskou.

Kdyby mohl, vrátil by čas a scénu s Gabriellou a polibkem sehrál znovu. Bývalou milenku by odstrčil, hrdě by manželce pověděl, co udělal, a všechno by skončilo úplně jinak. Protože to však bylo vyloučené, zbývala mu jediná možnost.

Trpět.

Alexa proplouvala mezi hosty jako pávice, oblečená v šarlatových šatech místo zdrženlivých černých, kterým společnost dávala přednost. Vlasy si vyčesala na temeno, ale několik lokýnek se jí volně vlnilo kolem krku a ramen.

Když se objevila na úpatí schodiště, prakticky ho vyzvala, aby něco řekl. Tentokrát si dal pozor na jazyk, vlídně poznamenal, jak jí to sluší, a doprovodil ji do auta. Celá epizoda se odehrávala v chladné atmosféře, která mezi nimi panovala celou dobu od posledního vážného rozhovoru.

V duchu zuřil. To ona na něj vyklopila misku se zmrzlinou. A omluvila se? Ne. Chovala se k němu neutrálně zdvořile, až ho to dohánělo k šílenství. Držela se stranou od něho, zůstávala ve svém pokoji a u večeře mlčela.

Nick nechtěl pátrat po tom, proč ji touží chytit za ramena a donutit ji, aby projevila nějakou emoci. Nechtěl rozebírat pocit osamělosti, který mu stravoval útroby, ani proč mu po večerech chybí jejich šachové hry, hádky i pouhá její přítomnost. Stýskalo se mu po těch provokujících telefonátech, kdy mu volala do práce kvůli Ottovi nebo ho prosila, aby si vzal z útulku nějakého psa.

Teď měl přesně to, co si přál.

Manželku jen na papíře. Obchodní partnerku, která vede vlastní život.

Z hloubi duše se mu to příčilo.

Před očima se mu mihla vzpomínka na jejich poslední polibek. Její slova ho zmátla. Copak si neuvědomovala, jak moc po ní touží?

Myslel si, že tehdy v noci, kdy přijela policie, jí dal svůj zájem jasně najevo. Místo toho mu předhodila Gabriellu jako důkaz, že ho tolik nepřitahuje. Bůh mu pomoz, nikdy nechtěl Gabriellu tak jako svou manželku. Nesnil o Gabrielle ani se jí netoužil dotknout nebo se s ní smát. Nechtěl se s ní hádat, hrát hloupé hry ani s ní žít.

Co se to s ním krucinál děje?

Dopil sklenku a vykročil do místnosti. Možná je na čase to zjistit.

„Manžel si vás hlídá.“

Alexa zvedla hlavu a spatřila, jak se Nick odlepil z davu.

Nevšímala si ho a upřela pozornost na Michaela a na veselí, které mu plálo z očí. Pohrozila novému příteli prstem. „Chovejte se slušně.“

„Copak to nedělám, cara?“

„Dnes večer jste mě už podruhé odvedl od manžela.“

Jejich podpatky klapaly na naleštěné dřevěné podlaze, zatímco ji vedl k sobě do pracovny. Jeho dům hýřil barvami a vytříbenou eleganci každé místnosti završovala pozlacená zrcadla, gobelíny a mramorové sochy. Z reproduktorů, jejichž kabely byly natažené pod podlahou, se linula vážná hudba. Alexa si uvědomila, že Michaelův dům působí smyslně jako on sám.

„V tom případě dobře odvádím svou práci, signora. Mám dojem, že dnes večer ve vás vyvolává smutek.“

Odmlčela se a pohlédla na něj. Poprvé dovolila, aby její sklíčenost z Nickova přiznání vyšla najevo. Bylo těžké předstírat, že jí na minulém týdnu nezáleží. „Pohádali jsme se.“

„Chcete se mi s tím svěřit?“

„Muži jsou podvodníci.“

Okázale přikývl. „Občas ano. Někdy, když nosíme srdce na dlaních, jsme úžasní, ale většinou se před tím druhým bojíme otevřít.“

„Někdo to neudělá nikdy.“

„Možná. Musíte se pořád snažit.“

Usmála se na něj. „Dám vám číslo na svou přítelkyni Maggie.

Slibte mi, že se jí ozvete.“

Dlouze si povzdychl. „Jestli vás to potěší, zavolám jí a pozvu ji na večeři.“

„Grazie. Nemůžu se zbavit pocitu, který z vás i z Maggie mám.“

„Jste v hloubi duše dohazovačka, cara.“

Jak večer plynul, vypila víc šampaňského, mluvila troufaleji a tančila s více partnery, ale stále si dávala pozor, aby se bavila a zároveň se na večírku chovala jaksepatří. Nick se brzy přestal pokoušet o to, aby s ní navázal soukromý rozhovor. Jen stál u baru, pil skotskou a upřeně na ni zíral. Jeho pohled se do ní vpaloval i přes plnou místnost lidí. Jako by na ni vznášel nárok, bez jediného slova či dotyku. Při tom pomyšlení se zachvěla zvláštní předtuchou. Potom si uvědomila, že by ji opravdu potěšilo, kdyby ztropil scénu a odtáhl ji pryč, aby ji svedl. Jako v mnoha romantických knížkách.

Jistě. Jako by byl pan Logický něčeho takového schopen.

Klidně mohla číst science fiction a čekat, až mimozemšťané ovládnou svět. To bylo mnohem pravděpodobnější.

Nick měl dost.

Byl unavený a dělalo se mu špatně z toho, jak se Alexa předvádí s různými muži. Jistě, pouze s nimi tančila. Ale od Conteho se téměř nevzdálila a jejich nenucené škádlení a zjevné přátelství Nicka pobuřovalo.

Před cizími lidmi mělo jejich manželství vypadat důvěryhodně.

Co kdyby se o italském hraběti a Alexe rozšířily klepy? Získat smlouvu na obnovu nábřeží by bylo ještě problematičtější, protože zatímco by s panem Slizkým vyjednával, nejradši by do toho úlisného obličeje vrazil pěstí.

Ach ano, neměl by zapomínat, že se za všech okolností chová zcela logicky.

Dopil poslední drink a položil sklenku na bar. Zjistil, že ho alkohol naplnil novým odhodláním a odstranil překážky, které mu bránily podívat se pravdě do tváře.

127

Chce se se svou manželkou milovat. Opravdu po ní touží, aspoň na chvíli. A kašle na následky.

Umlčel rozumný hlásek, který křičel, ať se stáhne, počká do rána a další měsíce prožije vlídně a zdvořile.

Prošel místností a poklepal jí na rameno.

Prudce se otočila. Schválně ji vzal za ruku. Překvapeně se zamračila, ale pak se její čelo opět vyhladilo.

„Připravený?“ zeptala se ze slušnosti.

„Ano. Na spoustu věcí.“

Kousla se do spodního rtu, jako by přemýšlela, jestli není opilý.

Vzal záležitosti do vlastních rukou a co nejrychleji se ji pokusil odtáhnout od Michaela.

„Michaeli, byl byste tak hodný a zavolal nám taxíka? Nechci riskovat a řídit. Zítra pro auto někoho pošlu.“

Hrabě vlídně přikývl. „Jistě. Hned jsem zpátky.“

Nick držel Alexu pevně za ruku a vedl ji do šatny, odhodlaný nepustit ji z očí. Zanedlouho ji zavede na jediné místo, kde se nebude moct připlést do žádných potíží. A nebude to za duhou.

Bude to v jeho posteli.

Zřejmě si vůbec nevšimla, že se mezi nimi něco změnilo. Nick ji pozoroval, jak si obléká kabát a loučí se s novými přáteli. Ohromilo ho, že nepojala podezření, že dnešní večer je její oficiální svatební noc. Kvůli tomu vědomí byl ještě netrpělivější dostat se z Conteho domu a konečně ji svést. Musel být blázen, že čekal tak dlouho. Mělo mu dojít, že sex je nejrychlejší způsob, jak urovnat každý vztah.

Taxi přijelo a vezlo je domů. Mlčky seděla vedle něj, dívala se z okna a zcela ho přehlížela.

Zaplatil řidiči a následoval ji dovnitř. Pečlivě si pověsila kabát do skříně a zamířila rovnou ke schodům. „Dobrou noc.“

Věděl, že nejlépe upoutá její pozornost, když ji rozčílí. „Alexo?“

„Ano?“

„Vyspala ses s ním?“

Natočila k němu hlavu a podívala se na něj tak, že mu připomněla holčičku z Vymítače ďábla. Otevřela ústa a zalapala po dechu. Její reakce ho zcela uspokojila a spojení mezi nimi opět ožilo a vzplálo.

„Cos to řekl?“

Sundal si sako a přehodil ho přes opěradlo pohovky. Stál před ní s rukama na bocích a vší silou se ji snažil rozzuřit. Věděl, že díky

hněvu bude upřímná – a opět se změní ve vášnivou ženu, která se mu vyhýbala kvůli směšné víře, že ji nechce.

„Slyšela jsi dobře. Měli jste čas dojít do ložnice, nebo si tě Conte před zákuskem jen opřel o zeď?“

Přerývaně se nadechla a pevně zaťala pěsti. „Nešoustám s jinými muži ani je nelíbám na veřejnosti, protože mám k našemu manželství větší úctu než ty. A Michael taky.“

To, jak pohotově bránila Conteho, ho nadzvedlo natolik, že měl pocit, jako by se mu v břiše kroutili jedovatí hadi. „Nechala ses od něj osahávat před mými obchodními partnery.“

„Jsi blázen! Choval se jako naprostý džentlmen. To ty ses na veřejném parkovišti vrhl po Gabrielle!“

„To bylo něco jiného. Odstrčil jsem ji.“

„Ovšem až po tom, co jsi jí strčil jazyk do pusy. S tebou jsem skončila.“

Přimhouřil oči. „Ještě ne.“

Zamrkala a couvla. Potom mu pohlédla přímo do očí a vyštěkla:

„Jdu si lehnout. Možná že dokážeš kontrolovat, s kým nespím, ale nad mými fantaziemi žádnou moc nemáš.“

Ta posměšná slova pronesená ledovým tónem mezi nimi visela ve vzduchu.

Víc nevydržel.

Pomalu k ní přistoupil s takovým odhodláním, že při každém jeho pohybu o krok couvla. Když k ní došel, narazila zády do zdi. Zvolna se opřel rozevřenými dlaněmi o stěnu na obou stranách její hlavy, široce se rozkročil a polapil ji, jako by byla v kleci.

Sklonil se a pošeptal jí přímo do úst: „Jestli tak zoufale potřebuješ sex, stačí říct.“

Celá se napjala. „O tebe zájem nemám.“ Divoce bušící pulz na jejím krku její slova jasně popíral.

„Zkus to znovu.“

„Běž si hrát s Gabriellou.“

„Chceš mě. Co kdybys to konečně přiznala?“

Soptila vzteky. „Nechci tebe, jen tvoje peníze.“

Uvědomil si, že ačkoli její trik předtím fungoval, dnes večer na něj nezabírá.

Naklonil se k ní o dalších několik centimetrů. Její ztvrdlé bradavky vyčnívaly ze šarlatové látky, jako by prosily, aby se jim věnoval. Slyšel její přerývaný dech a do nosu mu stoupal její parfém. Když Alexa ucítila jeho erekci, vykulila oči.

„Myslím, že blufuješ, zlato.“

Otřeseně přihlížela, jak odlepil jednu ruku ode zdi, nenuceně si rozepnul košili, sundal si vázanku a potom ji pevným stiskem uchopil za bradu.

„Dokaž to.“

Zmocnil se jejích rtů, aniž jí dal šanci přemýšlet, ustoupit nebo ho odstrčit. Vklouzl jazykem do jejích úst, přejížděl po vlhké a jako hedvábí měkké dutině a potom sevřel rty a silně sál.

Chytila ho za ramena a tiše, hrdelně zasténala. Potom vybuchla.

*

Alexa zvedla ruce a vnořila mu prsty do vlasů. Držela ho za hlavu, opětovala jeho polibek a na jeho nenasytnou touhu odpovídala vlastní vášní. Přitiskla k němu boky, zatímco jeho chuť a vůně ji omámily jako droga.

Celá se rozhořela, když její tělo zaplavila žhavá vlna potlačované touhy. Hladově toužila po jeho rukou, které ji svléknou, a po jeho těle, které si ji opře o zeď a vezme si ji tady a teď. Vychutnávala si jeho divokost, která se vůbec nepodobala jeho obvykle přísnému sebeovládání.

Sebeovládání.

V hlavě jí zazněl varovný zvonek a pronikl oparem sexuální mlhy. Nick je opilý. Kdyby je něco vyrušilo, nejspíš by klidně couvl a rozumně odůvodnil, že sex není dobrý nápad.

Připomněla si, že už to dvakrát udělal. Odtrhla od něj ústa a zatahala ho za vlasy na šíji.

Prudce zvedl hlavu. Zamrkal, jako by se probudil z dlouhého spánku, a Alexa z jeho očí četla otázku. Donutila se říct to jediné, co nechtěla.

„Tohle bychom neměli.“

Zatajila dech a čekala, že až se mlha zastírající mozek rozplyne, Nick ustoupí a souhlasně přikývne. Podruhé za večer ji velmi překvapil, a to když se na ni usmál – nebezpečným, mužným úsměvem, který sliboval nevyřčenou slast a prudký, vášnivý sex.

„To je mi jedno.“

Přehodil si ji přes rameno, jako by místo Amazonky byla porcelánová panenka. S nenucenou elegancí vyšel nahoru po schodech a zamířil rovnou do jejího pokoje. Ňadry se opírala o jeho záda a břicho měla přitisknuté k tvrdé kosti na jeho rameni, ale nedokázala ze sebe vypravit žádná slova, aby mu sdělila, že takhle se chovali lidé v době kamenné a v dnešní době je to zcela nepřijatelné.

Neudělala to, protože si užívala každý okamžik.

Položil ji na postel a začal se provokativně svlékat. Rozepnul si košili a hodil ji na podlahu. Pomalu uvolnil sponu na opasku a rozepnul si zip. Rychlým pohybem si sundal kalhoty. Alexa přitom ležela na posteli a zírala na něj, jako by to byl její soukromý striptér.

Kdepak, byl ještě lepší.

Měl zlatavé blonďaté vlasy, štíhlé šlachovité tělo, pevné boky, silná stehna a pod černými slipy se hrdě vzdouvala jeho erekce.

Zaryla prsty do dlaní a její fantazie se rozběhla na plné obrátky.

„Teď ty.“ Jeho hlas jí připomínal skřípání smirkového papíru, který je z jedné strany drsný a z druhé hladký. Sedl si k ní, natáhl ruce za její záda a rozepnul jí zip. Celá se chvěla, když položil prsty na tenká ramínka jejích šatů a zastavil se. Několik vteřin tajila dech a pak jeho těžká dlaň sklouzla dolů a přitiskla se k vrcholku jejího ňadra. Srdce jí tlouklo tak hlasitě, že nepochybovala, že to Nick slyší. Napětí mezi nimi stále rostlo, dokud tiše nezasténala. Potom vsunul ukazováček pod ramínko a zatáhl za něj.

Panebože.

Ucítila chladný vzduch, ale jeho oči, které se vpíjely do její odhalené pokožky, pálily jako oheň. Hedvábí se krátce zachytilo na vztyčených bradavkách a potom sklouzlo dolů. Jemně jí protáhl ruce

otvory v látce, potom stáhl šaty ještě níž a odhalil tak její břicho a boky. Zastavil se a s vysilující intenzitou si prohlížel její nahotu. Toužila něco říct, ale nezmohla se na jediné slovo.

Položil jí ruce na boky, po obou stranách uchopil jemnou látku a začal ji stahovat přes stehna a lýtka. Nakonec ji osvobodil ze střevíčků a hodil šaty na podlahu.

Oba přerývaně dýchali. Na místě mezi jejími stehny, které zakrýval pouze titěrný kousek červené látky, pulzoval tekutý žár. Nick zaměřil pozornost na její klín, mlčky si ho prohlížel a pak zlehka přejel palcem po lemu kalhotek. Ostře se nadechla a čekala. Zřejmě nevěděl, co s časem, protože si začal pohrávat s elastickým proužkem, jako by zkoušel, co vydrží. Alexa nevnímala nic jiného než jeho prsty a pomalá muka, která jí poskytovaly. Zkoumal záhyb mezi jejíma nohama a potom vklouzl mezi ně. Mlčky tomu přihlížela, jako by byla otrokyně lásky a on král, zvyklý, že ho ostatní poslouchají.

Po chvíli zklamaně vybuchla.

„Budeš tu sedět a dívat se na mě až do rána, nebo už konečně něco uděláš?“

Tiše se uchechtl. Přehoupl nohu přes její stehna a jedním rychlým pohybem se na ni překulil. Jejich těla se k sobě přitiskla. Mezi nohama cítila jeho vzrušení. Vytáhl jí z vlasů sponky a prohrábl kadeře, takže se jí vlnité prameny rozprostřely přes ramena. Potom sklonil hlavu a jemně ji kousl do ucha, jazykem dráždil citlivé zákruty ušního lalůčku a nakonec na něj foukl.

Trhla sebou.

Zasmál se a pošeptal do jejího spánku: „To víš, že něco udělám. Ale tak dlouho jsem si představoval, jak se na tebe budu dívat, že se toho nemůžu nasytit. Zřejmě jsi ale stejně netrpělivá jako já, takže se posunu dál.“

„Nicku…“

„Teď ne, Alexo. Mám práci.“

Zmocnil se jejích úst a vklouzl do nich jazykem. Vyklenula se jako luk a tělem jí projel bleskový příval vzrušení. Pevně se ho chytila, opětovala jeho polibek a slastně se utápěla v promísené chuti skotské a mužského tepla. Roztáhl jí nohy a mučil ji příslibem svých

rukou a penisu, dokud úplně nezapomněla na hrdost a logiku. Byla posedlá touhou cítit ho v sobě.

Přesunul ústa k jejím ňadrům, sál jí bradavky a jemně je okusoval zuby. Prsty ji hladil po břiše a bocích, pak nadzvedl krajku, aby si s

ní pohrál důvěrněji, a ukazováčkem zkoumal její nejcitlivější místa, aby zjistil, jak je horká a vlhká. Přesto prahla po něčem víc, mnohem víc.

Stáhl jí kalhotky a vnikl hluboko prstem, potom přidal ještě jeden a jemně mnul pevný výčnělek ukrytý mezi chloupky, jako by měla nejprve ochutnat, než…

S výkřikem dosáhla silného vyvrcholení a vzepjala boky. Chvěla se slastí, když si sundal slipy a nasadil kondom. Potom si k ní znovu lehl, propletl s ní prsty na obou rukou a vtiskl je do měkkých polštářů.

Alexa zamrkala, omámená nekonečnou hloubkou jeho tmavě hnědých očí, v nichž se skrývala spousta tajemství a také záblesk něhy, který tam nikdy dřív neviděla.

Tlačil se k ní a chystal se do ní vniknout. Alexa pocítila tekuté horko, které mělo usnadnit jeho vpád, a povzbudivě zvedla boky. Přitiskl se k ní o dalších několik centimetrů a potom znovu.

Zmocnila se jí panika a celá se napjala. Věděla, že se mu konečně odevzdá, ačkoli Nick po ní nikdy nebude toužit tak, jak by si to přála.

Jako by vycítil její emoce, strnul. „Jdu na to moc rychle? Pověz mi to.“

Cítila, že se o několik vzácných centimetrů vzdálil, a zachvěla se touhou. „Ne, jen potřebuju…“

„Co?“

Do očí jí vhrkly slzy a nebylo těžké pochopit, jaké prožívá hluboké emoce. „Potřebuju, abys chtěl mě. Jenom mě. Ne…“

„Ježíši.“ Zavřel oči. Alexa pozorovala, jak v agonii zkřivil obličej. Pak se sklonil, aby ji políbil.

Propletl jazyk s jejím a laskal její oteklé rty s něhou, která svědčila o naprosté pokoře. Když se na ni opět zadíval, ostře se nadechla. Konečně jí dovolil, aby nahlédla pod povrch, a dal jí, co potřebovala.

Pravdu.

„Od začátku mi záleží jen na tobě. Nikoho jiného nechci, o nikom jiném nesním. Jen o tobě.“

Když do ní vnikl, vykřikla. Její tělo se otevřelo, radostně ho přijalo a požadovalo ještě víc. Uchopil ji za prsty, zabořil je silněji do polštáře a začal se v ní pohybovat. Postupně zrychloval, aby si na ten rytmus stačila přivyknout. Opět s ním stoupala k vrcholu a s blížícím se uvolněním se její svaly napjaly, krátil se jí dech a vzrušení rostlo.

Prožívala zvláštní spojení touhy a něčeho drsného, až primitivního. Vychutnávala si intenzitu jejich milování, když mu po čele stékal pot a ona mu zarývala nehty do zad, dokud nedosáhla orgasmu. Zaplavily ji vlny potěšení a v tu chvíli Nick vykřikl a jejich těla splynula v jedno.

Otočil se, aby ležela na něm. Přitiskla tvář k jeho zpocené svalnaté hrudi, vlasy jí klouzaly do obličeje a rukama ho objímala kolem pasu. V tu chvíli ji netížily žádné myšlenky. Úplně se uvolnila a vážila si hlubokého klidu a bezpečí, které jí poskytovalo jeho objetí. A po chvíli v jeho náruči usnula.

Nick vstal opatrně z postele, aby manželku neprobudil, a nahý vyšel z jejího pokoje najít si něco na sebe. Navlékl si tričko Yankees, ale pak si vzpomněl na jejich dohodu a vyměnil ho za obyčejné černé. K němu si oblékl tenké domácí kalhoty. Mírně se pousmál, když si vzpomněl, jakou měla radost, když Yanks v play-off prohráli. Sešel ze schodů a začal připravovat kávu, ale pak přestal a zadíval se na první paprsky slunce, které se v časném ránu prodíraly zpoza hor.

Považoval tohle manželství za oficiálně završené.

Přejel si rukou po šíji a snažil se rozumně myslet. Včera v noci rozhodně nepřemýšlel. Ne že by něčeho litoval. To vědomí ho mírně překvapilo. Chtěl Alexu už dlouho a včerejší noc dokázala proč. S ní bylo všechno jiné – to, jak její tělo reagovalo na jeho, i spokojenost, kterou mu přineslo její uspokojení. Miloval, když se mu dívala do očí, přejela mu nehty po zádech a prožila několikanásobný orgasmus. Líbilo se mu, jak vykřikla jeho jméno. Během několika hodin se jeden druhému přiblížili mnohokrát, jako by stále nedokázali nasytit hlad. Ale neuvěřitelně nepůsobilo jen fyzické spojení, nýbrž

souznění mysli a duše. To, jak mu dovolila vidět její zranitelnost, i jak ho přijala, ačkoli jí nic neslíbil.

Až mu to nahánělo strach.

Nalil horký nápoj do hrnku a využil chvíle v kuchyni, aby si srovnal myšlenky. Musí si spolu promluvit. Jejich vztah dospěl na rozcestí a po posledních hodinách v její společnosti nevěděl, jestli se dokáže vrátit zpátky. Od začátku se chtěl vyhnout sexu, protože to znamenalo chránit se před emocemi.

Teď už to nebylo možné. Choval k Alexe jisté city – zčásti touhu, zčásti přátelství, společně s dalšími prvky, které nedokázal pojmenovat.

Stále hodlal na konci roku odejít. Nic jiného mu nezbývalo. Jeho budoucnost nepředstavovalo skutečné manželství s dětmi. Ale zatím si mohli užívat jeden druhého, místo aby s tou přitažlivostí bojovali. Byl si jistý, že to Alexa zvládne. Znala ho, věděla, že není schopný budoucích závazků, ale uvědomovala si, že jsou jeho emoce hlubší, než by byly s nějakou jinou ženou při náhodném sexu.

Přikývl. Výsledek jeho úvah ho potěšil. Ano, příští měsíce můžou tuhle intenzivní přitažlivost klidně rozvíjet. Byli by blázni, kdyby se té příležitosti nechopili.

Spokojený s logickým vysvětlením nalil manželce šálek kávy a zamířil nahoru po schodech.

Alexa zabořila obličej do polštáře, tahle nová situace ji naprosto vykolejila. Spala se svým manželem.

Ne jednou. Ani dvakrát. Ale nejmíň třikrát. To bylo příliš, než aby to mohla nazvat hloupou chybou. A také to byl příliš intenzivní prožitek, aby ho pustila z hlavy jako sex s milencem na jednu noc.

Bože, už nikdy ho nevymaže z paměti a už nikdy se ho nenasytí.

Zasténala a donutila se na celou situaci podívat s větším nadhledem. Bylo to těžké, když ji všechno pobolívalo a na povlečení lpěla vůně milování. Stále ho cítila na jazyku, stále si uvědomovala dotek jeho prstů na svém těle. Jak by mohla dál žít a předstírat, že včerejší noc nebyla důležitá?

To bylo vyloučené. Proto potřebovala nový plán. Proč nenechat věci takové, jaké jsou?

Zhluboka si povzdychla a pokusila se rozebrat své city s klidem chirurga, který se chystá k prvnímu řezu. Ano, jasně se dohodli, že se zřeknou sexu, ale jen proto, aby si nenašli jiné partnery. Co kdyby takhle prostě pokračovali? Zvládla by to?

Chtěli jeden druhého. Teď už věřila, že po ní Nick touží: jeho tělo jí jasně dokázalo, co její mysl popírala. Včera v noci prožili mnohem víc než pouhý sex. Byla to zvláštní směsice přátelství, úcty a touhy. A…

Tu děsivou myšlenku rázně ukončila a přesunula se dál.

Fajn, takže co kdyby navrhla, aby spolu spali, dokud rok neskončí? Zůstanou přáteli, vyhnou se tak hroznému sexuálnímu napětí, a přitom si několik dalších měsíců budou vychutnávat jeden druhého. Ano, její prohlubující se city k němu jí naháněly hrůzu. Až Nick odejde, možná jí to zlomí srdce. Ale znala ho a věděla, že je natolik narušený mizernou výchovou, že si žádná žena nezaslouží jeho důvěru.

Neměla falešná očekávání.

Alexa to toužila risknout. Chtěla Nicka v posteli, chtěla si během té krátké doby vzít všechno, co může, a zachovat si aspoň vzpomínky. Nic jí nehrozí, protože si nedělá žádné iluze.

Při té poslední myšlence se jí sevřel žaludek, ale nevšímala si toho varování.

Pak se otevřely dveře.

Nick se šálkem kávy v ruce zaváhal. Při jeho pronikavém pohledu mírně zčervenala. Nenuceně schovala jednu nohu pod přikrývku a přetočila se na bok.

„Ahoj.“

„Ahoj,“ opakoval. Rozhostilo se mezi nimi typické rozpačité ticho, jaké následuje po společně strávené noci. Alexa sáhla po kávě.

„Pro mě?“

„Jo.“ Přistoupil k ní a posadil se na kraj postele. Matrace se pod jeho vahou prohnula. Podal jí šálek a pozoroval, jak uznale přičichla k syté vůni pražené kolumbijské kávy. Když ji ochutnala, slastně vzdychla.

„Dobrá?“

„Dokonalá. Nenávidím slabé kafe.“

136

Zakřenil se. „Myslel jsem si to.“ Než se napila, mlčel. Zdálo se, že hledá nějaké úvodní fráze, ale Alexa usoudila, že se jí těžko může zeptat, jestli se dobře vyspala, protože skoro nezamhouřili oka.

Do nosu jí vnikla jeho mužná vůně. Neosprchoval se. Tenké černé tílko odhalovalo jeho paže i horní část hrudi a kalhoty mu visely nízko na bocích a poskytovaly letmý pohled na lesklou pokožku a pevné břicho. Mezi stehny se jí rozhořel žár a mírně se na posteli zavrtěla. Nepotrvá dlouho a s tímhle mužem se z ní stane nymfomanka! Za chvíli ji bude muset do knihkupectví vyhánět rákoskou. Její tělo si s tím však evidentně starosti nedělalo.

„Jak ti je?“ zeptal se.

Zamrkala a zvedla hlavu. Do čela mu sklouzl pramen vlasů a bradu mu porůstalo tmavé strniště. Všimla si, že se zaměřuje spíš na její obličej než na povlečení, které jí neustále spadávalo dolů a odhalovalo ňadra. Ačkoli byla obvykle plachá, tentokrát podlehla uličnické potřebě vyzkoušet jeho sebeovládání. Protáhla se a položila šálek na toaletní stolek. Povlečení se napjalo, a když ho přestala přidržovat, podlehlo a sklouzlo na postel. Odhalená ňadra ovanul vzduch a bradavky se okamžitě vztyčily. Předstírala, že to vůbec nepostřehla, a odpověděla mu na otázku.

„Fajn, jen mě trochu bolí svaly. Potřebuju teplou sprchu.“

„Ano, sprchu.“

„Dáš si snídani?“

„Snídani?“

„Něco připravím, jen co se obléknu. Nemusíš jít dneska do kanceláře?“

„Neřekl bych.“

„Dobře. Co chceš?“

„Chci?“

„Jo. Ke snídani.“

Podepřela si rukou hlavu a prohlížela si ho. Tvrdě polkl a napjal čelist, jako by se zoufale snažil vnímat její slova, a ne polonahé tělo.

Alexa potlačila smích a ještě přitlačila. Vystrčila nohu zpod deky a napnula ji. Protáhla se a zavrtěla prsty ve vzduchu. Potom nohu ohnula a položila si ji na přikrývku.

Nick si odkašlal. „Nemám hlad. Musím do práce.“

„Říkal jsi, že dneska nepracuješ.“

„Správně.“ Pod jeho chlípným pohledem se jí vzrušením rozpalovalo celé tělo. Při představě, že by si lehl zpátky do postele a znovu se s ní miloval, se jí žilami prohnala vlna vzrušení. Přesto netušila, jak toho dosáhnout.

Zmobilizovala síly a zaútočila na jeho nejzranitelnější místa.

„Promluvíme si o včerejší noci?“

Trhl sebou a pak přikývl. Když mlčela, měl zřejmě pocit, že musí odpovědět. „Včerejší noc byla dobrá.“

Mírně se nadzvedla. Přikrývka sklouzla ještě níž a spočinula na jejím pase. S vystavenými ňadry se opřela o loket a odhrnula si vlasy z očí a z ramene. Nevšímala si zvláštního zvuku, který ze sebe vypravil, a pokračovala v rozhovoru: „Jen dobrá?“

„Ne, ne, byla skvělá.“ Odmlčel se. „Opravdu skvělá.“ Rozhodně nepotrvá dlouho a bude ho mít tam, kde chce.

Přitlačila. „To jsem ráda. Přemýšlela jsem o nás i o tom, co bude dál. Můžeme za vším udělat tlustou čáru a rozhodnout se, že už spolu nebudeme spát. Přece jen je to drobná komplikace, je to tak?“

Kývl hlavou nahoru a dolů, přičemž pohlédl na její ňadra.

„Přesně tak.“

„Nebo můžeme pokračovat.“

„Pokračovat?“

„V sexu.“

„Hm.“

„Co myslíš?“

„O čem?“

Alexu napadlo, jestli mu přestal fungovat mozek nebo se opravdu všechna krev z hlavy nahrnula jinam. Jediný letmý pohled její podezření potvrdil. Ten plán rozhodně fungoval. Stačilo jen, aby ho donutila přiznat, že s ní chce dál spát, a zbytek se vyřeší sám.

„Nicku?“

„Jo?“

„Odpovíš mi na otázku?“

„Na jakou?“

„Budeme spolu spát, dokud naše manželství neskončí, nebo se vrátíme pouze k přátelství?“

„Alexo?“

„Hm?“

„Hlasuju pro sex.“

V jednu chvíli si vychutnávala tato pomalá muka a v další ji tlačil k matraci, skláněl se k jejímu nahému tělu a tiskl ji k sobě, aby se setkala s jeho ústy.

Byl to vášnivý ranní polibek. Pohltil její rty, vklouzl jazykem dovnitř, pohrával si s ním a nakonec hladově sál. Přejížděl ústy sem tam a strništěm ji škrábal po citlivé pokožce. Z těla jí stáhl přikrývku, aby ji mohl hladit, vzrušovat a rychlými účinnými pohyby posilovat její žár, dokud nezasténala a neroztáhla stehna.

Sáhl po nočním stolku, ale zarazila ho.

„Beru prášky,“ vydechla. „Na zpravidelnění cyklu.“

Víc nepotřeboval. Sundal si kalhoty, přitiskl jí dlaně zevnitř na stehna a vnikl dovnitř.

Zalapala po dechu a zaryla mu nehty do ramen, ale neprotestovala.

Trestal ji za to, že si ho předtím dobírala. Vždy ji téměř přivedl k orgasmu, ale když balancovala na pokraji, ustoupil. Sklonil hlavu, ochutnával její ňadra, jazykem dráždil bradavky a potom opět zrychlil, aby ji přivedl zpátky k vrcholu. Zazmítala hlavou na polštáři, natáhla ruce, uchopila jeho tváře do dlaní a donutila ho, aby se na ni podíval. Na pokožce ji škrábalo jeho drsné ranní strniště.

„Teď.“

Měl železnou vůli, kterou obdivovala a zároveň nenáviděla.

Svůdně se pousmál. „Popros.“

Zaklela mezi zuby, když se opět přiblížila k vrcholu. Dohánělo ji to k šílenství. Tehdy si slíbila, že už nikdy nebude s manželem bojovat o moc, protože odplata je příliš krutá. Zvedla boky a zaníceně vydechla: „Prosím.“

Přitiskl se k ní a Alexa dosáhla orgasmu. Tělo se jí křečovitě stáhlo. Pevně ho k sobě tiskla, zatímco ji následoval na vrchol extáze. Pak se na ni zhroutil a položil si hlavu na polštář vedle ní. Vzduchem se nesl jejich zrychlený dech.

Krátce zavřela oči. Pižmový pach a vůně kávy se smísily a stoupaly jí do nosu. Ležela v jeho náručí a znovu pocítila náznak

strachu. Stačila jedna noc a její tělo ho přivítalo jako svou druhou polovinu. Alexa se obvykle nevrhala střemhlav do sexuálních dobrodružství. Byla typ ženy, která se zamiluje a sní o tom, že bude se svým vyvoleným žít šťastně až do smrti.

Jenže s Nickem Ryanem ji žádný pohádkový konec nečeká. Od začátku to dával jasně najevo. Měla by si to každý den připomínat, zvlášť po sexu. Oddělit fyzickou stránku od duševní. Ochránit své srdce v tak vysoké a mohutné věži, že by z ní žádný černokněžník nikdy neunikl. Užívat si orgasmy a trochu přátelství a potom odejít.

Ovšem. Žádný problém.

Srdce jí křičelo LHÁŘKO, ale nevšímala si toho.

„Mám dojem, že tohle naši dohodu potvrzuje,“ podotkla. Uchechtl se a položil ruku přes její tělo. Přitulila se k němu.

„Myslím, že jsme se rozhodli logicky. Teď máme na práci mnohem zajímavější věci než šachy nebo poker.“

Škádlivě ho kousla do ramene. „Nesnaž se z našich her vycouvat.

Jen je trochu okořeníme.“

„Jak?“

„Hrál jsi někdy svlékací poker?“

„Jsi úžasná žena, Alexo.“

„Já vím.“

KAPITOLA DEVĚT

„Nechci tam jít.“

„Slyšela jsem tě poprvé, podruhé i potřetí. Teď zmlkni a pomalu zaboč na příjezdovou cestu, ať se to víno nepřevrátí.“

„Nesnáším rodinné oslavy.“

Alexa se modlila, aby neztratila trpělivost. Nick jí připomínal dítě, které táhne za sebou nohy, protože chce místo návštěvy u příbuzných zůstat doma a hrát si.

Poslední dva týdny uplynuly poměrně hladce, tedy kromě jeho čím dál častějšího reptání na blížící se svátek. Maggie jí připomněla, že Díkůvzdání s Ryanovými bývala spíš halloweenská noční můra, takže Alexa se tomu tématu vyhýbala, nicméně mu odmítala dovolit, aby si prosadil svou. „Nic jiného nám nezbývá. Jsme svoji, takže se od nás očekává, že přijdeme na večeři. Nebude tam moc lidí.“

Nick se ušklíbl. „Budu se nudit.“

„Opij se.“

Zamračil se a zahnul na příjezdovou cestu. Na zadním sedadle zarachotily krabice s dorty, koláči a vínem, ale nepřekotily se.

Otevřela dveře, vystoupila z auta a protáhla si nohy. Chladný listopadový vítr jí škubal za sukni a profoukl i teplé punčocháče. Zachvěla se a pohlédla na řadu aut parkujících na trávníku. „Věděla jsem, že přijedeme pozdě.“

Jeho výraz se změnil, zněžněl a získal důvěrnější nádech.

Kaštanově hnědé oči se rozzářily vzpomínkami na dnešní časné ráno, zmuchlané vyhřáté povlečení, nadšené výkřiky a dlouhé vášnivé polibky. Alexa pochopila manželův pohled a její tělo okamžitě zareagovalo. Pod červeným svetrem se jí vztyčily bradavky a mezi stehny ucítila vlhké horko.

Natáhl ruku,pohladil ji prstem po tváři a potom zlehka obkreslil její spodní ret. „Jasně jsem se tě ptal, jestli mám pokračovat, vzpomínáš?“

Rozhořely se jí tváře. „Vůbec jsi neměl začínat. Věděl jsi, že přijdeme pozdě.“

„Mohli jsme tuhle návštěvu vynechat a strávit Díkůvzdání v posteli.“ Při jeho svůdném tónu zatajila dech. „Co myslíš?“

„Že se mě snažíš podplatit.“

„Funguje to?“

„Ne,“ utrousila. „Pojďme.“ Za sebou slyšela jeho hluboký smích.

Nick věděl, že mu Alexa lže. Neustále ji pokoušel. Ani po dvou týdnech pravidelného sexu se ho ještě nenasytila a celý den v posteli s manželem na ni působil jako ráj na zemi.

Chopila se koláčů a Nick popadl víno. Otevřely se dveře a okamžitě je pohltil rodinný chaos a vzájemně se překrývající rozhovory. Hlasitě se zdravili, potřásali si rukama a někdo jim nabídl skleničku s pitím.

„Ahoj, mami.“ Políbila Mariu a uznale začichala. Vzduch prosycovala teplá vůně pečené krůty a nádivky s uzeným masem.

„Báječně to voní. Moc ti to sluší.“

„Díky. Nevěřila bys, jak splacení hypotéky člověku uleví.“ Znepokojeně se předklonila. „Prosím tě, mami, nemluv o tom.

Pamatuješ se na naši dohodu?“

Maria vzdychla. „Dobře, zlato. Jen jsem vám hrozně vděčná a připadá mi divné, že musím mlčet.“

„Mami!“

„Fajn, už zavřu pusu.“ Matka ji rychle políbila a připravila podnos s italským předkrmem.

Alexa ochutnala zelenou olivu. „Odnesu to.“

„Ne abys celou cestu uzobávala. Kde je Nick?“

„Povídá si s tátou v obýváku.“

„Bůh nám pomoz.“

Alexa se usmála a připojila se k manželovi. Sáhl po černé olivě a vsunul si ji do úst. Typické, pomyslela si. Měl rád černé olivy, zatímco ona dávala přednost zeleným. V mnoha směrech byli zcela odlišní, ale v jiných si dokonale rozuměli.

Na chodbu se vyřítila její neteř. Kolem ramen se jí vlnily zlaté vlasy a pod zelenými slavnostními šaty se sametovým živůtkem s tylovou sukní, v nichž vypadala jako pohádková princezna, se mihotaly bosé nohy. S výskokem se vrhla Alexe do náruče a ta ji

lehce chytila. Přehodila si Taylor na stranu a opřela si ji o bok.

„Ahoj, prcku.“

„Teto Al, chci zmrzlinu.“

„Dostaneš ji později.“

„Dobře. Chci olivu.“

„Zelenou nebo černou?“

Holčička udělala znechucenou grimasu, jakou dokáže jen batole.

„Zelená je odporná.“

Při manželově vítězoslavném pohledu protočila Alexa oči v sloup. Nick si vzal velkou černou olivu a podržel ji mezi prsty. „To dítě má skvělý vkus. Tu máš.“ Podal ji Taylor a pozoroval, jak spokojeně žvýká. „Dobrá?“

„Hm. Už můžu dostat zmrzlinu?“

Alexa se rozesmála. „Po večeři. Běž za mámou, aby tě dooblékla.“

„Dobře.“ Taylor odběhla a nechala dospělé obklopené jídlem, pitím a častými výbuchy smíchu. Alexa si všimla, že se manžel řídil její radou a začal pít alkohol. Silnými prsty držel sklenku se skotskou a sodou. Při různých rozhovorech přikyvoval, ale zachovával si viditelný odstup. Potom zvedl hlavu a setkal se s jejím pohledem.

Okamžitě mezi nimi přeskočila jiskra.

Vzduch se rozzářil a nabil elektřinou. S komickou nestoudností zvedl obočí a kývl k ložnici.

Zavrtěla hlavou a zasmála se. Potom se otočila na podpatku a odešla hledat své sestřenice.

Nick přihlížel, jak si jeho manželka užívá blízkost příbuzných, a přitom vzpomínal, jak probíhaly svátky u něj doma. Matka pila, zatímco otec se točil kolem přitažlivých návštěvnic. Nebylo těžké dostat se k lahvím tvrdého alkoholu a cigaretám, protože nikoho nezajímalo, co Nick dělá. Vzpomínal si na nadívanou krůtu, kterou kvůli vnějšímu zdání upekla hospodyně, a vánoční dárky, na jejichž rozbalování se rodiče nikdy nezdrželi.

V rodině McKenzieových to vypadalo jinak. Obvyklý chaos podbarvovalo upřímné lidské teplo. Zdálo se, že i Jim mezi ně opět zapadl, ačkoli muselo trvat léta, než mu Mariiny sestry konečně

odpustily. Alexina rodina sice prošla krizí, ale překonala ji a teď se zdálo, že je ještě silnější.

Nick se snažil hrát roli čerstvě ženatého muže a neprozradit, že jde o podvod. Malá jiskřička sounáležitosti se rozhořela v silný plamen, ale odhodlaně ho uhasil. Tohle nejsou jeho příbuzní, pouze ho tolerují, protože se oženil s Alexou. Nesmí na to zapomínat. V hrudi pocítil tupou bolest, ale nevšímal si jí. Jistě, všichni se tváří, že ho přijímají, ale jen proto, že považují tohle manželství za skutečné. I tolerance však má své meze a jako všechno jednou skončí.

I na tuhle představu si velmi brzy zvykl.

Jim ho plácl do zad a zavolal na svého bratra: „Charlie, slyšel jsi o Nickových plánech s nábřežím?“

Strýc Charlie zavrtěl hlavou.

„Jeho firma se s několika dalšími uchází o tu zakázku na kompletní renovaci všech budov. Na té nejvyšší úrovni.“ Nadmul se pýchou. „Teď se můžu kromě doktora vychloubat i architektem.

Není to senzace?“

Strýc Charlie souhlasil a oba se Nicka vyptávali na jeho povolání.

V jeho nitru se něco pohnulo. Odpovídal, ale silná zeď kolem jeho emocí varovně duněla. Jim mluvil, jako by Nick nebyl jeho zeť, ale skutečný syn, a srovnával ho s Lancem. Maria prohodila poznámku o jeho oblíbených jídlech, a když se kvůli její pozornosti téměř začervenal, radostně se usmála. Strýc Eddie ho pozval k sobě domů, aby se na jeho nové televizi s plochou obrazovkou podíval na fotbal, a zdálo se, že ho přítomnost dalšího muže v rodině upřímně těší.

Nick potřeboval pauzu, aby si vyčistil hlavu, a tak se omluvil a vyšel na chodbu poohlédnout se po volné toaletě. Cestou zahlédl v malém pokoji pro hosty natěsnaný hlouček chichotajících se žen. Alexa držela v náručí novorozeně – předpokládal, že patří její sestřenici – a s přirozeným ženským půvabem jím pohupovala sem a tam. Tlumeně šeptaly, a když se Nick zastavil ve dveřích, zaslechl konec věty: „…skvělý sex.“

Ženy se zarazily a mlčky se na něj zadívaly.

Přešlápl z nohy na nohu. Bezostyšné pohledy všech Alexiných sestřenic ho vyvedly z míry. „Ahoj. Hm, jen hledám toaletu.“

Přikývly, ale nespustily z něj oči. Nakonec Alexa promluvila:

„Použij tu u zadního pokoje, zlato. A zavři nás tady, ano?“

„Jistě.“ Zavírání dveří doprovodilo další zachichotání a potom celý hlouček propukl v hysterický smích. Nick zavrtěl hlavou a pokračoval dál po chodbě.

Cestou ho zastavila tříletá Taylor.

„Ahoj.“

„Ahoj,“ opakoval. Upírala na něj vážné doširoka otevřené oči a Nick ztěžka polkl. Musí se s ní o něčem bavit, nebo by se mohl pouze protáhnout kolem a jít dál? „Ehm, hledám záchod.“

„Taky se potřebuju vyčůrat,“ oznámila.

„Hm. Dobře, co kdybys zašla za maminkou?“

„Není tu. Pojď se mnou.“

Natáhla ručku a Nick zpanikařil. Za nic na světě nepůjde s tím špuntem na záchod. Co by si počal, kdyby nastal nějaký problém? O pár kroků couvl a zavrtěl hlavou. „Kdepak, Taylor. Dojdi si pro tetu Alexu, ať tě tam doprovodí.“

Mírně svraštila obličejík. „Potřebuju jít hned. Hodně.“

„Počkej tu.“

Obrátil se a zaklepal na dveře pokoje, v němž si povídaly ženy.

Uvnitř se rozhostilo ticho. „Kdo je?“

„Nick. Alexo, tvoje neteř potřebuje, abys ji odvedla na záchod.“

Pauza. „Teď nemůžu, zlato. Běž, prosím tě, s ní. Zabere to jen chvilinku.“ Uslyšel tiché zamumlání a potom zachichotání. Couvl. Bál se přiznat, že se nedokáže vzepřít hloučku žen, které sledují každý jeho pohyb. Obrátil se zpátky k holčičce.

„Vydržíš to ještě chvíli? Třeba tě tam vezme babička.“ Taylor zavrtěla hlavičkou s blonďatými vlásky a poskočila.

„Musím jít hned, prosím, prosím.“

„Minutku.“ Rozběhl se po chodbě do kuchyně, kde Maria pekla krůtu. „Mario?“

„Ano, Nicholasi?“

„Taylor potřebuje na záchod a chce, abyste šla s ní.“

Otřela si čelo loktem a pokračovala v podlévání pečeně. „Teď nemůžu, co kdybyste mě zastoupil? Zabere vám to jen minutku.“

Nick přemítal, co by se stalo, kdyby začal křičet. Ta děsivá situace ho zasáhla plnou silou a jemu došlo, že nemá na vybranou, jinak si Talyor počůrá kalhotky, svede to na něj a způsobí mu velké potíže.

Rozběhl se zpátky a našel ji, jak poskakuje na jedné noze.

„Dobře, jdeme. Vydrž, vydrž, vydrž.“ Přibouchl dveře, zvedl prkénko a stále to slovo opakoval. Nadzvedla si šaty a čekala, takže zřejmě potřebovala pomoct se spodním prádlem. Zavřel oči, stáhl ho dolů a potom ji zvedl na mísu. Uslyšel úlevný povzdech a plynulý čúrek, který mu napověděl, že zatím všechno funguje skvěle. Jeho sebedůvěra se vrátila. Dokáže se postarat o dítě. Není se čeho bát.

„Chci zmrzlinu.“

Hrome.

Nick odrecitoval stejná slova, která použila Alexa a která tak dobře fungovala. „Dostaneš ji později.“

„Ne, teď.“

Ostře se nadechl a zkusil to znovu. „Určitě ti zmrzlinu dají. Ale musíš chvíli počkat, víš?“

Zachvěl se jí spodní ret. „Chci ji teď. Pořád čekám a čekám.

Slibuju, že když mi ji dáš hned, sním celou večeři. Prosím.“ Při její upřímné prosbě mu poklesla čelist. Co má dělat?

Připomněl si, že je úspěšný obchodník. Jak těžký soupeř může být malá holčička?

Zachoval odhodlaný tón. „Nejdřív sníš večeři a potom dostaneš zmrzlinu. Musíš maminku a tetu poslouchat.“

Spodní ret se znovu roztřásl a porcelánově modré oči se zalily slzami. „Máma, teta Al a babička mě nikdy neposlouchají. Slibuju, slibuju, slibuju, že sním všechno, co budu mít na talíři, ale teď chci zmrzlinu. Můžeš ji tajně vytáhnout z mrazáku. Sním si ji tady a nikomu to neřeknu. A ty budeš navždycky můj nejlepší kamarád! Prosím!“

Otřásl se hrůzou a držel se svých zbraní. „To nejde.“ Taylor se rozplakala.

Nejdřív si myslel, že to zvládne. Až holčička prolije pár slz, uklidní ji, odvede ji zpátky k matce a zůstane v celé záležitosti rozumným dospělým. Ale pak otevřela ústa, zakvílela a po hladkých

růžových tvářičkách se jí valily slzy. Rty se třásly a tvářila se tak nešťastně, že už to Nick nesnesl. Zapřísahal ji, aby přestala, ale stále pokračovala, takže nakonec udělal to jediné, co mu zbylo.

„Dobře, přinesu ti ji.“

Půvabně popotáhla. Na dlouhých blonďatých řasách ulpěly kapky a měla mokré tváře. „Počkám tu.“

Nechal ji sedět na záchodě a vyšel zpátky na chodbu.

Předpokládal, že cestou narazí na nějakého rodiče, prarodiče nebo tetu, kteří mu v tom zabrání, ale došel až do rušné kuchyně, otevřel mrazák a vytáhl kousek zmrzliny. Pak se zarazil a čekal, že ho někdo odhalí.

Nic.

Takže zmrzlinu rozbalil, popadl ubrousek a vrátil se na toaletu. Taylor pořád seděla na míse.

Podal jí zmrzlinu. Natáhla buclatou ručičku a rozzářila se tím nejsladším úsměvem, jaký v životě viděl. Srdce mu zjihlo, zatímco mu hleděla do očí a slibovala mu celý svět. „Díky. Budeš můj nejlepší nový kamarád!“

Zatímco s chutí olizovala zmrzlinu, zaplavila ho pýcha. Děti stejně mají pořád hlad, takže večeři určitě sní. Přesto jí radši připomene, aby celou tuhle záležitost udržela pod pokličkou.

„Taylor?“

„Co je?“

„Nezapomeň, že ta zmrzlina je tajemství. Jen mezi tebou a mnou.“

Vážně přikývla. „S Emily máme taky spoustu tajemství, ale nemůžeme je nikomu říct.“

Spokojeně přikývl. „Přesně tak. Tajemství se nikomu neříkají.“ Někdo zaklepal na dveře. „Nicku, jsi tam?“

„Běž pryč, Alexo, zvládneme to. Za minutku jsme venku.“

„Teto Al, že to neuhádneš?“ zaječela Taylor. „Mám zmrzlinu!“ Nick zavřel oči. Měl vědět, že ženské se nedá věřit.

Dveře se otevřely. Nick si představil, jaká scéna se Alexe naskytla. Taylor sedí na záchodě a jí zmrzlinu, zatímco on se hrbí na malé proutěné stoličce před ní a v ruce drží ruličku toaletního papíru.

„Sakra.“

„Sakra. Sakra, sakra, sakra,“ opakovala Taylor nadšeně. „Vidíš tu zmrzlinu, teto Al? Dal mi ji! Je to můj nejlepší kamarád.“

Nick čekal na výbuch vzteku. Nebo smíchu. Na cokoli kromě hrobového ticha, které se neslo ze dveří koupelny. Když konečně sebral dost odvahy a zvedl hlavu, hleděla na něj Alexa s vyloženým úžasem a dalšími emocemi, které nechápal. Téměř s něhou.

Odkašlala si a promluvila: „Jsi pěkná uličnice, prcku. Naposledy si kousni a koukej mi to dát.“

„Dobře.“

Nick přemítal, proč se Taylor s Alexou nehádá, a potom došel k závěru, že by za to měl být vděčný. Jeho manželka rychle zabalila zbytek zmrzliny do několika kapesníků a hodila ho do odpadkového koše. Odstrčila Nicka na stranu, zvedla Taylor ze záchodu a sebrala mu toaletní papír, aby ji utřela. Vytáhla Taylor kalhotky, upravila jí šaty, opláchla ruce a rychle jí otřela ústa, aby zamaskovala všechny důkazy.

Potom vyšla z koupelny v doprovodu přešťastného tříletého dítěte a jednoho zmateného dospělého. Přidřepla a něco pošeptala Taylor

do ucha. Holčička přikývla a potom odběhla, aby se připojila k ostatním hostům.

„Cos jí řekla?“ zeptal se.

Samolibě se usmála. „Že jestli o té zmrzlině jen cekne, už nikdy jí žádnou nedáme. Věř mi, děti mluví stejným jazykem jako my.“

„Nezlobíš se?“

Obrátila se k němu. „To myslíš vážně? Ani netušíš, kolik věcí jsem tomu andílkovi podstrčila. Zkoušela to na tebe se slzičkami, viď?“

Poklesla mu čelist. „Jak to víš?“

„Mně se to stává pořád. Neměl jsi šanci. A ještě něco.“

„Co?“

„Právě teď jsem neuvěřitelně vzrušená, a jakmile se dostaneme domů, ukážu ti, jak moc.“

Ohromeně na ni zíral. „Zahráváš si se mnou.“

Políbila ho na otevřená ústa, až se mu zkroutily prsty u nohou a zatočila se mu hlava, a propletla s ním jazyk. Potom se s uličnickým úsměvem odtáhla. „Ne. Ale později si s tebou určitě pohraju.“

Potom vyšla z toalety a nechala ho tam stát s erekcí a zmateným výrazem ve tváři.

Ženy.

Za dva týdny nato Nick přemítal, jestli muž, který spí se ženou, přijde o veškerou moc.

Z poslední schůzky u Conteho odcházel s ujištěním, že definitivní rozhodnutí padne začátkem roku. Celou dobu, co spolu mluvili, se cítil nepříjemně, zvlášť když se Conte zeptal na Alexu, ale jinak se domníval, že tu situaci zvládl dobře. Z případných investorů zbyli pouze dva – Nick a velká společnost StarPrises se sídlem na Manhattanu. Před Vánocemi prezentoval na velké poradě svůj konečný model a projekt. V rozhodující bitvě ho díkybohu výrazně podpořil Richard Drysell. Nick si ale bohužel nebyl jistý, kterým směrem se obrátí hrabě, a byl kvůli tomu hrozně nervózní.

Toužil přijít domů, zasednout k teplé, vydatné večeři, kouknout se na fotbal a potom s manželkou zalézt do postele. Rozhodně ne

proto, aby tam spali. Otevřel dveře, setřásl z bot nánosy sněhu a vešel dovnitř. Přitom přemítal, jak rychle se dokáže najíst a přesunout k té nejdůležitější části večera, když vtom šlápl do psí hromádky.

Vztekle vykřikl a nadzvedl botu. Italská ručně šitá kůže teď získala tmavší odstín, než bylo původně v plánu. Krásná dřevěná podlaha byla špinavá a místo vůně vařeného jídla prosycoval vzduch odporný pach výkalů. Zabije ji.

„Alexo!“

Přiběhla z kuchyně, zardělá buď pocity viny, nebo studu, a potom se prudce zastavila. Za ní se skrýval dlouhý, vychrtlý stín. Nick přimhouřil oči a přejížděl pohledem po prašivém loveckém psovi, který ho kdysi pronásledoval ve snech. A rozhodl se, sex nesex, že tuhle ženu už nemá pod kontrolou.

„Půjde. Hned.“

„Ale…“

„Myslím to vážně, Alexo. Chci, aby ten pes vypadl z mého domu, krucinál. Podívej, co tu udělal.“

Zmizela a potom se vrátila s pytlem na odpadky a ruličkou toaletního papíru, aby tu spoušť uklidila. Opatrně si zul botu, obešel

hromádku a pozoroval ji, jak se s vervou pustila do práce a do vysvětlování.

„Chviličku mě poslouchej. Vím, že si ho nemůžeme nechat – ani bych se tě nesnažila přesvědčit – ale volali mi z útulku, že jeho čas vypršel a dneska ho musí uspat. Nechápu, proč ho nikdo nechce – je to krásný pes – a když si ho tu den nebo dva necháme, slibuju, že mu najdu domov.“

Pes zůstával v kuchyni, čekal na verdikt a ve žlutých očích se neodrážely žádné emoce. Nick znechuceně utrousil: „Nikdo ho nechce, protože je to ten nejošklivější pes, jakého jsem kdy viděl. Může být nebezpečný.“

Ostře se nadechla. „Je hodný, vůbec nevrčí. V útulku mi řekli, že ho našli opuštěného u silnice se zlomenou nohou. Nejspíš ho někdo vyhodil z jedoucího auta.“

Do háje.

„Vím, že je zanedbaný, ale podle mě je chytrý a nikdo ho necvičil. Nechám ho v zadním pokoji, uklidím tu a slibuju, že za několik dní bude pryč. Prosím, Nicku. Dej mi jen pár dní.“

Podrážděný její prosbou i vlastní reakcí si sundal druhou botu a přistoupil k tomu psisku. Postavil se před něj, jako by ho vyzýval, aby něco udělal, a čekal na známku bojovnosti nebo agrese, aby ho měl proč vyhodit.

Jenže pes neudělal nic. Nezavrtěl ocasem, nesklonil hlavu ani nezavrčel. Z jeho prázdných žlutých očí čišelo prosté nic…

Nickovi přeběhl mráz po zádech. Odvrátil se od psa, odhodlaný nenechat se dojmout. „Jen několik dní. Myslím to vážně.“

Vypadala tak radostně a vděčně, že ho napadlo, že mu možná nějaká moc přece jen zbyla. Potom se rozhodl, že své převahy využije. „Uvařilas večeři?“

„Je skoro hotová. Lososové plátky s čerstvou zeleninou a rýžový pilaf. Víno se chladí, salát je hotový. Budeš mít spoustu času podívat se na fotbal.“

Zvedl hlavu. Ohromilo ho, jak dobře poznala, co muž chce, když v něčem ustoupí. Ještě přitlačil na pilu. „Myslím, že se před večeří osprchuju.“

„V tom případě ti přinesu nahoru sklenku vína. Můžeš se najíst u televize.“

„To by šlo.“

Rychle mu vzala sako a doprovodila ho nahoru. Nick usoudil, že pár dní se psem za její vděk stojí. S tou příjemnou myšlenkou vkročil do svého pokoje a svlékl se.

Alexa zavedla psa do zadního pokoje a položila na podlahu roztrhaná stará prostěradla, která našla u sebe v bytě. Dala mu jídlo a vodu a políbila ho na hlavu. Bodlo ji u srdce, když si všimla, že nezavrtěl ocasem. Ani jednou. Tenhle pes ji něčím přitahoval, ale spokojila se i s tím, že získala trochu času, aby mu našla láskyplný domov.

Teď se musela postarat o manžela.

Nalila víno do sklenky a zamířila nahoru po schodech. Z chodby uslyšela tekoucí vodu a břicho se jí stáhlo příjemnou předtuchou.

Jakmile pomyslela na milování s Nickem, mezi stehny se jí rozhořel vlhký žár a ztvrdly jí bradavky. Otevřela dveře do koupelny, vstoupila do oblaku páry a položila sklenku na umyvadlo. Potom se začala svlékat.

„Máš na umyvadle víno, zlato.“ Tlumeně odpověděl: „Díky.“

Odtáhla sprchovou zástěnu, vkročila do mramorem obloženého velkého boxu a usmála se. „Prosím.“

Vypadal, jako by ho praštili do hlavy kladivem.

Využila příležitosti, objala ho kolem krku a přitiskla se k jeho kluzkému, mokrému tělu. Reliéf zvlněných silných svalů a pokožky porostlé drsnými chloupky ji doháněl k šílenství. Nedokázala se ho nabažit. Uvědomila si, že se spolu ještě nesprchovali, zatím se k této úrovni důvěrností nedostali, ale zdálo se, že nyní se té příležitosti dokonale chopil.

A to doslova.

Během dvou vteřin ztvrdl a pulzoval touhou. Hrdelně zasténal, natáhl se po ní a zmocnil se jejích úst, aby ji ochutnal, učinil ji svou a poskytl jí potěšení. Hladově klouzal jazykem dovnitř a ven. Alexa

mu zaryla nehty do mokré pokožky a přitiskla se co nejblíž k jeho

namydlenému tělu. Sprcha je zalévala jako vodopád, takže zatímco horečně přejížděla rukama po jeho těle, z vlasů kolem obličeje jí crčela voda. Vášnivě opětovala jeho polibky, propletla jazyk s jeho a potom se odtáhla a poklekla před něj.

„Alexo.“

„Pšš.“ Vzala ho hluboko do úst. Voda jí stékala po hlavě a po zádech, když kroužila jazykem kolem citlivých záhybů jeho penisu. Milovala jeho chuť, pokožku i hluboké zasténání, které mu uniklo ze rtů a prozrazovalo jeho potěšení.

Horečně si ji přitáhl zpátky nahoru, zeširoka se rozkročil a přitiskl ji ke své hrudi. Strnul a zadíval se jí hluboko do očí. Potom do ní tvrdě vnikl.

Zalapala po dechu. Pulzoval v ní a její svaly se na přivítanou zatnuly. Projela jí divoká touha, když ji uchopil za boky a pohyboval s ní nahoru dolů. Po chvíli, když jejich pohyby ještě zintenzivněly, zanaříkala a kousla ho do ramene. Pak zaklonila hlavu, aby si odhrnula mokré vlasy z čela, a s výkřikem dosáhla orgasmu.

Dospěl k vrcholu krátce po ní. Ochabla, na roztřesených nohou se opřela o jeho hruď, líbala ho a prakticky předla uspokojením. Dlouho ji držel pod teplým proudem vody, a když konečně zvedla hlavu, pohladil ji po vlasech.

„Ten pes může zůstat týden.“

Zasmála se a pohladila ho po obličeji. Milovala, když se uvolnil a dobíral si ji, stejně jako když tvrdohlavě trval na svém.

„Kvůli němu jsem to nedělala. Důvody byly čistě sobecké.“

„Jsi skvělá žena.“

„Přinesla jsem ti víno. A večeře je hotová.“

Mlčky se na ni díval. Srdeční tep se jí neuvěřitelně zrychlil a vztyčily se jí bradavky. Téměř rozpačitě se připravila k odchodu, ale zastavil ji, chlípně se zakřenil, pohladil ji po břiše a pak do ní jemně vnikl prstem.

Ostře se nadechla, a když začal dráždit drobný pulzující výčnělek, začala zrychleně dýchat. Chytila ho za ramena a zavrtěla hlavou, jako by chtěla popřít, jakou nad ní má moc.

„Nemůžu…“

„Ale ano, můžeš. Znovu, Alexo.“

Vklouzl prstem hluboko a pohyboval jím sem a tam. Vyklenula boky, aby ho přijala. Ztvrdl, roztáhl jí nohy a znovu vnikl dovnitř. Přirážela proti němu s divokou nevázaností, kterou ještě s žádným milencem neprožívala. Později, když se několikrát otřásla, ji pevně objal. Nakonec zavřel vodu a jemně ji osušil. Přimhouřila oči a nechala ho, aby o ni pečoval. Přijímala vše, co jí dával, s náruživostí, která ji svou silou šokovala. To mu však nikdy nepoví. Nick nemusí vědět, jak hluboké city k němu chová, a už vůbec by neměl odhalit tajemství, které dlouho skrývala i sama před sebou a až teď si ho konečně přiznala.

Miluje ho.

Zcela. Každou jeho část, dobrou i špatnou, jako přítele, milence, partnera i soupeře. Chce s ním strávit zbytek života a dát mu všechno, co může, ačkoli po tom Nick netouží. Proto to pečlivě skrývala, protože věděla, že ačkoli si od něj bere vše, co jí dává, nikdy jí to nebude stačit.

Naposledy ho políbila, usmála se a zatvářila se vesele. „Dáš si večeři?“

Jeho obličejem prolétl zmatený výraz, skoro jako by věděl, že před ním něco důležitého tají, ale potom její úsměv opětoval. „Ano.“

Vzal ji za ruku a odvedl ji ven.

*

„Jdi pryč.“

Pes na něj bezvýrazně hleděl. Nick se zadíval z okna na padající sníh a mrkl na hodinky. V knihkupectví zavírali před několika hodinami, jenže Alexa stále nebyla doma. Na silnicích ležela námraza a podle předpovědí hrozila předvíkendová sněhová bouře. Všichni měli zřejmě obrovskou radost, že možná budou bílé Vánoce, ale Nickovi to bylo jedno, pokud byly uklizené vozovky a šla elektřina.

Ušklíbl se, když si vzpomněl, že ho Alexa nazývá lakomcem.

Svou láskou k oslavám ho doháněla k šílenství. Zdobila dům, trvala na živém stromku, a dokonce pekla vánoční cukroví, které líp vypadalo, než chutnalo. Když jí řekl pravdu, hodila ho po něm.

Aspoň že pes vyjedl drobečky.

Nick znovu pohlédl ke dveřím. Vychrtlé zvíře se schovávalo za rohem a pokukovalo po něm žlutýma očima. Týden už skoro skončil, takže jeho čas téměř vypršel. Nickovi se nelíbilo, jak z něj nespouští oči a sleduje každý jeho pohyb. Nechoval se jako normální pes, který štěká, vrtí ocasem a chlemtá vodu. Tenhle vypadal spíš jako přízrak. Alexa ho donutila jíst, pít a naučila ho chodit na procházky. Pes to všechno dělal, ale jeho oči zůstaly vzdálené, jako by čekaly, až vyjde najevo skutečná pravda. Jako by čekaly, že ho znovu vysadí na

hlavní silnici. Samotného.

Nick zavrtěl hlavou. Pobouřilo ho, jak se jeho tělo zachvělo.

Poslední dobou se mu zdálo o psovi, kterého Jed vyhodil z domu, a byly to děsivé sny. Uprostřed noci se natáhl po manželce, aby přetrvávající představy rozptýlil. Přistihl se, že to dělá poslední dobou stále častěji. Ztrácel se v jejím těle, teple a žáru, dokud se mrazivý chlad uvnitř něj nerozpustil.

Když na příjezdovou cestu zajel žlutý volkswagen, zaplavila ho úleva. Otevřela hlavní vchod, oklepala si sníh z bot a s radostným smíchem si setřásla z vlasů bílé vločky.

„Není to nádhera? V týdnu přijde další vánice, takže nakonec možná budeme mít bílé Vánoce.“

„Proč ses zdržela?“

„Dělal sis starosti?“ Vrhla po něm uštěpačný pohled a sundala si kabát.

„Ne. Ale minulý týden jsem ti připomínal, že potřebuješ nové pneumatiky. Nechala sis je přezout?“

„Ještě ne.“

„Nemůžeš jezdit ve sněhu se sjetými gumami. Měla bys svoje auto odvézt do servisu a vzít si BMW.“

Pokrčila nos. „Nemám BMW ráda, jsem v něm nervózní. A kromě toho jsem už řídila v horším počasí, než je tohle, a v horších vozidlech. Páni, teplo z krbu je úžasná věc.“ Ohřála si ruce a kýchla.

„To zatracené nachlazení ne a ne odeznít. Máme dnes večer nějaké dobré víno? Myslím, že v devět dávají Život je krásný.“

Při jejím zjevném pokusu přehlížet jeho rady se zamračil. „Je to hrozně starý film. Posledních několik dní ti není dobře. Měla by sis zajít k doktorovi.“

„Nemám čas. Svátky jsou v obchodě nejrušnější období.“

„Zítra tě svezu, vysadím tě u knihkupectví a vezmu tvoje auto do servisu, aby vyměnili ty pneumatiky. Podle mě by ses té rachotiny měla zbavit. Kup si nové auto.“

Zaškaredila se. „Vám boháčům se to mluví. Teď si nové auto nemůžu dovolit, a navíc mám svého brouka ráda.“

„Koupím ti ho.“

„Ne, díky.“

Její odpověď ho zklamala. Jasně tvrdila, že si ho vzala pro peníze. Tak proč si je, krucinál, nevezme? Nabídl jí, že udělá na kavárnu odborný návrh zdarma. Teď jí chtěl koupit nové auto. Pořídil by jí i nový šatník, přestože by mu připadala dokonalá i v pytli. Po jeho penězích, které byly to nejjednodušší, co mohl druhým dát, vždycky všichni skočili. Jen ona ne. Odmítla si vzít jediný halíř nad rámec dohody a pořád ho nutila cítit se provinile. Doháněla ho k šílenství. „Jsi moje manželka, takže ti můžu koupit auto.“

„To ve smlouvě není.“

„Ani sex.“

Čekal, že se rozčílí, ale jen se rozesmála. Potom znovu kýchla.

„Jo, asi máš pravdu. Ale sex si nechám.“

Došel k ní těžkými kroky a pes se přihrbil. „Tak to auto považuj za dárek.“

„Jestli chceš, můžeš mi koupit květiny, ale svého auta se nezbavím. Dneska máš hroznou náladu.“

„Nemám,“ ohradil se, ale ještě víc ho to podráždilo. Kvůli tomu, jak horlivě její obvinění popíral, vypadalo mnohem pravdivěji. „Proč mi nedovolíš, abych pro tebe něco udělal?“

Sedla si na podlahu před krbem, zula si boty a zvedla hlavu.

„Řekni mu, ať zůstane.“

Hrál si na hloupého. „Komu?“

„Tomu psovi.“

„Dal jsem ti čas, Alexo. Slíbilas mi, že ho v pátek odvedeš. Žádného psa nechci. Prostě ho nechci.“ Čekal, že vybuchne, a připravil si argumenty, aby tu hádku vyhrál.

Místo toho se smutkem v očích přikývla. „Dobře. Zítra půjde.“

Útroby mu sžíraly pocity viny. Nejradši by psa popadl a ještě dnes večer ho odvezl do útulku. Místo toho se díval, jak jeho manželka napřáhla paže a začala na toho divného čokla broukat. Ošklivý zrzavý hafan se přišoural dopředu a zastavil se před ní. Pomalu na něj sáhla, položila mu ruku pod čelist, hladila ho po krku a přitom mumlala nesmysly. Po chvíli se jeho roztřesené svaly

uvolnily a uši přilehly k hlavě. Naznačovala mu, aby si jí lehl na klín, a dál ho hladila po srsti. Teď, když ho vykoupala a nakrmila, měl kožich trochu hladší a plnější.

Nick pozoroval scénu, která se mu odehrávala před očima, a sváděl bitvu mezi osamělostí a rizikem bolu. Minulost se smísila s přítomností. A poprvé za několik týdnů mu připadalo, že pes na kratičkou chvíli podlehl a užívá si něžnou péči někoho, kdo tvrdí, že ho miluje.

Nick si všiml, že začal vrtět ocasem.

Jeho manželka, která se v přítomnosti dvou raněných, ztracených duší vyhřívala před krbem, ten drobný pohyb nepostřehla. Nedělala to kvůli vlastnímu prospěchu ani cíli, kterého by potřebovala dosáhnout. Nepoužívala lásku jako odměnu, pouze milovala a svobodně ji rozdávala. Každou noc ho přivítala ve svém těle a nic od něj nevyžadovala. Její impulzivnost a hrdost s ním otřásly a ponížily ho. A teď si Nick v záři ohně najednou uvědomil, že ji miluje.

Miluje svou manželku.

To poznání ho zaplavilo a srazilo na podlahu jako přílivová vlna. Bolavý a s vyraženým dechem vstal, vrtěl hlavou a překvapeně přemítal, co se to, krucinál, stalo. Stál uprostřed pokoje, aniž si ho vůbec všimla, a díval se, jak se jeho život stáčí z hlavní silnice na cestu plnou kamení, křovin a výmolů. Ohromený těmi emocemi o krok couvl, jako by se chtěl od toho nebezpečí vzdálit.

Hrome.

Miluje svou manželku.

„Nicku?“

Otevřel ústa, aby odpověděl, ale nevydal ani hlásku. Zhluboka se nadechl a zkusil to znovu. „Ano?“

„Jestli se nechceš na ten film dívat, navrhni něco jiného. Myslela jsem si, že budeme popíjet před krbem a pozorovat, jak venku sněží, ale jestli se ti nechce, jsem ochotná k čemukoli.“

Mluvila o filmech, zatímco on prožíval největší krizi svého života. Zavřel oči a potlačil city pronikající zvětralou zdí, jež je obklopovala a která se měnila v sutiny. Pes snad poznal, že jsou na stejné straně barikády, zvedl hlavu a zadíval se na něj.

A tehdy Nick pochopil, co musí udělat.

Bylo to příliš nové, aby vyjádřil své emoce slovy, byl příliš zmatený, aby věděl, jak tuhle novou hru hrát, a vybuchovaly v něm stále nové, složité emoce, které uměl dát najevo pouze jediným způsobem.

Prošel pokojem a klekl si před ni. Pes tiše zamručel, slezl z jejího klína a vytratil se do kuchyně. Alexa se na Nicka zadívala s otázkou v očích. Položil jí dlaň na tvář a prohlížel si její obličej. Vrýval si do paměti každý její rys, jako by ji viděl poprvé, a nenávratně padal do propasti.

„Chci se s tebou milovat.“

Alexa poslouchala, co jí manžel říká. Nejdřív se jí zastavilo srdce a potom se nepravidelně rozbušilo. Nevěděla, co se tentokrát změnilo, ale cítila, že došli na křižovatku a Nick se rozhodl jít po zatím neprobádané cestě.

Od večírku u Conteho se milovali každý večer, někdy pomalu, jindy horečně a vášnivě. Šeptal jí erotická slůvka a komplimenty, říkal jí, že je krásná a že po ní touží.

Ale nikdy se jí nedíval hluboko do očí, jako by si uvědomoval, kdo Alexa je. Teď, když se svrchní vrstvy sloupaly a vespod odhalily zralou dužinu, si před ním připadala zcela odhalená. Se zatajeným dechem čekala, až se od ní odtáhne.

Místo toho vzal obě její tváře do dlaní a promluvil do jejích rtů.

„Jsi moje manželka a chci se s tebou milovat.“

Potom ji políbil tak pomalu a vroucně, že okamžitě roztála jako sníh na jarním sluníčku. Její tělo ochablo, rty se otevřely a jazyky se spojily ve starodávném rytmu, v němž muži se ženami tančí po celá staletí.

Pomalu ji přitiskl zády na koberec, svlékl jí oblečení a s úctou, která ji vzrušovala, vyvolávala v ní stud a nutila ji chtít ho ještě víc, ochutnával každý kousek odhalené pokožky.

S tichým příkazem jí roztáhl nohy a něžně rozevřel záhyby ukrývající její pohlaví. Potom ji políbil a jazykem a rty ji doháněl k extázi. Nevnímal její horečné pohyby, kterými se ho snažila vytáhnout zpátky nahoru. Brzy dosáhla mohutného orgasmu a vyklenula se pod ním. Chytil ji za boky a dál ji líbal, až hrdelně zavzlykala a prosila ho, prosila ho…

Přitiskl se k ní, ale zatím do ní nevnikl.

„Podívej se na mě, Alexo.“

Omámeně otevřela oči a pohlédla na muže, kterého vroucně milovala. Čekala, až si ji vezme a dá jí všechno, co může.

„Vždycky jsi to byla jen ty.“ Odmlčel se, jako by se chtěl ujistit, že ho slyšela a rozuměla mu. V hloubce jantarových očí to zajiskřilo. Sevřel její prsty, jako by se jí snažil říct něco, na co mu slova nestačí.

„A vždycky budeš.“ Vnikl do ní, až vykřikla. Stále se na ni díval, držel ji za ruce a začal přirážet. Pokaždé když se k ní opět přitiskl, se zdálo, že požaduje víc než její tělo. Jako by usiloval o její srdce a přitom jí dál dával všechno, co mohl, a pomalými, pravidelnými pohyby ji mučil, dokud nebalancovala na okraji propasti. Tentokrát, když přepadla přes okraj, ji následoval a celou cestu ji držel za ruce. A když se ocitli zpátky, vzal ji před krbem do náruče, políbil ji na spánek a ležel s ní v opojném tichu, které je zahalilo jako volně se snášející sněhové vločky. Uvědomila si, že se mezi nimi změnilo něco, o čem zatím nebyl ochoten mluvit. A i když se za tu myšlenku proklínala, pevně doufala, že by jí někdy mohl patřit.

*

O něco později, když ospale ležela v jeho příjemně teplém objetí, jí pošeptal: „Ten pes může zůstat.“

Na okamžik zvedla hlavu a přemýšlela, jestli ho správně slyšela.

„Cože?“

„Je to můj dárek. Může tu zůstat.“

Ohromeně hledala slova, kterými by vyjádřila, co jí dal, ale stejně jako on žádná nenašla. Proto se po něm znovu natáhla, přitáhla si jeho hlavu k sobě a dokázala mu to jinak.

Nazítří se Nick díval na svou kašlající a kýchající manželku a vrtěl hlavou. „Říkal jsem ti to.“

Zasténala, obrátila se, aby zabořila obličej do polštáře, a silně zakašlala. „To neříkej. Potřebuju svůj sirup proti kašli.“

Postavil vedle ní podnos s kuřecí polévkou, horkým čajem a džusem. „Na to zapomeň, když bereš antibiotika a léky s kodeinem. Doktor mě varoval. Už ani nosní kapky. Četl jsem o tom článek.“

„Chci svou matku.“

Zasmál se a políbil ji na rozcuchané vlasy. „Máš televizi a dálkový ovladač. Krabici kapesníků. Romantickou knížku a telefon. Odpočívej a já se brzy vrátím.“

„Musím jít do knihkupectví. Maggie se neumí postarat o zákazníky.“

„Jeden den to zvládne. Jen si představ, kolik mužů okouzlí natolik, že si koupí další knížky. Sněz tu polévku.“

Něco zabručela a Nick za sebou jemně zavřel dveře.

Spokojeně nastoupil do volkswagenu. Když teď ležela v posteli, měl konečně příležitost vyměnit na její rachotině pneumatiky a olej. Osobně ji doprovodil k lékaři, převzal recept, zastavil se v lékárně pro léky a potom ji uložil pod deku.

Připadalo mu, jako by tu scénu pozoroval seshora, a všiml si, že se chová jako manžel. Opravdový manžel, ne falešný. A nejhorší bylo, jak hluboce ho ta role uspokojovala.

Vytáhl z přihrádky všechny papíry, vystoupil z auta a posadil se, že počká. Doufal, že v tom štosu najde zprávy z minulých technických prohlídek, a začal prolistovávat účty.

Úřední dopis z banky ho zarazil.

Přečetl si ho a mrkl na datum. Před měsícem. Dávno po svatbě.

Až potom, kdy dostala peníze. Co se tu, sakra, děje?

Zazvonil mu telefon. Rozrušeně přijal hovor. „Haló?“

„To je dost, žes mi to zvedl.“

Vzpomínky ho vrátily do minulosti. Jeho srdce i tón výrazně ochladly. „Co chceš, Jede?“

Otec se zasmál. „Lepší přivítání od vlastního syna si nezasloužím? Jak se máš?“

Nick upustil dopis do klína a bez zájmu utrousil: „Fajn. Cože ses vrátil z Mexika tak brzy?“

„Oženil jsem se.“

S manželkou číslo čtyři. Jeho matka se brzy objeví a začne dělat potíže – jako obvykle. Maggie a Nick jsou jen figurky, aby ta hra byla zajímavější. Zvedl se mu žaludek. „Blahopřeju. Poslouchej, mám naspěch, nemůžu jen tak klábosit.“

„Musím s tebou něco probrat, synu. Co kdybychom si zašli na oběd?“

„Promiň, mám spoustu práce.“

„Zabere ti to nanejvýš hodinku. Tolik času si snad uděláš.“

Slova zněla jako jasné varování. Nick pevně zavřel oči a bojoval s instinkty. Radši se s ním sejde, pro případ, že by Jed dostal zvrácené nápady ucházet se o Dreamscape a zpochybnit poslední vůli. Taková nepříjemnost. „Fajn. Sejdu se s tebou ve tři hodiny v Planet Diner.“

Ukončil hovor a pohlédl zpátky na dopis.

Proč by mu Alexa lhala kvůli tomu, jak použije sto padesát tisíc dolarů? Zapletla se do něčeho, o čem neměl tušení? Jestli si v bance požádala o půjčku na kavárnu a tu jí zamítli, kam šly jeho peníze?

V hlavě mu vířily otázky, které nedávaly smysl. Z nějakého důvodu si nepřála, aby zjistil pravdu. Jestli opravdu chtěla další peníze, stačilo ho požádat, aby k žádosti o úvěr připojil svůj podpis, a zaručeně by ho schválili. Co se tu, krucinál, děje?

Zatímco čekal na auto ze servisu, zastavil se v kanceláři, aby zabil čas. Krátce Alexe zatelefonoval, aby se ujistil, že bude v pořádku, než se vrátí z oběda s Jedem. Lákalo ho položit jí vážnější otázky, ale přitom ho napadlo, jestli chce vůbec znát pravdu. Sice ji miluje, ale nic rozhodujícího se nezměnilo. Nemůže jí nabídnout jistotu ani děti, takže i kdyby s ním zůstala, nakonec by ho začala nenávidět. Při té představě ho polila hrůza.

Jed seděl v rohové kóji. Nick si prohlížel muže, s nímž měl společnou krev. Peníze a zahálka mu šly k duhu. Mexické slunce mu zesvětlilo vlasy a dosněda opálený obličej mu propůjčoval charakter, který ve skutečnosti neměl. Byl vysoký a oblečení šité na míru mu skvěle padlo. Dnes měl značkový červený svetr, černé kalhoty a kožené mokasíny. Oči se mu leskly veselím, které jistě podnítil alkohol. Nejspíš si před setkáním s dlouho neviděným synem dal koktejl. Když Nick vklouzl do kóje, všiml si, jak se jejich obličeje podobají. Otřásl se. Nesnášel, když musel sedět naproti otci. A nejvíc v životě se bál, aby se nestal stejným mužem, jako je on.

„Nicku, rád tě vidím.“ Jed napřáhl ruku, potřásl si s ním a potom pár chvilek flirtoval se servírkou.

Nick objednal kávu. „Co tě přivádí do New Yorku, Jede?“

„Amber se tu narodila, takže přijela na návštěvu. Přemýšlím, že se ve městě na chvíli usadíme a zařídíme si dům. Třeba bychom se mohli občas vídat.“

Nick se snažil zjistit, jaké emoce v něm otec vyvolává, ale nic necítil. „Proč?“

Jed pokrčil rameny. „Jsi můj jediný syn a víš, že jsme se nějakou dobu neviděli. Jak jde práce?“

„Dobře.“ Nick usrkl kávy. „O čem jsi se mnou chtěl mluvit?“

„Slyšel jsem, že ses oženil. Blahopřeju. Udělals to z lásky, pro peníze, nebo kvůli sexu?“

Nick zamrkal. „Cože?“

Otec se hlasitě zasmál. „Proč sis ji vzal? Já se s tvou matkou oženil z lásky a skončilo to pohromou. Druhou a třetí manželku jsem měl na sex a taky to krachlo. Ale Amber mám kvůli penězům… a postavení. Jsem si jistý, že tenhle vztah přetrvá.“

„Zajímavá teorie.“

„Takže která varianta je ta pravá?“ Napjal čelist. „Láska.“

Jed zařičel smíchy a ukrojil si kousek palačinky. „Jsi blázen.

Aspoň že jsi od strýce dostal pěkný dáreček. O všem jsem slyšel.“

„Ať tě ani nenapadne závěť napadnout. Dědictví je vyřízené.“

„Nemusíš se mnou mluvit tak spatra. Víš, podle mě jsme si podobnější, než bys chtěl věřit. Oba milujeme peníze a ženy. Na tom

není nic špatného.“ Jed na něj ukázal vidličkou. „Nejsem tady, abych dělal problémy – mám vlastní majetek a ten tvůj nepotřebuju. Ale Amber do mě pořád rýpe, ať se sblížím se svými dětmi. Proto mě napadlo, že bychom mohli všichni společně poobědvat. Ty, Maggie a Ambeřiny děti.“

Byla to tak komická situace, že Nick na chvíli oněměl. Vzpomněl si, kolikrát prosil Jeda, aby s ním prohodil pár slov nebo se spolu najedli jen sami dva. A teď si kvůli naléhání nové manželky Jed myslí, že Nick začne nadšeně experimentovat se vztahem mezi otcem a synem? Ledovým štítem pronikla zahořklost. Bylo to příliš málo… a příliš pozdě. A ještě horší bylo to, že Jed o jejich vztah ani ve skutečnosti nestál.

Nick dopil kávu. „Vážím si té nabídky,Jede, ale odmítám.

Nepotřeboval jsem tě předtím a nepotřebuju tě ani teď.“

Otcovy oči potemněly. „Vždycky sis myslel, že jsi lepší než já, co? Mazánek, kterému vyjde všechno, na co sáhne. Poslouchej, synu, krev je krev a brzy pochopíš, že jsi předurčený dělat stejné chyby, jako jsem udělal já.“ Další slova prakticky zavrčel: „Chceš znát pravdu? Vzal jsem si tvou matku z lásky, ale jí šlo jen o peníze.

Když jsem zjistil pravdu, chtěl jsem to ukončit, ale už bylo pozdě. Otěhotněla. A já zůstal trčet ve slepé uličce. S tebou.“

Nick polkl, zatímco se před ním začala odvíjet noční můra.

„Cože?“

Jed se odporně uchechtl. „Je to pravda. Byls jejím zoufalým pokusem, jak si mě udržet, a fungovalo to. Dítě vyžaduje podporu a alimenty celý život. Rozhodl jsem se, že zůstanu a zasadím se o to, aby naše manželství vydrželo, ale nikdy jsem jí to neodpustil.“

Poslední kousky skládanky zapadly na místo a najednou dávaly dokonalý smysl. Jed nikdy nechtěl děti, Nicka ani Maggie. „Proč mi to teď říkáš?“

Otec se chladně usmál. „Jako varování. Nespouštěj svou novomanželku z očí. Jestli si tě vzala pro peníze a začne mít pocit, že jí unikáš, určitě se vloudí chybička. Pamatuj si má slova. A potom budeš v pasti stejně jako já.“ Odmlčel se. „Protože my dva jsme

úplně stejní, Nicku.“

Nick na otce dlouho hleděl. Uvědomil si, že muž, který ho zplodil, nemá u své rodiny žádnou úctu, a pocítil mírný strach. Co když má pravdu? Co když Nick celá léta bojuje s geny a teď jeho čas vypršel? Co když je předurčený k tomu, aby se stal stejným mužem jako otec, ať už se rozhodne jít krátkou, nebo dlouhou cestou?

Posledních několik týdnů v něm vyvolalo touhu věřit na věci, které neexistují – na lásku, pravdu a rodinu. Přesto mu Alexa lhala o těch penězích. V čem dalším si ještě vymýšlela? Po zádech mu přeběhl mráz. Co když jí jde celou dobu, zatímco on se do ní postupně zamilovává, o něco mnohem většího?

Zaplavily ho pochybnosti, ale potlačil je a nesklonil hlavu. „Ty a já nemáme nic společného. Hodně štěstí, Jede.“

Hodil na stůl několik bankovek a odešel, ale slova, která vyřkl, se mu s každým krokem zarývala do mysli víc a víc.

V hloubi duše si totiž vůbec nebyl jistý, jestli je to pravda.

Nepodobá se Jedu Ryanovi víc, než si myslí?

KAPITOLA DESET

Je těhotná.

Alexa zírala na zavřené dveře, za kterými zmizel gynekolog.

Ano, trochu se jí dělalo špatně od žaludku. Nedostala včas měsíčky, ale snadno to přičetla stresu, hektickým svátkům s rodinou, práci a Nickovi. Proč by o té možnosti vůbec uvažovala, když brala antikoncepci?

V uších jí zvonila lékařova slova.

„Neužívala jste v posledních měsících nějaké další léky?“

„Ne. Jen něco na bolení hlavy… Ale počkejte, ano. Měla jsem mírný zápal plic a dostala jsem…“ Jakmile jí to došlo, zmlkla.

Doktor přikývl. „Antibiotika. Praktický lékař vás měl varovat, že to snižuje účinky antikoncepce. Vlastně se s tím setkávám docela často. Doufám, že je to šťastná zpráva.“

Hluboko uvnitř se vzedmula touha a vybuchla v ohňostroj emocí.

Ano, je to šťastná zpráva.

Aspoň pro mě.

Nasedla za volant volkswagenu a položila si obě dlaně na ploché břicho.

Dítě.

Čeká s Nickem dítě.

V myšlenkách zalétla zpátky k posledním několika týdnům. Sblížili se a manželský život se pro ně stal druhou přirozeností. Vánoce s její rodinou proběhly v uvolněnější atmosféře a Nick se skutečně snažil bavit. Miloval se s ní s hlubokou vášní, která se dotýkala její duše. Alexa věřila, že zdi mezi nimi se pomalu drolí. Občas ho přistihla, jak se na ni dívá a z jeho očí vyzařují tak pronikavé a obnažené emoce, až zatajila dech. Přesto pokaždé když otevřela ústa, aby mu pověděla, že ho miluje, se viditelně uzavřel. Jako by vycítil, že jakmile by ta slova pronesla, nepůjde to už vrátit zpátky.

Čekala na tu nejlepší chvíli, ale teď její čas vypršel. Milovala ho a toužila po skutečném manželství, které by přesahovalo hranice obchodní dohody. A musela mu povědět, co udělala s jeho penězi.

Vše se v ní stáhlo napětím. Odmítl se oženit s Gabriellou, protože chtěla dítě. Logicky se bál, aby neopakoval otcovy chyby. Přesto Alexa doufala, že jakmile si uvědomí, že je to dítě skutečné a je jeho součástí, uvolní se a konečně se přestane bát milovat.

Odjela domů ve stavu vzrušení a dychtivého očekávání. Ani ji nenapadlo tajit mu pravdu. Očekávala, že bude reagovat otřesem a také strachem, ale intuice jí napovídala, že nakonec tu představu uvítá. Koneckonců dítě neplánovali, takže jim ho osud seslal z dobrého důvodu.

Alexa tvrdošíjně věřila, že její manžel bude šťastný. Díky té zprávě se konečně otevře a odhodí všechny svoje obavy. Věděla, že ji miluje.

Zaparkovala na příjezdové cestě a zamířila k domu. Zrzoun se přišoural ke dveřím, aby ji přivítal. Dlouho ho hladila za ušima a líbala na čenich, dokud neviděla, jak zavrtěl ocasem. Potlačila úsměv. Kéž by to i s manželem bylo tak snadné. Stačila trocha lásky a trpělivosti a pes viditelně pookřál.

Vešla do kuchyně, kde Nick připravoval večeři. Zástěra uvázaná kolem pasu, kterou dostal k Vánocům od její matky, ho prohlašovala za Šéfkuchaře roku. Přistoupila k němu zezadu, stoupla si na špičky, pevně ho objala a zabořila nos do jeho krku.

Otočil se a s potěšením ji políbil.

„Ahoj.“

„Ahoj.“

Usmáli se na sebe.

„Co vaříš?“ zeptala se.

„Grilovaného lososa, špenát a pečené brambory. A samozřejmě salát.“

„Samozřejmě.“

„Mám nové zprávy,“ prohodil.

Alexa se mu dívala do obličeje. V očích mu vítězoslavně zablýsklo a vyloudil šibalský úsměv. „Panebože. Dostal jsi tu smlouvu.“

„Přesně tak.“

Se zavýsknutím mu skočila do náruče. Zasmál se, otočil se s ní kolem dokola a potom sklonil hlavu a znovu ji políbil. Zaplavilo ji

165

důvěrné teplo. Zaryla mu nehty do ramen a pevně se ho držela. Po dlouhém polibku se odtáhl a celý se rozzářil. Srdce se jí rozbušilo a naplnilo se takovou radostí, až se bála, že praskne.

„Zapijeme to, zlato. V lednici se chladí šampaňské. Otevřeme ho a pořádně to oslavíme.“

Zarazila se a přemítala, kdy mu má povědět vlastní novinu.

Normální žena by počkala, až se bude podávat večeře a oba se budou radovat kvůli vyhrané soutěži na obnovu nábřeží. Normální žena by počkala na vhodný okamžik a pozvolna na tu představu manžela připravila.

Alexa si přiznávala, že nikdy nebyla normální. Zpráva o jeho úspěchu je jistě dobré znamení, aby k ní přidala i tu svou.

„Nemůžu pít.“

Usmál se a posypal lososa solí a kořením. „Snažíš se vynechat alkohol? Není to hloupá dieta? Víno je dobré na krev.“

„Ne, nedržím dietu. Ale byla jsem dneska u doktora a říkal, že nemůžu pít.“

Pohlédl na ni a zamračil se. „Je ti něco? Zase jsi nemocná? Říkal jsem ti, abys šla radši k mému lékaři. Ten tvůj je divný holistický guru, který rád rozdává bylinky a podobné věci. Když jsi měla zápal plic, musel jsem ho dokopat k tomu, aby ti dal opravdové léky.“ Nasypal na pánev brambory a pokapal je olivovým olejem.

„Ne, nejsem nemocná. Řekl mi něco jiného.“

„Vážně?“ Odložil lžíci a trochu polekaně se k ní obrátil. „Zlato, začínáš mě děsit. Co se děje?“

Jeho starost ji dojala. Vzala ho za ruce a pevně stiskla. A potom mu tu zprávu oznámila.

„Nicku, jsem těhotná.“

V jeho očích se objevil otřes, ale na to byla Alexa připravená. V klidu čekala, až mu to dojde a budou si moct o všem promluvit.

Věděla, že Nick nepodlehne emocím, ale zachová si rozum a logiku. Opatrně se vymanil z jejího sevření a couvl ke kuchyňské lince.

„Cos to řekla?“

Zhluboka se nadechla. „Jsem těhotná. Budeme mít dítě.“

Zdálo se, že nenachází slova. „To není možné. Bereš přece prášky.“ Zarazil se. „Je to tak?“

„Samozřejmě. Ale tyhle věci se občas stávají. Doktor říkal…“

„Jak příhodné.“

Zamrkala. Díval se na ni, jako by se z ní stala dvouhlavá zrůda.

Pocítila neklid. Ustoupila od něj a posadila se ke kuchyňskému stolu.

„Vím, že je to pro tebe šok. Pro mě byl taky. Ale čekám dítě a musíme si o tom promluvit.“

Mlčel a Alexe zněžněl hlas. „Neplánovala jsem to. Nehodlala jsem z toho udělat skutečné manželství. Ale miluju tě, Nicku. Jen jsem čekala na správný okamžik, abych ti to řekla. Mrzí mě, že jsem to na tebe takhle vyklopila, ale už nechci čekat. Řekni prosím něco. Cokoli.“

Pozorovala, jak se jí manžel mění před očima. Muž, kterého milovala a s nímž se tak ráda smála, se začal vzdalovat. Ten odstup se neustále zvětšoval a přinášel s sebou arktickou zimu, která ji rozechvěla. Jeho obličej mohl být klidně vytesán z kamene. A zatímco čekala na jeho další slova, zmocnilo se jí hrozné tušení, že došli na další rozcestí.

Nick na manželku upřeně hleděl. „Nechci to dítě.“

Popraskaný led se najednou opět zacelil a vytvořil mezi nimi neprostupnou zeď. Jediné emoce, které pronikaly puklinami, byly zášť a hořkost. Hm, byla skvělá herečka. Omámila ho natolik, že se do ní zamiloval, a teď za to tvrdě zaplatí.

Zamrkala a zavrtěla hlavou. „Dobře. Nechceš ho. Chápu, že máš strach, ale časem se tvoje city možná změní.“

Slova, která mu Gabriella řekla před několika měsíci, jako by se mu vysmívala. Hlavou se mu odráželo stejné otcovo varování.

Upozornili ho, že Alexa využije veškerých prostředků, aby ho chytila do pasti, ale nevěřil tomu. Podlehl její nevinnosti a začal se do ní zamilovávat.

Na začátku jasně nastavil pravidla a hloupě věřil, že si ho váží natolik, že se ho nepokusí podvést.

A teď ho najednou miluje.

Skoro se zadusil hořkým smíchem. Od chvíle, kdy v autě objevil žádost o půjčku a setkal se s otcem, se v něm mísily pochybnosti s

touhou jí věřit. Přesto tu záležitost nechal být a rozhodl se jí důvěřovat. Doufal, že mu časem poví, k čemu ty peníze použila.

Ale teď jasně odhalila svůj podvod, s planoucím obličejem a očima plnýma vítězství.

Dítě.

Čeká s ním dítě.

Rostoucí vztek ho zahalil černým mrakem věštícím bouřku. „O co tu jde, Alexo? Sto padesát tisíc ti nestačilo? Nebo ses postupem času namlsala?“

Viděl, jak bolestí zkřivila obličej, ale prokoukl její lest. Úskoky pro něj nebyly nic nového.

Roztřeseným hlasem se zeptala: „O čem to mluvíš?“

„Hra skončila. Jsi chytrá a víš, že se konec smlouvy blíží.

Krucinál, jsme spolu už pět měsíců. Nebyla sis jistá, co bude dál, takže jsi využila příležitosti, abys tu dohodu potvrdila. Problém je v tom, že já to dítě nechci. Takže jsi zpátky tam, kde jsi byla.“

Předklonila se a objala si rukama břicho. „Opravdu tomu věříš?“ Roztřeseně se nadechla a viditelně se zachvěla. „Jsi přesvědčený, že jsem to udělala schválně, abych tě k sobě uvázala?“

„Proč bys mi jinak tvrdila, že bereš prášky, abych přestal používat kondom? Od začátku jsi přiznávala, že ti jde jen o peníze, a potom ses mi snažila namluvit, že jsi nezávislá. Abys mě vyvedla z míry.“ Nevesele se ušklíbl. „To, že jsi odmítla nové auto, bylo chytré. Spolkl jsem to i s navijákem. Ale ve skutečnosti jsi čekala na větší příležitost.“

„Panebože.“ Předklonila se, jako by trpěla fyzickou bolestí, ale Nick zůstal, kde byl, a neprojevil žádný cit. Pomalu vstala ze židle. Její zář vybledla. V obličeji se jí zračil zármutek, při kterém na vteřinu zaváhal. Potom však obrnil své srdce a přiměl se čelit pravdě.

Jeho manželka je lhářka. Využila nevinné dítě, aby dostala, co chce, a teď to dítě bude za její činy pykat. Při pomyšlení, jak stále trvá na svém a tváří se, jako by sama byla obětí, se otřásl odporem.

Chytila se zdi a vyděšeně se zadívala na druhou stranu místnosti.

„Netušila jsem, za koho mě máš,“ vypravila ze sebe zastřeným hlasem. „Myslela jsem si…“ Zhluboka se nadechla a zvedla bradu.

„Ale na tom, co jsem si myslela, už asi nezáleží, viď?“

Otočila se a Nick utrousil za jejími zády poslední slova:

„Udělalas velkou chybu, Alexo.“

„Máš pravdu,“ zašeptala. „Udělala.“ Potom odešla.

Dveře se zavřely. Dlouho stál v kuchyni, dokud neuslyšel tiché pleskání pacek. Zrzoun se posadil vedle něj se žlutýma očima naplněnýma tichým vědomím, že Alexa odešla nadobro. Smutně zavyl. Pak se dům naplnil děsivým tichem. Opět zůstali sami, ale Nickovi chyběly emoce, aby se rozplakal.

Byl rád, že ten pes truchlí za oba.

KAPITOLA JEDENÁCT

Uplynuly dva týdny.

Nick se díval z okna v kuchyni. U nohou mu ležel Zrzoun a vedle lokte měl postavený šálek kávy, ze které se ještě kouřilo.

Pohyboval se životem jako stín. Měl plno práce, takže vkládal veškerou energii do svých projektů, a pak se celou noc převracel v posteli a myslel na Alexu a jejich nenarozené dítě.

Zazvonil zvonek.

Zavrtěl hlavou a zamířil ke dveřím. Venku stáli Jim a Maria McKenzieovi.

Při pohledu na jejich známé postavy pocítil zármutek, ale potlačil emoce a otevřel dveře. „Jime, Mario, co tady děláte?“

Předpokládal, že přišli z jediného důvodu – aby ho úplně zničili. Připravil se na Mariiny slzy a prosby týkající se nenarozeného dítěte. Očekával, že ho Jim udeří a prokleje za to, že ublížil jeho holčičce.

Narovnal se a zatvrdil, aby to všechno snesl. Vlastně ho překvapilo, že s tím tak dlouho otáleli. Krucinál, možná mu vztek jejích rodičů pomůže. Potřeboval něco cítit – přivítal by dokonce i bolest. Nakonec musí Alexu stejně kontaktovat, aby zjistil, jak to s jejich smlouvou bude dál a jaké divadýlko navenek sehrají. Co o něm asi rodičům napovídala?

„Můžeme dál?“ zeptala se Maria.

„Samozřejmě.“ Zavedl je do kuchyně. Zrzoun, který si stále nezvykl na cizí lidi, se odšoural za závěs. Nick došel pro dva šálky a přitom psa nepřítomně poplácal po hlavě. „Mám kávu nebo čaj.“

„Kávu, prosím,“ řekl Jim. Oba se posadili. Nick se zaměstnal tím, že našel smetanu a cukr, a přitom se snažil nevnímat svůj sevřený žaludek.

„Předpokládám, že jste si přišli promluvit o Alexe,“ začal.

Jim a Maria si vyměnili zvláštní pohled. „Ano. Vyhýbá se nám, Nicholasi. Myslíme si, že se něco děje. Nezvedá nám ani telefon.

Zašli jsme za ní do obchodu, abychom se ujistili, že je všechno v pořádku, ale na něco se vymluvila a poslala nás pryč.“

Jim přikývl. „Není v kontaktu ani s bratrem nebo s Izzy a Gen.

Proto jsme se rozhodli, že přijdeme sami a popovídáme si s ní. Řekni nám, Nicku, máte vy dva problémy? Kde je?“

Ta zvláštní atmosféra mu připomněla epizodu z fantasy seriálu Twilight Zone. Hleděl na postarší pár ve své kuchyni a přemýšlel, co jim má, krucinál, povědět. Alexa se jim o dítěti nezmínila. Ani o jejich rozchodu. Zřejmě netušila, jak má tu situaci vyřešit.

Potlačil zmučené zasténání. Za nic na světě jim nepřizná, co se stalo. Nejsou to jeho příbuzní. Nemá k nim žádnou zodpovědnost.

„Hm, myslím, že má nějaký program v BookCrazy. Večer s poezií.“

Maria ho vzala za ruku. Síla mísící se s něhou ho dohnala téměř k pláči. Z očí jí čišela starost. „Už žádné lži. Teď patříš do rodiny.

Pověz nám pravdu.“

Její slova otřásla ledovým krunýřem hluboko uvnitř něj. Rodina.

Stále věřila, že je Nick součástí rodiny. Kéž by ho manželka nezradila a stále to byla pravda. Sklonil hlavu a dřív, než si ta slova stačil rozmyslet, vyhrkl: „Rozešli jsme se.“

Maria se ostře nadechla. Představil si, jak do něj Jim zabodává nenávistný pohled. Nick podlehl nevyhnutelnému. Bylo na čase přiznat jim své hříchy, do jednoho. Uvědomil si, že ten krok potřebuje udělat i kvůli sobě. „Alexa mi sdělila, že se mnou čeká dítě.“ Při pohledu na okamžitou radost, která se objevila v jejich obličejích, zavřel oči. „Ale řekl jsem jí, že ho nechci.“

Zvedl bradu a odhodlaně se na ně zadíval. Obklopila ho důvěrně známá ledová clona. „Od začátku jsem ji varoval, že nedokážu být otcem.“

Maria si ho chápavě prohlížela. „Proč jsi něco takového říkal, Nicky? Budeš skvělý táta. Jsi milující, odhodlaný a máš tolik co dát.“

Zavrtěl hlavou. „Ne, nemám. Mýlíte se.“ Na rtech se mu vznášela slova o Alexině zradě, ale mlčel. Nechtěl jejím rodičům lámat srdce tím, že by jim vyprávěl o jejich manželství bez lásky. „Jsou tu i další osobní důvody, Mario, o kterých nemůžu mluvit a které možná nejsem schopný odpustit.“

„To není pravda, Nicholasi,“ řekl Jim jemně. „Pokud jeden druhého milujete, vždycky je prostor pro odpuštění. Já zradil důvěru

171

svých dětí i manželky. Utekl jsem a obrátil se zády ke všem, o které jsem měl pečovat. Ale odpustili mi a teď jsme opět spolu.“

Maria přikývla. „Manželství je složitý vztah. Všichni chybujeme a někdy děláme hrozné věci. Ale sliby, které jste si vzájemně pověděli, se týkají dobrých i špatných časů.“

Nickovi se sevřelo hrdlo. „Chybí mi vytrvalost. Jsem stejný jako otec. Teď má čtvrtou manželku a stará se jen o sebe. Nemůžu tu zůstat a ubližovat nevinnému dítěti. Není nic horšího než být nechtěný.“

Obrnil se proti pohrdání a otřesu. Místo toho se Maria zasmála, přistoupila k němu, vzala ho do náruče a pevně objala. „Ach, Nicholasi, jak to můžeš říct? Copak si nevzpomínáš, kolikrát ses vplížil do mého domu, abys ukradl pár sušenek a dohlížel na svou sestru? Jsi milující muž, který se svému otci vůbec nepodobá.

Pokaždé když se podíváš na mou dceru, vidím, jak ti z očí čiší láska.“

Jim si odkašlal. „Jsi sám sebou, Nicku, a děláš vlastní rozhodnutí i chyby. Nesvaluj nic na geny ani se neschovávej za výmluvy. Máš na víc.“

Maria vzala jeho obličej do dlaní a oči jí zářily láskou, veselím a pochopením. „Tvůj otec by nám nikdy nedal tak štědrý dar. Peníze, které jste nám s Alexou věnovali, nám dovolily, abychom se postarali o děti a nepřišli o domov.“

Nick se zamračil. „Peníze?“

Zavrtěla hlavou. „Alexa říkala, že se o tom nikdy nesmíme zmínit, ale musíš přece vědět, jak jsme ti vděční.“

Přistoupil na tu hru, protože jeho podvědomí křičelo, že následující odpověď je posledním kouskem hádanky. „Ano, jistě, udělali jsme to moc rádi. Použili jste je…“

Maria naklonila hlavu. „Abychom zachránili náš dům, samozřejmě. Teď se s Jimem můžeme starat jen o poplatky a údržbu. Konečně máme šanci na slušný život. A to všechno jen díky vám.“

Vyřešená hádanka se před ním skvěla v celé své kráse. Peníze, kvůli kterým Alexu odepsal, nešly do jejího podnikání. Lhala, aby zachránila rodný dům. Z toho důvodu si ho vzala.

Na kavárnu se pokusila získat půjčku sama, ale banka její žádost odmítla. Konečně pochopil, proč mu Alexa neřekla pravdu. Jak by mohla? Copak by dovolila, aby ji nebo její rodinu litoval nebo ten argument dokonce použil proti ní? Postarala se o tu záležitost sama, protože za každého, koho milovala, by položila život. Byla to ta nejvěrnější, nejshovívavější, nejtvrdohlavější a nejvášnivější žena, jakou v životě poznal, a on ji šíleně miloval.

Pravda pronikla do každého koutku jeho těla. O tom dítěti mu nelhala. Nesnažila se otěhotnět. Zkrátka se to stalo, ale byla natolik naivní, že mu věřila, pověděla mu pravdu a snažila se mu to vysvětlit. Opravdu se domnívala, že bude šťastný.

A on ji zradil. Raději uvěřil jedovatým poznámkám Gabrielly a svého otce než ženě, která ho milovala.

Poprvé od Tří králů ho napadlo, jestli mu Alexa někdy odpustí.

Upřeně hleděl na Mariu. Tato žena dala dceři nejen sílu bojovat za to, v co věří, ale i srdce, které bezpodmínečně rozdávalo lásku. Srdce, které, jak doufal, mu dá druhou šanci.

Vzpomněl si na otce a jeho ženy. Nick tvrdě pracoval na tom, aby se vyhnul emocím a nenechal se už nikdy ranit tak, jak ho ranili jeho rodiče. Jejich vztah ubližoval každému v okolí.

Jako by místností projel blesk a otřásl jeho nitrem.

Pochopil, že pokud půjde dál po stejné cestě, stane se z něj úplně stejný člověk, jako je jeho otec. Pevně zatnul pěsti. Tím, že si ve vztazích udržoval odstup, aby se vyhnul bolesti, vytvářel ve svém nitru prázdno. Svými činy však způsobil milované ženě větší žal, než si kdokoli zaslouží. Byl hrozný zbabělec, který zraňoval lidi tím, že se staral jen o sebe.

Stále se nemohl zbavit strachu, který si tolik let pěstoval, ale poprvé to chtěl aspoň zkusit. Toužil jí dát, co potřebuje. Toužil být otcem, manželem a přítelem. Toužil ji chránit, pečovat o ni a strávit s ní zbytek života. Jestli jí dá všechno, co má, vše, čím je, třeba jí to bude stačit.

Poslední zeď kolem jeho srdce pukla, začala se drolit a nakonec se zhroutila.

Alexandria v to kupodivu věřila, protože ho milovala.

Roztřesenýma rukama sevřel Mariiny prsty. „Musím si s ní promluvit.“

Maria přikývla. „Naprav to.“

Narovnal se a obrátil se k tchánovi na druhé straně místnosti.

„Zpackal jsem to. Můžu jen doufat, že mi odpustí. Ale zkusím to.“ Jim se usmál. „Zkus, synu.“

Nick pohlédl na ošklivého loveckého psa, kterého začal mít rád.

„Mám nápad.“

Maggie odložila horký šálek bylinkového čaje a našlehala cappuccino, jehož vůně pokoušela už několik minut Alexu. „Žádný kofein. V čaji jsou antioxidanty.“

Alexa se tiše zasmála. „Ano, mami. Ale nemyslím si, že by mi moka káva, zvlášť když jsem takhle vyčerpaná, nějak uškodila.“

„Kofein brzdí vývoj dítěte.“

„Stejně jako stres nebo když si člověk nevydělá tolik, aby si mohl dítě vůbec dovolit.“

„Hm, to určitě dělají hormony. Jsi praštěná.“

„Maggs!“

Její přítelkyně se zakřenila a sundala z čaje pokličku. „Ráda tě popichuju. Chci mít jistotu, že ses nezměnila v tragickou hrdinku, o kterých tak ráda čteš.“

„Jdi do háje.“

„To už je lepší.“

Alexa na ni láskyplně pohlédla. Zvládne to. Po dvou týdnech bez Nicholase, z nichž každý den byl zkouškou její síly a odvahy, se pevně rozhodla, že se s ním už nesetká. Před rodinou to tajila, ale tento víkend jim hodlala prozradit pravdu. Maggie jí pomůže. A ačkoli se jí nepodařilo získat půjčku, knihkupectví dosahovalo mnohem pravidelnějšího zisku. Přežije.

Tuto mantru si opakovala každou hodinu každého dne, který strávila v odloučení od milovaného muže, jehož dítě nosila. Rozhodl se a Alexa se musela smířit s realitou.

„Onehdy mě hrabě vzal na večeři.“

Alexa se při té dobré zprávě usmála a zadívala se na svou přítelkyni. „Jak to, žes mi to neřekla?“

Maggie pokrčila rameny. „Trochu jsme se pohádali. Pořád o tobě mluvil. Miluje tě, Al.“

Alexa se zasmála. „Věř mi, že mezi námi žádná jiskra není a nikdy nebude.“ Soustředěně mlaskla. „Ty ses hádala? Možná jsi konečně poznala toho pravého.“

Maggie se ušklíbla. „To je směšné.“

Alexa se zájmem našpulila rty. „Nejspíš je to jediný muž, který tě dokáže usměrnit, Maggs.“

„Těhotenství ti vymylo mozek.“

Alexa na chvíli zahlédla, jak se v Maggiiných očích mihl záblesk lítosti. Otevřela ústa, aby něco poznamenala, ale básníci, kteří měli vystoupit na večeru poezie, se už seřadili a zaujali svá místa.

Atmosféru podmalovávala náladová hudba linoucí se z reproduktorů. Venku padla tma a světla v sále se ztlumila. Když autoři začali recitovat do mikrofonu své myšlenky a sny, místnost prosytila tvořivá energie.

Přitiskla si zápisník k hrudi a nechala se ukolébat uklidňujícími představami. Zavřela oči a dovolila obrazům, aby ovládly její smysly a vzájemně se smísily jako olejové barvy na plátnech.

Nastala krátká pauza, kdy se interpreti vyměnili. A potom uslyšela ten hlas.

Zprvu byla její mysl pouze otevřená hlubokému zastřenému tónu, který mluvil do mikrofonu. Ale pak její srdce pochopilo, s kým ho má spojit, a naplnil ji bezbřehý úžas. Zatajila dech a pomalu pohlédla na muže, který stál na jevišti.

Byl to její manžel.

Nejdřív si myslela, že ji šálí zrak. Na jevišti nestál Nick Ryan, kterého znala, ale naprostý cizinec.

Byl oblečený v úboru fanouška baseballového týmu Mets. Modrooranžovou kšiltovku měl nasazenou obráceně a zpod ní vykukovaly zbloudilé blonďaté prameny. I svetr, džíny a tenisky byly v klubových barvách s nášivkami. V ruce držel oranžové vodítko a vedle něj s důstojností čistokrevného psa, nikoli neznámého nalezence, seděl Zrzoun. Kolem krku měl uvázaný šátek s nápisem Mets. Jedno ucho měl ohnuté a ocas se mu ani nehnul.

Přesto už neměl v očích ten uštvaný pohled, který si s ním obvykle

spojovala. O jeho přední tlapy byla opřená kartonová cedule se slovy: POJĎ DOMŮ.

Zamrkala jednou, dvakrát a teprve potom si uvědomila, že je ta scéna skutečná.

Nick držel mezi prsty papír vytržený z bloku. Odkašlal si. Když se jeho hlas ozval z mikrofonu, ostře se nadechla a zpozorněla.

„Na rozdíl od své manželky nepíšu básně. Ale naučila mě hledat v obyčejných věcech něco mimořádného. Díky ní jsem pochopil, co je to cit, pravda a jak je důležité dát člověku druhou šanci. Nikdy jsem netušil, že je možné neustále rozdávat a nepřemýšlet o tom, že budu i brát. Alexo, změnila jsi mi život, ale já se to příliš bál pochopit. Byl jsem přesvědčený, že nejsem dost dobrý. Až teď mi došlo, jaká je pravda.“

Alexa zoufale zavřela oči a zpod víček se jí začaly kutálet slzy.

Maggie ji vzala za ruku. Manžel ji chce zpátky. Přesto jí to připadalo jako známá báseň s mnoha neznámými motivy. Věděla o jeho temné minulosti a uvědomovala si, že kdyby se k němu obrátila zády, byla by v bezpečí. Protloukla by se sama. Teď se musela rozhodnout a nevěděla, jestli má sílu zkusit to znovu.

Otevřela oči.

K jejím uším zalétlo tiché mumlání a poznámky. Dívala se na muže, kterého milovala, a přála si, aby mluvil.

„Miluju tě, Alexo. Chci tebe i naše dítě. Chci i tohohle směšného psa, protože jsem ho taky začal milovat. A taky jsem zjistil, co nechci. Nechci žít bez tebe ani zůstat sám. A nechci věřit, že si tě nezasloužím. Přísahám, že ti to po zbytek života budu vynahrazovat.“

Roztřásl se jí spodní ret.

Maggie jí pevně stiskla ruku. „Pořád ho miluješ?“ Ztěžka polkla. „Bojím se, že to už nedokážu.“

Maggiiny oči vzrušeně plály. „Ale dokážeš, znovu a znovu.

Pokud ho máš dostatečně ráda.“

Její manžel odstoupil od mikrofonu a zamířil k ní. Pečlivě vybudovaná zeď kolem jejího srdce se otřásla v základech. „Vždycky jsi to byla jen ty. Díky tobě jsem kompletní.“

A potom před ní poklekl a položil jí ruce na břicho.

„Moje dítě,“ zašeptal. „Bál jsem se, že ti nemám co dát, ale mám.

A rád bych tě tím vším zahrnul.“

Zeď se otřásla, pukla a zřítila se k zemi. Alexa se rozhodla.

Zvedla ho a přistoupila k němu, aby ji mohl obejmout. Pevně ji uchopil kolem zad a pošeptal jí do ucha, že už jí nikdy neublíží.

Ticho přerušil hlasitý potlesk a výkřiky.

Maggie se zasmála. „Už bylo na čase, abys přišel k rozumu, brácho.“

Nicholas si přitáhl svou sestru do náruče. Z jeho obličeje zářil klid, který tam Alexa už párkrát zahlédla, ale nikdy nebyl tak zřetelný.

„Doufám, že půjdu vašemu dítěti za kmotru.“

Alexa se zasmála. „Jestli to bude holčička, Bůh nám všem pomoz. Bude odmalička nosit kožené oblečení a chovat se jako modelka.“

„A jestli to bude kluk, naučím ho, jak učinit ženu šťastnou.“ Nick políbil manželku na rty. „Dostaneš obojí, Maggs. Myslím,

že si odvezu manželku domů a začneme trénovat na druhé dítě.“

Alexa vykulila oči. „Na druhé? Nejdřív musím překonat ranní nevolnost a porodit.“

„To bude hračka. U všeho budu s tebou.“

„Jen když si vezmeš ten svetr s Mets.“

Nick se usmál. „Vlastně jsem přemýšlel o tvých argumentech a možná máš pravdu. Mets si zaslouží dalšího fanouška.“

Zvedla oči k nebi.

„Díky, matko Země,“ zašeptala.

V duchu si připomněla, že musí dát knihu kouzel Maggie. Něco jí napovídalo, že se Maggiin život změní. A bude k tomu potřebovat veškerou možnou pomoc.

Jakoby Nick věděl, na co myslí, políbil ji. „Jeďme domů.“ Objala ho a nechala se odvést zpátky ke světlu.

EPILOG

Maggie

Alexa zasténala a položila si talíř na vyboulené břicho. Při pohledu na její zjevnou nechuť vyvažovat na svém těle velké předměty sevřela Maggie rty a pokusila se potlačit úsměv. Její nejlepší přítelkyně se ještě víc zamračila.

„Mlč, Maggie. Jsem zoufalá. Proč si dává tak na čas? Zpozdila se skoro o dva týdny, a doktor mi pořád říká, ať jsem trpělivá. Chci, aby už byla venku. Venku!“

Maggie uchopila téměř čistý talířek, na kterém ještě před chvílí ležel kousek dortu, a podala jí sklenku mléka. Chápala Alexino nepohodlí a ráda by ji nějak podpořila, ale v tomhle stadiu jí mohla pouze přinést zákusek a namasírovat chodidla. Dokonce se jí pokusila koupit sytě růžové vietnamky s falešnými démanty, ale mezera mezi Alexinými prsty jako by neexistovala.

Soucitně mlaskla a posadila se na područku břidlicově šedé pohovky. „Já vím, zlato. Je to fuška. Vsadím se, že za pár dní ji budeš držet v náručí a přát si, aby ses trochu vyspala. Slyšela jsem, že malé děti křičí ve dne v noci.“

Alexa zakroutila oteklýma nohama a vzdychla. „Stejně nespím.“

„Chudák dítě. Mám pro ni dárek.“ Maggie zvedla zdobenou papírovou tašku a zahoupala s ní Alexe před očima. „Je až z Milána, od jednoho z nejlepších dětských návrhářů.“

„Nesmíš jí pořád něco kupovat, Maggs. Má už skoro větší šatník než já.“

„To je dobře. Aspoň je vidět, že se neflinkám.“ Maggie sledovala, jak její přítelkyně rozbalila hedvábný papír a vytáhla z něj černé džíny, zářivě růžové tričko a koženou bundu. Malé kožené botičky zdobily miniaturní růžové kamínky. „Líbí se ti?“

„Panebože, to je bomba! Nemůžu uvěřit, žes našla něco takového v dětské velikosti!“

Maggie se spokojeně usmála. „Moje kmotřenka nebude mezi ostatními dětmi na hřišti zaostávat. Musíme ji hned od začátku začít kazit.“

Alexa se zasmála. „Nicku, pojď se podívat, co tvoje sestra přinesla.“

Její bratr přišel z kuchyně a zvedl darovaný úbor. V obličeji se mu objevilo čiré zděšení. „Ani nápad. Moje dcera se nebude už v kočárku oblékat jako členka motorkářského gangu.“

Alexe zaplálo v očích. „Neurážej svou sestru ani její rozkošný dárek. Podle mě je to dokonalá výbavička. Hned po návratu jí to oblékneme.“

Maggie se posadila a poslouchala tu vášnivou výměnu názorů. Její obvykle mírná přítelkyně teď procházela změnami nálad, které naháněly hrůzu dokonce i jí. Hormony jsou hrozná věc, ale její bratr je sebejistě zvládal – Maggie vlastně postřehla, že mu při špičkování s manželkou pobaveně zajiskřilo v očích. Hádky mezi nimi jí připomněly jejich dětskou rivalitu. Koho by napadlo, že k sobě celou tu dobu měli tak blízko? Kdyby osud nezasáhl a nedonutil je ke sňatku, možná by se nikdy nedali dohromady. Přesto Alexa stále trvala na tom, že důvodem bylo to nesmyslné kouzlo lásky. A protože to ničemu neublíží, Maggie jí to nevyvracela.

„Jen přes mou mrtvolu,“ utrousil nenuceně. „Dáme jí ty roztomilé oblečky, na kterých jsme se shodli minulý týden.“

Alexa vzdorně vystrčila spodní ret. „Pokud ji mám porodit, taky jí vyberu oblečení.“

„Hm, tohle slyším několikrát denně. Kdybych ji mohl přivést na svět místo tebe, víš, že bych to udělal.“

Alexa se naježila. „Lháři. Tohle říkají všichni muži.“

Nick rozhodil ruce v předstírané kapitulaci. „Dočkám se nějaké podpory? Pokud možno od někoho s testosterony?“

Jako na zavolanou se ozvaly na chodbě kroky, prošly kuchyní a zastavily se přímo za nimi.

Maggie pomalu obrátila hlavu.

„Ale, cara, tentokrát to Nick zřejmě myslí vážně. Který muž by netrpěl místo své ženy?“

Maggie se zmocnil dosud nepoznaný pocit vzrušení… Hrabě Michael Conte k nim došel a plácl Nicka po rameni. Snažila se při tom uhlazeném gestu a typickém úsměvu neprotočit panenky. Oba muži – z nichž jeden zachraňoval toho druhého před bláznivou ženskou – na sebe spokojeně mrkli. Ne že by Nick potřeboval velkou pomoc. Napřáhl ruku, aby pomohl manželce z křesla, a přitom mumlal nějaké uklidňující nesmysly. Uhladil jí halenku přes velké břicho. Jeho něžné gesto i výraz zasáhly Maggie jako švihnutí bičem. Starý Nick byl opravdu pryč a na jeho místo nastoupil muž přetékající láskou k manželce a nenarozenému dítěti. Stal se úplně jiným člověkem, protože konečně uvěřil, že ho aspoň jedna osoba na světě miluje takového, jaký je, i se všemi chybami.

Hrdlo se jí sevřelo dojetím, ale zkušeně ten pocit potlačila. Bože, odkud se bere tahle směšná závist? Nick a Alexa si zaslouží žít šťastně až do smrti. Měla by se dát dohromady.

„Proč mi připadá, že kdykoli dojde k nějakým potížím, jste v jejich středu?“

Po uších i na jiných místech ji pohladil zpěvavý italský přízvuk, ale Maggie na tu posměšnou otázku odmítla odpovědět. Co tady, krucinál, dělá? Trávit pátky s Alexinou rodinou se stalo tradicí a Maggie se na to těšila. Dali si pizzu, těstoviny a Chianti. Ačkoli se dům jejích hostitelů neustále měnil, tvořil v jejím bláznivém životě pevný bod, kterého se mohla držet.

Dokud tam nevpadl Michael Conte.

Najednou se začal objevovat každý páteční večer se sicilskými zákusky cannoli a spoustou drobného pečiva, které bylo stejně lákavé jako jeho inkoustově černé oči. Choval se, jako by se jejich schůzka naslepo nikdy nepřihodila a jako by byl naprosté neviňátko.

Maggie však znala pravdu.

Ten muž miluje její nejlepší přítelkyni.

Pochopitelně se to snažil zakrýt, ale viděla, jak po Alexe hází zamilované pohledy. Slyšela jeho něžné projevy a hrdelní smích, kterým reagoval na všechno, co řekla. Zmocnil se jí pocit marnosti. Nikdo jiný neměl podezření, zvlášť ne její bratr. Nick kdysi překonal zdravou žárlivost a otevřel jejich novému příteli svůj dům. Láskou k Alexe jako by opět uvěřil, že lidé mají i dobré vlastnosti.

Maggie však naštěstí nebyla tak slepá.

Nick ji přejel varovným pohledem. „Maggie byla vždycky fúrie.“ Zvlnil rty do širokého úsměvu. „Vzpomínám si, jak si jednou večer přivedla máma domů nového přítele. Byl opilý a sprostě nadával.“

Alexa se zamračila. „Doufám, že jste všichni vyvázli bez úhony.“

„Kromě něj. Nešel pro ránu daleko a Maggie se bála, že až máma usne, mohl by vklouznout ke mně do pokoje. Tak na něj od té doby začala líčit pasti. A jednou v noci opravdu otevřel dveře.“

„Co se stalo?“ zeptala se Alexa.

„Zakopl o provaz, vzduchem prolétl mokrý mop a on se rozplácl na zem. Probudil nás a oba jsme udělali takový kravál, že ho máma vyhodila.“

Maggie to přešla se smíchem a mávla rukou. „O nic nešlo. Jen jsem se nudila a hledala trochu zábavy.“

Michael se na ni díval se zvednutým obočím, jako by se snažil nahlédnout do jejího nitra. Tvář se jí rozpálila, až téměř hořela. To snad ne! Nedovolí, aby se jí znovu dostal do hlavy. Jednou to stačilo.

„No, myslím, že dneska už jsme zažili vzrušení dost. Radši půjdu,“ prohodila.

Alexa vzdychla. „Jo, taky zalezu do postele. Nebo si aspoň podepřu nohy a podívám se na nějaký brak v televizi, dokud se mi zase nezvedne žaludek.“

Ztuhla, pak otevřela ústa a podivně vyjekla: „Proboha. Jsem celá mokrá.“

Nick sklopil oči. „Polila ses mlékem, zlato. To nic. Přinesu ti jiné.“

Maggie si ale všimla Alexina výrazu a rozbušilo se jí srdce. „To není mléko, Nicku.“

„Že ne?“ Se zmateným výrazem pohlédl z jedné na druhou. „Tak co tedy?“

Alexa zvýšila hlas. „Je čas.“

„Na co?“

„Na porod, ty pitomče!“ zaječela Maggie netrpělivě. „Praskla jí voda! Dítě chce na svět.“

Všichni strnuli jako ve špatném sitcomu a Alexa s mokrou skvrnou na kalhotách se zhluboka nadechla. Potom vypukla vřava.

Obě dívky užasle přihlížely, jak se muži rozběhli, jako by právě bylo oznámeno, že padá nebe.

Nick se vyřítil do ložnice a téměř vzápětí seběhl dolů s připraveným zavazadlem. Potom popadl lahve s vodou a přikrývky, jako by měli porodit cestou. Michael vyťukal číslo na mobilním telefonu a sdělil Alexině matce, aby přijela do porodnice. Nick mu hodil klíče od auta, aby nastartoval, jako by venku zuřila sněhová vánice a bál se, že motor nenaskočí, i když se jednalo o prvotřídní BMW. Michael zmizel a Nick proběhl chodbou a zabouchl za sebou dveře od garáže.

Maggie pohlédla na přítelkyni. „Co to, krucinál, dělají? Nějakou dobu stejně budeš mít porodní bolesti.“

Alexa vzdychla a promnula si kříž. „Když je něco rozruší, na chvíli se jim odkrví mozek. Nemůžou za to.“

„Asi. Nechceš si převléknout kalhoty, než odjedeš do nemocnice?“

„Dobrý nápad. Hned jsem zpátky. Zůstaň tu, aby Nick nezačal panikařit, až se vrátí.“

„Dobře.“

Maggie začala sklízet zbytky ze stolu a potom pohlédla na bratra, který s vytřeštěnýma očima vtrhl na chodbu. „Nakrmíš Zrzouna a vyvenčíš ho? Právě jsem volal do nemocnice, že jsme na cestě. Díky, Maggie, uvidíme se v porodnici.“

Popadl tašku a zavřel za sebou.

Maggie zírala na zavřené dveře a pak do sebe hodila poslední hlt vína. Přitom přemýšlela, kdy si Nick všimne, že s ním manželka není v autě.

Za několik vteřin se Alexa dovlekla dolů v tenkých legínách a tričku. „Kde je Nick?“

„Pryč.“

Alexa tiše zabručela. „To myslíš vážně? To je jako ze seriálu Miluju Lucy! Vzpomínáš si, jak Ricky odjel do nemocnice a zapomněl na ni?“

„Panebože, ten díl zbožňuju. Pamatuješ se na epizodu s čokoládou?“

Alexa se zasmála. „Jasně! Pořád si cpala cukroví do pusy, protože ho nedokázala dost rychle zabalit. Lucy je prostě k pomilování.“

„Rozhodně.“

Dveře se prudce rozlétly. Dovnitř vběhli Nick a Michael a horečně se rozhlíželi, jako by ztratili něco důležitého. Například manželku, která má porodní bolesti. „Co tady děláš?“ zařval Nick.

„Myslel jsem, že jsi v autě.“

Alexa ohrnula nos. „Musela jsem se převléknout a potom jsme se zapovídaly o seriálu Miluju Lucy. Neřvi na mě, nebo poprosím Maggie, aby mě odvezla do porodnice sama.“

Nick otevřel ústa. „Nechci mluvit o žádném pitomém seriálu!

Dítě se každou chvíli narodí – vypadněme odsud.“ Jako by si uvědomoval, že s manželkou nemůže vyhrát, zhluboka se nadechl a promluvil klidnějším tónem: „Promiň, zlato. Přestávám se ovládat. Jsi připravená?“

Alexa se široce usmála. „Ano.“ Předklonila se, objala Maggie a políbila ji. Na chvíli se jejich pohledy setkaly a zajiskřily mezi nimi hluboké ženské emoce. „Dítě přichází na svět,“ zašeptala Alexa vzrušeně.

Maggie potlačila náhlé slzy a stiskla jí ruku. „Nandej jim to, zlato. Brzy přijedu.“

„Miluju tě.“

„Já tebe taky.“

„Alexo! Musíme jet. Hned!“

Alexa se kolébavým krokem vzdálila. Jejich hlasy zesílily v další směšné hádce a potom se dům ponořil do ticha.

Dítě přichází na svět.

Maggie si přitiskla prsty ke rtům. Život se navždy změní. Vzduch se naplnil něčím, co jí vyráželo dech. Vzrušením. Nebezpečím.

A strachem.

„Už nikdy nebudou stejní.“

Zvedla hlavu jako vlk, který ucítil druha. Michael k ní došel pomalým, pružným krokem, připomínal dravce pohrávajícího si se svou kořistí. Tentokrát se rozhodla odpovědět. „Ne, nebudou. Budou silnější.“

Pousmál se. „Proč mi to připadá jako hrozba, cara? Týden po týdnu s vámi večeřím, ale stěží řeknete slovo. Prohlížíte si mě, jako bych se chystal ukrást rodinné klenoty. Ušklíbáte se nad mými dárky pro Alexu a Nicholase a zesměšňujete moje projevy něžnosti. Takže teď, když jsme konečně sami, byste mi mohla říct, co se vám honí hlavou.“

Dostala vztek a lačně se toho chopila. „Znám pravdu, hrabě. Sice ji dobře skrýváte, ale já vás mám přečteného. Čekáte na příležitost, jak zůstat s Alexou o samotě. Spřátelil jste se s Nickem, takže vás přijal jako součást rodiny. Ale já mám oči všude, a dokud jsem nablízku, neuspějete.“

Zasloužil si její uznání. Nepředstíral, že s ním otřásla, ani překvapeně neucukl. Něco se mu mihlo v očích, ale rychle to zmizelo. Zvedl hlavu a pomalým pohledem přejížděl po její postavě.

„Opravdu tomu věříte?“

Nepopřel její tvrzení. Zaplavil ji pocit marného vítězství. „Ano.“

„Chápu. Takže pokud jste se už rozhodla, asi nezáleží na tom, jestli vaše tvrzení zpochybním.“

„Jste dobrý, hrabě, ale já jsem lepší. A navíc mám co chránit.“ Jeho hlas podbarvila zvláštní hrdost. „Ano, na lidi, které milujete,

nedáte dopustit, viďte?“

Nedal jí čas, aby odpověděla. Odměřeně kývl a obrátil se.

„Popřeju vám bella notte, cara. Uvidíme se v porodnici. A počkáme a uvidíme.“

Potom odešel.

Maggie chvíli hleděla na zavřené dveře. Pak uslyšela tiché pleskání tlapek. Zrzoun asi vycítil její náhlou potřebu útěchy a postavil se vedle ní. Pohladila ho po hlavě, upravila mu šátek v barvách Mets a čerpala z něj konejšivý klid.

Michael Conte si chce hrát. Tak ať. Maggie udělá cokoli, aby Nickovi a Alexe neublížil.

Cokoli.

„No tak, zlato. Nakrmím tě, uklidím a potom se pojedu podívat na zbrusu nového člena tvé rodiny.“

Bůhvíproč Michael Conte zneklidňoval její mysl a zbavoval její duši i tělo klidu. O srdci uvažovat odmítla. Těžká léta a spousta zlých zážitků ji zatvrdily. Nezbylo jí nic, co by mohla někomu dát.

Přesto vzpomínka na její oblíbený film Mary Poppinsovou jí dávala znamení. Měla pocit, že se stočil vítr a všechno se navždy změní.

Bylo to směšné.

Setřásla tu myšlenku a pustila se do práce.