Jennifer Probst

Manželství s miliardářem 02. Manželská past

KAPITOLA JEDNA

Maggie Ryanová si přiložila ke rtům sklenku s margaritou a dlouze se napila. Kyselá chuť se střetla se slanou, vybuchla jí na jazyku a rozehřála krev. Bohužel ne dost rychle. Stále jí zbyla špetka zdravého rozumu, která její činy zpochybňovala.

Kniha ve fialové látkové vazbě ji lákala a zároveň se jí posmívala. Maggie ji znovu zvedla, zalistovala stránkami a hodila ji zpátky na moderní prosklený stolek. Bylo to

směšné. Kouzla lásky, proboha. Odmítala klesnout tak hluboko. Když s těmi nesmysly experimentovala její nejlepší přítelkyně Alexa, Maggie ji pochopitelněpovzbuzovala a podporovala ve snaze najít si spřízněnou duši.

Jenže tohle bylo něco úplně jiného.

Maggie tiše zaklela a vyhlédla z okna. Škvírami v přírodních bambusových roletách pronikaly proužky měsíčního světla. Skončil další večer. Další katastrofální rande. Až do svítání ji budou pronásledovat noční můry a nikdo

je nezaplaší.

Proč ji to k nikomu nepřitahuje? Ten poslední chlápek byl šarmantní, inteligentní a veselý. Když se jí konečně dotkl, očekávala sexuální vzrušení – nebo aspoň mizerné zachvění s příslibem do budoucna. Jenže necítila nic. Ani ň. Od pasu dolů byla zcela znecitlivělá. Uvědomovala si jen tupý pocit prázdnoty… a touhu po něčem víc.

Jako přílivová vlna ji zaplavilo zoufalství. Útroby jí sevřel důvěrně známý pocit paniky, ale potlačila ho a vší silou vyplula nad hladinu. Do háje. Odmítala podlehnout záchvatu ve svém vlastním království.

Chopila se pocitu podráždění jako tonoucí stébla a zhluboka, pravidelně dýchala.

Pitomé záchvaty. Nesnášela léky a nechtěla je brát, poněvadž optimisticky věřila, že se těch nepříjemností zbaví silou vůle. Pravděpodobně za ně mohla počínající krize středního věku, protože jinak vedla téměř dokonalý život.

Měla všechno, o čem většina lidí sní. Fotografovala sexy mužské modely ve spodním prádle a cestovala po světě. Zbožňovala svůj moderní byt, který nevyžadoval žádnou údržbu.

V kuchyni vybavené přístroji z nerezavějící oceli, lesklými keramickými dlaždicemi, moderním kávovarem na espreso a s mixérem na míchání koktejlů si připadala jako v Sexu ve městě. Plyšové bílé koberce a kožený nábytek v odpovídající barvě nenesl stopy dětského řádění a svědčil o jednoduchém stylu. Dělala si, co chtěla, kdy chtěla, a nikomu se za nic neomlouvala. Byla přitažlivá, finančně nezávislá a zdravá, tedy kromě občasných záchvatů panické poruchy. A přesto jí v koutku mozku s pobuřující neodbytností hlodala otázka, která každým dalším dnem

sílila.

Opravdu je tohle to pravé?

Maggie vstala, zahalila se do červeného hedvábného županu a vklouzla nohama do stejně křiklavých chlupatých pantoflí, z jejichž špiček vyrůstaly čertí rohy. Je dostatečně opilá, a navíc se to nikdo nedozví. Třeba jí trocha pohybu uklidní nervy.

Popadla arch papíru a sepsala si seznam vlastností, které od muže očekává.

Rozdělala ohýnek.

A odrecitovala mantru.

Při té nesmyslné činnosti se jí v mozku odráželo škodolibé

chichotání, ale umlčela ho dalším douškem tequilly a dívala se, jak papír hoří.

Koneckonců, neměla co ztratit.

Slunce vypadalo zuřivě.

Michael Conte stál na nábřeží a sledoval, jak se dokonalý kotouč prodírá nad vrcholky hor. Zářivá směsice ohnivě oranžové a jasně červené barvy stoupala vzhůru, vytlačovala tmu a vztekle jiskřila. Díval se na krále, který ráno hrdě oslavoval přechodné vítězství, a napadlo ho, zda ještě někdy zažije ten pocit.

Že žije.

Zavrtěl hlavou a ušklíbl se vlastním myšlenkám. Neměl si nač stěžovat. Vedl téměř perfektní život. Projekt nábřeží byl skoro hotový a první pobočka rodinného pekařství ve Spojených státech vzala americký trh útokem. Aspoň v to doufal.

Pohlédl za vodu a všímal si známek modernizace. Kdysi zchátralý přístav, kam se normální člověk bál vkročit – nyní oblast Hudson Valley – prodělal proměnu jako Popelka a Michael se toho účastnil. Ještě s dalšími dvěma investory vložili do svého snu spoustu peněz a Michael věřil

v týmový úspěch. Mezi růžovými keři se vinul kameny vydlážděný chodník a na hladinu se konečně vrátily čluny – velkolepé škunery a proslulé přívozy, které pořádaly plavby pro děti.

Kromě jeho pekařství se o přízeň náročných zákazníků ucházely lázně a japonská restaurace. K slavnostnímu otevření po roční výstavbě, která je stála spoustu krve a potu, došlo před pouhými několika týdny.

Konečně se LaDolce Famiglia zabydlela i v New Yorku. Zaplaviloho uspokojení smísené s podivnou prázdnotou. Co

se to s ním poslední dobou děje? Špatně spal, a když od něj ženy, které mu občas dělaly společnost, ráno odcházely, připadal si ještě roztěkanější než dřív. Na první pohled měl všechno, o čem muž sní. Bohatství, práci, kterou miloval, rodinu, přátele a dobrý zdravotní stav. Mohl si vybrat jakoukoli ženu, po které zatoužil. Jenže jeho italská duše volala po něčem hlubším, než je jen sex, a nebyl si jistý, zda to vůbec existuje.

Přinejmenším v jeho případě. Připadalo mu, že uvnitř něj se něco zlomilo.

Znechucenývlastním

hořekováním se obrátil a vykročil po chodníku. Zapípal mu mobilní telefon. Michael ho vytáhl z kašmírového pláště a pohlédl na číslo.

Sakra.

Na chvíli se zarazil a pak se smířeným povzdechem zmáčkl tlačítko.

„Ano, Venezie? Copak je to tentokrát?“

„Michaeli, jsem v hrozné bryndě.“ Na jeho uši zaútočila palba rychlé italštiny.

Soustředil se na tirádu slov prokládanou vzlykáním a lapáním po dechu a zoufale se jí snažil dát

smysl. „Říkala jsi, že se vdáváš?“

„Copak mě neposloucháš, Michaeli?“ Rychle přešla do angličtiny. „Musíš mi pomoct!“

„Zpomal. Zhluboka se nadechni a teprve pak mi všechno pověz.“

„Matka mi nedovolí, abych se vdala!“ vybuchla. „A za všechno můžeš ty. Víš, že s Dominickem chodím už léta. Doufala jsem, vlastně jsem se modlila, aby mě požádal o ruku, a on to nakonec udělal. Ach, Michaeli, přivezl mě na Piazza Vecchia, klekl si… a ten prsten je nádherný, prostě nádherný! Samozřejmě že jsem řekla ano a potom jsme pospíchali

za mámou, abychom to oznámili celé rodině…“

„Moment. Nepamatuju se, že by mi Dominick zavolal a požádal mě o svolení, jestli si tě může vzít.“ Zmocnilo se ho podráždění. „Jak to, že o tom nic nevím?“

Jehosestradlouzevzdychla.

„Děláš si legraci? Je to starodávný zvyk, navíc tu ani nejsi a všichni věděli, že se jednou vezmeme, byla to jen otázka času. Každopádně teď už na tom nesejde, protože skončím jako stará panna a Dominicka navždy ztratím. Nebude na mě čekat a všechno je to tvoje vina!“

V hlavě mu začalo bušit. „Moje

vina?“

„Máma mi řekla, že se nemůžu vdát, dokud se ty neoženíš. Vzpomínáš si na tu směšnou tradici, kterou otec tak zaníceně prosazoval?“

Po zádech mu přeběhl mráz a skončil v jeho útrobách. Vyloučeno. Ta stará rodinná tradice nemá v dnešní společnosti místo. Jistě, v Bergamu bylo důležité, aby se nejstarší syn oženil první, a k tak vysoce postavenému hraběti k němu ostatní vzhlíželi jako k vůdci, ale svatba z povinnosti byla minulostí.

„Určitě jde jen o nedorozumění,“ chlácholil ji. „Vysvětlí se to.“

„Řekla Dominickovi, že prsten nosit můžu, ale dokud se neoženíš, žádná svatba nebude. Dominicka to rozrušilo. Prohlásil, že neví, jak dlouho dokáže čekat, než se mnou začne žít, máma začala šílet, nazvala ho nezdvořákem, pak jsme se hrozně pohádali a teď můj život úplně skončil! Jak mi to mohla udělat?“

Ze sluchátka se ozvalo přerývané vzlykání.

Michael zavřel oči. Tlumené bušení ve spáncích narostlo do monstrózních rozměrů.

S netrpělivostí, kterou se ani nesnažil zakrýt, se vmísil do

Veneziina kvílení. „Uklidni se,“ poručil jí. Byla zvyklá, že bratr je v jejich domácnosti autoritou, a tak okamžitě ztichla. „Všichni vědí, že ty a Dominick jste pro sebe stvořeni. Nechci, aby ses kvůli tomu trápila. Ještě dnes promluvím s matkou.“

Zhluboka se nadechla. „Co když ji nepřesvědčíš? Co když se mě zřekne, pokud si vezmu Dominicka bez jejího souhlasu? O všechno přijdu. Ale jak bych se mohla vzdát muže, kterého miluju?“

Zastavilo se mu srdce a potom se rychle rozběhlo. Proboha, odmítal se stát součástí tohoto

blázince. Kvůli rodinné rozepři bude muset odletět domů, a navíc si dělal starosti o matčino zdraví, protože byla slabá na srdce. Další dvě sestry Julietta a Carina možná Veneziiny hysterické výlevy samy nezvládnou. Nejdřív ji musí dostat pod kontrolu. Pevně sevřel v prstech telefon. „Dokud s ní nepromluvím, nebudeš nic dělat, jasné, Venezie? Vezmu si to na starost. Jen vyřiď Dominickovi, ať počká, dokud všechno nezařídím.“

„Dobře.“ Třásl se jí hlas. Michael věděl, že jeho sestra navzdory sklonům k dramatičnosti svého snoubence miluje a chce

s ním založit rodinu. V šestadvaceti, kdy už byla většina jejích přítelkyň vdaná, se konečně hodlala usadit s mužem, kterého schvaloval.

Rychle hovor ukončil a vykročil k autu. Vrátí se do kanceláře a nechá si to projít hlavou. Co když se bude muset opravdu oženit, aby tuhle lapálii vyřešil? Při té představě mu zvlhly dlaně a bojoval s nutkáním otřít si je do dokonale nažehlených kalhot.

Kvůli práci, která mu zabírala veškerý volný čas, odsunul hledání životní partnerky na spodní příčku svého hodnotového žebříčku. Samozřejmě už věděl, jaké

vlastnosti u budoucí ženy potřebuje. Musela být tolerantní, milá a zábavná. Inteligentní. Věrná. Toužící vychovávat děti a budovat domov, ale dostatečně nezávislá, aby měla vlastní kariéru. Musela skvěle zapadnout do rodiny.

Posadil se do elegantního vozu Alfa Romeo a nastartoval. Před očima se mu v neonových barvách objevila hlavní podstata problému. Co když nebude mít čas, aby si našel dokonalou manželku? Podařilo by se mu aspoň objevit ženu, s níž by uzavřel praktickou dohodu, aby uspokojil matku a umožnil Venezii provdat se za

životní lásku? A pokud ano, kde ji má, krucinál, hledat?

Z myšlenek ho vytrhlo další zapípání. Letmý pohled na displej potvrdil, že se Dominick nehodlá nechat uchlácholit a chce za ruku Michaelovy sestry bojovat.

S pocitem, že se mu rozskočí hlava, sáhl po telefonu.

Čeká ho náročný den.

KAPITOLA DVĚ

„Na, podrž ji.“

Maggie automaticky uchopila kroutící se nemluvně, které jí bratr strčil do náruče a odběhl. Typické. Prokoukla jeho hru s předáváním dítěte už dřív a odmítala být zase za troubu. Obvykle to dělal proto, že se její neteř…

„Sakra!“

Do nosu jí vnikl těžký pach linoucí se z plenek. Lily se hrdě zakřenila, po bradičce jí stékaly sliny a kapaly na Maggiiny

hedvábné kalhoty. Plenky zplihly bůhvíčím a tři štětinky vlasů trčely do vzduchu jako polámaná vojtěška.

„Promiň, Lily, ale teta Maggie děti nepřebaluje. Až budeš starší, naučím tě jezdit na motorce, sbalit senzačního kluka na školní ples a sehnat první falešnou občanku. Ale do té doby jsem nepoužitelná.“

Lily si nacpala pěstičku do bezzubých úst a s požitkem ji žvýkala.

Maggie potlačila smích. Rychle se rozhlédla, jestli neuvidí nějakého příbuzného, s nímž by si zahrála na Černého Petra, ale většina hostů se mačkala v kuchyni a v jídelně

poblíž bufetu. S povzdechem vstala z pohovky, opřela si Lily o bok a skoro vrazila do muže, který ji pobuřoval ze všech nejvíc.

Do Michaela Conteho.

Uchopil ji pevnýma rukama dřív, než se stačila zapotácet. Žár toho kontaktu zasyčel jako olej na rozpálené pánvi, ale Maggie zachovala netečný výraz, odhodlaná nedat najevo, jaký na ni má vliv. S nenuceným šarmem, který jí děsně lezl na nervy, se vetřel do Alexiny rodiny a ukradl jí nejlepší přátele, jaké kdy měla. Protože její bratr navrhoval projekt na přestavbu nábřeží, zval Michaela na

večírky, na nichž se obchod a zábava mísily s rodinnými událostmi. Narážela na něj při každém kroku a to v ní vyvolávalo vzpomínky na jejich katastrofální schůzku naslepo a nepříjemné ponižující pocity.

„Nestalo se vám nic, cara?“

Jeho melodický hlas ji pohladil po břiše jako samet. Lily s uslintaným, rozzářeným obličejíkem významně vzdychla. A kdo by se jí divil? Michael byl zkrátka úchvatný.

Prohlížela si jeho zevnějšek kritickým okem, díky němuž se zařadila mezi nejvyhledávanější

fotografy v módním průmyslu. Dlouhé černé vlasy sčesané z obličeje měl stažené na zátylku. Jeho obličej s vysokým klenutým obočím, ostrými lícními kostmi a pevnou bradou byl zvláštním spojením elegance a síly. Mírně zakřivený nos jeho šarm ještě podtrhoval a olivově zbarvená pleť vypovídala o italském původu.

Ale nejvíc na ni působily jeho oči.

Tmavé, podlouhlé a lemované bujnými řasami, oduševnělé, jiskřící uličnickým smyslem pro humor a ryzí vášní, která problikávala vespod.

To v ní vyvolalo podráždění. Proč ji tolik vzrušuje? Při práci se musela stýkat s polonahými muži, kteří navíc skvěle vypadali. Přesto když zaujímali pózu sochy vytesané z mramoru, necítila žádné elektrizující brnění. S několika si vyšla na rande, ale vždy si od nich udržovala odstup. Užila si jejich společnost a šla dál, aniž se jedinkrát ohlédla. Michael v ní však podnítil základní ženskou potřebu, což se nikomu jinému nepodařilo.

Odsunula tu zneklidňující myšlenku stranou a přizvedla si Lily na bok. Odhodlaně zachovala chladný tón. „Dobrý večer, hrabě.

Co vás sem přivádí?“

Zkřivil horní ret. „Alexinu oslavu narozenin bych si za žádných okolností nenechal ujít.“

„Samozřejmě že ne. Patrně byste nezmeškal spoustu událostí, které by se jí týkaly, viďte?“

Zvedl obočí. „Zpochybňujete moje motivy, cara?“

Maggie nesnášela jeho zastřený přízvuk, který se vinul kolem jejích smyslů jako kouř a zahaloval je pramínky vášně. Jeho tělo však nenáviděla ještě víc. Kožené sako od Armaniho se napínalo pevnými svaly. Měl na sobě košili v pařížské modři se zapínáním na knoflíčky,

džíny a černé boty s krokodýlím vzorem od Paciottiho. Kromě stylu zabijáka vyzařoval mužnou sílu, která Maggie ve spojení s obrovským šarmem ničila. Předstíral, že ho nic na světě nezajímá, ale Maggie za tou fasádou zahlédla v hloubce inkoustově černých očí bystrou inteligenci.

Ona koneckonců skrývala totéž. Vyslalakněmuokouzlující úsměv, který dotáhla k dokonalosti.

„Samozřejmě že ne. Jen upozorňuji na blízký osobní vztah, který zjevně s bratrovou manželkou máte.“

Michael se uchechtl a polechtal Lilypodbradou.Holčičkase

okamžitě rozesmála. Pokud šlo o něj, byla i její neteř zrádkyně. „Já a Alexa jsme přátelé, a nebýt vašeho bratra, naše pekařství by se tu vůbec neuchytilo. Odvedl úžasnou práci při návrhu stavby.“

„Vhodná výmluva, co?“ zabručela.

Jako by věděl, že ji tím popuzuje, naklonil se dopředu. Ucítila vůni silné kávy, čistého mýdla a náznak kolínské Christian Dior. Bezmocně upřela pohled na plné, pěkně modelované rty, které slibovaly sex a hřích. „Chcete mi něco povědět, Maggie?“ zeptal se unylým hlasem. „Z naší společné

večeře si vzpomínám, že obvykle býváte… otevřenější.“

K čertu s ním. Potlačila horko, které jí stoupalo do tváří, a varovně přimhouřila oči. „I já se pamatuju, že jste… upřímnější.“

Odtáhl se a konečně jí tak poskytl osobní prostor. „Ano, možná jsme tehdy večer oba udělali chybu.“

Odmítla na to odpovědět. Místo toho zvedla Lily a strčila mu ji do náruče. Uchopil ji s takovou něhou a klidem, že svého činu okamžitě litovala. „Půjdu najít Alexu. Lily potřebuje přebalit. Prokázal byste nám laskavost a vyměnil jí plenku,

prosím?“Líbezněseusmála.

„Patříte,koneckonců,téměřdo rodiny. Kde je dětský pokoj, víte.“

Obrátila se na jehlových podpatcích a odešla.

Procházela bohatě zařízenou kuchyní s cílem najít si sklenku vína. Proč ostatní stále nechápou, z jakého důvodu toho chlapa nemůže vystát? Její bratr Nick ho kdysi nesnášel, ale teď ho zval na rodinné sešlosti a poskytoval mu spoustu příležitostí být s jeho manželkou. Několikrát se o tom Alexe zmínila, ale ta ji odbyla se smíchem a odvoláním na to, že je to

k sobě sexuálně nepřitahuje.

Kecy.

Věděla, že Alexa si tu možnost ani nepředstavila, protože byla do Nicka bláznivě zamilovaná a věřila v lidech v to nejlepší. Maggie jí důvěřovala.

Na okouzlujícího Itala, který se vetřel do jejich rodiny, se však spolehnout nemohla.

Minulý rok si ho proklepla. Byla si jistá, že objeví usvědčující slabinu pro případ, že by ho musela vydírat, aby se od Alexy a jejího bratra držel dál.

Ve všech ohledech vyšla naprázdno, kromě jednoho

donebevolajícího.

Ženy.

Michael byl proslulý sukničkář. Vsadila by se, že v Itálii mu partnerky padaly k nohám, a v New Yorku se to nezměnilo. Patřil mezi nejžádanější staré mládence v Hudson Valley. Nepodařilo se jí vyšťourat jedinou kritiku na jeho chování, dokonce ani ve společenských rubrikách, jedno však zůstávalo jasné.

Nic nebral vážně.

Jeho nejdelší vztah v posledním roce trval dva týdny. Maggie potlačila jízlivý smích. Svým způsobem měla pocit, jako by se

setkala sama se sebou, jen v mužské podobě. Napadal ji pouze jediný důvod, proč se vyhýbal závazkům.

Alexa.

Byl do ní tak zamilovaný, že se odmítal odevzdat jiné. Ještě štěstí že nepřijal její návrh na další schůzku. Při té vzpomínce se stále cítila trapně. Nikdy předtím ji žádný muž neodmítl, zvlášť takový, kterého zpočátku chtěla.

Hodila do sebe sklenku cabernetu a prošla elegantní jídelnou. Všimla si, že některé starožitnosti a ostré rohy byly odstraněny – počáteční známka toho, že do bratrova domu vtrhlo

dítě.

Okamžitě k ní přistoupila Alexa s talířem plným jídla. „Proč nejíš? Potřebuju podpořit. Snažím se po porodu shodit, ale těmhle předkrmům prostě nedokážu odolat.“

Maggie se na svou nejlepší kamarádku široce usmála.

„Vypadáš fantasticky. Bože, tak velká prsa ti závidím.“ Černé šaty po kolena s hlubším kulatým výstřihem zvýrazňovaly pěkně stavěnou postavu.

Alexa na ni vyplázla jazyk. „To je výhoda kojení. Doufejme, že mléko neprosákne a můj sexy efekt

tak nezničí. Kde je Lily?“

Maggie potlačila samolibé uculení.„SMichaelem. Přebaluje ji.“

Alexa zasténala. „Jak jsi mu to mohla udělat? Nenecháš ho chvilku v klidu. Musím mu jít pomoct.“ Položila talíř s jídlem, ale Maggie ji chytila za ruku.

„Dobře, půjdu ho zkontrolovat. Ale určitě předal Lily tvé matce. Je to chlap, ne pitomec, Al. A muži nepřebalují.“

„Nick ano.“

Maggie protočila oči v sloup.

„Jenmálokdy.StrčilmiLily, protože věděl, že se pokadila.“

Alexa zabodla planoucí pohled do manžela, který stál na druhé straně místnosti. „Proč mě to vůbec překvapuje? Onehdy večer mě požádal, ať malou na minutku podržím, a když jsem ho šla hledat, úplně se ztratil. Našla jsem ho před domem, jak sedí v autě.“

Maggie přikývla. „Brzy si s tebou naplánuju nějaké nákupy a pak ho donutíme, aby zaplatil. Doslova.“

Alexa se zasmála. „Běž zachránit Michaela. A buď na něj milá, proboha. Nechápu, co to mezi vámi dvěma je. Na tu schůzku jste šli už skoro před rokem. Stalo

se snad něco, co jsi mi zatajila?“ Maggie pokrčila rameny. „Ne.

Už jsem ti řekla, co si myslím. Podle mě tě potají miluje. Ale nikdo mi nevěří.“

„Pořád ses toho praštěného nápadu nevzdala?“ Alexa zavrtěla hlavou. „Maggs, jsme jenom přátelé. Je jako člen rodiny. Věř mi, dokonce i Nick pochopil, že mezi Michaelem a mnou nic není. Nikdy nebylo.“

„Dobře.“ Maggie pohlédla na přítelkyni, kterou milovala jako sestru. Alexa si neuvědomovala, jak je krásná, uvnitř i navenek. Nick si konečně získal její srdce a Maggie

nechtěla, aby někdy zapomněli, že jsou jeden pro druhého důležití. Měli za sebou náročnou cestu, ale šťastnější pár v životě neviděla. Bratr konečně našel štěstí, které mu vydrží až do smrti. Nedovolil, aby jejich zpackaná rodina ovlivnila jeho budoucnost, a Maggie na něj za ten krok byla hrdá.

Aspoň jedna osoba z rodiny nalezla klid.

Objala Alexu. „Jsi oslavenkyně. Pochutnej si na všech laskominách, které tu jsou, a s ničím si nelam hlavu. Půjdu ho zachránit.“ Dala si na čas, protože očekávala, že najde Michaela, jak bez dítěte popíjí

skotskou. Vyšla po točitém schodišti a tiše vkročila na chodbu. Vzduchem se nesl tichý smích následovaný hlubokým brumláním. Otočila hlavu a vstřebávala pohled před sebou.

Michael držel Lily v náruči, pohupoval s ní a italsky broukal nějakou ukolébavku. Lily se na něj dívala s nepokrytým obdivem a občas se k jeho pobrukování připojila. Dětský pokoj s velkým měsícem a hvězdami namalovanými na stropě a se zářivě žlutými cákanci na stěnách připomínajícími slunce propůjčoval té scéně téměř mystickou atmosféru.

Maggie se zastavilo srdce a otřásla s ní silná touha pronikající až do hloubi duše. Přivřela oči ve snaze potlačit emocionální bouři. Sundal si sako, které teď úhledně viselo přes opěradlo židle, a Lily měla jiné šatičky se žlutými růžičkami, roztomilé punčošky a neoslintané žluté botičky. Vzduch prosycovala vůně vanilky.

Maggie tvrdě polkla a zatnula pěsti.

Zvedl hlavu.

Jejich pohledy se setkaly. Na okamžik mezi nimi prolétla jiskra, ale vzápětí pohasla a Maggie přemítala, jestli si ten toužebný

pohled v jeho obličeji jen nepředstavovala. „Co tady děláte?“ obořila se na něj ostře.

Při její výtce naklonilhlavu.

„Zpíváme si.“

Netrpělivě vzdychla a pokynula k přebalovacímu pultu. „Myslím tu plenku. Dal jste jí novou? A proč má na sobě tohle?“

Vypadalpobaveně.

„Samozřejmě že jsem jí dal novou, přesnějak jstemě požádala, c a r a . Měla špinavé i šatičky, tak jsem jí prostě vybral jiné. Proč se tváříte tak překvapeně?“

„Myslelajsemsi,ževás

vychovali podle tradičního modelu. Znáte to – muži jsou vůdci a nevaří, neuklízejí ani nepřebalují.“

Michael zaklonil hlavu a rozesmál se. Lily zamrkala a potom něco zabrebentila. „To neznáte mou matku. Vyrůstal jsem se třemi mladšími sestrami. Přebalování bylo mojí povinností a neměl jsem šanci někomu dítě předat. Zkusil jsem to jednou a draze jsem za to zaplatil.“

„Hm.“ Opřela se o bílý psací stůl. „Vaše rodina žije v Itálii?“

„ A n o . LaDolce Famiglia vznikla původně v Bergamu, kde bydlíme. Potom

jsme celkem úspěšně expandovali do Milána. Rozhodl jsem se, že na tu tradici navážu i v Americe. Domácí základnu řídí sestry.“

„Co otec?“

Jeho ostře řezanými rysy prolétl smutek. „Před několika lety zemřel.“

„Promiňte,“ omluvilasetiše.

„Zřejmě jste si v rodině blízcí.“

„S i . Každý den mi chybí.“ Zvědavě si ji prohlížel. „Co vy? Mám dojem, že jste nikdy plenky neměnila.“

Nasadila úsměv a potlačila pocit prázdnoty. „Nick byl starší, takže jsem se nemusela starat

o sourozence, a i kdyby, někdo by to udělal za mě. Nemusela jsem hnout ani prstem, protože jsme měli v domě služebnou, kuchařku i chůvu. Byla jsem hrozně rozmazlená.“

Nastalo krátké ticho. Rozpačitě se zavrtěla. Ani se nepokusil zamaskovat upřený pohled, jímž pátral v jejím obličeji a hledal něco, čemu nerozuměla. Nakonec promluvil: „Ne, cara. Mám dojem, že jste to měla těžší než většina z nás.“

Odmítla odpovědět. Nesnášela, když se jí snažil dostat pod kůži a dával si jedna a jedna dohromady.

Jako by ji podezříval, že pod povrchem skrývá něco víc.

„Myslete si, co chcete,“ pokrčila nenuceně rameny, „ale přestaňte mi říkat zlato.“

Uličnicky na ni mrkl a přitom se vpaloval pohledem do jejího přiléhavého lesklého tílka. Jako by si pohrával s představou, že jí ho stahuje dolů a sklání hlavu, aby sál bradavky. Na ten podnět jí otekla ňadra, připravená k hrátkám. Jak to, že na ni tak silně působil?

„Fajn, la mia tigrotta.“ Jeho sytý, zpěvavý hlas ji úplně obnažil a pak ji zahalil do hebkého sametu.

Maggie v duchu zaklela. „Moc

legrační.“

Zvedl obočí. „To nemělo být legrační. Když jsme se setkali poprvé, připomínala jste mi tygříka.“

Nehodlala mu dovolit, aby ji vtáhl do tak směšné debaty. Mávla nad jeho projevem něžnosti rukou a vykročila ke dveřím. „Radši půjdeme. Alexa se ptala po Lily.“

Následoval ji s holčičkou bezpečně přitisknutou k hrudi. Maggie se obrátila a vrazila přímo do Alexiny matky.

„Maggie, drahoušku. Právě vás hledám!“ Maria McKenzieová ji políbila na obě tváře a pohlédla na

ni s vlídností, která Maggie vždycky sevřela srdce. „Tady je moje krásná vnučka. Pojď sem, zlatíčko.“ Vzala si Lily a další polibky věnovala Michaelovi. „Slyšela jsem, že potřebovala přebalit, ale zřejmě jste vytvořili skvělý tým.“

Proč celá rodina chová tu nesmyslnou představu, že bychom se k sobě perfektně hodili? pomyslela si Maggie a potlačila povzdech.

Michael se zasmál. „Paní McKenzieová, víte, jak úžasně se Maggie o svou neteř stará. Jen jsem si sedl a pozoroval ji.“

Přepadly ji silné pocity viny.

Usmála se, ale vzápětí ho sjela nevrlým pohledem. Proč se pořád chová jako uhlazený pan Dokonalý?

„Tento pátek pořádám malou rodinnou večeři. Trvám na tom, abyste oba přišli,“ oznámila jim Maria.

Tyto sešlosti kdysi patřily pouze Maggie, Alexe a Nickovi. Vzpomněla si na svůj pracovní rozvrh a vydechla úlevou.

„Omlouvám se, paní McKenzieová, ale na týden jedu do Milána fotit. Odlétám za dva dny.“

„V tom případě to posunu, až se vrátíš domů. Teď mi dovol, ať vezmu tuhle maličkou zpátky na

večírek.“

Alexina matka zmizela na chodbě a Maggie si všimla Michaelova zvláštního výrazu.

„Letíte do Milána? Na jak dlouho?“ Pokrčila rameny. „Asi na týden.

Potřebujunavázatnovékontakty a vyrazit si na nákupy.“

„Hm.“ Bůhvíproč na ni ten neutrální zvuk působil zlověstně. Díval se na ni, jako by ji najednou viděl v úplně jiném světle, zkoumal její obličej a pak spustil pohled k jejímu tělu, jako by pod elegantním oblečením hledal něco víc.

„Proč se na mě, krucinál, takhle

díváte?“ Přešlápla z nohy na nohu a mezi stehny ji zahřálo nevítané teplo. Ne že by si s tímhle ničemou někdy něco začala. Pokud existoval jediný muž, s nímž by v životě nespala, i kdyby svět ovládly jenom zombie a oni dva zůstali jako jediná šance na jeho opětovné zalidnění, byl to Michael Conte.

„Mám pro vás návrh,“ zamumlal.

Odsunula vzpomínku na jejich první setkání do pozadí a nasadila afektovaný úsměv. „Promiňte, ale loď už vyplula a opustila přístav.“

Vykročila a odmítla se přitom ohlédnout.

Michael usrkl koňak a sledoval, jak se večírek zklidňuje. Po vynikajícím čokoládovém dortu a silné kávě se v místnostech rozhostila uvolněná atmosféra a příbuzní i přátelé se začali loučit.

V útrobách mu kroužilo napětí a svádělo boj s vítaným teplem alkoholu. Tentokrát měl problém. Velký problém. Po telefonátu s Venezií a Dominickem došel k závěru, že musí matce předložit bojový plán.

Věděl, že je vyloučené držet se rodinných tradic. Také si však uvědomoval, že matka v jejich

zachování pevně věří a jen málokdy poruší pravidla. Rozhodl se tedy pro náhradní alternativu, která mu připadala vynikající. Předloží jí historku o stálé přítelkyni, s níž se v budoucnu určitě ožení, a dokonce slíbí, že s ní přijede na návštěvu. Potom bude trvat na tom, aby se Venezia kvůli dlouhotrvajícímu vztahu s Dominickem provdala jako první, a odvolá se na otcovo požehnání z nebe. Třeba by mohl dodat, že se mu o tom zdálo, což by její pochybnosti utišilo.

Jenže pak Julietta smetla jeho představu jako domeček z karet.

Vybavilsijejichkrátký

rozhovor.

„Nevím, co jsi slyšel, Michaeli, ale buď si jistý, že se tu strhne pořádná mela.“ Julietta, která nikdy nejednala emotivně ani se nenechala vtáhnout do dramatických situací, se vždy řídila jasnými plány, takže byla pro chod La Dolce Famiglia ta pravá. „Máma tátovi na smrtelné posteli slíbila, že bude pokračovat v rodinných tradicích, a to bohužel zahrnuje i to, že se oženíš jako první, ať už to zní jakkoli směšně.“

„Určitě jí to dokážu vymluvit,“ prohodil Michael a potlačil pochybnosti, které se mu zavrtávaly

do hlavy.

„Ani náhodou. Myslím, že Venezia má v plánu utéct a tajně se vdát. Jestli to opravdu udělá, bude to katastrofa, a rozhodně nepřeháním. Ocitneme se ve válce s Dominickovou rodinou a matka Venezii vydědí. Carina teď prochází těžkým obdobím a pořád brečí, protože se bojí, že se její rodina rozpadá. Matka zas volala doktora kvůli podezření na infarkt, ale určil jako diagnózu poruchu trávení a poslal ji do postele. Dios, pověz mi prosím, že máš vážnou známost a můžeš tuhle situaci vyřešit! Zatracená

starosvětská společnost. Nechápu, jak otec mohl tyhle nesmysly podporovat.“

Až teď mu s konečnou definitivností došlo, jak se věci mají. Nad slibem daným u smrtelné postele nikdy nevyhraje. Otec ho vlákal do pasti a matka ji za ním zaklapla. Potřeboval manželku, a pokud měl předejít pohromě, potřeboval ji rychle. Přinejmenším přechodnou manželku.

Jaké má možnosti? V hlavě mu vířily horečné myšlenky, dokud před ním nevytanulo jediné řešení. Přesvědčí matku, že je podle zákona ženatý, přiměje Venezii, aby

svatbu uspíšila, a za několik měsíců přijde se smutnou zprávou, že se jeho manželství rozpadlo. S následky se už nějak vyrovná. Právě teď však potřeboval ukončit tuhle záležitost. Koneckonců řešení rodinných sporů byla jeho práce.

„Do konce týdne se ožením,“ prohlásil.

Sestra na druhém konci se ostře nadechla.

„Vyřiď Venezii, ať nic nerozvážného nedělá. Zavolám matce a povím jí to.“

„To myslíš vážně? Opravdu se budeš ženit, nebo je to jen bouda?“

Michaelzavřeloči. Aby ten

plán fungoval, musí všichni věřit v jeho pravost. A začne s Juliettou.

„Mám přítelkyni a jen jsem čekal, kdy to zveřejním. Nemá ráda povyk a nechce skutečnou svatbu, takže nejspíš jen zajdeme na radnici a potom to všem oznámíme.“

„Je to pravda, Michaeli? Poslyš, jsme sice v pěkné bryndě, ale to není důvod vrhat se do manželství jen proto, abys uklidnil Venezii. Nemusíš pořád všechno urovnávat.“

„Ale musím,“ namítl tiše. Když na něj padla tíha zodpovědnosti, vyrazilo mu to dech. Přesto ji bez debat přijal a šel dál. „Až si

promluvímsesvousnoubenkou, sdělím ti podrobnosti.“

„Matkajibudechtítvidět.

Nespolehne se jen na tvé slovo.“ To past definitivně uzamklo.

„Já vím. Domluvím návštěvu na konec léta.“

„Co? O koho jde? Jak se jmenuje?“

„Už musím jít. Zavolám ti později.“

Ukončil hovor.

Vzniklá situace nabízela velmi omezené možnosti, navíc v šibeničním termínu. Rozhodl se zapátrat v nejlepších firmách, které najímají společnice na velkolepé

události. Při troše štěstí snad najde ženu, která bude ochotná předstírat, že je jeho manželka. Kdyby chtěl setkání s matkou odložit, musel by našlapovat nanejvýš opatrně. Třeba by u něj kvůli hektickému otevření nábřeží mohli koncem týdne diagnostikovat vředy.

Pokud ovšem…

Přejel pohledem dav a zadíval se do dvou zelených kočičích očí. Přitom se mu útroby rozhořely silným chtíčem. Povytáhla dokonalé obočí, přezíravě pohodila hlavou a obrátila se k němu zády. Potlačil smích. Z té popudlivé ženské čišel sex a sarkasmus. Pokud byla uvnitř

růží, obklopila se trnitým houštím a všechny prince na koňském hřbetu varovala, aby se drželi dál.

Maggie Ryanová byla pro ten úkol jako stvořená.

Co kdyby překonal obavy a odbyl tu šarádu hned? Jakou má šanci, že jiná žena, kterou zná, pojede na týden do Milána? Věřil jí, tedy aspoň trochu. Kdyby souhlasila, mohl by tu záležitost uspíšit, potom se vymluvit na práci, že potřebuje odletět domů dřív, a umožnit tak Venezii, aby se letos v létě vdala. To, že ho Maggie nesnáší, je výhoda – aspoň nebude mít při setkání s jeho rodinou

a předstírání, že je její součástí, žádné romantické, vysněné představy. Matku jeho volba pochopitelněpřekvapí, pravděpodobně bude očekávat tradičnější a povolnější snachu. Přesto by to mohlo vyjít.

Pokud bude Maggie souhlasit. Chodil s mnoha kráskami, ale

Maggie měla tu záhadnou vlastnost, že zasáhla muže zcela bez varování. Skořicově hnědé vlasy v moderním sestřihu po ramena se jí na světle leskly a lemovaly jí obličej jako hedvábný závěs. Ofina ještě zvýrazňovala exoticky zešikmené oči, které mu připomínaly

nekonečnou zamlženou zeleň toskánských polí, vpíjely ho do sebe a dovolovaly mu, aby se v tom oparu ztratil. Měla výrazné, svěží rysy, pevnou bradu, vysoké lícní kosti a elegantní nos. Přiléhavé tílko odhalovalo vypracovaná ramena a pevná ňadra. Hedvábné kalhoty v cínovém odstínu se při chůzi leskly a odhalovaly dokonale zaoblené pozadí a dlouhé nohy, které muže přiváděly na myšlenku, jaké by to bylo ovinout si je kolem pasu. Zemitá vůně santalového dřeva a jantaru pronikala do jeho chřípí a slibovala mu nebe na zemi.

Maggienebylažádná

skleníková květinka. Chovala se energicky a rozhodně nebyla zakřiknutá. Z její chůze, dechu i řeči vyzařoval živočišný sex a každý muž v její blízkosti to cítil. Michael ji pozoroval, jak zaklonila hlavu a zasmála se. Z jejího obličeje čišelo přirozené štěstí, které u ní postřehl jen vzácně – pouze v Alexině nebo Nickově přítomnosti. Dokonce i při jejich prvním setkání si chránila skutečné emoce, které doutnaly v jejím bystrém a vzdáleném pohledu, neproniknutelným štítem.

Byla přesně tím, čím být chtěla, a nikomu se za to neomlouvala.

Michael takové ženy obdivoval a vážil si jich, protože byly velice vzácné. Maggie ho však nutila podívat se blíž a nakouknout pod povrch. V hloubce jejích zelených očí se třpytila přetrvávající bolest a touha, které doháněly muže k přání zabít draka a přihlásit se o ni.

Ta náhlá myšlenka ho polekala. Ačkoli se takové absurdní představě vysmíval, při náhlé erekci se mu napjaly kalhoty. Bože, ještě tohle potřeboval – zvrácenou fantazii o dívce v nesnázích. Nikdy nebyl princ a ani jím být nechtěl. Zvlášť se ženou, která by mu

nejspíš ukradla koně a zachránila se sama.

Přesto ji v současné chvíli potřeboval. Jen ji musel přesvědčit, aby nabízenou roli přijala.

„Hm, to by mě zajímalo, na co teď myslíš. Nebo spíš na koho.“

Vsedě na židli zvedl hlavu a setkal se s rozesmátýma modrýma očima. Při Alexině úsměvu mu zjihlo srdce. Vstal a krátce ji objal.

„Buon giorno, signora bella. Jak sis užila oslavu?“

Z culíku jí vyklouzly stočené lokýnky a houpaly se jí vedle tváří. Vyzařovalo z ní štěstí. „Skvěle. Říkala jsem Nickovi, že žádnou

party nechci, ale znáš ho.“

„Proto je v práci tak úspěšný.“ Obrátilaočivsloup.„Jo,

obchodu to prospěje, ale doma s ním není k vydržení.“ Uličnicky se zakřenila. „Někdy.“

Zasmál se. „Radši nebudeme zacházet do podrobností, viď?“ Zrůžověly jí tváře a Michael ji zatahal za pramínek vlasů. „Promiň, ale nedokázal jsem odolat. Přinesl jsem ti dárek.“

Svraštila čelo. „Michaeli, ten dort úplně stačil. Byl tak vynikající, že jsem se najedla na týden dopředu.“

„Je to jen drobnost. V minulém

roce jsi pro mě byla hodně důležitá a rád vidím, že jsi šťastná.“ Vytáhl z kapsy u saka krabičku. „Tumáš.“

Vzdychla a zatvářila se rozpolceně. Pak v ní zvědavost zvítězila a dárek rozbalila. Na bavlněném polštářku ležela dětská botička zdobená lesklým smaragdem. Alexa se nadechla a její výraz ho naplnil potěšením.

„To je Lilyin měsíční kámen,“ vysvětlil. „Nick říkal, že ti koupil zlatý řetízek, takže se to bude skvěle doplňovat. Líbí se ti?“

Alexa se kousla do spodního rtu a zamrkala. „Je nádherný,“ vzdychla zastřeným hlasem.

Naklonila se k němu, políbila ho na tvářaMichaeljístisklruce.

„Děkuju ti.“

„Prego, cara.“

Zaplavila ho silná vlna obdivu a lásky. Hned v první chvíli, kdy ji poznal na obchodní večeři, pochopil, že je to mimořádná žena. Naštěstí, vzhledem k jejímu manželství, je to k sobě nikdy sexuálně nepřitahovalo. Druhou polovinu jejího srdce tvořil Nick. Přesto Michael věřil, že on a Alexa si jsou blízcí – dvě spřízněné duše, ale nikdy milenci. Nick původně jejich vztah neschvaloval, ale pak se i on stal jeho přítelem

a obchodním partnerem. Když se narodila Lily, Michaelovi připadla čestná role strýčka, což konejšilo občasné přívaly stesku po vlastní rodině.

Maggie však byla jasně proti. Najednou se vedle nich zjevila,

jako by měla šestý smysl a pokaždé vycítila, kdy se Alexa ocitne v jeho blízkosti. Sjela ho ostrým pohledem. „Dárečky, Al?“ zeptala se. „Jak pozorné.“

Její tón zledovatěl a Michael to okamžitě vycítil. Její věrnost Alexe a snaha za všech okolností ji chránit ho vždy fascinovaly. Jak může někdo, kdo má takový potenciál

milovat, být tolik opuštěný? Měla snad tajného stálého milence? Na žádný večírek si nikdy mužskou společnost nepřivedla. Michael si ji prohlížel, ale nezachytil žádné čitelné emoce, jen obvyklou neutuchající energii, která z ní neustále čišela.

V myšlenkách se vrátil k jejich první schůzce téměř před rokem. Alexa mu navrhla, aby se s Maggie seznámil, a odvolávala se přitom na zvláštní ženský instinkt, že ti dva se k sobě dokonale hodí. Jakmile se jejich pohledy setkaly, Michael pochopil, že s nedostatkem sexuální přitažlivosti nikdy nebudou mít

problémy. Vypadala, že ji jejich okamžité spojení vyplašilo stejně jako jeho, ale navenek zachovala klid. Až po chvíli poznal, že se v ní snoubí vzájemně si odporující emoce. Působila jako tygřice, která přestala řvát. Podnětný, nervozitou prodchnutý rozhovor jeho zájem ještě posílil. Věděl však, že by s ní nemohl mít románek na jednu noc, a ona stejně vehementně předstírala, že nic jiného mít nemohou.

Krátce zatoužil být mužem, který překročí její hranice a nabídne jí něco víc. Ale blízký vztah s Alexou a hrozba

komplikovaného rozchodu mu zabránily, aby ten večer pozval Maggie na další schůzku. Hledal ženu, která zapadne do jeho úzce spjaté rodiny a nebude si udržovat odstup. Maggie byla pravý opak všeho, co u své přítelkyně potřeboval. Nebyla nudná, ale plná protikladů, citů a nadšení do práce. Kdyby se spolu rozešli, doplatili by na to Alexa s Nickem, a protože je považoval za členy rodiny, nikdy by je takovému riziku nevystavil. Ne kvůli vlastním sobeckým potřebám.

Tentopovahovýrys vypilovával většinu svého života.

Přesto to zpackal. Jejítéměř

plachá nabídka, že by se mohli znovu sejít, v něm vyvolala strach, který se žádnou jinou ženou nepoznal.

Zranitelnost v jejím obličeji po jeho odmítnutí ho vylekala. Maggie Ryanová však nedávala druhou šanci. Už nikdy nehodlala dovolit, aby ji někdo dohnal do podobné situace, a ráda mu to často připomínala.

Alexa zvedla přívěsek. „Není krásný, Maggie?“

„Okouzlující.“

Při Alexině varovném pohledu Michael potlačil smích. Maggie se jako trucující dítě stáhla. „Musím

jít, zlato. Brzy odjíždím do Milána a mám spoustu práce.“

Alexa zasténala. „Bože, co bych dala za to, abych mohla jet do Milána a koupit si něco nového na sebe.“ Pohlédla na své elegantní šaty a ušklíbla se.

„Lily za pár liber stojí,“ prohlásila Maggie rozhodně.

„Přivezu ti zpátky boty na vysokém podpatku, které doženou Nicka k šílenství.“ Stočila pohled k Michaelovu obličeji, jako by čekala na potvrzení. „Ne že by k tomu v případě vás dvou bylo moc zapotřebí.“

„Kčemu?“ObjevilseNick

a objal manželku kolem boků.

„Kničemu,“odseklaAlexa ostře.

„K sexu,“ prohlásila Maggie.

„Jedu do Milána a přivezu Alexe sexy boty.“

Nick vypadal, že ho to zaujalo.

„Co hedvábnou košilku?“

„Nicku!“

Ignoroval manželčino rozpačité okřiknutíaširoceseusmál.

„Maggie jede do nejproslulejšího města módy na světě a ty nechceš spodní prádlo? To si piš, že já ano. Vypadáš… rozkošně.“

Maggie se zasmála. „Ujednáno. Včervenébudevypadatještě

rozkošněji.“

„Oba vás nenávidím.“

Nick políbil manželku na krk. Michael se na okamžik odvrátil a zachytil pohled v Maggiiných očích.

Toužebný.

Když si všiml, s jakou nostalgií se na bratra dívá, stáhlo se mu hrdlo. Pak, jakoby mávnutím kouzelného proutku, ta chvíle zmizela.

Narovnal se a usoudil, že je na čase pustit se do práce. „Maggie? Než půjdete, můžu s vámi na minutku mluvit?“

Pokrčilarameny.„Jistě.

O čem?“

„V soukromí, prosím.“

NicksAlexousivyměnili pohledy.Maggieponich loupla očima. „Klídek, lidičky. Nechce mě požádat o ruku ani nic podobného.“

Michael sebou trhl. Nick nad její poznámkou zavrtěl hlavou, ale jen na něj vyplázla jazyk a vykročila po chodbě. Vešla do pokoje, posadila se na vysokou postel a natáhla nohy před sebe. Opřela se rukama za zády a přitom se jí pod stříbrným tílkem napjala ňadra, jako by žádala, aby je někdo osvobodil. Bože, měla vůbec podprsenku?

Michael

se

ve

snaze

onenucenost

opřel

o

dřevěný

sloupek postele s nebesy. Jeho zvědavost byla odměněna, když se pod měkkou látkou objevily dva pevné body. Přešlápl z nohy na nohu, aby si udělal pohodlí. Podráždilo ho, že si pro tento rozhovor nevybrala třeba formální pracovnu. Snadno si ji uměl představit, jak se válí na měkké dece a on jí zuby stahuje tílko přes ňadra. Vsadil by se, že bude mít rubínově červené a velmi citlivé bradavky. Zdálo se, že reagují i na lehoučký dotyk látky. Michael potlačil zachvění a pokusil se

soustředit.

„Mám pro vás návrh.“

Zaklonila hlavu a zasmála se. Ten zastřený zvuk zněl neuvěřitelně svůdně. „V tom případě jste si vybral tu pravou.“ Rozvážně si olízla rty, takže se jí ve světle mírně zaleskly. „Zamítá se.“

Potlačil zaklení a přešel k věci.

„Hledám falešnou manželku.“ Zamrkala. „Cože?“

„Si.“ Zlobil se sám na sebe, že při tom směšném doznání zrudl, ale odhodlaně pokračoval: „Máme v rodině nějaké potíže a musím se oženit. Potřebuju, aby se mnou někdo jel na týden do Itálie,

vydával se za mou ženu, strávil nějakou dobu s mojí rodinou a zase odjel.“

„Hm, dovolte mi, ať si tu vaši úžasnou nabídku shrnu. Chcete po mně, abych předstírala, že jsem za vás vdaná, setkala se s vaší famiglia, bydlela v jejich domě a potom se vrátila domů jakoby nic?“

„Ano.“

„Ne, díky.“ Půvabně seskočila z postele a zamířila ven. Michael se jí postavil do cesty a kopnutím zavřel dveře. Zvedla obočí.

„Nehrajte si na pána světa.“

„Maggie,prosím,vyslechněte

mě.“

„To pusťte z hlavy. Už jsem slyšela dost. Zaprvé jedu do Milána pracovat, ne si hrát na nájemnou nevěstu. Zadruhé o vás nemám zájem a vaše rodina by to brzy pochopila. Zatřetí nejsme ani blízcí přátelé, takže vám nedlužím žádnou laskavost. Určitě najdete nějakou rozkošnou dívenku, která po té roli nadšeně skočí.“

Michael potlačil zasténání. Opravdu si myslel, že to bude snadné? „Právě proto jste pro tu práci dokonalá. Potřebuju někoho, kdo si nebude dělat zbytečné iluze. A kromě toho v současnosti s nikým

nechodím.“

„Co když já ano?“

„Chodíte?“

Odtáhla se. V očích jí zablýsklo pokušení lhát a opět se vytratilo.

„Ne. Přesto to neudělám.“

„Zaplatím vám.“

Přezíravěseuculila.

„Nepotřebuju vaše peníze, hrabě. Mám dost vlastních, díky.“

„Určitě by se našlo něco, kvůli čemu bychom mohli vyjednávat. Něco, co chcete.“

„Promiňte, ale jsem dost šťastná. Nicméně díky za nabídku.“ Natáhla se po klice.

Bylajehojedinánaděje,

protože se nedomníval, že by v Americe našel obchod s falešnými nevěstami. Hlavou mu prolétla poslední možnost. Samozřejmě byla předem odsouzená k nezdaru a Nick by s ní nesouhlasil. Ale kdyby ji Maggie považovala za uskutečnitelnou, třeba by se mu vydala všanc. Odsunul svědomí stranou a vyložil trumfové eso. „Tak dobře, asi mi nezbude nic jiného než se obrátit na Alexu.“

Maggie se zastavila. Vlasy se jí rozlétly kolem hlavy a potom opět sklouzly na místo. Prudce se napřímila a zadívala se na něj jako

profesionální boxer v ringu. „Co jste to řekl?“

S předstíranou lítostí si povzdychl. „Nechtěl jsem ji žádat, aby tak brzy opustila Lily, ale nepochybuju o tom, že mi vyjde vstříc.“

Tělem jí lomcoval vztek. Zatnula čelist a procedila mezi zuby: „Ať vás to ani nenapadne, hrabě. Ji a Nicka nechte na pokoji. Svoje zatracený problémy si vyřešte sám.“

„Právě se o to snažím.“

Stoupla si na špičky a naklonila se k jeho obličeji. Ucítil na rtech její dech, opojnou směsici kávy,

koňaku a vzrušení. „Přísahám, že jestli jim ten šílený nápad předložíte, tak…“

„Tak co? Jakmile jim vysvětlím, v jaké jsem situaci, Nick to pochopí. Alexa si vždycky přála jet do Itálie a bude to jen na pár dní. Jde o mimořádnou rodinnou situaci.“

„Vy do rodiny nepatříte!“ Ta slova podbarvená záští mu profičela kolem uší. „Přestaňte se jim plést do života a hleďte si svého.“

Mlaskl. „K čemu ten vztek, la mia tigrotta? Snad nežárlíte?“

Napřáhlaruceazatnulaje

kolem jeho předloktí. Ostré nehty zaryté do jeho svalů pouze zvýšily smyslné napětí, které mezi nimi vířilo. „Ne, jen mě štve, že se kolem Alexy pořád motáte jako ztracené štěně a můj vlastní bratr to nevidí. Ráda bych našla způsob, jak se vás zbavit. Kdybych mohla…“

Sklapla ústa, velmi pomalu uvolnila nehty z jeho paže a o krok couvla. Jeho tělo přijalo ztrátu jejího ženského tepla s lítostí. Michael úzkostlivě pozoroval, jak se jí rozzářily oči. Nedomníval se, že její další slova budou příjemná. Vypadala dost nebezpečně.

„Pokud budu s tímhle šíleným

nápademsouhlasit,dátemi všechno, co budu chtít?“

Při jejím náhlém obratu se mu sevřel žaludek. „Ano.“

Zkřivila rudé a dokonale tvarované rty do úsměvu. Bezmocně zíral na smyslná ústa, která byla stvořena pro tělesná potěšení přesahujícíhranicejeho fantazií. Dios, tělo mu pulzovalo bolestivým tlakem, a to ho rozptylovalo natolik, že nebyl schopen rozumného rozhovoru. Vzpomněl si na katolické jeptišky, s nimiž vyrůstal, a pulzující krev se částečně zklidnila.

„Dobře. Udělám to.“

Nepovažoval to za důvod k oslavě. Jen na ni podezřívavě hleděl.

„Co chcete?“

Její vítězoslavný výraz nahradila slova. „Abyste se od Alexy držel dál.“

Michael sebou trhl. Jeho munice selhala. V duchu se proklel za to, že se nekryl před nenadálým útokem. Maggiino vytrvalé tvrzení, že Alexu potají miluje, ho obvykle bavilo, ale teď čelil něčemu mnohem nebezpečnějšímu. Rozhodl se předstírat, že ji špatně pochopil.

„Samozřejmě,“souhlasil.„Jestli chcete, budu si udržovat odstup.“

Přimhouřila oči. „Obávám se, že tu podmínku zcela nechápete, hrabě. Až vás pozve v neděli na oběd, budete mít práci. Už nebudete chodit za Lily ani se účastnit rodinných oslav. Obchodně s Nickem jednat můžete, ale přestanete se považovat za Alexina blízkého přítele. Capisce?“

Tak jo. Pochopil. To, že ho nebyla schopná oslovit křestním jménem, jeho podráždění ještě posílilo. Z jejích úst ten elegantní titul působil posměšně. Pocítil silnou touhu donutit ji, aby použila jeho křestní jméno, nejlépe až bude ležet na zádech s roztaženýma

nohama a šíleně ho chtít. Ukryl se za chladnou fasádu a modlil se, aby si nevšimla jeho vyboulených kalhot. „Proč se cítíte tak ohrožená, cara? Co si myslíte, že se mezi Alexou a mnou stane?“

Zvedla bradu. „Byla jsem svědkem toho, jak snadné je zničit něco hezkého,“ odpověděla zahořkle. „Alexa je s Nickem šťastná a nepotřebuje, aby za postranní čarou čenichal někdo další. Možná vašim úmyslům věří, ale já ne.“ Odmlčela se a pak tichým, zastřeným hlasem dodala: „Viděla jsem, jak se na ni díváte.“

Její upřímná slova na něj zaútočila jako vosí žihadla, takže měl potíže se nadechnout. Opravdu ho považovala za takového mizeru? Obvinění, že by se snažil rozbít manželství a zradit důvěru přátel, ho hluboce ranilo. Přesto její odvážný krok obdivoval, i když měl vztek a její přesvědčení ho bolelo. Jakmile někomu věnovala náklonnost, zůstala mu věrná až do smrti. Možná právě proto se vyhýbala dlouhodobým vztahům.

Tělo jí vibrovalo napětím a emocemi. „Už se mi dělá nanic z toho, že mě všichni považují za blázna. Aspoň tentokrát mi

přiznejte, že ji milujete. Povězte mi pravdu, slibte mi, že ji přestanete pronásledovat, a já budu předstírat, že jsem vaše nevěsta.“

V napjatém tichu si ji prohlížel. Nemělo smysl se s ní hádat. Alexa mu připomínala sestry, které nechal v Itálii, a ve světě, v němž si někdy připadal osamělý, dokázala uspokojit jeho potřebu útěchy. Byla impulzivní jako Venezia, zodpovědná jako Julietta a milá jako Carina. Teplo, které mu při pohledu na ni čišelo z obličeje, si její nejlepší přítelkyně špatně vyložila.

Ale možná to tak bylo nejlepší.

Maggiino nádherné tělo a bystrá mysl ho přitahovaly. Snadno si dokázal představit scénáře, v nichž by spolu skončili v posteli a při kterých by se jim situace vymkla z rukou. To ve chvíli, kdy měli před jeho příbuznými předstírat, že jsou svoji, vůbec nepotřeboval. Pokud Maggie udrží v přesvědčení, že její nejlepší přítelkyni miluje, bude je oddělovat další překážka. Pochopitelně tak bude muset podstoupit mnohem větší oběť, než si původně představoval. Ztratí blízkou přítelkyni, která pro něj hodně znamenala, a možná ji přitom i raní.

Musel se na místě rozhodnout. Myslel na to, že už nikdy nebude chovat Lily a ona mu nebude říkat strýčku. Potom si představil Venezii a její hysterii, zármutek a touhu začít vlastní život. Jeho povinností bylo postarat se o rodinu za každou cenu. Pochopil to už v mládí a nikdy na to nezapomněl. Ne, opravdu neměl jinou možnost.

Proto se donutil vyslovit lež, kterou Maggie potřebovala slyšet.

„Miluju Alexu jako přítelkyni. Ale pokud mi tuhle laskavost prokážete, přistoupím na vaše podmínky.“

Trhla sebou a pak s nečitelným výrazem přikývla. Oči se jí

podivně zastřely, ale vzápětí z nich veškerá sklíčenost zmizela. Instinkty mu napovídaly, že někdo zradil její důvěru tak neotřesitelně, že už ji žádný muž znovu nezíská. Že by starý milenec? Bývalý snoubenec? Rád by se dozvěděl bližší podrobnosti, ale už se opět zcela ovládala. „Dobře. Slibte mi, že až se vrátíme, přestanete se s ní stýkat. Bez výjimek.“

„Jak se mám podle vás úhledně ztratit, aniž bych jí ublížil?“

Pokrčila rameny. „Týden strávíme v Itálii a potom budete mít práci. Začnete se tvářit, že s někým chodíte, a Alexa se po chvíli

přestane vyptávat.“

Nevěřil tomu, ale usoudil, že s touhle částí mu Maggie pomůže.

„Přijímám vaše podmínky.“ Jakmile ta slova vyslovil, zaplavil ho zármutek. Popošel o krok dopředu.

„Teď vám povím ty svoje.“

Tyčil se nad ní tak výhrůžně, že mírně vykulila oči. Užíval si to. Vzduch prosytilo napětí, ale odmítala se přihrbit a stála si na svém. „Počkat. Jak můžu vědět, že svůj slib dodržíte?“

Napřáhl ruku a uchopil ji za bradu. Její otázka zaútočila na samotnou jeho podstatu, takže ledovým hlasem utrousil: „Protože

já slovo neruším. Capisce?“ Přikývla. „Ano.“

Pustil ji, ale ještě předtím jí nenuceně přejel prstem po tváři. Měkká, hedvábná pleť ho pokoušela, aby v hlazení pokračoval. Odkašlal si a vrátil se k tématu. „Pravidla jsou jednoduchá. Dnes večer zavolám matce a sdělím jí, že jsem se oženil. Budu muset souhlasit s tím, že si v Itálii svatbu zopakujeme, protože jinak by to vypadalo podezřele.“

„Co? Tak to prr. Nehodlám si vás doopravdy vzít!“

Mávl nad jejími otřesenými protesty rukou. „Samozřejmě že se

nebudeme skutečně brát, stačí pouze předstírat, že to ochotně uděláme. Matka se nenechá jen tak obalamutit, a kdybychom nebyli svolní zopakovat manželské sliby před ní a před knězem, zůstala by podezřívavá. Povím jí, že jsme se legálně vzali ve Státech, ale v Itálii uspořádáme druhou svatbu, které se bude moct zúčastnit.“

„Co když se najde kněz, který nás přece jen oddá?“

Michael v návalu paniky zkřivil rty. „Trvá dlouho, než kněz oddá pár, když nevěstu osobně nezná, zvlášť pokud není katolička. Během naší krátké návštěvy k tomu

rozhodně nedojde. Sdělím matce, že se zdržíme čtrnáct dní, ale pak z nějakého nepředvídaného důvodu odjedeme už po týdnu.“

Uvolnila se a opět působila sebejistě a jízlivě. „Ještě jste mi neřekl, proč tak najednou potřebujete manželku. Nedaří se vám najít skutečnou Julii, Romeo?“

Michael ji stručně zasvětil do rodinné situace a vysvětlil jí, že se jeho sestra touží vdát. Čekal, že se tak starodávné kultuře vysměje, ale přikývla, jako by tomu rozuměla, čímž ho zcela vyvedla z míry.

„Obdivuju vaši matku,“ prohlásila konečně. „Je těžké udržet

si víru, když se vám ostatní smějí. Vaše rodina přinejmenším v něco věří. V tradici, dodržování slibů, zodpovědnost.“Michael, fascinovaný jejími slovy, sledoval její výmluvný obličej. Pak Maggie setřásla vzpomínky a bezvýrazně dodala: „Doufám, že vaše plány vyjdou tak, jak si představujete.“

„Co tím myslíte?“

Elegantnězvedlaramena.

„Třeba se vašim příbuzným nebudu líbit. Vydělávám si tím, že fotím modely ve spodním prádle. A nedělejte si plané naděje, že bych předstírala, že se vám podřídím.“

Široce se usmál. „Neřekl jsem

vám, že italské manželky své manžele slepě poslouchají? Součástí dohody je, že se mnou budete jednat jako s králem. Uvaříte mi večeři, vyhovíte mým potřebám a podrobíte se mým přáním. Netrapte se tím – potrvá to jen týden.“

Její zjevné zděšení ho donutilo, aby si z ní přestal utahovat. Uchechtl se a její pěst dopadla zpátky k jejímu boku. Měl dojem, že si právě zachránil obličej před monoklem. Projevuje takovou vášeň i v ložnici? A pokud ano, zůstane ráno jejím partnerům něco jiného než stupidní úsměv a touha po

něčem víc?

Zkřivila rty. „Moc legrační. Jsem ráda, že máte smysl pro humor, hrabě. Díky tomu nám týden uběhne rychleji.“

„Těší mě, že to oceňujete. Všechno zařídím a zítra večer odlétáme. Cestou vás podrobně seznámím se svou rodinou a vy mi povíte to nejdůležitější o své.“

Přikývla a vykročila ke dveřím. Zjevně se v jeho blízkosti necítila ve své kůži, což ho povzbudilo. Aspoň nebyl jediný, kdo cítil sexuální přitažlivost. Vypadala, že je odhodlaná nedovolit, aby ji to k němu přitahovalo, a díky tomu

bude i pro něj jednodušší fyzické pouto ignorovat a následující týden bez úhony přežít.

Maggie Ryanová byla sice semetrika, ale Michael sedm dní zvládne.

No problema.

KAPITOLA TŘI

Maggie pohlédla na svého údajného manžela a snažila se vší silou nepodlehnout panice.

Známé zkrácení dechu a tlukot srdce ji varovaly před potížemi. Polkla, ukryla obličej za italské vydání časopisu Vogue a modlila se, ať to dokáže. Nenáviděla představu, že by se o její slabosti někdo dozvěděl, zvlášť Michael. Jakmile jeho soukromé letadlo vzlétlo do vzduchu, ten šílený plán ji zasáhl plnou silou. Prst, na

kterém měla navlečený přesně padnoucí platinový kroužek s dvoukarátovým diamantem odrážejícím sluneční paprsky, ji nepříjemně svrběl. U Alexy doma jí tazáležitostpřipadala uskutečnitelná. Až o den později, s prstenem, falešným manželem a rodinou, kterou měla oklamat, pochopila, že je naprostá husa.

S čím to, krucinál, souhlasila? Ležísnadnačlenech rodiny

Ryanových nějaké prokletí, které je nutí uzavírat falešné svatby? Když jí Nick řekl, že se potřebuje oženit, abyzdědilstrýcovu s p o l e č n o s t Dreamscape

Enterprises, vzala to s humorem. Naštěstí se ukázalo, že svazek s Alexou je to nejlepší, co kdy udělal, zvlášť když se do sebe doopravdy zamilovali.

Samozřejmě že jediným důvodem, proč Alexa souhlasila, že si jejího bratra naoko vezme, byla rodina. Maggie neměla žádnou ušlechtilou záminku, jakou je záchrana obchodu nebo domova, v němž strávila dětství. Ale je to šance, jak ochránit své příbuzné, našeptával jí vnitřní hlas. Alexa a Nick měli úžasný vztah, který Michael neustále ohrožoval. Jeho smyslný úsměv, zpěvavý hlas

a svůdné pohledy vyvolávaly v její nejlepší přítelkyni falešný pocit bezpečí. Nakonec se však Maggiino podezření potvrdilo.

Přiznal, že Alexu miluje.

Když ta slova opustila jeho rty, pronikl do jejího srdce zvláštní smutek. Pochopitelně to bylo směšné a rychle ten rozpačitý pocit potlačila. Zaobalil své přiznání do výrazu přátelství, ale jen ji tím chtěl znejistit. Tak vlivný muž jako hrabě by se nespokojil s tím, aby dlouho čekal v ústraní – pokud by věřil, že u ženy, kterou miluje, může uspět. Maggie by nedokázala žít sama se sebou, kdyby nepoužila

všechny zbraně, aby Michaelovi v kontaktu se svou rodinou zabránila.

Jenže za jakou cenu? Seznámí se s jeho sestrami a matkou. Bude spát v jeho ložnici. Bude se vydávat za někoho, kým není.

Pevně sevřela v prstech lesklé stránky, nadechla se nosem a vydechla ústy. Použila uvolňovací techniky, které se naučila na kurzech jógy a na relaxačním cvičení. Odmítala se nechat ovládnout úzkostí. Začala od stovky počítat pozpátku, aby se zbavila přetrvávající potřeby lapat po dechu. Představila si, jak její

srdeční tep zvolňuje, a pravidelně dýchala.

Devadesát osm. Devadesát sedm. Devadesát šest. Devadesát pět.

„Sbírášinspiraci k fotografování?“

Chvíli počkala, dokud neměla tělesné funkce zcela pod kontrolou, a pak zvedla hlavu. Opíral se v sedadle, kotník měl položený na koleni a uvolněně se usmíval. Bylo zvláštní, že měla odjakživa slabost pro muže s dlouhými vlasy a líbila se jí jejich moderní pirátská image. Vypracovanou postavu oblékl do

černého sportovního saka, džín a nízkých černých bot. Kývl k jejímu módnímu časopisu a oči mu vesele zajiskřily.

Okamžitě se jí zmocnilo podráždění. Zvedla hlavu a s jižním přízvukem protáhla: „Promiň, zlato, ale víc než obrázky nezvládnu. Jak je na stránce moc slov, nedokážu se na ně soustředit.“

Vždycky jí vadil předpoklad, že není schopná pochopit náročnější literaturu, než je módní časopis. Samozřejmě že se nesnažila přesvědčit jiné o opaku. Chlubila se tím, že nemá vysokoškolské vzdělání a přece se prosadila ve

fotografické branži. Ráda jisté věci tajila, zvlášť závislost na křížovkách nebo literatuře z občanské války, poněvadž jí to v kontaktu s ostatními poskytovalo výhodu. Kéž by její partneři dávali přednost historickému televiznímu kanálu před seriály!

Sáhl do minibaru a nalil si skotskou s ledem. „Na Vogue není nic špatného. Moje sestra ho považuje za bibli.“

„Taky ho čtu. Články v Playgirl jsou zábavné.“

Jeho smích jí přejel po pokožce jako rozehřátý karamel. „Co kdybys mi pověděla víc o své práci? Jak

ses dostala k fotografování?“

Hlavou jí prolétla pravdivá odpověď, ale odmítla ji říct nahlas. Protože svět je lepší, když se na něj člověk dívá přes objektiv? Protože jí fotografie umožňují sledovat jiné lidi – něco jako legální voyeurismus? Usrkla ze sklenky červeného Chianti. „Jednou o Vánocích jsem dostala Nikon s veškerým příslušenstvím a bylo mi sděleno, že pojedu na týden na fotografický tábor. Chůvě se blížila dovolená, rodiče neměli nikoho, kdo by mě hlídal, a tak jsem jela. Vedoucí byl skvělý fotograf a hodně mě naučil. Chytilo mě to.“

Jeho zkoumavý pohled se propaloval do její duše a žádal pravdu. Naštěstí v sobě tolik let dusila veškeré emoce, že na sobě nedala nic znát. „Zdá se, žes dostávala peníze, ale žádnou citovou oporu. Módní průmysl je velmi dravý, zvlášť v Miláně. Musíš být mimořádně nadaná a ochotná přizpůsobit se vysokým požadavkům.“

Pokrčila rameny. „Vždycky jsem se zajímala o módu.“ Předstírala, že po něm lascivně pošilhává. „Zvlášť když se týká svalnatých polonahých mužů.“

Očekávala smích, ale Michael

zůstal tichý a mlčky si ji prohlížel.

„Zkusila jsi někdy svoje zaměření rozšířit?“

Natáhla nohy a opřela se do pohodlného sedadla. „Jistě. Během okurkové sezony jsem fotila pro Gap a Victoria’s Secret.“

„Moc ráda o sobě nemluvíš, viď, cara?“

Jeho dunivý hlas jí přejel po nervových zakončeních a přiměl ji k touze po něčem zakázaném. Například po jeho jazyku hluboko v jejích ústech a jeho rukách na jejím nahém těle. Jeho šarm, humor a smyslnost byly pro ženy vražednou kombinací. Podmanivým

pohledem z nich prakticky vynutil doznání. „Naopak. Zeptej se mě, na co chceš. Boxerky nebo trenky? Mets nebo Yankees? Disco nebo hip-hop? Klidně střílej od boku.“

„Pověz mi o svých rodičích.“

Odmítla zaváhat. „Můj otec se počtvrté oženil. Miluje peníze, nesnáší práci a sejde se se mnou jen tehdy, když si chce udělat u nové manželky oko. Zřejmě by ráda držela rodinu pohromadě, tak se jí snaží vyhovět. Zatím. Je pohledný, okouzlující a naprosto bezcitný. Moje matka se považuje za celebritu a nehodlá se vyrovnat s tím, že stárne a má dvě dospělé

děti. V současnosti žije na hromádce s nějakým hercem a škemrá o mizerné role v podřadných seriálech.“

„Co tvoje vztahy?“ Hořel zvědavostí, která v ní vyvolávala neklid. „Jaké jsou, la mia tigrotta? Zřekla ses kvůli rodičům veškerých závazků?“

Při jeho přímočarosti zatajila dech, ale okamžitě odpověděla:

„Mám spoustu zdravých vztahů, které mi vyhovují.“ Vyřkla tu lež bez sebemenšího pocitu viny.

„Myslíš si, že věřím, že nalezení skutečné lásky je v tomto životě téměř vyloučené? Jo, sakra. Znovu

a znovu se mi to potvrzuje. Tak k čemu se obtěžovat? Proč se vrhat po hlavě do zjevné bolesti a žalu, dokud nenajdeš někoho, za koho bys položil život? Osobně si nemyslím, že tam venku někdo takový je, ale pořád mám spoustu času najít toho Pravého.“

Napjaté ticho narušovalo pouze tlumené hučení motorů. „To je mi líto.“

Při jeho tichých slovech zatnula zuby. „Proč?“ vybuchla. „Nebili mě, netrápili hladem ani nezneužívali. Vyrůstala jsem ve velkém domě s chůvami, kuchařkami a všemi hračkami,

o které jsem projevila zájem. Dělám si, co chci, kdy chci a nikomu se nezodpovídám. Proč bys mě měl proboha litovat? Dostala jsem víc než většina lidí.“ Přikývl, ale cítila, že jí nevěří. „To já tebe lituju víc.“

Trhl sebou. „Mě?“

„Jistě. Koneckonců už znám tvoje tajemství.“

Její posměch zasáhl cíl. Napjal se a rozvážně usrkl skotské. „Ale já to cítím stejně. Jsem, jak Američané říkají, otevřená kniha.“ Mávl rukou a ve vzduchu se blýskl snubní prsten, věrná kopie toho jejího.

Potěšilo ji, že se na ni konečně

přestal soustředit. „Měl jsi milující rodinu, která tě podporovala, spoustu peněz a úspěchu. A přece jsi nenašel jedinou ženu, která by na mizerný týden předstírala, že tě miluje. Není divu, že tvoje matka trvá na dodržování tradic. Měl jsi v minulosti třeba jen jediný vážný vztah?“

V jeho očích černých jako uhel se mihl vztek.

„Chodím na schůzky,“ poznamenal chladně. „To, že jsem nenašel tu Jedinou, ještě neznamená, že jsem úplně odrovnaný.“

„Jaký typ ženy vlastně hledáš?

Copotřebuje,aby těvzrušovala a přesvědčila, aby ses usadil?“

Tiše zabručel a Maggie se opřela, aby si tu podívanou vychutnala. „Rád bych založil rodinu a dal matce, co chce,“ odpověděl konečně. „Ale ne na můj úkor. Já, cara, věřím v lásku, o které tvrdíš, že je vyloučená. Jen si myslím, že je těžké ji najít, a odmítám udělat kompromis.“

„Takže všechny ženy, se kterými spíš, svádíš kvůli výzvě, potěšení nebo proto, že doufáš, že je to ta Jediná?“

V očích mu zajiskřilo, jako by mu hodila pomyslnou rukavici.

Znovu na ni učinilo dojem, jak se dokáže změnit z uhlazeného hezouna v někoho, kdo si odmítá na něco hrát. „Spím s nimi, soustředím se na jejich potěšení a ráno docházím k závěru, že mi to nestačí.“

Dech jí uvízl v hrdle a okolí se mírně naklonilo. Jeho slova odrážela její vlastní marné hledání někoho, kdo večer zažene démony a i v nemilosrdném ranním světle bude vypadat, že za to stojí. Srdce se jí rychle rozbušilo, ale tentokrát za to nemohla panika.

Způsobil to Michael Conte.

Pevně sevřela v prstech tenkou stopku sklenky. Zatímco na ni

hleděl s náhlým pochopením, potlačovaná smyslnost, která z něj čišela, ji přitahovala a spřádala kolem ní pavučinu. „Prožíváš to samé, viď?“

Při jeho přímé otázce sebou trhla.

„Spíš s muži, abys unikla samotě, a doufáš, že z toho bude něco víc? Probouzíš se ráno s nepříjemným pocitem v žaludku a s vědomím, že sis znovu lhala? Přemýšlíš, jestli nejsi stvořená k tomu, abys zůstala sama? A lámeš si hlavu, co tě vlastně drží zpátky?“

Bože, ano.

Náhlehrozilo,žejídoočí

vhrknou slzy. Strach z takových složitých emocí zmobilizoval její síly, a Maggie se pokusila ovládnout. Nikdy by se mu s takovou slabostí a touhou nepřiznala. Zneužil by to proti ní, pronikl by jí pod kůži a zkoumal její tajemství. Věděla, co ji pohání. Dobře si vzpomínala, že její prázdnota měla původ v šestnácti letech, když jí kluk, kterému věřila, sebral naději, víru i optimismus a šmahem to všechno zničil. Přesto se z ní stala silná žena, která se rozhodla pro vlastní odvetu. Nikdy nikomu nedovolí, aby ji v sexualitě nebo v čemkoli jiném ovládl.

Kdyby Michael prolomil její obranu, nic by jí nezbylo.

Proto se usmála a zvedla sklenku na znamení přípitku.

„Promiň, hrabě, ale spím s nimi, protože vypadají dobře. Přesto díky, žes mi sdělil svůj názor.“

Ta poznámka splnila cíl. Otevřenost zmizela, jako by bouřkový mrak zakryl slunce a zčistajasna se setmělo. Při zklamaném záblesku, který se mihl v jeho očích, se jí převrátil žaludek. Takové pouto, byť jen na okamžik, ještě k žádnému muži necítila. Dokonce ani v posteli.

„Chápu.Takžebudemehrát

podle pravidel?“

Neodpověděla. Soustředěně zvedla časopis a přestala si Michaela všímat. Pochopil narážku a dalších několik hodin cestovali v naprostém tichu. Konečně se rozsvítilpalubnítelefon a z reproduktoru se ozval pilotův hlas.

„Pane, za patnáct minut přistaneme v Orio al Serio. Připoutejte se, prosím.“

Michael zmáčkl tlačítko. „Díky, Richarde.“

Zapnuli si bezpečnostní pásy. Maggie dopila víno a ignorovala tupou bolest v útrobách.

Michael řídil auto po silnici, která se vinula mezi kopci k domovu. Úkosem pohlédl na sebejistou ženu, která seděla vedle něj. Měli staženou střechu a zlatočervené vlasy jí neuspořádaně vlály ve větru. Přesto se zdálo, že jí to nevadí. Z jejích našpulených rtů usoudil, že horečně přemýšlí a pravděpodobně si před setkáním s jeho rodinou zvyká na novou roli. Za posledních čtyřiadvacet hodin se o Maggie Ryanové hodně dozvěděl.

Naneštěstí ho ty drobné útržky pouze povzbudily k touze zjistit

toho ještě víc.

Svěže zelené stromy a hnědá zem se míhaly kolem něj a konejšily ho na duši. Půda, kterou jeho rodina vlastnila několik generací, nakonec připadla jemu. Přesto si od první návštěvy New Yorku uvědomoval, že Americe touží vtisknout svou stopu. Když ho otec vzal na návštěvu ke strýci, rušný Manhattan ho fascinoval a připadal mu jako výzva. Davy lidí a chaos však bohužel neuspokojovaly jeho potřebu po soukromí. Když se rozhodl expandovat s La Dolce Famiglia do Států, našel v rušném Manhattanu oblast s klidnější

atmosférou. Cestou na sever objevil v majestátních horách Hudson Valley ukrytý poklad a pochopil, že našel místo, které by mohl někdy nazvat domovem.

I když byl v New Yorku šťastný, jeho rodiště mu vždy propůjčovalo jistou sílu. Připomínalo mu, kdo je a odkud pochází. Na jeho vlastní půdě nebylo místo pro nesmyslné žvásty ani předstírání. Ve vířícím světě technologií, peněz a vzájemně si konkurujících podniků si potřeboval připomenout, co je důležité.

Město Bergamo obehnané hradbami mu připomínalo pevnost

střežící poklad. Malebně se rozkládající v předhůří Alp, rozdělené na horní a dolní část jako připomínka starého a nového světa, působilo zcela dokonale. Vychutnával si, jak jeho sporťák uhlazeně projíždí Citt? Alta a životem kypící město se propadá do ničím nerušeného venkovského klidu. Jak se tak blížil k domovu, zaplavil ho pocit míru a uspokojení. Ucítilve vzduchupižmovou vůni santalového dřeva a zavrtěl se. Všechno na Maggie křičelo sexuálním kontrastem. Lovec uvnitř nějsetoužilvnořit podpovrch

a zjistit, co je její podstatou.

To, jak se při jeho přiznání zatvářila ohromeně, ho udeřilo do hrudi. Zatím se nikomu nesvěřil, že marně hledá ženu, která by ho doplnila. Většina mužů by se mu vysmála a ženy by to možná braly jako výzvu, aby vzaly ochranné pilíře kolem jeho srdce útokem. Tolik ho pobouřila, že mu ta slova sama od sebe vylétla z úst. Ale tím, že ho pochopila, odhalila vlastní hluboká přání.

Dojel na vrchol kopce, zastavil před cihlově červenou vilou a vypnul motor. „Za chviličku vyběhnou ven.“

„Jetokrásnéstavení,ale

nevypadá jako sídlo miliardáře, jak jsem očekávala.“

Přejel očima po jednoduchých liniích rodného domu a vzdychl.

„Matka se odtud odmítá odstěhovat. Chtěl jsem jí postavit zámek, který by byl hoden toho, co dokázala, ale vysmála se mi. Řekla, že neopustí zem, která patří její rodině, a otcův domov.“

„Už teď ji mám ráda.“

„Dokonce ani nechce žádnou pomoc. Odmítá služebné i kuchařky. Najal jsem aspoň hospodyni, která se vplíží dovnitř a udělá generální úklid, když je matka v kostele.“ Zavrtěl hlavou. „Tak fajn. Jsi

připravená?“

Tvářila se bezvýrazně a chladně. Přesto se v jejích nefritově zelených očích odrážela nejistota. Vzal ji za ruku a propletl s ní prsty. Uslyšel, jak tiše zalapala po dechu, a kalhoty se mu mírně napjaly. Bože, tak citlivě reagovala na jeho dotyk! Napětí mezi nimi ho lákalo, slibovalo hluboké fyzické uspokojení, které toužil zažít, ale byl předem odsouzen k nezdaru. Růžové nehty se mu zarývaly do dlaně a Michael přitiskl palec k citlivému místu na jejím zápěstí, aby si její zrychlený pulz potvrdil. Ano, vzrušoval ji. Přesto to

odmítala dát najevo a bezstarostně pohodila hlavou.

„Jdeme na to,“ prohlásila.

Vystoupila z auta a v tutéž chvíli se rozlétly dveře a Michaelovy sestry vyběhly na kamenný chodníček.

Hromadně se mu vrhly do náruče. Radostně jejich objetí opětoval a poslouchal vzrušené klábosení, jeho uším tak důvěrně známé. Políbil je na hlavu a s odstupem se na ně zadíval.

„Jste ještě hezčí, než si vzpomínám.“ Při pohledu na husté černé vlasy, výrazné rysy a tmavé oči měl pocit, že vidí dvojmo.

Kvůli Veneziiným štědrým křivkám podrobil řadu jejích partnerů přísnému výslechu, aby z nich vypáčil jejich úmysly, a Juliettina nezávislost mu působila bezesné noci. Obě sestry byly tvrdohlavé a troufalé, ale nakonec se podřídily jeho příkazům, jak rodinná pravidla vyžadovala. Třiadvacetiletá Carina teprve čekala na to, až rozkvete. Okamžitě poznal ten rozpačitý shrbený postoj, když se snažila pod volným oblečením zakrýt svou výšku a bujné křivky. Mrzelo ho, že na ni v tom citlivém věku nemůže dohlížet.

Zachichotala se jeho poznámce,

kdežto starší sestry pouze obrátily oči v sloup.

„Takhle ses ucházel o svou nevěstu?“ zeptala se ho Venezia.

„Staromódnímipoklonami a laskavými úsměvy? Měl by ses snažit, aby sis nás udobřil. Nepřijedeš na návštěvu celé měsíce a potom se zčistajasna objevíš s novomanželkou.“

Carina pohlédla z jedné sestry na druhou a Maggie znepokojeně skousla ret.

„Kroť své vášně, Venezie,“ poručil jí. „Moje manželka určitě chápe líp než ty, že to, co dělám, je v nejlepším zájmu rodiny.“

Maggie vystoupila z auta. Přitom smyslně pohupovala boky a hladké vlasy se jí pohupovaly kolem ramen. Zastavila se vedle něj, aby ho podpořila. „Já jsem Maggie, manželka vašeho bratra. A neucházel se o mě komplimenty, nýbrž staromódním způsobem.“ Odmlčela se, aby navodila dramatický dojem, a zkřivila plné rty do posměšného úsměvu.

„Skvělým sexem.“

Hrobové ticho narušovalo jen švitoření ptáků. Michael vyděšeně přivřel oči. Jakmile dostane příležitost, zabije ji. Jeho starší sestry na ni zíraly s otevřenými ústy

a Carina zalapala po dechu.

Jak ho vůbec mohlo napadnout, že ji dokáže zkrotit?

Venezia se přidušeně zasmála. Julietta na Maggie pohlédla s náznakem obdivu a Carina vypadala, že se právě setkala s novou hrdinkou.

Byldobřezběhlý v odstraňování následků pohrom a v hlavě už vymýšlel vhodnou odpověď, kterou by všechno napravil.

„Na sexu, kterým si žena zotročí muže, není nic špatného.“ Ze dveří se ozval důvěrně známý hlas a na cestičku vyšla drobná postava. „Jde

o to, co s ním provedete později. Ale aspoň jste si ho vzala a donutila ho, aby se zachoval čestně.“

„Matko?“

Všichni se obrátili a pozorovali drobnou ženu, která se k nim blížila a při chůzi se opírala o vyřezávanou hůl. Při každém kroku narazilo dřevo autoritativně na zem, až člověku přeběhl mráz po zádech. Dlouhé šedé vlasy měla stažené do drdolu a olivově zbarvená pleť vysušená sluncem byla vrásčitá od smíchu. Přivedla na svět čtyři děti, které ji všechny přerostly a chlubily se otcovými

geny, ale její hlas děsil každého, kdo se jí postavil do cesty nebo ji nějakým způsobem zklamal. Měla na sobě pohodlné volné kalhoty, sandály, jednoduchou bílou halenku a zapínací svetr přehozený přes ramena.

Zastavila se před nimi. Zvlnila rty a měřila si Maggie pronikavýma očima, ale její obličej žádné veselí neprozrazoval. Dlouhé vteřiny čekali na její úsudek.

Nakonec Maggie přerušila ticho a uctivým tónem pronesla:

„Signora Conteová, je mi ctí, že vás konečně poznávám.“ Zpříma se setkala s jejím pohledem. „Váš syn

je hňup, že vám o našich zásnubách neřekl dřív. Omlouvám se za něj.“

Jeho matka přikývla. „Vaši omluvu přijímám. Vítejte do rodiny.“ Políbila Maggie na obě tváře a pak se zamračila. „Jste moc hubená. Mladé ženy jsou vždycky moc hubené. Ale to brzy napravíme.“ Prudce otočila hlavu.

„Dívky?Ještějstesvounovou sestru nepřivítaly?“

Napětí povolilo a Maggie se ocitla ve víru objetí a polibků. Michael přestal zadržovat dech, ostře vydechl a matku objal. Její křehká postava byla v rozporu s jejím ocelovým pohledem. „Ahoj,

mami.“

„Michaeli. Zlobím se na tebe, ale za to tě donutím zaplatit později.“

Uchechtl se a pohladil ji prstem po vrásčité tváři. „Mi d i s p i ace. Slibuju, že ti to vynahradím.“

„S i . Pojďte dál a udělejte si pohodlí.“

Jeho smysly zaplavily důvěrně známé pohledy a vůně domova. Díval se na sedlovou terakotovou střechu, balkony s kovaným zábradlím a zdobené kamenné sloupy po obou stranách vstupních dveří. Zářivě žluté a červené

povrchy soupeřily s množstvím planých pestrobarevných květin. Dvoupatrová budova na vrcholu kopce se tyčila jako královna nad poddanými a shlížela na víc než pět akrů travnatých pozemků. Na soukromou terasu a zahradu s bazénem obklopenou bujným porostem vedly kamenné chodníčky. Z balkonu bylo vidět bíle pokryté vrcholky Alp, které se zvedaly v dálce.

Zatímco se jeho sestry rozplývaly nad Maggiiným prstenem, prošel dveřmi a zaútočila na něj vůně česneku, citronu a bazalky. Keramické dlaždice se

leskly čistotou a zvýrazňovaly skříňky z borového dřeva a masivní stůl. Pult zakrývaly čerstvé bylinky, rajčata a několik hrnců a pánví. Tohle místo bylo matčinou doménou a nebem na zemi, kde byli poprvé uvedeni do sladkého světa v podobě lákavého pečiva a lahodných náplní. Všem dětem své znalosti předala, ale nikdo z nich nebyl tak zkušený a schopný jako ona, takže se při vedení pekařského impéria většinou spoléhali na pečlivě vybrané kuchaře. Bylo zvláštní, že všichni zřejmě zdědili otcovy obchodní geny, ale matka je nikdy nenutila,

aby byli někým, kým nejsou.

V hlavě se mu vynořily vzpomínky na vlastní sny, ale odmítal propadat lítosti. Teď ani jindy.

Už nikdy.

Pohlédl na Maggie. Povídala si s jeho sestrami a po tom šokujícím vstupu působila zcela bezstarostně. Zjevně předpokládala, že Michael se s jejím pobuřujícím chováním smíří z vděčnosti za to, že s celou šarádou souhlasila.

„Maggie, potřebuju si s tebou na chvíli promluvit.“

Zřejměvycítilajeho podráždění, vrhla na něj obezřetný

pohled a zvedla obočí. Potlačil uchechtnutí.

„Nechala jsem vám připravit tvůj pokoj,“ oznámila mu matka.

„Odnes tam vaše kufry. Až si vybalíte, sejdeme se na zahradě a dáme si kávu a něco k zakousnutí.“

„Si.“

Vytáhl zavazadla z auta, vrátil se do domu a pokynul Maggie, aby ho následovala. Rozloučila se s jeho sestrami a zamířila nahoru po schodech k jejich ložnici. Položil kufry, kopnutím zavřel dveře a obrátil se k ní.

„Moc zábavný začátek týdne, la

mia tigrotta. Zřejmě je na čase, abys pochopila, kdo tu určuje pravidla.“ O krok k ní popošel, takže se nad ní hrozivě tyčil.

„Hned.“

KAPITOLA ČTYŘI

Stál před ní víc než sto osmdesát centimetrů vysoký podrážděný muž. Ačkoli se jí ani nedotkl, znehybněla, jako by na místě zakořenila. Jeho obvyklý uvolněný šarm zmizel a ve vzduchu praskalo nebezpečné fluidum. Opravdu ho pobouřila. Bohužel místo strachu cítila vzrušení. Jaký je asi v posteli? Nahý, svalnatý a… náročný.

Obvykle si udržovala odstup od mužů, kteří měli dominantní nebo

panovačné sklony, ale Michael jí nenaháněl hrůzu. Přinejmenším ne nepříjemným způsobem. Pootevřela rty, jako by ho neúmyslně zvala, aby učinil další krok. Onyxové oči se upřely na její ústa a ztmavly. Zatoužila poznat jeho chuť. Jaké by to bylo, kdyby jí vnikl jazykem do úst a narážel boky do jejích?

Chvíle uplynula. A další.

Ta slova vyklouzla z jejích úst dřív, než se stačila zarazit. „Tak co je, hrabě? Došla ti řeč?“

Odvrátil se a jadrně zaklel. Po zádech jí přeběhl mráz, ale jakmile ustoupil, uvolnila se. Potlačila okamžité zklamání z promeškané

příležitosti.

„Buď opatrná, cara. Možná tě baví si se mnou zahrávat, ale nakonec mě to unaví a podrobím si tě.“

Maggie se ušklíbla. „To zní jako vystřižené z erotických romancí, které tolik miluju. Já ale nejsem subinka, zlato, a ty nejsi dominant. Moje sázka do loterie měla úspěch. Usoudila jsem, že když tvou rodinu šokuju hned na začátku, nebudu pak muset hrát roli, v níž se nebudu cítit příjemně. Nakonec pochopí, že nejsem milá ani tradiční italská manželka.“ Zakřenila se. „Tvoje matka umí

nahánět hrůzu.“

„Je nemocná, tak buď prosím tě opatrná.“

„Vážně, Michaeli? Co jí je?“

Zhluboka vzdychl a promnul si rukama obličej. „Kromě artritického kolena má slabé srdce. Musí se vyhýbat stresu a být opatrná při fyzické námaze, takže jí tentokrát hodlám ve všem vyhovět.“ Svraštil obočí. „A doufám, že ty uděláš totéž.“

„Dokážu být jeden týden milá.“

„Tomu uvěřím, až to uvidím na vlastní oči,“ zamumlal. „Doufám, že až tě políbím, nepokusíš se mě srazit k zemi.“ Vypadal zamyšleně

a Maggie se neklidně nadechla.

„Vlastně bych to měl udělat hned. Abychom si to nacvičili, samozřejmě.“

Syklajakopodrážděnýhad.

„Neucuknu, když se mě nějaký muž dotkne.“

„Tím si nejsem tak jistý.“ Přistoupil k ní a vnikl tak do jejího osobního prostoru. Zaplavil ji žár sálající z jeho pokožky. „Stačí jediný chybný krok a tahle šaráda končí. To si nemůžu dovolit. Zvlášť když tomu může zabránit prostý polibek.“

„Umím skvěle předstírat.“ Věnovala mu posměšný úsměv.

Svůdná vůně pižma ji lákala k ochutnávce. Při představě, že ji Michael obviní z blafování, se jí rozbušilo srdce, což ji pobouřilo ještě víc. „Nikdo se nedozví, že tě líbat nechci. Nemusíme si nic zkoušet.“

Mlčky si ji prohlížel a Maggie se začala uvolňovat. „Radši si tu teorii ověříme.“

Uchopil ji za ramena a přitáhl si ji k sobě. Narazila do svalů pevných jako skála a automaticky zvedla ruce, aby ho strčila do hrudi. Jakmile narazila na odpor, sevřela v prstech měkkou látku jeho košile. Rozkročil nohy a pevně ji držel,

aby neztratila rovnováhu. Jeho rty setrvávaly jen pár centimetrů od jejích.

„Dej ty pracky pryč.“ Na čele jí vyrazil pot. Panebože, co kdyby podlehla kouzlu okamžiku a udělala ze sebe husu? Co kdyby zasténala, až ty plné rty zavadí o její? Nesmí reagovat. Nesmí reagovat. Nesmí…

„Proč jsi tak nervózní?“ V očích mu tančily veselé ohníčky.

„Tohle jsi už dělala milionkrát, vzpomínáš?“

„Nelíbí se mi, když se mnou

někdozachází

jako

hulvát,“

vyštěkla.

Zkřivilreta

ztišil

hlasdo

zastřeného zašeptání, které jí slibovalo neskutečné fyzické potěšení. „Třeba to nebyl ten pravý.“

„Tak moment. Opravdu tohle ženy milují? Jestli ano, jsou to naivky. Sundej ty ruce…“

Zmocnil se jejích rtů.

Jeho teplá, měkká ústa umlčela vzteklý příval slov a odvedla její pozornost od všech myšlenek, které kdy měla, kromě současného polibku.

Smysly ji zradily. Ráda se líbala a vychutnávala si to, ale s Michaelem bylo všechno jiné. Jeho tělesné teplo jí připomnělo

vlkodlaka z filmů Stmívání, které tajně milovala. Jazykem zkoumal škvíru mezi jejími rty a potom bez omluvy vnikl dovnitř. Mohla se jeho nenasytnosti vzepřít, ale místo toho ji sváděl a žádal, aby si s ním hrála. Na bradě cítila jeho strniště. Přitiskl k ní boky, spustil paže, chytil ji za pozadí a mírně ji nadzvedl, takže se setkala s tvrdým vyboulením mezi jeho stehny.

Zasténala. Využil toho, pronikl o něco hlouběji a Maggie podlehla a otevřela ústa.

Plenil je prudkými útoky, jako by jí připomínal, že kdyby mu dala šanci, přesně tak by se zmocnil

i jejího těla. Snažila se procitnout z omámení a získat nad celou situací kontrolu, ale mysl ji neposlouchala a tělo si ten vpád vychutnávalo. Zamumlal její jméno a Maggie se podlomila kolena. Vší silou se ho držela a polibek opětovala.

Jak dlouho to trvalo? Minuty? Hodinu? Konečně se pomalu odtáhl, jako by litoval, že ten kontakt musí přerušit. V tu chvíli se nenáviděla. Místo aby mu vlepila facku nebo utrousila vtipnou poznámku, jen bezmocně zírala před sebe. Jazykem si přejela po oteklém spodním rtu.

Zasténalaostřesenadechl.

„Máš pravdu,“ zašeptal. „Předstíráš skvěle.“

Odtáhla se a v duchu se modlila, aby jí nezčervenaly tváře. Donutila se ze sebe vymáčknout:

„Říkala jsem ti to.“

Obrátil se, položil zavazadla do rohu místnosti a otevřel skříň. „Je tu spousta místa pro oba. V tomhle pokoji budeme týden bydlet.“

Zasáhla ji realita. Díky štědrým doplňkům to byla pohodlná místnost, a přece ryze mužská, od modrých koberečků přes nábytek z třešňového dřeva až po chybějící ozdůbky. Postel uprostřed místnosti

zakrytá sytě červeným přehozem byla o něco menší, než jakou Maggie očekávala, a neviděla žádnou pohovku ani pohodlnou rohož. Vědomí, že budou spát přimáčknutí k sobě, ji znervóznilo. Proboha, právě ji odrovnal obyčejným polibkem. Co kdyby se ve spánku překulila? Co kdyby se náhodou dotkla prsty pevných svalů na jeho hrudi a udělala ze sebe hlupáka?

Ta absurdita ji ničila, a proto udělala, co uměla nejlíp. Přešla do útoku. „Pěkná postel.“

Odkašlal si. „Bude ti vyhovovat? Jestli ne, můžu si dát

deku na zem.“

Obrátila oči v sloup. „Jsem velká holka, hrabě, takže si klidně zůstaň na své straně. Já si vezmu levou.“

„Jak chceš.“

„Doufám, že nechrápeš.“

V jeho očích to pobaveně zajiskřilo. „Zatím si žádná nestěžovala.“

„Buď si jistý, že jestli lhaly, dám ti do budoucna vědět.“

Pokynul ke koupelně a proskleným dveřím na balkon.

„Nechceš se osvěžit a přijít dolů, až si trochu odpočineš? Potom ti ukážu zbytek domu a pozemky. Kdy máš

v Miláně to focení?“

„Zítra. Budu tam skoro celý den.“

„Dobře. Odpoledne se tam s tebou sejdu, abychom na konzulátu vyplnili místopřísežné prohlášení a zařídili další formality. Svědky jsem už sehnal. Nezapomeň přinést všechny svoje doklady – matka nesmí mít podezření, že to chceme odkládat.“

Maggiekřečovitěpolkla.

„Neříkal jsi, že je vyloučené sehnat kněze, který by nás oddal?“

„Na poslední chvíli určitě, takže matka se s tímhle určitě smíří. Je nemožné, aby naši svatbu za

týden odsouhlasili.“

„Dobře.“

Chvíli se mlčky dívali jeden na druhého. Přešlápl z nohy na nohu a látka džín se mu v rozkroku napjala. Černé tričko nedokázalo zakrýt jeho široká ramena, hruď ani svalnaté šlachovité paže porostlé tmavými chloupky. Její zrádné tělo opět zareagovalo na jeho sebejistotu, mezi nohama ji zaplavilo horko a bradavky se bolestivě napjaly.

Kdy naposledy ji nějaký muž tolik přitahoval? Možná za to mohla jeho nedostupnost. Ženy vždy touží po mužích, které nemůžou mít.

Zvlášť pokud zjevně usilují o jinou ženu.

„Maggie? Není ti nic?“

Potlačila svou reakci a obvinila z ní pásmovou nemoc. „Vůbec ne. Půjdu se vysprchovat. Sejdeme se dole.“

Přikývl a zavřel za sebou dveře. Maggiestichýmzasténáním prohrabala svůjkufr, abynašla něconapřevlečení.Musípouze přežít sedm dní, aniž ze sebe udělá osla, a pak bude mít od Michaela Conteho nadobro klid. Nebude se muset trápit tím, že na něj narazí v Alexině domě, a bude mít rodinu

jen pro sebe.

Hořkost, kterou v ní ta představa vyvolala, se vysmívala jejímu uspokojení a křičela na ni, že je lhářka. Za poslední rok si na něj zvykla. Až příliš. Ale pokaždé, když pohlédla do jeho uličnických tmavých očí, jí hlavou prolétla ponižující vzpomínka.

Koupelna byla malá, ale vybavená hlubokou mramorovou vanou a sprchovým koutem. Maggie se rozhodla, že se rychle osprchuje a dlouhé naložení ve vaně nechá na později. Vkročila pod bodající vodní trysky a nechala horko, ať jí uvolní napjaté svaly. Byla od svých kolegyň zvyklá na schůzky naslepo,

a tak se dlouho nerozmýšlela, když jí Alexa přísahala, že pro ni našla dokonalý protějšek. Živě si vybavovala, jak vešla do drahé intimní italské restaurace a očekávala jistý typ muže. Trochu domýšlivého,uhlazeného a přitažlivého.

Mýlila se.

Tedy až na tu přitažlivost.

Horečně se drhla a přitom se snažila pustit tu vzpomínku z hlavy. Přesto se jí před očima míhaly představy. Okamžité spojení, když se jejich ruce dotkly. Měla pocit, jako by z nebe sjel blesk, až sebou skoro trhla. Skoro. Zeď, kterou

kolem sebe léta budovala, držela pevně, ale rozhovor s ním ji upoutal a ovíjel se kolem ní jako hřejivé objetí. Ano, Michael byl šarmantní a zábavný, ale v hloubi nitra působil skutečně, a to ji oslovilo nejvíc.

Když jim přinesli zákusek, poprvé za dlouhou dobu nechtěla, aby večer skončil. A cítila, že si to nepřeje ani on.

Zkušenosti ji něčemu naučily – pokud máš při schůzce navrch, ovládneš i následky. Bůhvíproč se otevřela a dovolila mu nahlédnout do své duše. Mezi nimi se vinula smyslná přitažlivost a její tělo

zaplavilo světlo. Možná byla konečně připravená na něco víc. Třeba měla Alexa přece jen pravdu. Mohla na své cestě objevit duhu, vodopád nebo něco, co ji nakonec překvapí a naplní její bolestivou prázdnotu?

„Byl to pěkný večer,“ prohodila nad tiramisu. „Možná bychom si ho mohli zopakovat.“ Jakmile ze sebe to impulzivní pozvání vypravila, zděšeně skousla jazyk, ale už bylo pozdě.

Mlčky si ji prohlížel. „Maggie, myslím, že to není dobrý nápad.“

Její jméno jí zalétlo k uším jako pohlazení, ale další slova ji ranila

jako kousnutí vzteklého psa. Vůbec ji nenapadlo, že by ji odmítl.

„Promiňte, car a . Jste krásná a mimořádně mě to k vám přitahuje. Ale obávám se, že by to nedopadlo dobře.“

Světlo v jejím středu se scvrklo a pohaslo. Ano, chápala, že je to ošemetná situace, ale poprvé byla ochotná riskovat. Určitě si tu situaci špatně vyložila. Nebo jejich vztah. Skoro se zasmála, avšak zvláštní strach v jeho očích ji zarazil. Zvlnil rty, ale z toho, jak se vrtěl na sedadle a popadl sklenku s vínem, pochopila, že není ve své kůži. Jako by mu něco bránilo, aby si ji odvedl

domů. Jako by…

Náhle jí hlavou prolétla krutá myšlenka a kousky skládačky zapadly na místo. Ochromila ji silná bolest a jen stěží ze sebe vypravila: „Je v tom Alexa, že?“ zašeptala. „Máte zájem o ni.“

„Ne! Alexa je moje přítelkyně, nic víc.“

Z toho, jak odvrátil pohled, bylo zřejmé, že lže. Zrudla a z ponížení, které cítila, se jí zvedl žaludek. Nejradši by utekla z místnosti. Nebylo divu, že s ní nechtěl nic mít. V hlavě si zpětně projížděla jejich rozhovor a vybavila si všechny poznámky,

které o Alexe utrousil. Jak je úžasná. Jak je starostlivá. Jak je chytrá. Dokonce se Maggie zeptal, jak se seznámily. Zdálo se, že ho její vyprávění o prvním setkání ve školním autobuse, když se nejprve pohádaly a potom se z nich staly nejlepší kamarádky, zaujalo. Nikdy se o Maggie nezajímal. Na tuto schůzku šel jen proto, aby shromáždil informace o jiné ženě.

Miloval Alexu.

Potlačila stud a přísahala, že až odejde,zachovásisvou hrdost.

„Chápu,“ utrousila ledovým hlasem. Odstrčila talíř, aniž se jí třásly prsty, a vstala.

„Počkejte, Maggie, vysvětlím vám to. Neodcházejte prosím s mylným dojmem.“

Přezíravěseuchechtla.

„Nebuďte směšný, hrabě. Jsem velká holka a malé odmítnutí zvládnu. Ale pamatujte si, že vás nepustím z očí. Zvlášť v Alexině blízkosti.“

Ostře se nadechl, ale Maggie ho už prokoukla. „Řekl jsem vám…“

„Kecy.“ Popadla kabelku a přehodila si ji přes rameno. Přimhouřila oči. „Sbohem, hrabě.“

Znovu na ni zavolal jménem, ale nevšímala si ho a odešla z restaurace.

Maggie vypnula vodu a natáhla se po ručníku. I teď jeho odmítnutí bolelo, ačkoli to bylo směšné. Připomněl jí noční můru z mládí, která se neustále vracela.

Nikdy nebude dost dobrá.

Pobouřená svými myšlenkami a nepříjemnými vzpomínkami se převlékla do džín, zeleného tílka a kožených sandálů. Nemělo smysl vracet se do minulosti. Vztahy, sexualitu i svá rozhodnutí má pod kontrolou. A rozhodně nebudou sentimentální.

Zvlášť v případě Michaela Conteho.

Učesala si vlhké vlasy, takže

vytvořily lesklou clonu. Potom odsunula zneklidňující myšlenky do pozadí a vydala se dolů, aby se setkala s novou rodinou.

Našla všechny, jak sedí kolem umělecky kovaného stolku, který doplňovala souprava židlí. Kolem výklenku se rozkládala zahrada se zářivě barevnými květy, žlutými, krvavě rudými a fialovými, jež mezi sebou soupeřily o pozornost. Teplým vzduchem se linula sladká vůně a šimrala ji v nose. Z ozdobné fontány se sochou anděla prýštila voda do nádrže porostlé lišejníkem a cihlově červené dlažební kostky byly zalité slunečními paprsky.

Klidné prostředí Maggie uvolnilo. Prsty ji svrběly touhou vzít fotoaparát a pokusit se tu téměř mystickou atmosféru narušovanou pouze klábosením italské rodiny zachytit.

„Pojďte k nám, Margherito.“ Při zvuku svého celého jména sebou trhla, ale od Michaelovy matky to znělo mile, takže to nechala být. Pravidlo číslo jedna zní: Nikdy nekritizuj hlavu rodiny, do níž ses právě přivdala.

„Grazie.“

Michael jí nalil sklenku červeného vína, propletl s ní prsty a usmál se. Srdce jí

nepravidelně tlouklo, ale vroucně ten úsměv opětovala. Zdálo se, že jeho sestry touží slyšet všechny podrobnosti, a tak se Maggie rozhodla. Čím dřív jim tu historku předloží, tím dřív se přesunou k Veneziině svatbě.

Usrkla víno. „Chcete vědět, jak jsme se seznámili?“

Michael překvapeně zvedl obočí. Ozval se souhlasný povyk ženských hlasů. Maggie potlačila úsměv. Tohle bude snadné.

„Moje nejlepší přítelkyně Alexa nám domluvila schůzku. Je šťastně vdaná za mého bratra, a když na jedné obchodní večeři poznala

Michaela, napadlo ji, že bychom tvořilidokonalýpár.“ Sentimentálně se na něj usmála a zachytila v jeho očích varovný záblesk. „Jakmile jsme se setkali, řekl mi, že jsem ta Jediná. Obvykle mužům na první schůzce nevěřím, ale dvořil se mi a nakonec si mě získal.“

Carina vzdychla a položila si kulatou bradu do dlaní. „Taková romantika! Vypadá to skoro jako osud.“

„Ano, osud.“ Maggie Michaelovi stiskla prsty. „Právě jsme se chystali stanovit datum svatby, když jsme slyšeli, že je

Venezia zasnoubená, a tak jsme se rozhodli tajně vzít. Doufám, že vás moc nerozzlobilo, že jsme neměli svatbu jaksepatří, ale nerada bývám středem pozornosti, a tak jsme si mysleli, že to tak bude nejlepší.“

Michael si zvedl její dlaň k ústům a vtiskl na ni polibek. V tom místě se jí rozhořela pokožka. „S i , Maggie je velmi uzavřená.“

Ostrý pohled Michaelovy matky se s její křehkou postavou neslučoval. Maggie nepříjemně zašimralo v břiše. Každý, kdo vychoval čtyři děti a vedl rodinnou firmu, má vynikající instinkty

a Maggie si předsevzala, že až spolu zůstanou samy, musí být opatrná. Věděla, že v životě není moc věcí, na které se dá spolehnout, a tak si zakládala na tom, že její slovo je nezpochybnitelné a nikdy ho neporuší. I pro ni tedy bylo hodně v sázce.

„Co děláš, Maggie?“ zeptala se Julietta s vážným výrazem. V dlouhých prstech jemně držela sklenku s vínem. Maggie si připomněla, že je to ředitelka obchodnísekce La Dolce Famiglia – vytříbená, kultivovaná a realistická.

„Jsemfotografka.Zítra

v Miláně fotím, takže budu většinu dne pryč.“

„To je úžasné. Co fotografuješ?“ zajímala se Julietta.

„Muže. Ve spodním prádle.“ U stolu se rozhostilo ticho a Maggie pokrčila rameny. „Je to pochopitelně značkové spodní prádlo. Zítra fotím značku Roberta Cavalliho.“

Venezia se rozesmála. „To je senzační! Nesehnala bys mi slevu? Dominick by byl z nového prádla unešený.“

Carina se zachichotala a paní Conteová si dlouze povzdychla.

„Venezie, nepotřebujeme vědět, co

nosí Dominick pod oblečením.“ Zamračila se. „A dokud nejsi vdaná, neměla bys to vědět ani ty. Capisce?“

„Maggie je velmi nadaná fotografka,“ vložil se do řeči Michael. „Určitě své pole působnosti rozšíří, zvlášť v Itálii, kde je toho tolik k vidění.“

Maggie se zamračila. Jeho téměř omluvné prohlášení se jí dotklo, ale utišila hrozící výbuch douškem Chianti. To, že se nezaměřuje na roztomilá štěňata a děti, ještě hodnotu jejích schopností nesnižuje. Věděl snad, že sama v duchu touží po něčem

víc? Podrážděná vlastními myšlenkami se opět soustředila na rozhovor.

Venezia brebentila a každou větu doprovázela dramatickými gesty. Maggie odhadovala, že je v celé rodině emocionální královnou. Přesto její čokoládové oči plály nadšením a pružné tělo oblečené v drahých džínách, tílku na zavazování s květinovým vzorem a značkových botách napovídalo, že zbožňuje módu. Michael zřejmě neschvaloval, že odmítla pracovat v rodinném pekařství, ale povolání asistentky známého stylisty zřejmě její kreativitu uspokojilo. Maggie si

ji neuměla představit, jak leduje košíčky, dělá propagaci nebo vede účetnictví.

„Rádi bychom uspořádali svatbu tady v domě,“ pokračovala Venezia a její výraz zněžněl. „Dort budeme mít samozřejmě z našeho pekařství. V září bývá krásné počasí.“

Julietta zalapala po dechu. „To už je za tři měsíce!“

Sestra ji sjela planoucím pohledem. „Nechci už čekat ani minutu, abych začala s Dominickem žít. Teď, když je Michael ženatý, můžeme plány uspíšit. Už jsme se dohodli na patnáctém. Hodí se ti to,

Maggie?Pochopitelněpůjdeš s ostatními za družičku.“

Maggie se zhluboka nadechla. Zasáhly ji pocity viny, ale utišila je dalším douškem vína. „Samozřejmě si udělám volno.“

Veneziazajásalaatleskla.

„Úžasné. Co kdybychom si tento týden koupily šaty?“

Juliettaobrátilaočiv sloup.

„Nesnáším nákupy.“

„Tak to prostě překonáš. Jsi družička, a jestli si budeš pořád na něco stěžovat, v životě na tebe nepromluvím.“

„Už aby to bylo.“

Maggie si otočila diamantový

prsten kolem prstu, jako by ji najednou pálil. Realita vzniklé situace v ní vyvolávala mírnou paniku. „Hm, budu mít spoustu práce a Michael mi chtěl ukázat nějaké pamětihodnosti.“ Usmála se, ale připadalo jí, že to vyznělo spíš jako úšklebek. „Co kdybyste šly samy? Pokud něco objevíte, povím vám svou velikost a můžete je objednat. Podívám se na ně, až přijedeme s Michaelem na další návštěvu.“

„V žádném případě.“ Veneziiny oči se odhodlaně zaleskly. „Teď jsi i moje sestra a musíš jít s námi. Odmítám tě obléknout do něčeho,

co ti nebude slušet. Zničilo by to mou reputaci stylistky.“

Julietta se zachichotala.

„Jsme s Maggie na líbánkách a potřebujeme trochu soukromí,“ vložil se Michael do řeči.

„Ploužení po obchodech s oblečením mi moc romantické nepřipadá.“ Něžně se na Maggie usmál a její srdce okamžitě zjihlo.

Carina vrhla na Maggie úpěnlivý pohled. „Prosím, pojď s námi. Teď jsme rodina a přišly jsme o všechno vzrušení kolem vaší svatby. Bude to jen jedno odpoledne.“

Rozvlněné zdi se přiblížily. Jak

by si mohla obléknout šaty pro družičku a předstírat, že půjde na Veneziinu svatbu? Michael otevřel ústa a Maggie letmo zahlédla výraz jeho matky.

Podezřívavý.

Maggiin neklid byl jasně patrný a postarší žena vycítila, že se něco děje. Měla pravdu. Maggie však něco slíbila a nesměla vypadnout z role.

Položila prsty Michaelovi na rty a umlčela ho. Ten dotek v ní vyvolal touhu opět cítit jeho lačná ústa na svých. „Ne, Michaeli, tvoje sestry mají pravdu.“ Snažila se tvářit šťastně. „Moc ráda strávím

odpoledne nakupováním. Bude to zábava.“

Jeho matka se opřela, přikývla a spokojeně si založila paže na hrudi. V Maggiiných uších šuměl další rozhovor. V duchu počítala, kolik hodin ještě zbývá, než bude moct upadnout do sladké dřímoty. Čeká ji tichá večeře, poklidný zbytek večera a jeden den skončí. Zítra bude celý den fotografovat, potom na konzulátu vyplní dokumenty a – co to Julietta právě řekla?

„Večírek?“ opakovala Maggie. To slovo se v neonových barvách varovně mihlo jejím mozkem.

I Michael vypadal překvapeně.

Paní Conteová vstala a opřela se holí o nahrubo opracované kameny. „Si. Dnes večer, Michaeli. Snad jsi nevěřil, že bych na počest svého syna a jeho novomanželky neuspořádala oslavu? Musíme začít s večeří.“

„Přijede Max?“ zeptala se Carina rozrušeně.

„Si, samozřejmě že ano. A vaše sestřenice a bratranci.“

Michael sebou trhl a potom na Maggie povzbudivě kývl. Panebože, topila se a falešný manžel jí hodil záchranný pás, z něhož ucházel vzduch. Šaty pro

družičku a teď svatební hostina.

„Matko, opravdu se dnes na žádný večírek necítíme. Máme za sebou dlouhý let a Maggie musí ráno do práce.“

Mávla nad jeho protesty rukou.

„Nesmysl. Poblahopřeje vám jen pár lidí. O nic nejde. Co kdybys došel do sklípku pro víno a potom zajel do rodinného pekařství? Přivez tiramisu a další zákusky. Julietta pojede s tebou.“

Maggie se zhluboka nadechla.

„Možná bych měla…“

Paní Conteová ji chytila za paži. Zdálo se, že její křehkost je pouhým výmyslem. Z těch drobných svalů

vyzařovala síla, která Maggie svírala jako vražedná past.

„Niente. Vy zůstanete se mnou, Margherito, a pomůžete mi s večeří.“

Michael zavrtěl hlavou. „Mami, Maggie nevaří. Ve Státech většina žen chodí do práce a neumí připravit jídlo.“

To upoutalo Maggiinu pozornost. Prudce obrátila hlavu a zabodla do něj planoucí pohled.

„Sklapni, hrabě. Náhodou vařit umím.“ Líbezně se uculila.

„Předstírám opak jen proto, abys mě bral častěji na večeři.“

PaníConteovásehrdě

zachichotala a odvedla ji dovnitř, aniž se po svém užaslém synovi ohlédla.

S každým krokem k prostorné nablýskané kuchyni se na Maggiině čele objevila další kapka potu. Zuřila a v hlavě jí vířila jediná myšlenka.

Jestli tohle přežije, zabije ho.

Nejradši by podlehla nutkání a s křikem utekla z domu. Nenáviděla kuchyně. Když byla mladší, většina kuchařek nesnášela, pokud někdo vstoupil do jejich svatyně, takže časem stačil pouhý pohled na lesklé náčiní a roztřásla

se. Přesto teď nesla hlavu vzhůru a zachovala si pozitivní přístup. Je schopná žena a dokáže si poradit s obyčejným receptem. Možná že večeře bude jednoduchá, Maggie ukáže Michaelovi své neuvěřitelné kulinářské schopnosti a konečně mu zavře zobák.

Na dlouhém, širokém pultu už byly úhledně srovnané různé misky a odměrky se sypkými ingrediencemi.Rozhodně to nevypadalo jako bláznivá kuchařská show v televizi, kde všichni dělali zmatek a kvůli přípravě jídla zběsile pobíhali po studiu.

Maggie byla vždy přesvědčená o tom, že jídlo je stvořeno pro přežití, nikoli pro potěšení. Protože vydělávala spoustu peněz, často utrácela v rychlém občerstvení. Zamračila se a pokusila se aspoň předstírat špetku nadšení nad blížícím se úkolem. Bože, jak ráda by si nalila další víno! Kdyby byla dostatečně opilá, nebrala by si nadcházející muka tolik k srdci.

„Co budeme vařit?“ zeptala se s falešným veselím.

„Těstoviny.Potřebujeme rychlou večeři, než přijdou ostatní příbuzní, a potom budeme podávat zákusek s kávou. Umíte těstoviny,

Margherito?“

Její napjaté svaly se uvolnily úlevou. Díkybohu. Paní Conteová vybrala jediné jídlo, ve kterém Maggie vynikala. Často si pozdě v noci vařila těstoviny a uměla je připravit do dokonalé konzistence al dente. Přikývla. „Samozřejmě.“

Obličejem starší ženy se mihlo uspokojení. „Dobře. Budeme muset udělat několik dávek. Vše potřebné jsem už přinesla.“

Na masivní desce kuchyňské linky byla přichystaná mouka, obrovská vejce, olej, válečky a další vybavení. Maggie se letmo rozhlédla po krabici středně

velkých těstovin ve tvaru rour a hrnci na uvaření vody, když vtom jí paní Conteová podala zástěru. Při zvláštním výběru oblečení k tomu, aby strčila něco do vody, Maggie pokrčila nos, ale budiž. V Itálii zřejmě…

„V Americe určitě připravujete těstoviny jinak, takže byste mě mohla nejdřív pozorovat a teprve potom se pustit do práce.“

Maggie se na okamžik zmateně zastřelmozek,ale odmítala podlehnout panice. Kde je ta modrá krabice? O čem to Michaelova matka mluví? S rostoucí hrůzou sledovala, jak

vrásčité ruce jako blesk rozbily vejce a oddělily žloutky. Paní Conteová doprostřed desky vysypala mouku, pomalu do ní nalila tekuté příměsi a započala nějaký rituál, při němž všechno smíchala dohromady. Jako zázrakem se objevilo těsto, které nekonečné minuty hnětla, natahovala a opět zpracovávala do kuličky. Maggie, fascinovaná jejím hypnotizujícím tancem, nemohla uvěřit, že z té hmoty vzejde něco, co se dá opravdu sníst. Paní Conteová na ni pohlédla, aniž vyšla z rytmu.

„Až budete připravená, můžete začít.“

Hm. Do háje.

Při pohledu na hromadu surovin došlo Maggie, jaká je realita. Domácí těstoviny! Má umíchat opravdové těsto? Nebyla tu žádná božská krabice, kterou by otevřela, ani sklenice s omáčkou, aby ji ohřála. Šlo tu o mnohem víc, než si původně myslela, a obávala se, že se o ni pokouší záchvat. Zhluboka se nadechla. Dokáže to. Přece se nenechá porazit hroudou těsta a italskou matkou, která jen čeká, aby se na ni vrhla. Ukáže jim co proto.

Přitáhla si misku blíž. Zpracovávat mouku je snadné, ale

vejce ji děsila. Hm, stačí jednou udeřit doprostřed, oddělit skořápku a vnitřek už vyklouzne sám. S falešnou sebedůvěrou praštila vejcem o okraj mísy.

Do rukou jí vystříkla slizká hmota a bílá skořápka se rozpadla na tisíc kousků. Letmý pohled na paní Conteovou potvrdil, že se nedívá a věří, že Maggie svůj úkol splní. Tiše si pobrukovala nějakou italskou písničku a dál hnětla.

Maggie vybrala lžičkou tolik skořápek, kolik jen šlo, a zbytek nechala uvnitř. Po několika dalších vejcích získala jakousi břečku, která vypadala přijatelně. Jakžtakž.

Krucinál, musí si pospíšit, než se na ni Michaelova matka podívá. Nasypala na pracovní desku hromádku mouky a potom na ni nalila vzniklou tekutinu.

Řídká směs přetekla přes okraj pultu. Maggie zalapala po dechu, otřela si loktem čelo a zástěrou tu kaši shrábla na hromádku. Vidličkou to rozmíchat nešlo, a tak se Maggie zhluboka nadechla a zabořila do hmoty obě ruce.

Proklatě!

Mouka se jí zachytila pod nehty. Znovu a znovu ji mačkala a modlila se za zázrak, který se bude podobat těstu. Kolem ní létala oblaka

prachu. Čím víc panikařila, tím hnětla rychleji. Neměla by přidat víc mouky nebo další vejce? A pak už úplně ztratila přehled o čemkoli, dokud její pohyby nezpomalily pevné ruce. Maggie poraženecky zavřela oči a potom je pomalu otevřela.

Paní Conteová se dívala na spoušť, z níž měly vzniknout těstoviny. Z lepkavého žmolku, který přetékal přes pult a kapal na podlahu, vykukovaly rozdrcené skořápky. Ve vzduchu se vznášely drobné bílé obláčky. Maggiina zástěra byla ulepená a údajné těsto jí zakrývalo obnažené paže až po

lokty.

Maggie pochopila, že je konec. Michael by se nikdy neoženil se ženou, která neumí domácí těstoviny. Paní Conteová by takový svazek neschválila, ani by nevěřila, že ta možnost vůbec existuje. S posledními zbytky hrdosti, které jí zbyly, zvedla bradu a zpříma se setkala se ženiným pohledem.

„Lhala jsem.“ Paní Conteová tázavě zvedla obočí a Maggie rychle pokračovala: „Vaření mi nic neříká. Používám hotové těstoviny a jen je nasypu do vody. Omáčku ohřeju v mikrovlnce. Skoro každý večer jím v restauraci.“

A bylo to. Připravila se na posměch a výčitky, ale místo nich se Michaelova matka široce usmála.

„Já vím.“

Maggie sebou trhla. „Cože?“

„Jen jsem chtěla vědět, kam až dokážete zajít. Udělala jste na mě dojem, Margherito. Nedáte najevo strach. Jakmile se k něčemu zavážete, jdete si za tím, i když si myslíte, že se vám to nepodaří. Přesně to můj syn potřebuje.“

Paní Conteová rychle vyhodila tekutou kaši do smetí, poprášila desku moukou a obrátila se k Maggie. „Začneme znovu. Dívejte

se na mě.“

Maggie sledovala každý krok, který jí Michaelova matka pečlivě ukazovala. Když strach z prozrazení pominul, s úlevou se pustila do učení, vnořila ruce do těsta a pracovala s úsilím, které ji brzy vyčerpalo. Činky v posilovně se s tím vůbec nedaly srovnat. Svaly na rukou a na zápěstí paní Conteové, která vytvářela hladké dokonalé těsto, se však zřejmě nikdy neunavily. Maggie zaslechla, jak si brouká tichou melodii, a zmocnil se jí klid. Nikdy s žádnou ženou nevařila a nikdo jí nedovolil vstoupit na tak posvátné rodinné

místo.Pak paníConteovákývla k nahrubo vyválené placce.

„Správně zpracované těsto je základem dobrého jednoduchého jídla. Musíme z něj udělat tenký plát a přitom dávat pozor, abychom ho neporušily. Dejte si záležet na okrajích.“

Maggie skousla ret. „Neměla byste se toho ujmout radši sama, paní Conteová?“

„Ne. Dnes večer budete manželovi podávat večeři, kterou vlastnoručněpřipravíte, Margherito. Ne snad proto, že byste nedosahovala jeho postavení nebo že by věřil, že jste horší než on.

Naopak. Je to proto, že jste lepší. Mnohem lepší. Capisce?“

Maggie náhle pochopila, jaká se v jejím tvrzení skrývá pravda. Zvedla ruce, otřela si čelo a přitom si ho ušpinila od mouky. Usmála se.

„Dobře.“

Pracovaly mlčky, broukaly si italské písně, poslouchaly konejšivé pleskání válečku a švitoření ptáků v dálce. Maggie kazila těsto za těstem, ale nevzdala to, dokud jí přes předloktí nevisel tenký dlouhý pruh. Nebyl úplně rovný, ale vypadal téměř průhledně a neporušeně.

PaníConteováseponěm

natáhla, přehodila ho přes sušák a pečlivě si ho prohlížela. Kuchyní seneslojejí zachichotání. „Perfecto.“

Maggie se široce usmála a přemýšlela, proč má pocit, jako by právě uprostřed zimy zdolala Mount Everest.

O několik hodin později seděla u velkého stolu nad mísami čerstvě uvařených těstovin s rajčatovou omáčkou. Vzduch prosycovala sladká bazalková a pikantní česneková vůně. V rozích stály tři lahve vína a mezi mísami se tísnily talíře jako vedlejší postavy

v nějaké knize. Maggie nervózně pohlédla na Michaela. Vysměje se jí? Bude si ji dobírat kvůli tomu, že neumí vařit a že se to tak žalostně snažila zakrýt?

Kolem ní proudila chaotická směsice hlasů, povyk a smích. Maggie byla zvyklá večeřet u stolku v kuchyni a dívat se přitom na televizi, nebo v útulných restauracích, kde hosté tlumeně konverzovali. I v dospívání jedla v tichosti sama nebo s bratrem. Ale Michael byl jiný.

Žertovalsesestrami a v důvěrném rodinném prostředí se uvolnil. Maggie si uvědomila, že je

za všech okolností klidný, protože přesně ví, kdo je. Tohoto rysu si na mužích cenila a považovala ho za vzácný. Užíval si života a měl smysl pro humor. Jaké by to bylo sedávat s ním každý večer? Usrkávat víno, povídat si o právě končícím dni, vařit spolu a jíst. Tvořit v životě pár.

Michael zvedl vidličku, natočil na ni nudle a vsunul si je do úst.

Zatajila dech.

Tiše zasténal. „Vynikající, mami.“

Paní Conteová se uculila a vklouzla na sedadlo. „Za to můžeš poděkovat své manželce, Michaeli.

Všechny těstoviny natvém talíři jsou její práce.“

Překvapeně se odtáhl a na čele se mu objevila drobná vráska. Díval se na jídlo a potom se obrátil k Maggie. Z jeho očí čišela zvláštní směsice vášně, hrdosti a vděku.

Přikývl a obličej se mu rozzářil. Maggie zaplavilo světlo a úsměv opětovala. Kvůli jeho pozornosti úplně zapomněla na ruch u stolu. „Grazie, cara. Vážím si, cos pro mě udělala. Je to delicioso.“

Přikývla, aby dala najevo, že jeho díky přijímá. Venezia mluvila o šatech pro družičky a o svatbě.

Carina vyprávěla o umění. Julietta vysvětlovala, jakou novou propagační kampaň v pekařství spustili. Michael jedl, zjevně hrdý na pokrm, který mu jeho falešná manželka uvařila.

Maggie už dlouho nebyla tak šťastná.

KAPITOLA PĚT

Byli v pořádném průšvihu.

Michael stál u dveří a vítal dlouhou řadu příbuzných, s nimiž se několik měsíců neviděl. Obával se, že tento „důvěrný večírek“ skončí pohromou, ani ne tak pro něj jako proubohouMaggie. J e h o f ami g l i a se kolem ní shlukovala s halasnou náklonností, kterou si vyhrazovala pouze pro členy rodiny. Bratranci a sestřenice si přivedli manželky a manžely, přátele

a všechny bambinos. Objevili se i blízcí sousedé a některé ženy, které se ho léta snažily ulovit a nyní si chtěly rivalku, která na rozdíl od nich uspěla, prohlédnout. Pro něj to byl typický večer v matčině domě, pro Maggie to muselo být peklo.

Zavrtěl hlavou a vší silou se snažil zadržet smích. Stála v rohu, kam ji zahnalo několik jeho sestřenic, a skořicově hnědé vlasy jí zářily v místnosti plné brunetek s olivově snědou pletí jako maják. Měla krátké odvážné šaty, sukně jí končila nad koleny a odhalovala nekonečně dlouhé nohy, které přímo prosily, aby si je nějaký muž ovinul

kolem pasu. Jasně červené a žluté cákance na jemné látce přispěly k tomu, že ji v početném davu nikdo nepřehlédl. Svou výškou vždy zaujala, navíc v červených sandálechna

několikacentimetrových podpatcích se vyrovnala většině jeho bratranců. Proč na něj její boty působily tak dráždivým dojmem? Jako by výběr sexy podpatků, které přímo volaly Pojď a vem si mě!, potvrzoval její vnitřní vášeň.

Znovu si dolil sklenku vínem, povídal si se starými přáteli a nenápadně po ní pokukoval. Očekával chladnou zdvořilost, která

jeho úzce spjatou rodinu brzy odradí, ale pokaždé, když k ní zalétl pohledem, se smála nebo pozorně naslouchala rozhovorům, které ze všech stran útočily na její uši. Michaela to fascinovalo a nenápadně se k ní sunul.

Pochopitelně věděl, že Maggie se umí při práci pohybovat ve společnosti a působit uvolněně, jen nečekal, že bude i v této šarádě tak otevřená. Její dětství vypovídalo o chladných vztazích a z nitra jí vyzařovala odtažitost. Zahalovala se do ní jako do pláště, a když při jejich schůzce naslepo vešla do restaurace, okamžitě si toho všiml.

Ale dnes večer se něco změnilo.

Prohlížel si ji, zatímco s ním strýc Tony hovořil o obchodu, problémech s dodavateli, o rostoucím nájemném a případných investicích do nemovitostí. Michael přikyvoval, poslouchal na půl ucha a přitom jeho nastražené uši vnímaly každé slovo, které jeho falešná manželka vyřkla.

„Jak jsi to dokázala?“ pošeptala jí jeho sestřenice Brianna. Připomínalo mu to chvíle, kdy lidé automaticky ztiší hlas, aby mluvili o takových tématech jako

„rakovina“. Ta otázka vyzněla ostře jakovýstřel.„Michaelse

manželství zaníceně vyhýbal. Však víš, jakou má pověst.“

Maggiezkřivilaret.„Vážně?

Jakou?“

Brianna se rozhlédla a naklonila se blíž. Michael se skryl za široká záda strýčka Tonyho. „Miluje pronásledování, rád svádí ženy – a čím větší výzvu představují, tím zaníceněji se snaží získat jejich náklonnost. Jenže jakmile dotyčná podlehne, prásk.“

Maggieseodtáhla.„Prásk?

Jaké prásk?“

Sestřeniceopatrnězašeptala:

„Vykašle se na ni. Svede ji, zlomí ji srdce a pak ji opustí.“

Tapředstavaho pobouřila.Dios, copak někdy tajně práskl do bot? Nikdy ženě nevěšel bulíky na nos, a přece ho takové řeči předcházely až do Ameriky. Nick se mu mnohokrát zmínil o klepech, které se týkaly jeho pověsti sukničkáře, a svěřil se mu s tím, že si kdysi dělal starosti, aby zranitelná Alexa nepodlehla jeho šarmu. Michael nenuceně popošel o další krok a poslouchal Maggiinu odpověď.

Mlaskla. „Taková ohavnost! Tak proto si mě možná vzal. Je to zvláštní.“

Briannavykulilaoči.„Jak

zvláštní? Pověz mi to. Teď jsme rodina – a všechna tvoje tajemství jsou u mě v bezpečí.“

Maggie se zhluboka nadechla a rozhlédla se, jako by si dělala starosti, aby je nikdo neslyšel. Zašeptala stejně tiše jako jeho sestřenice: „Samozřejmě jsem s ním odmítla spát, dokud si mě nevezme.“

Michaelovi zaskočil drobek z topinky. Když se vzpamatoval, zvedl hlavu a setkal se s Maggiiným uličnickým zakřeněním, po němž následovalo mrknutí. Dotkla se Brianniny paže, obrátila se na sexy podpatcích a ve vzdouvající se

sukni mu ukázala dokonale zakřivené pozadí. Zatnul čelist. Zmocnila se ho náhlá touha. Představil si, jak noří zuby do její pevné pokožky a potom skousne. Při jejím výkřiku, když si k ní lehl a přinesl jí slast, se mu zatmělo před očima. Po chvíli se jeho vidiny rozplynuly, strýček Tony stále monotónně drmolil a Maggie se přesunula na opačnou stranu místnosti.

Co si s ní, krucinál, počne?

A ještě naléhavější otázkou bylo, co si počne se svou náhlou touhou zmocnit se ženy, která předstírá, že je jeho manželka?

Maggie se vůbec necítila ve své kůži.

Z talíře s předkrmy ukusovala sušenou italskoušunku,popíjela víno a bavila se s ostatními hosty. Zapouhýchčtyřiadvacethodin prožilařadu událostí,kterým se normálně vyhýbala a pohrdala jimi.

Mohla si odškrtnout dívčí řeči a dlouhé důvěrné klevetění o svatbách.

Vaření, krájení a zničení dokonalé manikúry.

Konverzaci s tchyní, švagrovými,sestřenicemi a bratranci, kteří všichni strkali nos

dojejíhosoukroméhoživota a nešetřili vlastními úsudky.

Tak proč odtud vyděšeně neutekla jako některý z těch pitomců v e V ř í s k o t u , když uviděl strašidelnou bílou masku?

Protože věděla, že jde o podvod?

Určitě to tak bylo. Jiné rozumné vysvětlení neexistovalo. Kromě setkání s bratrem a Alexou se žádných rodinných sešlostí neúčastnila. Vařila si podle svého, když se domnívala, že jí to přinese zábavné rozptýlení. A nikdy nemusela čelit hloučku žen, které se chichotaly a pokládaly milion

otázek. Byla zvyklá na ticho – koneckonců v něm prožila většinu života – a s projevováním vřelé náklonnosti neměla velké zkušenosti.

Přesto ji skupinka přijala mezi sebe. Jeho sestry byly každá jiná, a přece se Maggie zamlouvaly. Byly skutečné. Jeho matka ji naučila uvařit první domácí omáčku, aniž se jí přitom smála nebo ji kritizovala. Jakási potlačená část její duše, o níž zahanbeně přiznávala, že ji má, překvapivě ožila. Jaké by to bylo žít obklopen tolika lidmi, kteří tě milují, ať už děláš bůhvíkolik chyb?

Pohledem zalétla k Venezii, kterou její snoubenec pevně svíral v náručí. Právě se smála něčemu, co řekl. Jejich láska se šířila po celé místnosti a ze zamilovaných výrazů v Dominickově obličeji čišela zjevná emoce.

Touha.

Maggie polkla, aby uvolnila stažené hrdlo. I když byla jejich lest odporná, při pohledu na ten pár ji považovala za správnou. Nic by jim nemělo stát v cestě – zvlášť nějaká starodávná tradice. Jaké by to bylo, mít muže, který by se na ni díval stejně majetnicky a láskyplně? Patřit osobě, která o ni skutečně

jeví zájem?

Vyhnala tu myšlenku z hlavy a zamířila k Michaelovi. Bylo na čase znovu si uvědomit, jakou hru tady hrají. Stál vedle velmi šarmantního muže s planoucíma modrýma očima a hustými černými vlasy, které se mu nespoutaně vlnily do čela. Hrome, byl jako vystřižený z reklamy a Maggie napadlo, jestli se neživí jako model. Společně s nimi tam stála Carina a s hlavou nakloněnou vzhůru civěla na cizince, jako by byl slunce, které jako jediné ji může zachránit před umrznutím.

Maggiezvědavěvkročilado

jejich kroužku a postavila se vedle Michaela.

„Tady jsi, Maggie,“ pronesl Michael. „Seznam se s mým přítelem Maxem Grayem. Už léta je jako můj bratr, a tudíž součást rodiny. Pracuje pro La Dolce Famiglia jako moje pravá ruka.“

Max, ten bůh, na ni upřel pronikavé oči a usmál se. Kolem koutků úst se mu objevily drobné vrásky. Maggie při silné smyslnosti, která do ní narazila jako tryskáč, zamrkala. Kupodivu necítila planoucí pouto jako s Michaelem, ale spíš estetické potěšení z tak vizuálně atraktivní bytosti. Podala

murukuamužjipevněstiskl a potřásl si s ní.

Nic. Ani jediná jiskřička. Díkybohu. Maggie litovala ženu, která se do něj zamiluje a bude navždy odsouzená chodit v jeho stínu.

Pak si uvědomila, že Michaelova mladší sestra je do něj blázen.

To bylo zlé.

Carina stále nedospěla do věku, aby dokázala skrýt emoce. Ocitla se v půli cesty k dospělosti a z jejího obličeje čišela touha, která Maggie lámala srdce a naplňovala ji strachem. Zaplavily ji pochmurné

vzpomínky na minulost a na dívku, jíž kdysi sama byla… ještě předtím, než navždy přišla o nevinnost a víru, že bude žít šťastně až do smrti.

Ubohá Carina. Jestli k Maxovi něco cítí, je odsouzena k tomu, aby jí zlomil srdce.

„Kdes ji schovával, Michaeli?“ Max mezi nimi přelétl zvědavým pohledem, v němž se skrývalo ještě něco dalšího. Podezření? „Považuju tě za nejlepšího přítele, a přece jsem neměl ani tušení, že spolu vy dva něco máte. Když bulvár nezveřejní zprávu o tom, že vyhledávaný svobodný miliardář

v New Yorku vlezl do chomoutu, něco se děje.“

Tak jo. Max byl rozhodně přesvědčený, že Maggie je lovkyně věna.

Michael se ušklíbl. „Mám dojem, že časopisy se zajímají mnohem víc o tebe než o mne, příteli. Když jsme si naposledy porovnávali účty, porazils mě skoro o milion.“

„O dva.“

„Hm, ale nejsi hrabě.“

„Mám dojem, že o naději na úspěch mě připravila švýcarská krev. Ale pořád mi patří víc půdy.“

Maggie protočila panenky. „Co

kdybyste se přestali poměřovat, kdo ho má většího, a já vás rozsoudím?“ Michael po ní vrhl podrážděný pohled a Carina si přitiskla ruku

před ústa.

„Jestli jsou moje zdroje správné, něco jsi nám zatajil,“ obrátil se zpátky k Maxovi. „Co psali ve společenských rubrikách o tom, že chodíš s někým z královské rodiny? Italský rodokmen ti není dost dobrý? Uspokojí tě pouze modrá krev?“

Max zavrtěl hlavou. „Serena doprovází otce na pracovní cestu a dělá mi společnost. Je dědička obrovského jmění a není tak úplně

členkou královské rodiny. Její otec by mě roznesl na kopytech – nejsem hoden toho, abych se mezi ně přiženil.“

Carinapobouřeněvybuchla:

„To je absurdní! Každý, kdo uzavře sňatek pro peníze místo z lásky, si zaslouží trest! Ty máš mnohem větší cenu.“

Max si položil ruce na hruď.

„Ach, cara, vezmeš si mě? Jsi žena mého srdce.“

Dívka zrudla jako řepa a s roztřesenými rty hledala správná slova. Taková šlamastyka. Zamilovaná do bratrova nejlepšího přítele, který byl o řadu let starší,

a uvězněná v dívčím těle toužila po někom, koho nemohla mít. Aspoň zatím.

Maggie otevřela ústa, aby odvrátila pozornost, ale Michael to vyřešil po svém. Poplácal sestru po bradě a shovívavě se usmál jako dospělý na batole. „Carina má před sebou ještě řadu let, než bude moct vážně přemýšlet o nějakém muži. Dostuduje vysokou školu a zaujme své právoplatné místo v pekařství. Kromě toho je to hodná holka, kdežto ty, příteli, si vybíráš samé potvory.“

Muži se zasmáli, aniž si uvědomili, na čí úkor žertují.

Carina zbledla a sklonila hlavu. Zastrčila bradu a zamrkala, aby potlačila slzy vzteku. „Už nejsem dítě, Michaeli,“ sykla. „Proč to ani jeden z vás nevidí?“

Obrátila se a vyběhla z místnosti.

„Co jsem řekl?“ nechápal Michael. „Jen jsem si ji dobíral.“

Max vypadal stejně zmateně.

Maggie podrážděně vydechla a hodila do sebe zbytek vína.

„Tentokrát jste to, vy dva tupci, pořádně zvorali.“

„Co jsme udělali? Chová se nerozumně a je hrubá k hostům. Nechtěl jsem jí ublížit.“

Max znepokojeně přešlápl z nohy na nohu. „Měl bych si s ní jít promluvit?“

„Ne,tojemojepovinnost.

Půjdu za ní.“

Maggie strčila Michaelovi do rukou svou prázdnou sklenku.

„Nepleť se do toho, krucinál. Už jsi udělal dost. Postarám se o ni sama.“

Michael se zatvářil skepticky.

„Drahoušku, s mladými ženami nemáš moc zkušeností. Někdy potřebují pevnou ruku, aby pochopily, co je rozumné. Možná bude lepší, když seženu Juliettu.“

Maggie pochybovala, že by jeho

obchodně smýšlející sestra v tu chvíli Carinu pochopila. Navíc ji jeho tón silně pobuřoval. Jako by jí říkal, že se setkala s další situací, kterou nedokáže zvládnout. V posledních čtyřiadvaceti hodinách urazil její kariéru, vaření a teď i společenské metody. Nasadila líbezný úsměv, ze kterého ji téměř bolely zuby. „Neboj s e , miláčku.“ Její láskyplné oslovení podbarvoval výsměch, který okamžitě vycítil. „Řeknu jí něco, co jí zvedne náladu.“

„Jako co?“

Zadívala se na dva úchvatné muže před sebou a posměšně se

uculila.„Domluvímjíschůzku. S nějakým senzačním týpkem.“

Michael se zamračil. „Na to zapomeň. Moje sestřička na rande nechodí.“

„Právě proto to bude dokonalé. Mějte se.“ Podtrhla tu urážku tím, že si stoupla na špičky a vtiskla mu polibek na rty. Drobná jiskra, která mezi nimi probleskla, na chvíli rozptýlila její pozornost, ale Maggie ji ignorovala. „Nehádejme se na líbánkách, lásko, když se můžeme soustředit na něco mnohem zábavnějšího.“ Mrkla na Maxe a s pocitem, že cítí jejich pohled na svém pozadí, houpavou chůzí

odkráčela.

Potlačila smích. Páni, do jisté míry to byla zábava. Líbilo se jí vyzývat Michaelovu duchaplnost a umíněnost. Zamířila nahoru a hledala Carinin pokoj. Ať ta zneklidňující představa Michaela trochu potrápí. Později se mu přizná, že nikoho vhodného, s kým by Carinu spárovala, nezná. Bohužel se svou prostořekostí opět dostala do potíží a nyní si musela promluvit s Carinou. S udílením ženských rad rozhodně neměla zkušenosti. Čím by ji tak povzbudila?

S povzdechem se zastavila za

zavřenými dveřmi, za nimiž slyšela tlumené vzlykání. Otřela si zpocené ruce o sukni. Bylo to směšné. Jestli ji Carina nebude chtít vidět, Maggie tu prostě chvíli zůstane, aby Michael uvěřil, že si spolu povídaly. Zvedla ruku a zaklepala na dveře.

„Carino? To jsem já, Maggie. Chceš si promluvit, nebo mám odejít?“ Fajn, byla zbabělec. Dobrá rádkyně by vyžadovala, aby dívka otevřela dveře a vyklopila jí, co má na srdci. Uplynula další chvíle a Maggie se s pocitem úlevy připravila k odchodu. „Dobře, chápu…“

Dveře se otevřely.

Panebože.

„Proč nikdo nevidí, že už jsem dospělá?“ vybuchla Carina.

Maggie se zastavila ve dveřích a bojovala s pokušením uprchnout, ale Michaelova sestra ustoupila a pustila ji dál.

„Protože tvůj starší bratr se s tím nesmíří nikdy,“ odpověděla Maggie bezstarostně. Přelétla pohledem po růžových stěnách, nadýchaných plyšových zvířátkách a spoustě krajky. Něco jí napovídalo, že Carina udržuje pokoj v tomhle stavu jen proto, aby potěšila jiné, nikoli sebe. Postel

s nebesy působila měkce a lákavě, ale povlečení s pestrobarevnými motýly jí propůjčovalo dětský dojem.

Na třiadvacet let byla rozhodně mladá. Maggie pochybovala, že šla někdy na schůzku, zvlášť pod Michaelovým dohledem. Zastavila se v zadní části místnosti, odkud vedlo několik schodů dolů do odděleného prostoru, kde kdysi zřejmě býval dětský pokoj. Teď to tu s prázdnými plátny, barvami a sadou malířského náčiní vypadalo jinak. Její pozornost přitáhly akvarely v živých barvách a na policích hliněné sošky objímajících

se milenců. Hm, zajímavé. Zdálo se, že tohle místo se ke Carině hodí víc než to předchozí.

„Nenávidím svůj život.“ Z dívčiných rysů čišelo zoufalství. Plácla sebou na postel a po tvářích jí tekly slzy. „Nikdo mi nerozumí a nedovolí mi, abych se rozhodovala sama. Už nejsem malá, a přesto mi ostatní plánují každý krok.“

Maggie si v duchu vynadala, že se dostala do této situace s dívkou, kterou skoro nezná, navíc ve věci, kterou nemůže napravit. „Jak to?“

Carinasezhlubokanadechla.

„Můžu randit jen s kluky, které moje

rodina schválí. Tedy, ne že by mě někdo pozval na rande. Jsem ošklivá a tlustá.“

Maggiepodrážděněvydechla:

„To je pitomost. Máš přirozeně zaoblené tělo. I prsa. Když se podíváš na sestry, jsou hubené jako tyčky, ale prsa mají plochá jako palačinky.“

Dívka otřeseně vykulila oči a potom jí ze rtů unikl skutečný smích. „Možná. Ale klukům se líbí hubené holky. A moje vlasy vypadají, jako bych strčila prst do elektrické zásuvky. Mám oteklé a opuchlé rty.“ Znovu se rozplakala a zalapala po dechu. „Michael

tvrdí, že musím pomáhat Juliettě v La Dolce Famiglia, ale na to, co opravdu chci, se mě nikdy nezeptal! Chtěla jsem jít na vyšší odbornou školu, ale donutil mě studovat na univerzitě. Teď musím získat titul manažera a udělat si dlouhodobou praxi. Proč nemůžu jet do Ameriky a pracovat pro něj tam? To není spravedlivé!“

Maggie zavrtěla hlavou. Sklony k dramatičnosti v této rodině se nedaly přehlédnout. Opatrně se posadila na postel a nechala Carinu vyplakat. Zoufale pátrala po správných frázích, které by jí matka, Alexa nebo Michael řekli.

K čertu s tím! Maggie konečně usoudila, že víc škody už napáchat nemůže.

„Dobře, zlato, narovnej se.“

Dívka poslechla, otřela si tváře a našpulila nenáviděné rty. Maggie by se vsadila, že Max později uvidí novou osobnost Michaelovy mladší sestry, ale teď ještě ne. Carina potřebovala čas, aby našla sama sebe a cítila se ve vlastní kůži příjemně.

„Určitě jsi to už někdy slyšela, ale život není fér.“

Další slabý úsměv. Aspoň dívce zvedla náladu.

„Koukni, vím, že se vzájemně

skoro neznáme, ale ráda bych ti řekla, co vidím. Max je úžasný a ty jsi do něj blázen.“

Carina otevřela ústa a zrudla.

„N…n…ne, nejsem…“

Maggie odmítavě mávla rukou.

„Nedivím se ti. Problém je, že jsi sotva ve věku, kdy ti v hospodě nalijí alkohol. Pro třicetiletého muže jsi prakticky pod zákonem.“

„Co to je?“

„Hm, nevadí. Chci říct, že jsi pro něj zatím moc mladá, aby v tobě viděl ženu. Třeba se to časem změní, ale místo abys trávila dalších několik let čekáním, až si tě všimne, musíš se rozhlédnout kolem

sebe a trochu žít. Zjistit, kdo jsi. Potom v tobě všichni uvidí jedinečnou osobnost.“

Tvářila se tak sklesle a beznadějně, že to Maggie rvalo srdce. Bože, vzpomínala si, jak se sama v dospívání cítila a jak matoucí jí připadal život. Ale Carina byla obklopena lidmi, kteří ji vedli a milovali, a Maggie doufala, že je v tom rozdíl. „Jak to mám udělat? Podívej se na mě. Jsem beznadějná.“

„Líbí se ti ekonomie na fakultě?“

„Nevadí mi. S čísly to umím – kupodivu.“ Zatvrzele zvedla bradu.

„Ale bylo by fajn, kdyby se mě někdo zeptal na můj názor.“

Maggie se zasmála. Ta dívka měla kuráž. Potřebovala ji. „Není špatné vystudovat ekonomiku a účetnictví. Můžeš s nimi dělat spoustu věcí a přitom poznat nové, zajímavé lidi.“ Ukázala k pokojíku vzadu, který připomínal výtvarný ateliér. „Tos dělala ty?“

Carina přikývla. „Jo, ráda maluju, ale myslím, že mi to moc nejde.“

Maggie se dívala na obličeje vyobrazené v emocionálním zmatku a kritickým okem si všímala tahů štětce, které prozrazovaly počáteční

projevy skutečného talentu. „Jsi dobrá,“ pravila pomalu. „Nikdy s malováním nepřestávej. Přihlas se na nějaké kurzy, kde budeš svůj talent rozvíjet, a nikomu nedovol, aby ti to zakázal. Jasné?“

Carina přikývla. Švagrová ji zjevně fascinovala.

„Michael má na srdci tvoje nejlepší zájmy, ale jako starší bratr tě bude vždycky otravovat. Potřebuješ sebrat odvahu, abys mu vysvětlila, co pro tebe je a není přijatelné.“

Dívka vykulila oči. „Ale to, co Michael řekne, je zákon,“ zašeptala.

„Je hlavou rodiny.“

„Neradím ti, aby sis ho přestala vážit. Jen dej při vzájemné komunikaci jasně najevo, co chceš. Zkus to.“

„Dobře.“

„Pokud jde o Maxe, třeba se situace jednou změní. Do té doby se ale musíš soustředit na jiné kluky.“

„Říkala jsem ti, že se nikomu nelíbím.“

Maggiezavrtělahlavou.

„Nevyužíváš všechny své přednosti.“ Další slova jí vylétla ze rtů, než si to stačila rozmyslet, a zpečetila její osud. „Co kdybys se mnou v tomhle týdnu jela na focení?“

Dívka si ji podezřívavě měřila.

„Proč?“

Maggie se zasmála. „Nechám ti profesionálně upravit vlasy a udělat make-up. Ukážu ti svět fotografie a představím tě některým modelům. Tvoje problémy to sice nevyřeší, ale možná pochopíš, jak tě vidí jiní lidé. Jsi krásná, Carino, uvnitř i navenek. Jen tomu musíš uvěřit.“

Jakmile ta slova vyřkla, měla najednou co dělat, aby potlačila slzy. Co by dala za to, kdyby totéž řekl někdo jí! Změnilo by se tím něco? Ale teď měla aspoň příležitost povzbudit jinou mladou dívku, ať už si její radu vezme

k srdci, anebo ne. Znechucená emocemi, které v posledních čtyřiadvaceti hodinách nezvládala, potlačila hloupé dojetí a narovnala se.

„Opravdu bys to udělala?“

„Určitě. Bude to zábava.“ Carina ji pevně objala.

Chvíli trvalo, než Maggie její objetí opětovala, a potom se rozpačitě odtáhla.

„Díky, Maggie. Jsi nejlepší švagrová na světě!“

„Jsem tvoje jediná švagrová, zlato.“ Na její svědomí zaútočily pocity viny. Jedna věc byla předstírat, že je Michaelova

manželka, ale vytvářet si vztah s jeho rodinou bylo něco úplně jiného. Okamžitě svého pozvání litovala, ale na to, aby si ho rozmyslela, už bylo pozdě. Vstala z postele a došla ke dveřím.

„Grazie!“

„Prego.“

Zavřelazasebou.Panebože.

Michael vyletí z kůže.

KAPITOLA ŠEST

Dios, zabije ji.

Michael pozoroval svou falešnou manželku, jak se klidně balí na nadcházející focení a přechází po místnosti, jako by se nechumelilo. Naneštěstí tam nebyla sama. Její předstírání, že si neuvědomuje, jakým napětím místnost jiskří, ho pobuřovalo čím dál víc.

Začínalo to být složité. Měla se od jeho záležitostí držet dál, zachovávat si odstup a odjet, aniž

by v jeho životě zčeřila jedinou vlnku. Místo toho už první den vyvolala tsunami. Přesto se zdálo, že se její prostořekost všem líbí. Teď s ní jeho sestřička pojede na focení, kde se bude dívat na polonahé muže, a podle Maggie to bude jen dobře.

„Ani jsi mě nepožádala o svolení a klidně jsi ji pozvala,“ utrousil chladně.

„Neznevažuj mě před vlastní rodinou, Maggie.“

Neobtěžovala se na něj pohlédnout a dál si plnila zavazadlo. Měla na sobě černé saténové pyžamo, které na jejím

těle klouzalo jako voda a zdůrazňovalo každou líbeznou křivku. Hedvábné vlasy se jí pohupovaly kolem ramen a přiváděly ho do meditativního transu. „Nepamatuju se, že bych ti slíbila naprostou poslušnost, Michaeli. A ohledně toho rande naslepo jsem si dělala legraci. S tím si nemusíš dělat starosti.“

„To není legrace.“

Ušklíbla se. „Poslyš, neměla jsem jinou možnost. Carina propadala hysterii a já ji musela nějak uklidnit. Kdyby ses k ní nechoval jako k pětiletému frackovi, mohla jsem si to ušetřit.“

„Carina je nevinná a já se hodlám postarat, aby to tak zůstalo.“

Znovu se ušklíbla, což ještě posílilo jeho vztek. „Probuď se a podívej se pravdě do tváře, hrabě. Tvá sestra je na pokraji zkoumání sexuality. Stejně se tomu nevyhne, ale aspoň ji můžeme usměrňovat.“

„Ne pod mou střechou. Mou povinností je ji chránit, a to taky udělám. Musí dostudovat a začít kariéru. Kluci v tom scénáři nejsou.“

„Je celá žhavá do Maxe.“

„Co?“ Jeho zařvání se odrazilo

od stěn. „Udělal něco, aby ji k tomu povzbudil? Zabiju ho.“

„Proboha, uklidni se. Je v tom úplně nevinně. Taky v ní vidí dítě. Jen se ti snažím domluvit, abys jí dopřál trochu volnosti. Je těžké se do tvého přítele nezamilovat.“

Vyskočil ze své uvolněné pozice na posteli a přecházel po pokoji. Během několika minut v něm vyvolala vzrušení, hněv i zklamání. Jestli to bude pokračovat tímhle tempem, bude do konce týdne mrtvý. „Max patří do rodiny a Carina ho nikdy jinak

neviděla.“

Napadlaho

hrozná

myšlenka.

„Nasadilas

jítu

představu do hlavy? Proč? Snad tě to k němu nepřitahuje?“

To ji donutilo, aby se prudce otočila. Z jeho těla vyzařoval takový chlad, až skoro couvla. Nebezpečně přimhouřila zelené oči.

„Na rozdíl od toho, co si o mně myslíš, hrabě, neházím očima po každém chlapovi, kterého vidím. A Carina se umí rozhodnout sama. Stačí jen, abys vystrčil hlavu ze svýho zadku a opravdu ji poslouchal.“

Znovu začala balit.

Přistoupil k ní, chytil ji za předloktí a natočil ji tváří k sobě.

„Šlapeš po nebezpečné půdě, la

mia tigrotta,“ zavrčel. „Nedovolím ti, aby ses pletla do rodinných věcí. Na žádné fotografování Carinu nevezmeš a já ten problém vyřeším sám. Capisce?“

Jiná žena by se jistě zbaběle přihrbila, ale Maggie si stoupla na špičky a zadívala se mu přímo do obličeje. Ucítil smyslnou vůni jantaru a santalového dřeva, takže se nedokázal plně soustředit.

„Nehodlám ti zasahovat do rodiny. Klidně si dál hraj na diktátora, jestli tě to tolik baví. Jen se ti snažím vysvětlit, že tvoje sestra potřebuje, aby ji někdo chápavě vyslechl, ne ji komandoval.“

„A ty jsi ta pravá spasitelka?“ Vesele se zakřenila. „Asi ano.

Ještě štěstí že jsem přijela, viď?“ To, že odmítala jeho autoritu,

ho pobuřovalo a měnilo jeho hněv v něco jiného, ještě nebezpečnějšího.

Hladká látka jejího pyžama mu proklouzla mezi prsty a Michael si představil nekonečnou rozlohu zlaté pokožky, kterou ukrývá vespod. Toužil ji uchopit za hlavu, plenit její rty a sledovat, jak rychle by dokázal potlačit její hněv a podrobit si ji. Ta představa ho vzrušila a vyzývala ho ve všech rovinách, aby na ni vznesl nárok,

dobýval ji a získal. Kdy naposledy v něm nějaká žena způsobila takový zmatek? Mlhavě přemýšlel. Kdyby se mu podařilo vlákat ji do postele, zmizela by ta touha do rána? Zatím to tak vždycky bylo. Třeba jen potřebuje uspokojit chtíč, aby se zbavil přání vklouznout mezi její stehna a přimět ji, aby na všechno a na všechny kromě něj zapomněla.

„Nutíš mladou dívku přemýšlet o nevhodných věcech. Nech to na mně,“ varoval ji. „Stačil jediný mizerný den a už jsi mi převrátila život vzhůru nohama. Vůbec nevíš, co moje sestra nebo někdo jiný potřebuje. Krucinál, vždyť ty ani

nevíš, co potřebuješsama.“

Jakmile ta slova opustila jeho rty, už jich litoval. Napjala se v jeho náruči a v očích se jí mihla bolest. Nějaká ošklivá vzpomínka z minulosti ožila a Michael přihlížel, jak Maggie bojuje s ohavnou nestvůrou a s vypětím všech sil ji zavírá zpátky do skříně.

Zmocnila se ho bolestivá touha pevně ji držet a všechno zlepšit. Co je to za bláznivou směsici chtíče a něhy? Co se to s ním, krucinál, děje?

Nasadilavzdálený a nepřirozený úsměv. „Samozřejmě máš pravdu,“ ušklíbla se. „Od této

chvílesebududržetdál.Ale neřeknu jí, že se mnou nemůže jet.“

Jakmile se pokusila couvnout, objal ji kolem zad a přitáhl ji ke své hrudi. „Promiň, cara,“ omluvil se tiše. „To jsem nechtěl. Ale někdy ve mně probouzíš zvíře.“

Obličejem jí prolétlo překvapení, avšak jinak zůstala neústupná. „Dobře. Teď mě pusť.“

Instinktivně si ji přivinul ještě blíž. Prohnula se, jako by se mu chtěla vykroutit, a potom ucítila tvrdou erekci. Ostře se nadechla a okamžitě strnula. „Zdá se, že mě to zvíře moc rádo vidí. Vzrušuje tě, když mě urážíš?“

Zasmál se. Její bystrý mozek ho nikdy nenudil, ale poslední dobou se naučil nakouknout za její fasádu a viděl tam skrytou zranitelnost, která ho fascinovala. Spatřil konečně opravdovou Maggie? Vybavil si přísloví o psovi, který štěká, ale nekouše, a přemýšlel, jestli dostane příležitost, aby svou teorii vyzkoušel. „Ne, cara, ty mě vzrušuješ a dobře to víš. Teď tě hodlám jen držet.“

Ztuhla a pak vztekle vybuchla:

„Věř mi, hrabě, že jsem slyšela už mnohem horší věci a nikdy mě to netrápilo. Nepotřebuju, abys mě objímal.“

„Ne, ale já potřebuju, abys ty objímala mě,“ zašeptal. „Zasloužíš si víc než trapné řeči a já se tak budu cítit líp.“

Bojovala s ním, jako by ji nabídka útěchy vyděsila.

„Pššt, aspoň chvilku. Slibuju, že to nebude bolet.“

Michael ji pevně objal, mírně nadzvedl a přitiskl si její hlavu k hrudi. Přerývaně se nadechla, jako by propadala panice, ale zůstal trpělivý a Maggie se pomalu uvolnila. Jejich těla k sobě dokonale pasovala. Její vztyčené bradavky mu prozradily, jak je vzrušená, a vsadil by se, že kdyby

sklouzl prsty k jejímu krku a nahmatal pulz, řítil by se zběsile jako dostihový plnokrevník. Přesto se nesnažil, aby to objetí přerostlo v něco víc. Vdechoval z jejích vlasů exotickou kokosovou vůni a vychutnával si současný okamžik. Na chviličku ji toužil držet a zbavit bolesti, kterou jí svou bezohlednou poznámkou způsobil.

Nevěděl, kdy přesně se teplo změnilo v oheň. Přísahal, že se od ní odtáhne dřív, než se přihodí něco důvěrnějšího. V hloubi duše tušil, že Maggie jen málokdy zažila něžné objetí, které by neskončilo sexem. Při tom pomyšlení ho zaplavil

smutek. Proklínal její rodiče, že ji vychovávali chladně bez jakýchkoli emocí. Chtěl jí dokázat, že jemu může věřit. Ale znovu zničila jeho sebeovládání a v horečném přívalu tepla doslova pulzovala sexuální elektřinou.

Zatajil dech. Pomalu ji spustil na zem, takže se prsty nohou dotkla země. Pevné bradavky sklouzly po jeho hrudi a její pozadí dokonale zapadlo do jeho dlaně.

Ach, merda.

Jeho tělo však jakékoli modlitby ignorovalo a penis bolestivě ztuhl. Michael zatnul zuby.

Pak zvedla hlavu.

Rozbouřené smaragdové oči se rozhořelyohněm,vášní a neúprosným požadavkem. Zachvěla se v jeho náruči, zatímco bojovala se svými reakcemi, ale Michael už nelpěl na zdvořilosti a mířil rovnou do pekla. Aspoň že cesta byla vydlážděna zlatem.

Sklonil hlavu a zmocnil se jejích úst.

Její tiché svůdné zasténání ho pobídlo k ještě větší aktivitě. Utlumil ten zvuk a přejížděl jazykem po jejích rtech. Okamžitě je otevřela a odpověděla na jeho vpád vpádem. Chytila se jeho

ramen a zaryla do nich nehty. Při té drobné bolesti ji kousl do spodního rtu, který mu připomínal sladkou šťavnatou broskev, a pak už byl úplně ztracený.

Bůhví jak si ji opřel o zeď a mírně ji zvedl. Ovinula nohy kolem jeho pasu, takže jeho pulzující erekce přesně zapadla do prohlubně mezi jejími stehny, a opět ji začal líbat.

Rukou vklouzl pod vršek pyžama a sevřel prsty kolem ňadra, jehož hedvábná pokožka tvořila vůči napjaté bradavce rozkošný kontrast. Znovu zasténala a vyklenula se, jako by žádala

o víc. Rozepnul knoflíčky a sklonil hlavu, aby ji ochutnal.

Sál a kousal, dokud jeden z vrcholků nebyl rubínově rudý a lesklý. Se zalapáním po dechu vnořila ruce do jeho dlouhých vlasů a zvedla mu hlavu. Přes opar touhy na ni hleděl a čekal, až mu poví, aby přestal.

„Víc,“ zaprosila. „Ještě víc.“

Znovu sklonil hlavu a věnoval stejnou péči i druhému ňadru, přičemž se pohyboval na samé hranici mezi slastí a bolestí. Svíjela se a sténala v jeho náruči a její nespoutaná reakce na něj působila jako droga vpíchnutá do žil.

Pižmová vůně, která mu stoupala do nosu, ho vzrušila natolik, že rychlým pohybem vklouzl rukou do jejích kalhotek. Na prstech ucítil vlhké chloupky. Zhluboka se nadechla a Michael sjel ještě o něco níž, připravený vniknout hluboko a…

„Michaeli!“ Mlhavě si uvědomil, že někdo zaklepal na dveře. Zarazil se a pokusil se přimět mozek k poslušnosti. Venku se ozvalo zachichotání. „Snad tam vy dva neděláte nějaké nemravnosti?“ zavolala Venezia.

„Jestli ano, nechte si to na později. Potřebuju vás na chviličku dole.“

Dalšípauza. „Michaeli, Maggie? Jste tam?“

Zápasil o dech a o příčetnost. A přemítal, jestli ještě někdy příčetný bude.

„Jsem tady. Za minutku přijdu.“

„Grazie.“

Kroky na chodbě se vzdálily. Žár mezi Michaelem a Maggie neúprosně vychládal. Když vytáhl ruku a Maggie si znovu zapnula kabátek od pyžama, měl pocit, jako by byl místo v Itálii na Antarktidě.

Pochopil, že právě zničil křehkou důvěru, která mezi nimi panovala. Kdyby bez jakýchkoli důvěrností couvl, možná by si ho

vážila.

„Až budeš chtít příště slíznout smetanu, stačí být upřímný. Nepatřím mezi ženy, které potřebují zaobalit sex do spousty emocí.“

„Maggie…“

„Ne!“ Sklonila hlavu, ale ještě předtím zachytil v jejím obličeji zranitelnost. Ruce se jí mírně třásly, zatímco opět nacházela pevnou půdu pod nohama. „Prosím. Dnes večer ne. Běž si promluvit se svou sestrou.“

Stál vedle postele a nevěděl, co si přeje víc, zda jí říct pravdu, nebo zachránit rodinu. Panebože, co se to s ním děje? Musí ji přesvědčit, že

Alexu nemiluje, protože to všechno ještě komplikuje. Jenže co když je pozdě a Maggie mu už neuvěří? A i kdyby, nerozzlobí se na něj kvůli tomu, že jí lhal?

Ne, potřeboval, aby se mu z jiných částí těla opět nahrnula krev do hlavy. Museli zůstat spolu, přežít dalších šest dní a odletět zpátky do New Yorku. Michael dodrží dohodu, zmizí z Alexina života a už nikdy se s Maggie neuvidí. Všechno se vrátí do normálních kolejí. Za šest dní.

Mlčky vyšel ze dveří a nechal ji v setmělém pokoji samotnou.

„Takže s kým se máme zase sejít?“

Michael ji vedl k Piazza Vecchia. Právě zapadalo slunce a náměstí zalévalo zlatavé světlo. Zachytila se jehlovými podpatky na dlažebních kostkách a Michael ji pevně sevřel kolem pasu. Odhodlaně ignoroval silný elektrický výboj, který mezi nimi přeskočil, a chvíli setrval rukou na její teplé pokožce ukryté pod růžovým hedvábím. Domníval se, že Maggie kvůli dlouhé procházce a obchodní večeři vyvolá povyk, ale doprovázela ho s takovým nadšením, že ho to vyvedlo z míry.

Na druhou stranu se právě vrátila z nakupování šatů s jeho sestrami, takže byla možná zoufalá.

„Se signorem Ballinim. Vlastní spoustu restaurací a možná se stane partnerem La Dolce Famiglia.“ Odmlčel se a potom se pokusil dodat bez jediného zadrhnutí:

„Slyšel, že jsem se oženil, a trvá na tom, že chce mou manželku poznat.“

Zachichotala se a zastavila se u stánku s měkkým aromatickým sýrem taleggio a s chlazenými masnými výrobky. Její rychlá italská konverzace s prodavačem ho udivila, ale na druhou stranu měl poslední dobou dojem, že Maggie

Ryanová je překvapení samo. Pokaždé když se domníval, že ji má prokouknutou, vyvedla ho něčím z míry.

„Potřebuješ, abych ti pomohla uzavřít výhodný obchod, hrabě?“ Posměšně na něj mrkla. „Mám na tebe pět chválu a hrát si na slepě milující manželku?“

Snažil se neztratit trpělivost. Nejradši by se signoru Ballinimu na něco vymluvil, ale nabízela se mu velice slibná příležitost. Jen se modlil, aby Maggie nevypadla z role. „Signore Ballini je trochu konzervativní a rád bych na něj udělal dojem. Dokážeš hrát roli

oddané a zamlklé manželky?“

„Na to zapomeň.“

Ve splývavé sukni po kolena se pomalu procházela po náměstí a působila dojmem, že si atmosféru starodávného města, které nazýval domovem, vychutnává. Prostřední část náměstí zdobila kašna, která ještě podtrhovala majestátní podloubí klasické architektury.

Jako by mu četla myšlenky, prohodila: „Nick by tu zešílel. Odjakživa ho fascinuje harmonické propojení přírody s dílem člověka. Bergamo má osobitý ráz. Chápu, že jsi tu prožil šťastné dětství.“

Usmálse.„S i . Ameriku

zbožňuju, ale musím přiznat, že vzpomínky na dětství nic nepřekoná. Alexa by si to tu taky zamilovala. Každý rok se ve městě pořádá proslulý festival poezie

– Bergamo Poesia. Třeba bychom je sem mohli někdy poslat na výlet.“

Maggie se napjala a Michael zalitoval, že se o Alexe vůbec zmínil. Opravdu ho Maggie stále podezřívá, že po její vdané přítelkyni touží? „Hm, to by se ti hodilo, vylákat ji na domácí trávník pod záminkou poezie. Ale nezapomeň na naši dohodu, hrabě.“

Nemělčasodpovědět.Došli

k Taverna del Colleoni

&Dell’Angelo a již je vítala servírka a uváděla je dovnitř. Středověce vyhlížející interiér s vysokými klenutými stropy si vysloužil Maggiino obdivné zamumlání a pak se usadili do útulného rohu, kde se Michael ujal představování.

Signore Ballini působil jako starosvětský italský džentlmen. Měl rád kulturu, cestování, dobré jídlo, víno a krásné ženy. Ačkoli stárl a elegantně střižené vlasy měl viditelně prokvetlé šedinami, neodolal a s Maggie trochu flirtoval. A ona jeho komplimenty

nejen přijímala, ale upřímně si je vychutnávala.

Michaelův dech se o něco zklidnil. Upravil si uzel na modré kravatě. Třeba ten večer přece jen uplyne hladce. Během nezávazného rozhovoru před ně servírka diskrétně položila talíře s jídlem rozmanitých tvarů a chutí – grilovanou čekanku s gorgonzolou, nudle s porcini a garnáta na šafránu s polentou. Při konverzaci dvě lahve místního vína Valcalepio Rosso rychle mizely.

„Signora, protože pocházíte z Ameriky, určitě se věnujete nějakému povolání. Co děláte

kromětoho,žesestaráte o Michaela, aby byl šťastný?“

Čtvercový živůtek růžových šatů sklouzl o několik centimetrů níž a odhalil náznak pevných, vysokých ňader. Hedvábné prameny vlasů dosahující k ramenům se pod hrou světel rudě zaleskly. „Jsem fotografka,“odpověděla.

„Odmalička se milíbilo stát za fotoaparátem.“

Starší muž souhlasně přikývl.

„Fotítekrajinky?Děti?Nebo svatby?“

„Spodní prádlo od Calvina Kleina, Cavalliho a mnoha dalších dobře známých návrhářů. Často

létám do Milána pracovně, takže jsem tentokrát uvítala, že můžu propojit práci s potěšením.“

Michael zatajil dech, ale signore Ballini se vesele zasmál.

„Osvěžující změna. Nikdy neuškodí vyvolat v manželovi trochu žárlivosti, viďte?“

Připojila se k němu a pak, zatímco nadšeně vzdychala nad jídlem, přesměrovala rozhovor zpátky k obchodu. Nad nabídkou zákusků se příhodně zmínila o La Dolce Famiglia a jejím prudkém rozmachu, takže Michael mohl nenásilně zabrousit na vlastní hřiště.

Zanedlouho před nimi stály šálky s čerstvě připraveným espresem a Michael domluvil další schůzku v Miláně. Chystal se zakončit večer nějakou údernou poznámkou, když vtom se pečlivě poskládané kvádry otřásly v základech.

„Chtěl bych jet do Aspenu lyžovat, ale nedaří se mi najít vhodné ubytování,“ poznamenal signore Ballini. „Už jsem si jeden dům vyhlédl, ale ta příšerná americká herečka, které patří, na moje telefonáty nereaguje. Četl jsem, že ho prý pronajímá jen těm nejlepším z nejlepších. Zřejmě pro

ni nějaký Ital není dost dobrý.“

Maggie se ostře vložila do hovoru: „Mluvíte o Shelly Rikersové?“

Obličejem staršího muže prolétl údiv. „Ano. Už se na žádný její film nikdy nepodívám. Je velmi hrubá.“

„Vlastně Shelly znám a je moc milá.“

Rozhostilo se napjaté ticho a Michael sevřel sklenku s vínem. Signore Ballini se narovnal a do jeho hlasu se vloudil chlad. „To bych neřekl, signora. Zjevně jí nestojí za to hovořit s nikým jiným než s Američany.“

Michaelotevřelústa,aby

večeři zkrátil, vyvlekl Maggie ze dveří a doufal, že jejich společník domluvenou schůzku nezruší.

„Možná bychom měli…“

„Toje

hloupost, signore. Nechte to na mně.“ Vytáhla okázale vypadající telefon s leopardím vzorem, vyťukala na klávesnici číslo a krátce mluvila s někým na druhé straně. Michael ji pozoroval, jak s ohromující efektivitou mluví s dalšími třemi lidmi, udílí příkazy a neustále brebentí. Nakonec se odmlčela a odtáhla si telefon od ucha. „Signore, hodí se vám první zářijový týden?“

Staršímužse rozzářil. „Perfecto.“

„Ano, to je skvělé. Pozdravujte Shelly a vyřiďte jí, že až přijedu domů, zavolám jí. Díky.“

Vsunula telefon zpátky do kabelky a usmála se. „Všechno je zařízeno. Bližší informace vám pošlu po Michaelovi, ale rozhodně se můžete začít chystat. Obávám se, že šlo o pouhé nedorozumění. Těší se na vás.“

„Grazie. Nejste jen krásná, ale i schopná.“

Michael ohromeně vyšel z restaurace a rozloučil se. Falešná manželka se s nenuceným půvabem

chopila jeho rámě, aby neklopýtla na dlažebních kostkách, a zhluboka se nadechla vlahého večerního vzduchu. Chvíli kráčeli mlčky, zatímco se marně pokoušel srovnat si tu situaci v hlavě.

„Myslel jsem si, že mi všechno pokazíš,“ přiznal.

Její zvonivý smích mu pohladil uši i jiná místa, která okamžitě ztvrdla a toužila se do ní vnořit. „Já vím. Taky mě nejdřív napadlo, že by ses měl trochu zapotit. Byla legrace sledovat tvůj výraz, když ses snažil zachovat neutrální konverzaci. Opravdu sis myslel, že si v obchodních záležitostech

neporadím, hrabě?“

Zasáhla ho krutá pravda a vyděsila ho k smrti. Pokud Maggie není povrchní potvora, za kterou se vydává, je něco mnohem víc – oduševnělá, odvážná a vášnivá. Tak půvabná a inteligentní, že by se s ní žádný muž nikdy nenudil. Jenže taková žena by stála za víc než hřích na jednu noc.

Stála by za všechno.

Cítil její vůni a srdce mu zběsile bušilo. Zavedla ho ke stánku se zmrzlinou, objednala dvě čokoládové, rychle zaplatila, a než se zmohl na protest, jeden kelímek

mu podala. Uprostřed náměstí bylo rušno, dvojice se procházely ruku v ruce a Michael podlehl atmosféře a pustil ustarané myšlenky z hlavy.

„Vidíš tamhle tu fontánu?“ zeptal se.

„Jo.“

„Jednou večer jsme sem šli s přítelem Maxem a vzájemně se hecovali, abychom se tu vykoupali nazí.“

Zvedla jedno obočí. „Tomu nevěřím. Opravdu jsi to udělal?“

„Podplatil jsem Maxe, aby šel jako první. Úplně nahý vlezl do fontány, ale pak nás přistihl soused, který šel venčit psa. To zvíře nás

pronásledovalo přes celé náměstí a Max tu musel nechat oblečení.“

„Jaký smysl měla mít ta mužská zábava?“

„Pochopitelně zjistit, kdo má větší koule.“

Nahlas se rozesmála. Ten zvuk se nesl nocí a Michael na ni upřeně hleděl. V koutku jejích úst ulpěl kousek čokolády. Vypadala upřímně a něžně, takhle ji ještě nikdy neviděl. Mimoděk sklonil hlavu a políbil ji.

Nezdržel se dlouho, jen na kratičký okamžik zavadil rty o její ústa. Chutnala čokoládou, červeným vínem a hřejivou ženskostí.

Opětovala ten polibek, uvolnila se a na chvíli se mu odevzdala. Když se od sebe odtrhli, něco se mezi nimi změnilo, ale ani jeden z nich to nebyl ochotný zkoumat. Hodila kelímek od zmrzliny do koše na smetí a zbytek cesty šli mlčky.

Přesto Michaela napadlo, jestli není moc pozdě, aby popřel, co se mezi nimi odehrává. Bylo nemožné uvěřit,že

v tomhle falešném manželství chybí závazky anebo city.

KAPITOLA SEDM

„Fajn, Decklane. Teď je pusť.“

Kalhoty dopadly na podlahu a ostré světlo zdůraznilo zvlněné svaly pod pokožkou natřenou olejem. Slipy zakrývaly kritické partie a zbytek těla zůstal hrdě obnažený. Maggiina mysl se rozehřívala a neustále hledala nejlepší způsob, jak získat správný záběr. Dnes pracovala na pozvání italského návrháře se skupinkou mladých mužských modelů a bylo na nich znát, že ještě nemají

v branži velké zkušenosti.

Spokojeně přenechala hlavní roli fotoaparátu. Na chvíli všechny myšlenky pustila z hlavy a nechala se vést atmosférou okamžiku. Vždy byla šťastnější za objektivem než před ním, jako by se voyeur uvnitř ní osvobodil a mohl z bezpečného odstupu proniknout do soukromého života jiných lidí. Ráda posouvala hranice proto, aby získala dokonalý záběr, a neskončila, dokud neměla pocit, že uspěla.

Pod horkými reflektory se potila, a tak si vyžádala pauzu a napila se vody. Maskérka si hned na začátku odvedla Carinu, aby ji

podrobila velké proměně. Maggie se stále smála tomu, jak se dívka tvářila, když na pódiu spatřila polonahé muže – připomínala ženu, kterou pustili na výprodej značkového zboží. Snad získá trochu důvěry, pobaví se a pak ji Maggie bezpečně vrátí Michaelovi v lepší náladě.

Náhle Maggie před očima vytanulo, jak ji Michael tlačí ke zdi, rozepíná jí halenku a saje bradavky. Zachvěla se a mezi nohama ucítila vlnu horka. Co se to s ní děje? Takhle ještě na žádného muže nereagovala. Přitažlivost občas cítila, ale tak silný, nespoutaný,

bláznivý chtíč? Ne.

Přesto byla pitomá, když neviděla, že se k tomu schyluje. Rozptýlil její obezřetnost uklidňujícím objetím. Muži byli přesvědčení, že se Maggie nerada mazlí, a normálně to tak i bylo, ale kdy se na scéně objevil muž, který by se ji pokusil držet jen tak?

Ten včerejší polibek byl ještě horší, sladký, něžný a slibující.

Možná kdyby se s Michaelem vyspala, touha by odezněla. Vždycky to tak bylo. Jedna žhavá, vášnivá noc by ho pravděpodobně vypudila z její mysli i těla a Maggie by prožila zbytek týdne bez zvýšené

hladinyhormonů,jakobybyla teenager.

Dopila vodu a prohlížela si tři modely stojící v řadě. Všichni byli fyzicky dokonalí. Natření olejem. Připravení jít na věc. Tak co jí unikalo?

Z dráždivého spodního prádla bylo zřejmé, že je značkové. Teď však záleželo na ní, aby nevypadalo tuctově a mezi ostatními vyčnívalo. Nehodlala odvést podřadnou práci. Zklamaně si žvýkala spodní ret.

Náhle se výraz v jejich obličejích změnil. Maggie se zarazila a pak se ohlédla přes rameno.

Páni.

Stála tam Carina. Maskérka se překonala a proměnila dívku v mladou ženu. Carinina pleť žhnula, jako by zevnitř zářila, tváře získaly broskvový nádech a oči jí doutnaly. Našpulené rty, panenské a zároveň svůdné, se leskly. Kdysi kudrnaté vlasy teď lemovaly její obličej v hladkých lesklých lokýnkách a přivolávaly pozornost. Stále měla na sobě džíny, ale jednoduché tričko vyměnila za červený živůtek, který byl sice zdrženlivý, ale zdůrazňoval zralá vzdouvající se ňadra.

Potěšilo ji, když k ní Carina

sebejistě přistoupila. Z reakce všech tří mužů na pódiu bylo zřejmé, že úžasně prokoukla.

„Moc ti to sluší,“ pochválila ji Maggie a dotkla se jejích pružných černých kadeří. „Jsi spokojená?“

Dívkazaníceněpřikývla.

„Nemůžu uvěřit, že jsem to opravdu já.“

Maggie se usmála. „Zato já ano. A myslím, že přítomní muži se mnou souhlasí.“

Carina zčervenala, přešlápla z nohy na nohu a přejela po nich letmým pohledem. Zdálo se, že mladíky, kteří ji před proměnou úplně ignorovali, naprosto

okouzlila. Maggie se domnívala, že svůdný a zároveň nevinný vzhled je vzácnou kombinací, a prudce stoupající sebedůvěra působí na muže jako volání sirén. Není nic přitažlivějšího než žena, která se líbí sama sobě. Spatřila v jejich obličejích něco, co zachytila jen málokdy…

Bingo.

Maggie zaplavil adrenalin a nevšímala si zběsile bušícího srdce. Tohle byl dokonalý záběr. Přímo před jejíma očima. „Pojď se mnou.“ Vzala Carinu za ruku a odtáhla ji nahoru na pódium. Rychle upravila scénu, přinesla si

fotoaparát a ztlumila světla.

„Decklane, Roberto, Paolo, tohle je Carina. Teď bude fotit s vámi.“

„Cože?“ vyjekla dívka.

Maggie ji na kraji jeviště nastavila do správné pozice a místo, kde stála, uvrhla do stínu.

„Překřiž ruce.“ Upravila Carinin postoj tak, aby se nenuceně opírala o zeď. „Teď se podívej z okna, jako bys o něčem snila. O něčem, co by tě udělalo šťastnou. Neboj se, tvoje rysy i postava zůstanou ve stínu. Fajn?“

„Ale já nemůžu…“

„Prosím.“

Carinasemírnězachvěla

a pomalu přikývla. S napjatým výrazem se pokusila udělat to, co Maggie chtěla. Ta se prudce obrátila zpátky k mladíkům a rozmístila je nepravidelně vedle sebe. Slabé vyboulení v jejich spodním prádle ji neuvedlo do rozpaků – vlastně přesně to na snímku chybělo. „Poslouchejte. Vaším cílem je ona.“ Ukázala na Carinu, která se tvářila upjatě a rozpačitě. „Představte si, jaké by to bylo přiblížit se k ní, dát jí první polibek, přimět ji, aby se cítila jako žena. Přesně to chci. Teď.“

Popadla fotoaparát a zmáčkla spoušť.Pokřikovalainstrukce

a pobíhala kolem jako šílená, aby zachytila náznak těžko postižitelné nevinnosti… touhy… pokušení. Chtěla víc než jen snímek pěkně vypadajícího spodního prádla. Šlo jí o vyvolání emocí.

Jak čas plynul, okolí kolem ní se vytrácelo. Konečně se v Carinině obličeji něco mihlo a na rtech spočinul drobný úsměv. Muži se zavrtěli, dívali se na ni a potom…

Cvak.

Měla to.

Zaplavilo ji uspokojení a úleva.

„Hotovo. Můžeme balit.“

Muži na jevišti i personál to kvitovali souhlasným zahalekáním.

Maggie se radostně usmála, obrátila se na podpatku a setkala se tváří v tvář se svým manželem.

Ach.

Stál před ní v černém obleku od Armaniho, nažehlené modré košili a zářivě červené vázance. Dokonale se ovládal, ale v tmavých očích plály emoce. Přejížděl po ní soustředěným pohledem a potom se obrátil k pódiu. Vzduchem k nim dolétlo Carinino uchechtnutí a Maggie se ani nemusela obracet, aby poznala, že pravděpodobně flirtuje s Decklanem. Topmodelem v téměř neviditelných slipech.

To nebylo dobré.

Zmocnil se jí strach a z čistého vzdoru se narovnala. „Vysvětlím ti to.“

Jeho tichý hlas jako gong rozezněl všechna Magiina nervová zakončení. „O tom nepochybuju.“

Proč vypadal tak nebezpečně? Co by asi žena objevila, kdyby pronikla pod jeho nablýskanou fasádu a vespod narazila na primitivní mužnost? Vyrůstal obklopen penězi, milující rodinou a v podstatě bez větších problémů. Nezazlívala mu to, ale většina mužů, kteří pocházeli z usedlého prostředí, ji nechávala chladnou. U Michaela to bylo jiné. Trvalo by

celou věčnost, než by odhalila všechny vrstvy jeho povahy, a i tak by se vsadila, že by ji neustále překvapoval. Naštěstí nehodlala jeho italskou povahu víc zkoumat.

Zdráhavězesebevypravila:

„Rozhodla jsem se, že zatímco budu pracovat, nechám Carině udělat účes a make-up, aby se nemusela dívat na modely ve spodním prádle. Věděla jsem, že by se ti to nelíbilo.“

Vyštěkl, jako když práskne bičem. „A proto ji s nimi vidím na pódiu. Takhle ji chráníš?“

Trhla sebou. Nevyvíjelo se to, jak plánovala. „Nenechal jsi mě

domluvit. A kromě toho nejsou nazí. Pořád se mi nedařilo udělat takové fotky, jaké jsem potřebovala. Potom přišla Carina, šťastná kvůli svému vzhledu a mnohem sebejistější… a muži získali úplně jiný výraz. Bylo to neuvěřitelné, vážně… nikdy jsem v téhle branži nic tak čistého neviděla. Pochopila jsem, že tu atmosféru musím zachytit, aby to dostalo trochu svěžesti.“

„Čistého?“ Zvedl obočí a oči mu zuřivě plály. „Vyfotila jsi mou mladší sestru, jak na ni civí úplně cizí nazí chlapi, a chtělas tím zachytit čistotu? Tohle mi hodláš věšet na nos, Maggie? Obětovala

bys cokoli, abys prodala pitomou reklamu?“

Tak prr! Strach ji opustil. Kde bere tu odvahu? Ušklíbla se a pohodila hlavou. „Nejsou nazí. Překrucuješ moje slova, hrabě. A pokud jde o oběť, jsem toho ve jménu pravé lásky ochotná udělat hodně. Dokonce i s tebou předstírat manželství.“

Naklonil se k ní a tiše sykl:

„Tohle jsi neudělala kvůli lásce, cara. Nezapomeň, že za naši dohodu tvrdě zaplatím.“

„Hm, tak promiň, pokud ti nedovolím, aby ses ploužil za mou švagrovou a vrhal na ni zamilované

oči.“

Spadla mu brada. „Jsi blázen. Znovu a znovu ti opakuju, že Alexu nemiluju. Je to jen tvoje falešná představa a potřeba ovládnout všechno kolem sebe. A jak to souvisí s Carinou a tvým exhibicionismem?“

„Zastínila jsem ji, takže její obličej nikdo neuvidí. Nevystavila bych ji ničemu nevhodnému.“

Celý se třásl potlačovanou zuřivostí. „To už jsi udělala!“

„Michaeli?“ Carina vběhla mezi ně a bratra láskyplně objala. Náklonnost a znepokojení v jeho pohledu Maggie jasně ukázaly, že

neví, jak se má ke své nejmladší dospívající sestře chovat. „Viděl jsi mě, Michaeli?“ vykřikla. „Stala se ze mě opravdová modelka.“

„Bylas úžasná, cara.“ Jemně ji pohladil po zvlněných vlasech.

„Kdo tě tak učesal?“

„Kostymérka. Měl jsi vidět, jak Maggie pracuje. Ještě nikdy jsem na žádném fotografování nebyla, a bylo to senzační. Teď se možná objevím ve skutečné reklamě. Ti kluci jsou skvělí. Decklan mě ještě s několika dalšími pozval na večeři a…“

„Ani náhodou.“ Zasmušile svraštil čelo. „Jsem rád, že ses

bavila, ale fotografování skončilo. Nepůjdeš nikam s kluky, které neznáš. A kromě toho dnes večer hlídáš u strýčka Briana děti.“

Maggie otevřela ústa, aby se vložila do řeči, ale pak je rychle zavřela. Ne, nebude se do toho plést. Nejde tu o její skutečnou švagrovou. Nepatří do Michaelovy rodiny. Není jeho skutečná manželka.

Carina do něj zabodla planoucí pohled. „Hlídám je skoro každou sobotu večer, když ostatní chodí na rande.“

Michaelsipromnulobličej.

„Nebudeme se kvůli tomu

dohadovat. Teď buď hodná holka, umyj si obličej, uprav se jako obvykle a půjdeme. Zanedlouho musíme být na konzulátu.“

Rozhostilo se ticho.

Maggie sebou trhla. Hm, to bylo zlé. Velice zlé. Sledovala, jak Carina při jeho poznámce svraštila obličej, přitiskla si k ústům roztřesenou ruku, aby se nerozplakala, a přidušeným hlasem vzlykla: „Proč nemůžeš pochopit, že už nejsem dítě? Pokud na mě nedokážeš brát ohledy, bylo by lepší, kdyby ses do Itálie vůbec nevracel!“

Vyběhla z ateliéru a práskla za

sebou dveřmi.

Maggie zavřela oči. Do háje.

Michael zavrtěl hlavou a vychrlil ze sebe příval italských frází. Přecházel sem a tam, něco si mumlal a Maggie ho zpovzdálí sledovala. V tu chvíli nevěděla, jestli ho má obejmout, protože vypadal tak ztraceně, nebo mu vlepit facku v naději, že se mu v hlavě rozbřeskne.

Rozhodla se pro kompromis. Kdyžseknípřiblížil,

zastoupila mu cestu, takže do ní skoro narazil. „Michaeli…“

„Co jsem zase provedl? Je tak špatné zakázat jí, aby se šla opít

s bandou nahých chlapů a navždy si zničila život? Patříme mezi nejbohatší rodiny v Itálii. Je moc mladá! Co kdyby ji někdo unesl a požadoval výkupné? A proč se najednou chová úplně jinak než dřív? Vždycky Brianovi hlídala děti a říkala, že to dělá ráda. A najednou chce měnit zaběhnutý program a běhat po městě, kde ji může kdokoli znásilnit? V žádném případě.“

Maggie sevřela rty. Jeho absurdní poznámky ji zcela ohromily a měla co dělat, aby potlačila nutkání propuknout v smích. Mocný hrabě se najednou

choval jako kvočna, která se nehodlá smířit s tím, že mu sestra vylétá z kurníku. Maggie už v jednadvaceti vedla vlastní život a nikdo se nestaral, s kým chodí a jestli přijde v noci domů. Odkašlala si do dlaně a pokusila se vypadat vážně. „Ani já bych ji na žádný opilecký večírek nepustila. V tom s tebou souhlasím.“

Přimhouřil oči, jako by ji varoval, aby se mu neposmívala.

V obranném gestu rozhodila rukama. „Hlídání čtyř divokých synovců rozhodně není procházka růžovým sadem, a navíc právě dostala pozvání na večeři od

milého, pohledného muže a chce tam jít. Nemůžeš se na ni zlobit, že se zeptala.“

Prakticky zalapal po dechu. „Ty bys ji pustila?“

„V doprovodu ano,“ přikývla.

„Ani já ty kluky neznám tak dobře, abych ji nechala jít samotnou, ale mám blízkou přítelkyni, která by se k nim mohla připojit. Má dceru v Carinině věku a myslím, že obě dívky by spolu dobře vycházely. Když jsem v Miláně, obvykle jezdím Sierru navštěvovat a zcela jí důvěřuju. Nevím, jestli má dnes večer volno, ale klidně jí zavolám. Může Carině dělat gardedámu a po

večeři ji odvézt domů. Pokud to nevyjde, pak s tebou souhlasím – sama by jít neměla. Ale aspoň by to vypadalo, že se snažíš o kompromis.“

Tiše zasténal. „Co se to s ní tak najednou stalo? Obvykle je velmi klidná a zdrženlivá. Jak to, že neposlouchá?“

Maggie zjihl hlas. „Proč se jí tak tvrdě snažíš zabránit, aby dospěla?“

Zvedl hlavu. Na okamžik v modročerné hloubce jeho očí zachytila záblesk smutku a strachu. Přejela mu rukou po tváři, jako by potřebovala bližší kontakt.

„Slíbil jsem, že se o ně postarám.“

Ta tichá slova ji pohladila po uších jako vánek. Srdce se jí sevřelo, ale naléhala dál, protože potřebovala zjistit víc. „Komu, Michaeli?“

„Otci. Těsně před smrtí.“ Obvyklá sebedůvěra ho opustila.

„Za všechny nesu zodpovědnost.“

Až nyní pochopila, jaká tíha spočívá na jeho širokých ramenou. Nikdy nepředpokládala, že by někdo bral slib tak doslova, ale Michael zřejmě věřil, že v rodině na něm závisí každý úspěch či selhání. Vůbec si neuměla

představit, jaké napětí a tlak to musí vyvolávat.

Bože, spoléhala se sama na sebe tak dlouho, že by se neuměla rozhodovat za druhé. Každý člověk, kterého znala, by si už dávno umyl ruce a odešel. Michael byl však jiný. Pokud nějaká osoba patřila do jeho světa, dával na ni pozor až do smrti.

Myslí, tělem i duší jí otřásla silná touha být ženou, o kterou by tak vášnivě pečoval. Jaké by to bylo, kdyby se o ni tolik zajímal?

Hrdlo se jí stáhlo dojetím. Obklopila ji jeho vůně a i přes oblečení cítila jeho tělesný žár.

Toužila mu rozepnout košili, přejet dlaněmi po jeho nahé pokožce, nohama ho obemknout a dovolit mu, aby vnikl dovnitř a naplnil její nekonečnou touhu. Místo toho spustila ruku k bokům a o krok couvla. Někdy ji unavovalo neustále utíkat, ale připadalo jí, že nic jiného tak dobře neumí.

„Jestli ostatním nedovolíme, aby dělali chyby, z čeho se pak poučí?“ zeptala se tiše. „Carina tě zbožňuje. Jen potřebuje trochu životního prostoru.“ Odmlčela se.

„Tvoje rodina má štěstí, že na ni dohlížíš. Teď mi dovol, ať si zatelefonuju a zjistím, jestli se to dá

nějak zařídit.“

Vytáhla telefon a vytočila číslo.

Michael pozoroval zavřené dveře a čekal, až z nich jeho sestra vyjde. Dios, ocitl se v ženském pekle a nechápal, jak by odtamtud mohl uniknout. Ano, s Venezií byly potíže, ale jakmile se zamilovala do Dominicka, uvolnila se a zklidnila. Její rozhodnutí nepracovat v rodinné firmě pochopitelně vyvolalo gejzír emocí a Michaela to stále trápilo, ale ve srovnání s Carininou sladkou nevinností v nebezpečném světě to byla hračka.

S Juliettou to bylo snadné. Nezajímala se o kluky a toužila uspět v práci a dokázat, že za něco stojí.Svými

schopnostmi a smyslem pro obchod, díkynimž La Dolce Famiglia vůbec vznikla, mu hodně připomínala matku. Úspěšný podnik kdysi vybudoval otec, ale bez matčiných nápadů a neúnavné podpory by se nikdy takhle nevzmohl.

Carina byla jiná. Odjakživa byla otcova holčička a zachovala si lehkost ducha, která všem z rodiny chyběla. Prožívala hlubší emoce, viděla věci, které zůstávaly jiným

utajeny, a bez jakékoli opatrnosti toužila všechny obdarovávat, což otce znepokojovalo.

Michael si vybavil scénu u otcovy smrtelné postele a svůj slib, že rodině zajistí bezpečí, postará se o dívky a učiní z pekařství úspěšný řetězec. V žádném případě nesměl selhat.

Při pohledu na tři mladíky, kteří postávali nablízku a čekali na Carinu, mu na čele vyrazil pot. Rozhodně byli starší než ona. Je cvok, když vůbec uvažuje o tom, že ji s nimi pustí?

Došel k ledničce, vytáhl lahev vody a zuřivě zakroutil víčkem.

Maggie si opět prosadila svou. Nevinná sestra se zúčastnila fotografování mužského spodního prádla, nechala si upravit vlasy, nalíčit se a přála si, aby ji obskakovali manekýni. Proč sem vůbec Maggie přivezl?

Ach ano. Protože to je jeho manželka.

Zamyšleně upíjel vodu a pozoroval ji. Nenáviděl, jak mu poskočilo srdce, když se poprvé obrátila a setkala se s jeho pohledem. Začínal si zvykat na elektrizující jiskru, která se mezi nimi objevovala, i záblesk výzvy, který rozzářil kočičí zelené oči

a pokoušel ho k tomu, aby překročil hranice. Fyzické pokušení by dokázal zvládnout.

Ale to ostatní ho začínalo dohánět k šílenství.

Nejhorší bylo, že stále byla schopná ho překvapovat. Očekával od ní, že se při fotografování bude k modelům chovat s jistou důvěrností. Nikdy nebyl na podobné akci a její cit pro nejlepší snímek a přirozenou atmosféru ho fascinoval. Nejdřív jeho pozornost přitáhla Carina stojící na pódiu, ale brzy stočil pohled k Maggie a krátce nato vše ostatní zmizelo. Neovládala panovačně jeviště,

nýbržsesnažilaosouhru a spolupráci.

Samozřejmě že flirtovala, to byla součást její ženskosti. Když si ji však prohlížel důkladněji, zahlédl pod chladným povrchem něco hlubšího, jako by pod zakalenými šlahouny tmavých mořských řas objevil živé korály.

Neustále si udržovala odstup.

Ne fyzicky. Často se mužů dotýkala, takže se několikrát zavrtěl, když musela uzpůsobit vyboulení mezi jejich nohama. V legraci se zasmála, prohodila škádlivou poznámku nebo uličnicky mrkla. Přesto z ní čišela chladná

objektivita, která ji obklopovala jako ostnaté houští s nebezpečně vyhlížejícími trny. Když se dívala, nedotýkala se. A když se dotýkala, nic necítila. Chránila si vlastní emoce a ovládala je do takové míry, že vůbec nepronikly na povrch. Jakmile však pohlédla na něj, vypadala v pokušení dát mu víc. A Michael po tom zoufale toužil.

Přesto by s tím sama nezačala. Její hrdost ještě posílená prvním nevydařeným rande a falešná víra, že Michael miluje její nejlepší přítelkyni – to všechno se proti němu spiklo a výraznými písmeny

vytvořilo velký nápis: V ŽÁDNÉM PŘÍPADĚ.

Pokud si ovšem sám nevezme, co chce.

Přiléhavé hladké černé kalhoty, černá halenka bez rukávů a směšně vysoké černé sandály zdůrazňovaly každý pohyb a svůdnou křivku. Krásné skořicově hnědé vlasy ve hře na schovávanou odhalovaly elegantní šíji, měkké tváře a dlouhý, rovný nos, který do Michaela při každé příležitosti zabodávala. Italské ego ho lákalo, aby se stal princem, který její silnou obranu překoná. Kdy ho jiná žena tolik pokoušela?

Chtěl ji.

Z myšlenek ho vytrhl zvuk jeho jména. Maggie ukázala na telefon a kývla. „Fajn, Sierra má volno. Za chvilku tu může být a večer odveze Carinu domů. Můžeš se na ni spolehnout. Ale je to na tobě.“

Při pomyšlení, že pošle svou sestru na večeři s několika muži a ženou, kterou vůbec nezná, se mu rozběhlo srdce. Maggiina slova však působila rozumně. Co když nenecháCarinutrochu experimentovat a ona si to potom stonásobně vynahradí? Nesmí to zpackat. Carina a slib, který dal otci, byly příliš důležité.

„Opravdu jí můžu svou sestru svěřit, Maggie?“

Něco v jejích očích ožilo – vzpomínka na bolest a potom ji vystřídala lítost. „Ano. Nikdy bych nedovolila, aby Carině někdo ublížil. Znám Sierru dobře a vím jistě, že nedovolí, aby se její svěřenkyni něco stalo.“

Přikývl.„Takdobře.

Promluvím s Carinou.“

„O čem?“

Obrátil se a téměř do sestry vrazil. Stála vedle něj, měla vzdorně zvednutou bradu a oči jí jiskřily. Nesmyla si make-up, a dokonce i Michael musel přiznat,

že jí to sluší mnohem víc, než když si předtím neuměle napatlala na obličej bůhvíjaké šminky. Teď vypadala svěže. Byla sama sebou, jen ještě víc rozkvetla. „Maggie domluvila, že ti její přítelkyně bude dělat garde,“ řekl.

Carinazalapalapo dechu. „Dios! Děláš si legraci? Opravdu tam můžu jít?“

Michael zvedl ruku. „Budeš dodržovat pravidla. Napíšeš mi esemesku, abych věděl, kde jsi. Sierra tě bude mít na starost a odveze tě domů. A než půjdete, chci si s nimi promluvit.“ Bodl prstem do mladíků, nyní oblečených

vtričkáchadžínách,kteřísi upravovali účesy. „Capisce?“

Carina horečně přikývla. „Si, grazie, Michaeli.“

Její šťastný výraz ho zahřál u srdce.

„Mám tu hotové fotky,“ oznámila jim Maggie.

Shlukli se kolem malého počítače, na kterém se rychle střídaly fotografie. Michael poslouchal, jak o nich Maggie mluví, upozorňuje na problémy a nedostatky a říká, co se jí líbí a co ne. Měla troufalé, neotřelé názory, z nichž byla patrná její profesionalita. Vždy toužil, aby

jeho partnerka byla schopná žena a zdatná obchodnice. Bohužel většina přítelkyň, s nimiž kdy chodil, spoléhala na to, že se o ně Michael postará, a ačkoli pocházel z tradiční domácnosti, přál si u manželky něco víc. Trochu odvahy.

Na monitoru se objevil obrázek a všichni ztuhli. Michael se ostře nadechl.

„To je ono,“ zašeptala Maggie.

„Zachytila jsem to.“

Michael upřeně hleděl na fotografii. Carina se opírala o falešnou zeď a dívala se do prázdna. V polostínu byla její

postava nejasná a rozmazaná, rysy v obličeji se ukrývaly za hustými zvlněnými vlasy a našpulené rty vyjadřovaly touhu po něčem… mimo dosah jejího světa.

Za ní stáli tři muži, ale nezdálo se, že pózují. Zjevně přirostli k podlaze. Vypadali uchváceně, jako by zahlédli anděla, a z jejich ostře řezaných obličejů čišel toužebný výraz. Fyzický aspekt ve srovnání s nevyjádřenými emocemi úplně vybledl a výsledná fotografie nutila diváka, aby se zastavil a nahlédl pod povrch.

Produkční vítězoslavně zavýskl a plácl ji do nastavené dlaně.

Naklonilahlavuapohlédlana Michaela. „Můžu to použít?“

Carina vrtěla hlavou a vypadala jako v transu. „Jak jsi to dokázala, Maggie?“ vydechla v posvátné úctě. „Taková nádhera.“

Maggie se uchechtla. „Je to moje práce. Přesto hlavní hvězda jsi ty. Jsi krásná.“

Michael sledoval, jak dívka zrudla a potěšeně se zavrtěla. Mírně se zachvěl. Jak to, že Maggie pochopila,cojeho sestra potřebuje? Byla sice žena, ale vždy tvrdila, že se od ostatních příslušnic svého pohlaví liší. Nezajímala se o vaření, klepy, děti

ani o rodinný krb. Přesto vysekla jeho sestře kompliment, který vycházel z její duše, aniž se ho s nějakými postranními úmysly pokusila vylepšit nebo úmyslně poupravit.

Sklonil se a vtiskl polibek sestře na hlavu. Potom se jí zadíval do očí. Už to nebyla dívka. „Má pravdu, jsi krásná. A ano, Maggie, můžeš to použít.“

Hrdlo se mu sevřelo náhlým dojetím. Prudce se obrátil a zmizel na chodbě. Potřeboval být chvíli o samotě, aby se vzpamatoval.

KAPITOLA OSM

Dostala svolení, aby se v občanském obřadu provdala. Klidně hned teď, v tuto chvíli.

Maggie se ponořila do napěněných bublinek a vydechla. Do vzduchu vzlétly drobné kapičky odrážejícíposlední sluneční paprsky a zatřpytily se. Zavrtěla chodidly, opřela si nohy o okraj vany a uvolnila se.

Návštěva na milánské matrice jí naháněla strach. Řeči o falešné svatbě jsou jedna věc, skutečné

vyplnění papírů druhá. Po podpisu dvou svědků vyplnili místopřísežné prohlášení, že se hodlají vzít, a jejich žádost byla konečně po dlouhém papírování odsouhlasena, notářsky ověřena a zapsána.

Maggie zasténala. Kvůli Michaelovu vlivnému postavení a kontaktům jeho matka celou proceduru urychlila, takže stačili všechno vyřídit během jediného rušného odpoledne. Zvedla ruku a znovu pohlédla na vesele jiskřící diamantový prsten navlečený na prstě. Michaelův plán vypadal jednoduše. Bude matku vodit za nos dalších několik měsíců, dokud se

Venezia bezpečně nevdá, a potom přijde s historkou o vzájemných neshodách a rozchodu.

Byla to nechutná, ale nezbytná lež. Maggie zhluboka vzdychla, zatímco její smysly konejšila lahodná vůně santalového dřeva. Bylo ohromující, kam až byl Michael ochotný zajít jen proto, aby sestře pomohl, a úcta k matce, která byla z jeho činů patrná, ji dojímala. Místo aby nad jejími bláhovými požadavky mávl rukou, vymyslel plán, jak dosáhnout toho, aby byli všichni šťastní.

Kromě něj.

Brněla ji pokožka a Maggie si

položila ruku na oteklé ňadro a jemně po něm přejela rukou. Jaká žena by Michaelovi vyhovovala? Líbezná a nenáročná? Nebo by ho do měsíce unavila? A proč ji to vlastně zajímá?

Protože ho chtěla.

Ta pravda ji udeřila, jako by do ní někdo naboural náklaďákem. Ano, od začátku věděla, že je to k sobě sexuálně přitahuje. Jenže teď, když s ním spala v jedné posteli a viděla ho v jeho přirozeném prostředí, se cítila zcela rozhozená. Toužila konečně ukojit svou chuť a jednou provždy s tím skoncovat. Pokud mohla soudit ze

zkušeností, touha ji do rána přejde a Maggie se přesune dál. Nic nebylo horší než hlodající pocit prázdnoty, když se překulila a uvědomila si, že muž vedle ní není ten pravý. Nikdy to nebyl ten pravý. Zdravý, uspokojivý sex by její hormony jistě utišil.

Jenže co Alexa?

Při tom pomyšlení se kousla do spodního rtu. Snažil se to sice popřít, ale rozhodně její nejlepší přítelkyni miloval. Až tenhle výlet skončí, Michael se s Alexou a její rodinou nikdy nesetká. Pak už se Maggie nebude muset bát, že by něco pokazil.

Je to jen sex, proboha. Stejně si hrají na manžele, takže v čem je problém? Nikdo se to nemusí dozvědět. Jsou dospělí lidé a čistě fyzický vztah zvládnou.

Chtěla s Michaelem Contem spát. Po zádech jí přeběhlo vzrušení a bradavky ponořené ve vodě se vztyčily. Přesto se nespokojí jen tak s ledasčím. Ta dohoda musí jako vždy vycházet z jejích podmínek. Jejích pravidel.

Tak jo.

Právě když jí před očima vybuchly sexuální fantazie, se otevřely dveře.

Vyjekla jako nezkušená dívka,

ponořila se hlouběji do bublinek a chvatně stáhla nohy z okraje vany. Michael vešel se sklenkou bílého vína v jedné ruce, talířem s nadýchaným krémovým zákuskem v druhé a s uličnickým úsměvem na rtech.

„Buon giorno, cara. Příjemná koupel?“

Zaprskala a snažila se nezrudnout jako školačka. „To myslíš vážně? Co tady chceš? Kdybych byla jako většina vdaných paniček, prohlásila bych, že mě bolí hlava.“

Nestoudně se uchechtl. „Jo, ten výraz jsem už někdy slyšel. Ale

otevřel jsem jednu z nejlepších lahví rulandského šedého a myslel jsem si, že by sis třeba doušek vychutnala.“

Zamračila se. „Dobře. Díky.“ Uchopila plnou sklenku a přičichla ke kořenité citronové vůni. „Talíř nech tamhle.“

Položil ho na rovnou plochu na konci vany a zadíval se na ni. Odmítala se pod jeho pronikavým, vášnivým pohledem zavrtět, a tak ho opětovala a vystrčila ret, aby si odfoukla z očí zbloudilé prameny vlasů. „Už můžeš jít.“

Posadil se na obrubu několik centimetrů od ní. Místo obleku měl

na sobě obnošené džíny a bílou košili, ale i tak vypadal nenuceně a bez nejmenší poskvrnky. Byl bos a vlasy mu volně splývaly k ramenům a díky tomu působil ještě víc sexy. Jeho přítomnost vysála z místnosti veškerý vzduch, takže tam pro ni už žádný nezbyl. Opět se jí zmocnil důvěrně známý pocit, že se nachází v blízkosti sexuálního superhrdiny. Co s tím?

Čekala, až odejde, ale protože na rozdíl od ní nebyl nahý, zjevně necítil rozpaky. „Co tady ještě děláš?“

„Napadlo mě, že si popovídáme.“

„Fajn. Tak se svlékni a mluv.“

Ani se nehnul, ale jeho rysy se změnily a náhle vypadal dravě jako predátor. „Jsi si tím jistá?“

Kruci, její obvykle pichlavé poznámky se teď obrátily proti ní. Proč neodešel? V očích mu vyzývavě plálo a k jejímu zděšení její tělo ožilo. Mezi roztaženými stehny jí šplouchala voda a bradavky pod pěnou do koupele ztvrdly. Když pohledem schválně klesl k jejímu nahému tělu a přejížděl po něm, zatajila dech. Co se to s ní, krucinál, děje?

Změnila taktiku. „O čem si chceš povídat?“

„O naší dohodě.“

Maggiepokrčilarameny.

„Domnívala jsem se, že probíhá, jak má. Vyplnili jsme papíry, takže tvoje matka ví, že to myslíme vážně. Všiml sis, jak důkladně se nás vyptávala, aby měla jistotu, že je všechno v pořádku? Je velice bystrá.“

„Jako vždycky.“

„Moje focení skončilo a přežila jsem i nakupování šatů.“

„Fajn.“

„V pátek večer proběhne další rodinná večeře a Julietta chce, abych se s tebou zítra zastavila v pekařství.“

„Dobře.“

Zamračila se. „Proč jsi ještě tady?“

„Protože něco chci.“

„Co?“

„Tebe, cara.“

Stáhl se jí žaludek. Pohnula bradou nahoru dolů, ale v plicích jí nezbyl žádný vzduch, takže ze sebe nevydala ani hlásku, jen podivné zaskřípání. Michael dál nehybně seděl na okraji vany. Jeho nenucenost se vůbec neslučovala s žárem a žádostivostí v jeho očích, když ji pozoroval jako hladová kočka chystající se vrhnout na večerní jídlo. Při pouhé představě,

že by ji laškovně kousl, jí ochably končetiny. Cože to říkal?

„Cos to říkal?“

Ušklíbl se. „Slyšelas dobře. Na, ochutnej tohle…“

„Nechci žádnej zatracenej…“

Natáhl ruku a pomalu jí vsunul krémový zákusek mezi rty. Automaticky je otevřela a kousla. V ústech se jí rozlila lahodná chuť lístkového těsta a máslového krému. Pozoroval ji, jak žvýká, a pak přejel palcem po jejím spodním rtu, aby z něj setřel kousek krému. Záměrně si prst vsunul do úst a olízl ho.

Napjala stehna. Mezi nohama

ucítila vlhkost a věděla, že to s vodou ve vaně nijak nesouvisí. Jakmile jí přiložil sklenku ke rtům, vykulila oči. Na jazyk jí stekla kapka vychlazené tekutiny a sklouzla jí do krku. Maggie zasténala. Odložil víno a naklonil se k ní.

„Dobré?“ zamumlal. Maggie zamrkala.

Jeho pohled ji fascinoval. Bradu mu porůstalo drsné strniště, takže vypadal jako civilizovaný ničema. Do nosu jí vnikla opojná vůně pižma a mýdla.

„Ach. Jo.“

Přejížděl jí rukama po ramenou

zakrytých pěnou a nechával na její pokožce husí kůži. „Co je to za vůni?“

„Cože?“ Proboha, úplně oněměla. Pokusila se vzpamatovat z fyzických muk, když se jí dotýkal právě nad ňadry. „Santalové dřevo.“

„Dohání mě to k šílenství. Až tě konečně ochutnám, ucítím na jazyku sladkou pižmovou vůni?“

Tehdy pochopila, že ačkoli Michael celou dobu předstírá, že ji nechává ve velení, skutečným pánem situace je on. Nebylo divu, že ho bavila! Měla ochablé rty, žaludek se jí svíral a pleť i pod

vodou celá hořela. Čekal na příležitost a teď, právě když byla nejzranitelnější, ji dostal. Proč chtěl najednou změnit pravidla hry? Maggie se pokusila zbavit mozek smyslného oparu.

„Proč to děláš?“ Zaníceně se držela náznaku podráždění, protože věděla, že pokud o něj přijde, vrhne se k Michaelovi a bude ho prosit, aby si ji vzal. „Hraješ se mnou nějakou nechutnou hru?“

Odhodlaně napjal obličej. „To ty si ráda hraješ, la mia tigrotta,“ utrousil. „Chci tě od prvního dne a rozhodně se s tím netajím. Už mě unavuje se s tebou hádat, když

můžeme dělat jiné věci. Mnohem příjemnější… pro oba.“

Skutečnost,žedošel ke stejnému závěru jako ona, ji pobouřila. To ona měla ten návrh předložit jemu. Michael byl blázen, pokud si myslel, že Maggie bude nečinně sedět na zadku a dovolí mu, aby ji svedl. Spát s ním a potom ho pustit z hlavy byl její nápad. Nemohla mu dovolit, aby tento zápas vyhrál.

„Potřebujučasna rozmyšlenou.“

Vstal a zdvořile přikývl.

„Podej mi, prosím tě, ručník.“ Opětnanipohlédl.Jeho

bojovný výraz konečně polevil. Maggie si uvědomila, že se mezi nimi začíná tvořit křehká důvěra. Ať Michaela rozzlobilo cokoli, dokonale se ovládal. Sundal z věšáku růžovou nadýchanou osušku, podal ji Maggie a potom se diskrétně obrátil.

Vítězoslavně se usmála. Pomalu vylezla z vany, vyždímala si mokré konečky vlasů a otřela si z těla většinu bublinek. Pak upustila osušku na podlahu.

„Fajn, už jsem připravená.“

Michael se obrátil.

Bylaúplněnahá,rozkošná

a krásná.

Mlhavě si vzpomněl na chvíli, kdy poprvé uviděl ženská ňadra. Jako mladík na prahu sexuality se domníval, že ten zážitek už nic nepředčí.

Zjevně se mýlil.

Stála před ním s rovnými zády, zakloněnou hlavou a osuškou kolem nohou. Jeho očím se naskytla nekonečná rozloha zlatavé hladké pokožky vlhké z koupele a pokryté ojedinělými ostrůvky pěny. Měla pevná plná ňadra s rudými bradavkami. V ústech se mu sběhly sliny, aby to zralé ovoce ochutnal. Její nohy, štíhlé a svalnaté, se táhly

snad donekonečna a nejdůvěrnější tajemství ukrýval dokonalý trojúhelník skořicově zbarvených chloupků. Cítil, že je vzrušená, a její tělo ho lákalo.

Přesto stál strnule uprostřed podlahy z keramických dlaždic, jako by se vůbec nedokázal pohnout.

Maggie ho celé odpoledne mučila. Pohupování jejích vlasů, jízlivý humor i energie, která z ní čišela, ačkoli stála na místě, mu nedopřávaly klidu. Vzpomínal na jejich minulou důvěrnou zkušenost. Kdyby sklouzl rukou jen o kousek níž, ocitl by se v tekutém žáru.

Ta žena se mu dostala pod kůži a existoval jen jediný způsob, jak ji odtamtud vypudit. Vyspat se s ní. Jakmile ji fyzicky i duševně odstraní ze svého systému, možná se oba ráno probudí a jejich život se opět vrátí k normálu. Krucinál, nejsou jeden pro druhého stvořeni. Každý chce něco jiného a touží po odlišném životě. Michael si přál mít velkou rodinu a klidný domov bez dramatických situací. Potřeboval milou ženu, přístupnou, ale dostatečně kurážnou, aby se s ní nenudil.

Sex všechno vyřeší. Tím si byl jistý.

Maggiino odmítnutí ho bolelo, ale nehodlal se jí vnucovat. Hluboké zklamání, že k němu nedokáže být upřímná, jen potvrzovalo jeho názor, že se k sobě nehodí. Za jeden z nejdůležitějších faktorů ve vztahu považoval právě otevřenost, kdežto Maggie skrývala spoustu tajemství, o která se nejspíš nikdy nepodělí. S ním ani s nikým jiným.

Přestohoneustále překvapovala a vždy muselo být po jejím.

Přezíravě pokrčila rameny a zadívala se na něj přes nos, jako by byla královna. „Souhlasím

s tvým návrhem, abychom spolu spali. Ale protože se zjevně nezmůžeš na slovo, půjdu se obléknout a odložíme to na později. Až budeš,“ zalétla pohledem k jeho rychle stoupající erekci a uculila se, „funkčnější.“

Zamířila ke dveřím.

Dvěma kroky k ní přistoupil, vzal za kliku a zavřel. Pomalu Maggie natočil k sobě.

Vykulila oči. Cíleně s ní zacouval ke dveřím, nadzvedl jí bradu a vsunul jí koleno mezi stehna. Když se jeho ústa přiblížila k jejím, zatajila dech.

„Jsem

připravený, cara,“ zašeptal. „Co ty?“

Zmocnil se jejích rtů.

Moc rád sváděl ženy. Miloval zkoumavé pohyby jazykem, tajení dechu a rostoucí touhu, které vedly k uspokojivému završení. Považoval se za mistra dlouhého milování, ale jakmile vklouzl mezi její rty, ztratil veškeré sebeovládání, které kdy měl.

Přitiskla k němu mokré, horké tělo, které sálalo plamenem. Tohle nebyl něžný a nenucený polibek, nýbrž běsnící válka, která pustošila vše, co jí přišlo do cesty. A Michael si užíval každou vteřinu.

Vnořil se ještě hlouběji, aby ji co nejvíc ochutnal. Zasténala, přitlačila k němu boky a vnořila mu prsty do vlasů. Tiskla se těsně k němu a požadovala ještě víc. Klouzal rukama po jejím těle a vrýval si do paměti každý detail. Vzal do dlaní její ňadra, palci přejel po vrcholcích a polibkem ztlumil její zasténání. Roztáhl jí nohy tak prudce, až zalapala po dechu, a potom ji uchopil za stehno a ovinul si ji kolenem kolem pasu. Odtrhl rty od jejích a zadíval se do mechově zelených očí zastřených chtíčem.

Sklouzlrukou od ňadradolů

a zastavil se na jejím břiše.

„Umírám touhou vniknout do tebe prsty,“ zamumlal. „Jsi na mě připravená?“

Zašeptala svůdně zastřeným hlasem: „Moc mluvíš, hrabě.“

Usmál se a vklouzl prsty do vlhkých záhybů.

Vykřikla a opřená o dveře prudce zaklonila hlavu. Cítil, jak se kolem něj sevřela a zvlhla. Tiše zaklel. Dios, krásnější ženu, která by tak citlivě reagovala na každý podnět, ještě neviděl. Pokrčil prsty, a když pohnula boky, aby se dostala co nejblíž, dotkl se nejcitlivějšího místa ze všech.

Jeho erekce byla čím dál bolestivější, ale pohled na Maggiin výraz byl tak vzrušující, že si ho nemohl nechat ujít. Kousla se do otekléhospodníhortu a s přivřenýma očima potlačovala rostoucí touhu po uvolnění. Její tělo pod ním rozkvetlo, ale pak zatnula pěsti a opřela se o jeho hruď. Její ohromná potřeba mít všechno pod kontrolou ho vyzývala k tomu, aby si ji zcela podrobil.

Zavadil o pevný výčnělek a potom to udělal ještě jednou. Přitom se sklonil k její bradavce a sál.

„Michaeli…“

„Sama moc mluvíš, cara.“ Zavadil zuby o nateklý vrcholek a přitom ji neúprosně dráždil prsty. Cítil, jak se celá chvěje, a v uších mu duněl její srdeční tep. Do nosu mu vnikla její božská vůně a Michael pochopil, že ji brzy přivede k vrcholu. Poprvé žila jen přítomností, poslouchala své tělo a přijímala vše, co jí dával. Jeho přirození pulzovalo a krev mu zběsile proudila v žilách.

„Michaeli! Ne, budu…“

„Chci, aby ses udělala. Teď. No tak, Maggie.“

Zlehka ji kousl do bradavky a naposledy podnikl útok prsty.

Zasténala a nemilosrdně ho sevřela. Vzduchem prolétl její výkřik, když se otřásla a vyklenula se proti němu, a Michael ji dál držel, prodlužoval její orgasmus a tiskl ji k sobě.

Nakonec úplně ochabla. Konejšivě zamumlal, políbil ji na spánek a pomalu odstranil prsty. Ohledně jejich přitažlivosti měl pravdu, ale nic ho nepřipravilo na příval emocí a pocitu sounáležitosti, které mu najednou sevřely útroby. Nejradši by ji položil na postel a vzal si ji. Strávili by hodiny ve změti povlečení, až by nedokázala

vymyslet jedinou uštěpačnou poznámku a pouze by mumlala jeho jméno. Kde se v něm vzala taková něha?

Stále zůstávala v jeho objetí a její dech se zvolna uklidňoval. Laskal ji na tváři a právě si ji chtěl odnést do ložnice, aby si mohli povídat, milovat se a…

„Díkybohu. Přesně to jsem potřebovala.“ Její chladný praktický tón vůbec neodpovídal tomu, že se celá chvěla, ale než ji stačil uchlácholit, odstrčila ho, zvedla z podlahy osušku a zahalila se do ní. Pohodila hlavou a vzdychla úlevou. „Díky. Chceš,

abych se teď postarala já o tebe?“ Jejíprostořekosthoranila.

O krok couvl a přitom si nadával, jaký je pitomec. Proč byla neustále odhodlaná chovat se vlažně, když ještě před minutou křičela jeho jméno a držela se ho s takovou vášní, jakou u ženy ještě nezažil? Přejížděl po ní pátravým pohledem, ale působila naprosto klidně. A nepřístupně.

„Chceš se o mě postarat?“ zeptal se ledově.

Pokrčila rameny. „Záleží na tobě. Něco za něco. Na dlouhý maraton není čas – musím se obléknout, protože jsem slíbila tvé

matce, že jí pomůžu s večeří. Takže?“ Zvedla obočí a čekala. Skličující pocit mu napověděl, že se ocitl ve velkých potížích. Na chvíli mu zcela patřila, dlouhodobě však nebyla schopná jakéhokoli bližšího vztahu. Proč ho to tolik trápilo? Proč si přál, aby cítila stejné souznění jako on?

„Proč to děláš, cara?“ zeptal se jemně.

Trhla sebou, jako by dostala políček. „Promiň, že po orgasmu nechci vést žádné sentimentální řeči,“ odsekla. „Myslela jsem si, že přes to jsme se už přenesli.“

Rozhostiloseticho,nabité

nevyřčenými emocemi a slovy. Konečně přikývl a něha z jeho postoje zmizela, jako kdyby utrhl křehkou květinku ze stopky. „Máš pravdu, Maggie. Myslel jsem si totéž.“

Vzal za kliku a otevřel dveře.

„Po večeři jedeme k Brianovi hlídat. Protože jsi přesvědčila Carinu, aby svůj slib zrušila, převezmeme její povinnosti.“

Spadla jí čelist. „Brian má čtyři kluky! Jsem hrozně unavená. V žádném případě děti nehlídám.“

Výhrůžně se k ní naklonil a autoritativně vyštěkl: „Dnes večer budeš. Půjdeme hned po večeři.

Oblékniseasejdemesepod schody.“

Ztlumil její protesty tím, že zavřel dveře, a stále vzrušený a pobouřený vykročil po chodbě.

Zpackala to.

Maggie zpod přivřených řas pokukovala po svém údajném manželovi. Právě zápasil s vřískajícím synovcem, který odmítal zůstat v postýlce. Z vyhrnutých rukávů u nažehlené bílé košile vykukovala dvě svalnatá předloktí a snažila se udržet dítě, jež v rostoucím vzteku kopalo a plivalo kolem sebe. Kdyby nebyla

tak zoufalá, musela by se té scéně smát. Za všech okolností elegantní Michael teď působil neupraveně a unaveně, nejspíš toužil jenom po gauči a dálkovém ovládání.

A to bylo teprve půl deváté. Pokoj vypadal jako po výbuchu.

Veselé žluté a modré barvy doplněné nakreslenými mořskými živočichy na stěnách teď vyvolávaly v člověku dojem, že se účastní potápěčské výpravy, která se zoufale nevydařila. Zdi hyzdily čmáranice barevnou křídou, na zemi se válely knihy a z modrého plyšového medvídka čouhaly vnitřnosti, jako by ho kdosi

podrobilzvrácenémuvědeckému experimentu.

„Nemá ještě hlad?“ zeptala se, popošla o krok blíž a pod nohou jí zakřupaly rozsypané cereálie.

„Ne. Lizzie tvrdila, že na to, aby usnul, mu stačí jedna lahev.“ Chlapec se kroutil v postýlce a z úst mu tekly sliny, takže mu mohli vyměnit už třetí bryndáček za večer. Rozkošné kachničky na dupačkách se jim posmívaly, že nejsou schopni zvládnout jeho potřeby, a dítě se znovu rozeřvalo.

„Nepotřebujesiještěříhnout?“ zeptal se Michael zasmušile.

Zamrkala. „Nevím. Když Lily

moc dlouho brečí, strčím ji zpátky Alexe.“

Vzdychl. „Kde jsou Luke a Robert?“

Přešlápla z nohy na nohu. Kvůli tomu, jak bude Michael reagovat, se jí zmocnil špatný pocit. „Hrají si.“

„Myslel jsem si, že je uložíš do postele.“

„To jsem taky udělala. Ale nechtěli spát, tak jsem jim řekla, že si ještě můžou hrát.“

Tiše zabručel a otřel Thomasovi další sliny z úst.

„Samozřejmě že to nechtěli, Maggie. Ale jsme dospělí. Musíme umět říct jim ne.“

„Snažila jsem se o to. Třikrát. Ale Robert se rozplakal, protože chtěl maminku, a pak se k němu přidal i Luke, tak jsem jim slíbila dalších pět minut.“ Za nic na světě by se nepřiznala, že jí krokodýlí slzy lámaly srdce a nejradši by jim dala všechno, oč žádali.

„Sehráli to na tebe prvotřídně,“ zabručel. „Dobře, omez to na knížky. Hlavně ať nic neušpiní.“

Maggie přemýšlela, proč se mu najednou bojí povědět o té plastelíně. Není snad lehce vypratelná? Aspoň to v reklamách vždycky tvrdili. Robert jí řekl, že když nemůžou spát, matka jim

vždycky dovolí, aby si s plastelínou hráli.

Najednou jí došlo, že Michael má pravdu. Oblafli ji. Dokonale. Nebylo divu, že byli oba tak nadšení, když tu plastelínu vytáhla z horní police ve skříni! Kousla se do spodního rtu a usoudila, že se proplíží zpátky a uklidí ji dřív, než to Michael zjistí. Jenže jeho povely na ni začaly útočit rychleji než rozběsněné včely. „Co Ryan? Usnul?“

Zamrkala. „Pořád za mnou chodil, že má žízeň. Dala jsem mu trochu vody do lahvičky.“

Vsunul nemluvněti dudlík do úst

a zvedl oči k nebi. „To mi ani neříkej, Maggie. Namočí celou postel, a navíc nemá dostávat po sedmé hodině žádné tekutiny.“

Vrhla po něm podrážděný pohled. „To jsi mi neřekl. Držel se za břicho a fňukal, že ho bolí, protože má hroznou žízeň. Už jsi tu přes hodinu, kdežto mě jsi nechal napospas těm ďáblíkům. Co kdybychom si to prohodili? Uložím malého do postýlky a ty se postaráš o ty Ztracence.“

„O koho?“

„Hm, nevadí. Ukaž.“ Zvedla Thomase z postýlky, přehodila si ho přes předloktí a strčila mu ohnutý

prst do úst. Křik ustal a chlapeček jí žvýkal kloub, jako by to byl šťavnatý steak. V extázi přivřel oči.

„Podívej, prořezávají se mu zoubky.“

Michael nevěřícně hleděl na spokojené nemluvně. Jejich uši pohladilo požehnané ticho, ale pak se z chodby ozvalo podivné kvílení.

„Zůstaň tu. Dojdu pro Ryana a znovu ho posadím na nočník.“

Maggie se dívala na zuřivě sající nemluvně. Odjakživa věděla, že by byla hrozná matka, a teď se ta skutečnost potvrdila. Jak Lizzie zvládala tolik požadavků najednou? A její orgasmus tu pohromu

dokonal. Jak ještě hluboko se dá klesnout?

Přecházelasemtam a přemýšlela. Co se to s ní děje? Možná by potřebovala terapii. Muž jí poskytl ohromující slast, něhu a citové teplo. A co udělala ona? Odehnala ho od sebe rychleji, než by to dokázala laserová zbraň Buzzyho Rakeťáka, a ještě předstírala, že je jí to jedno?

Jenže tu nešlo jen o orgasmus.

Mnohem důležitější bylo, jak se v Michaelově objetí cítila.

Poprvé v životě měla dojem, že nad sebou nemá žádnou kontrolu. Opustila svou pohodlnou ochrannou

zónu a upřímně řečeno nevěděla, co si s tím má počít. Celý život ovládala své vztahy a přitom doufala, že najde muže, který porozumí jejímu srdci a duši. Domnívala se, že jakmile vhodného partnera objeví, dokáže zeď kolem sebe rozbořit, ale teď se najednou začínala bát, že zašla příliš daleko, odkud už není návratu.

Nevěděla, jaké to je, mít normální vztah, vzdát se části sebe a nabídnout ji někomu jinému. Možná je pro ni moc pozdě. Pouhá ochutnávka Michaela Conteho otřásla jejím světem a základy, na nichž si vytvořila vlastní svět. Proto

se zachovala jako naprostá mrcha a schválně ho ranila. Při vzpomínce na jeho výraz se jí sevřel žaludek. Díval se na ni se zjevným zklamáním a zpochybňoval celou její podstatu.

Musí se odsud dostat. Zkrátit ten výlet. Udělat všechno, aby zabránila katastrofě, k níž se zcela jistě schyluje. Jenže co když se ráno probudí a zjistí, že on je ten pravý?

Jediný muž, kterého by dokázala milovat. Jediný muž, který miluje její nejlepší přítelkyni a Maggie může nabídnout jen druhé místo.

„Maggie!“

Jejíjménootřáslomístností.

Trhla sebou. Že by plastelína? Nebo něco horšího? Hlava jí třeštila všemi instrukcemi a strachem, že zas udělá něco špatně. „Co je?“

„Dala jsi Lukovi krabičku s džusem?“

Hrome, který z nich je Luke? Všichni měli nádherné kadeřavé hnědé vlasy, tmavé oči a uličnické úsměvy. Jako tři loutky, které se zcela vymkly kontrole. „Ano!“ houkla na něj. „Viděl Ryana, jak si bere pití, a křičel, tak jsem mu jeden dala.“

„Můžeš sem jít?“

Řvát na sebe přes půlku bytu jí

připadalo směšné. Posunula si Thomase, který stále zaníceně sál, výš na bok a opatrně prokličkovala mezi hračkami na chodbu. „Mluv se mnou jako s člověkem, prosím,“ sdělila mu a přemýšlela, proč najednou mentoruje jako rodič. Pak se prudce zastavila a vyděšeně se rozhlédla po kdysi čisté kuchyni. Na podlaze se válelo pět krabiček od džusu a kuchyňská linka, lednice i stěny byly postříkané šťávou, jako by se tu odehrála nějaká parodie na rituální vraždu. Luke šoupal nohama a tvářil se provinile. „Proboha, co se tu stalo?“

Michael si založil paže na hrudi

a zabodl do synovce podrážděný pohled. „Luku. Co kdybys pověděl tetě Maggie, co se tu přihodilo?“

Luke zvedl hlavu a nasadil co nejroztomilejší výraz. Maggie odmítala připustit, že se mu to skvěle podařilo. „Střílel jsem rakety,“ prohlásil. „Chcete to ukázat?“

„Ne!“ zařvali jednohlasně.

Pozdě. Luke šlápl na poslední krabičku s džusem. Tekutina vybuchla jako vodní tříšť a promáčela všechno v dosahu. Včetně nich.

Michael hocha popadl a zvedl do náruče. „Nepřej si mě,“ varoval

ho. „Počkej, až přijde máma domů a já jí povím, cos provedl.“

Byla to tak absurdní situace, že Maggie potlačila hysterické zachichotání. Falešný manžel se na ni užasle zadíval. „Připadá ti to legrační?“

Skousla ret. „Svým způsobem ano. Je to tak neskutečné, že si připadám jako ve skryté kameře.“

„Můžeš tu uklidit, zatímco Luka vykoupu?“

Zadívala se na tu spoušť. „Ale já držím miminko. Je zticha a neodložím ho, dokud mi prst úplně nezfialoví a neupadne.“

Zdálo se, že Michael váhá mezi

dvěma scénáři a není si jistý, který je horší. „Dios, fajn. Pojď mi tedy pomoct s koupáním.“

Ploužila se za ním a Michael cestou zkontroloval zbylé dva chlapce. „Vy, kluci, zůstaňte tady a hrajte si, dokud Luke nevyleze z vany. Potom půjdete všichni spát. Capisce?“

„Ano, strýčku Michaeli,“ přisvědčil Robert vážně.

Maggie na něj podezřívavě pohlédla. Čokoládově hnědé oči působily potutelně, jako by se mu v hlavě zrodil mistrovský plán. Potlačila varovný instinkt v útrobách a posadila se

na stoličku. Michael zatím ponořil Luka do vany. „Chceš mi říct, že tvůj bratranec s manželkou si užívají takovou legraci každý večer?“

Nalil do vody pěnu a zavrtěl hlavou. „Mám dojem, že jsou schopnější než my. Ale ano, nepochybuju o tom, že většina večerů je podobná.“

Kolébala Thomase a snažila se nevypadat zvědavě. „Co ty? Taky to chceš?“

Zdálo se, že o té otázce přemýšlí. Potom přikývl. „Si.“

„Opravdu? Se vším všudy?“ Zvedla obočí. „Uvědomuješ si, že

pak už nebudou žádné vytříbené večeře, práce pozdě do noci s uzavřením nějaké smlouvy ani odlet na poslední chvíli na bůhvíjaký tropický ostrov? Ochotně se vzdáš svobody?“

Při pohledu na nahého chlapce ve vaně prolétla jeho rysy něha. Počechral synovci vlásky a pohlédl jí zpříma do očí.

„Ano.“

Jeho odpověď s ní otřásla a vyvolala v ní touhu. Který muž chce přijít domů do takového chaosu? Kdo se ochotně stane součástí tohohle blázince a ještě si ho vychutnává?

„Ahoj, strýčku Michaeli!“

Oba se obrátili za zvukem. Čtyřletý chlapec se jako duch zjevil ve dveřích a usmíval se od ucha k uchu. Maggie zamrkala a překvapeně se snažila zaostřit pohled. Z chlapcova obličeje vykukovaly pouze oči, záblesk zlatohnědých vlasů a červené rty. Vypadal jako lilipután převlečený za šaška. A proč je nahý?

Připravila se na výbuch, ale Michael zachoval klid. „Cos to provedl, Roberte?“

„Našel jsem v kabelce tety Maggie tuhle lahvičku!“ prohlásil hoch s hrdostí. „S krémem!“

Maggie zavřela oči.

Michael ji sjel hodnotícím pohledem. „Hm. Neříkal jsem ti, ať si položíš kabelku na ledničku, aby to kluky nesvádělo?“

Podrážděněvydechla.

„Schovala jsem ji za gauč, protože jsem na nic jiného neměla čas! Jakmile jsem prošla dveřmi, Lizzie a Brian odsud vystřelili, jako by jim hořelo za prdelí. Teď už vím proč. Jak mohl někdo chtít po Robertovi ještě další děti?“

Šílenýšašeksezachichotal.

„Prdel! Teta Maggie řekla prdel! Prdel znamená zadek. Prdel, prdel, zadek, zadek.“ Povykování

pokračovalo a Maggie se zachvěla.

„Řekni to slovo ještě jednou a vypláchnu ti pusu mýdlem,“ varoval ho Michael. „Teď si vlez do vany.“

„Ehm, Michaeli?“

„Co je?“

„S tím bude trochu problém. Ten krém je vodě odolný. Nesmyješ ho celé hodiny.“

Michael zvedl druhého synovce ze země a postavil ho do vany. Opřel si ruce v bok, jako by se chystal k důležité obchodní dohodě. Zatraceně, proč ten chlapec vypadá tak roztomile rozcuchaně, mokře a voní jablečným džusem? „To

zvládneme.“Promnulsiruce, poklekl vedle vany a popadl žínku.

„Zkontroluješ místo mě Ryana?“

Maggie si přehodila nemluvně nadruhýboka jejíprstse s mlasknutím uvolnil. Thomas na ni upřelširokéočiavěnovaljí uslintaný úsměv. Srdce jí zjihlo. Důvěřivá nevinnost v jeho výrazu ji přiměla k tomu, že si ten úsměv toužila zasloužit. Co se to s ní děje? Vešla do dětského pokoje.

„Ryane, kde jsi?“

„Tady!“ Vylezl ze skříně v tričku s obrázkem mašinky Tomáše vyhrnutým nad břicho a hrdě rozpřáhl ruce. „Míchám

těsto!“

Jo. Dělal to velice důkladně. Maggie si všimla červené a zelené hmoty, kterou měl nalepenou na těle i na obličeji. Radostně vykřikl a strčil jí obě ruce do vlasů. V hrudi jí bublal smích, i když si nebyla jistá, zda je to hysterické chichotání pomateného šílence nebo způsob, jak se se ztrátou rozumu vyrovnat. „Skvělá práce, kamaráde. Pojď se mnou, je čas se vykoupat.“

„Vykoupat!“

Vystřelil z místnosti do koupelny a Maggie ho následovala. Odhodlaně za sebou zacvakla dveře a uzavřela tak všechny v malé

koupelně. Do vzduchu stoupala pára a mlžila zrcadla.

„Dalas jim plastelínu, viď?“

Maggie přikývla. „Jo. Na svou obranu musím uvést, že jsem si myslela, že se dá vyprat. Člověk se pořád učí. Teď jsem došla k závěru, že pokud všichni zůstaneme tady, nic dalšího se nemůže stát.“ Věnovala mu ustaraný pohled. „Je to tak, viď?“

„Modleme se.“ Rychle svlékl Ryana a postavil ho do vany k bratrům. „Potřebuju pomoc. Zničil jsem druhou žínku a odstranil sotva polovinu krému. Mohla bys začít drhnout Ryana?“

„Co s nemluvnětem?“ Thomas se chichotal, zvedal ručičky a strkal si hrst jejích vlasů do pusy. Přitom nadšeně mlaskal. „Panebože,“ zasténala a pokusila se osvobodit.

„Můžu ho položit na zem?“

„Jo. Jen si dej pozor, ať kolem není nic, na co by dosáhl.“

Důkladně prozkoumala okolí, aby měla jistotu, že na pocákané podlaze s občasnými pěnovými ostrůvky nic jiného neleží. Strhla z věšáku dva ručníky, položila je na zem a Thomase umístila doprostřed. Znovu zatnul pěstičky do jejích vlasů a vypískl. Zjevně ji odmítal pustit.

„Au! Michaeli, pomoz mi.“ Silné mužské ruce opatrně odstranily dětské prstíky z její bolavé hlavy. Nemluvně nakrabatilo spodní ret a malý prostor se zaplnil takovým jekotem, až sebou vynervovaně trhla. Už se nedivila starému rčení, že dětský pláč dokáže přivést člověka k šílenství. Udělala by cokoli, aby ho zastavila. „Panebože, znovu se rozplakal. Půjč mi tamhletu gumovou kachničku.“

Michael jí rychle podal promáčknutou hračku a Maggie ji strčila chlapečkovi do rukou. Vsunul si ji do úst a horečně začal

žvýkat. „Chytrý tah,“ pochválil ji Michael.

Pyšně se zakřenila, po čtyřech dolezla k vaně a popadla žínku. Pracovali zcela mlčky, dokud Maggie nezahlédla pod plastelínou olivovou pleť a voda se nezkalila. Chlapci neustále brebentili, přeskakovali mezi italštinou a angličtinou a ta zvukomalebná melodie konejšila její uši.

„Strýčku Michaeli, kdo je nejlepší superhrdina? Podle mě je to Superman.“

Michael svraštil čelo a předstíral, že hluboce přemýšlí.

„Superman budí úctu, protože umí

létat a ohýbat ocel. Ale já mám rád Batmana.“

Luke se zhluboka nadechl. „Já taky! Batman porazí všechny zloduchy.“

„Ale neumí létat,“ upozornil ho Robert.

„Umí,“namítlMichael.

„Používá svoje vybavení k tomu, aby létal jako netopýr. Má senzační vynálezy a nejlepší auto na světě.“

Robert o tom uvažoval, zatímco z výrazu jeho bratra čišel zbožný obdiv. „Taky si to myslím. Teto Maggie, koho máš nejradši ty?“

Vrhla po Michaelovi uličnický pohled. „Thora.“

„Proč?“

„Líbí se mi jeho dlouhé blonďaté vlasy a kladivo.“

Michael se zasmál a zavrtěl hlavou. „Jsi beznadějná. Prostě ženská.“

„Jo, ženská,“ opakoval Robert.

„Zrovna teď se tak vůbec necítím,“ zamumlala. Pěkná bílá halenka se jí lepila k pokožce vlhké od potu a páry. Loktem si odhrnula zplihlé prameny vlasů a make-up z obličeje se jí už dávno smyl. Není divu, že matky netouží po sexu. Kdo by vyžadoval orgasmus, když vydatný noční spánek je ještě lepší?

„Vypadám hrozně.“

Chystala se svou dívčí poznámku odbýt smíchem, ale pak se setkala s jeho pohledem.

Černé oči pátraly v jejích a překonávaly všechny překážky. Ačkoli to v tomto domácím prostředí bylo směšné, proudila mezi nimi planoucí a zářivá energie. Dívala se na něj, poněvadž nebyla schopná to spojení přerušit, a nervová zakončení jí brněla uvědoměním.

„Podle mě ti to moc sluší,“ prohlásil tiše.

Uvnitř Maggie se něco otřáslo a vybuchlo.

Vzdala to. Zvedla ruku, aby se

ho dotkla, požádala ho, aby jí odpustil, jak mizerně se chovala, a svěřila se mu s každým tajemstvím i city uzamčenými ve svém nitru.

Najednou si Robert sáhl mezi nohy, chytil se za penis a začal s ním pohupovat dopředu a dozadu, jako by hrál ping-pong. Luke se zachichotal a ukazoval si na ten svůj. „Pindík! Kluci mají pindíka a holky mají vazelíny!“

Robert se zastavil a trpělivě vzdychl. „Vagíny, Luku. Vagíny.“

Kouzlo okamžiku mezi Michaelem a Maggie zmizelo. Pohlédli na chlapce a Maggie měla

co dělat, aby se nezačervenala. Třeba to byl zásah osudu. Nebo Matky země. Ať bylo důvodem cokoli, energicky se ho chopila.

„Hm, nesahejte si na přirození.

Tady máte ručníky a osušte se.“

Odmítala dovolit, aby ji několik batolat uvedlo do rozpaků. Proboha, na pódiu měla pořád co do činění s mužskou chloubou a nikdy ji to nerozhodilo.

Nevšímali si jí. „Proč holky nemají pindíka, teto Maggie?“ zeptal se Luke.

Pohlédla na Michaela, jako by od něj čekala pomoc, ale na jeho rtech pohrával uličnický úsměv.

Přesto nehodlala z této zjevné výzvy vycouvat. Dokáže s dětmi mluvit otevřeně. Žádný problém.

„Bůh je stvořil tak, aby se od sebe lišili. A máš pravdu, Roberte, to, co mají dívky, se nazývá vagíny.“ Spokojeně se na Michaela uculila. A je to.

„Ale bez pindíka se nemají čeho dotýkat! Co místo toho děláte?“

Rozhostilo se ticho. Michael si přitiskl pěst k ústům, aby potlačil smích.

Krucinál. Vzdala to a zbaběle zamávala ostudným bílým praporem. „Zeptejte se strýčka.“

S poslední špetkou důstojnosti zvedla nemluvně a odkráčela.

Za několik hodin poklesla na podlahu vedle dětských paland a opřela si hlavu o bočnici. Vzduchem se neslo tiché odfukování. Chlapci odmítali jít spát, dokud si k nim někdo nelehne, takže Michael se chvatně vydal na ústup a Maggie spokojeně odložila chvíli, až s ním zůstane o samotě. Stále držela Roberta za ruku a jeho teplé prstíky uvolněně spočívaly v její dlani. Seděla na koberci, dívala se před sebe a vzpomínala.

Když byla malá, trápily ji noční

můry. Ze skříně vyskakovala nestvůra se zakrvácenými zuby, divokýma očima a chtěla ji sníst. Maggie jednou vyběhla z pokoje, aby našla rodiče, ale v posteli nebyli. Nick ještě nebyl dost velký, aby ji ochránil a zrůdu zabil, takže se vydala do přízemí. Zastavila se uprostřed schodiště.

Její otec ležel s nějakou cizí ženou na pohovce. Dotyčná se chichotala, tiše sténala a Maggie viděla oblečení na podlaze. Věděla, že by měla být zticha, ale byla tak vyděšená, že na tátu zavolala.

Dodneška si vybavovala pohled, který jí věnoval. Odtažitý,

podrážděný a zcela lhostejný. „Běž zpátky do postele, Maggie.“

Vyděšenězalapalapodechu.

„Ale tati, ta příšera ve skříni mě chce sežrat.“

Žena se zasmála a otec se zatvářil ještě znechuceněji. „Mám práci a ty se chováš jako mimino. Hned běž nahoru, nebo ti dám na zadek.“

„Ale…“

„Okamžitě!“

Odcupitala zpátky do velkého pokoje plného hraček, nadýchaných zvířátek a prázdnoty. S plyšovým štěnětem si vlezla pod postel a čekala, až si pro ni netvor přijde.

Celou noc vzlykala do měkkého koberce, myslela na to, proč ji nikdo nemiluje, a přemítala, jestli ji někdy někdo milovat bude.

Maggie stiskla malou ručku. Zmocnilo se jí hluboké vyčerpání a zármutek. Opřela si hlavu o matraci, vdechovala Robertovu sladkou vůni a na pouhý okamžik zavřela oči. Jen na okamžik.

Kde je?

Dům se ponořil do ticha a Michael stále čekal. Domníval se, že Maggie bude zpátky za několik minut, ale uplynula poměrně dlouhá doba a kde nic tu nic. Tiše zasténal

a vstal z pohovky. Porca vacca, co kdyžchlapci provedlinějakou lumpárnu?Třebanastražilipast, Maggie v ní uvízla a nemůže si ani zavolat o pomoc. Vzpomněl si na Petra Pana a Ztracené chlapce a tiše se absurditě celého večera uchechtl. Maggie potvrdilajeho přesvědčení, ženebudetypická matka. Zjistil, že se mu díky tomu ulevilo. Většinu problémů zvládala sneklidem a mírným zděšením, ačkoli jeho synovci byli známí tím, že po hodině doženou většinu chův

k šílenství.

Neustálými jízlivými poznámkamivněmvyvolávala

vztek, a přece se jí podařilo čtyři chlapce, kteří si obvykle nepouštěli cizí lidi k tělu, okouzlit. Bylo to zvláštní, ale přitahovala je, jako by v její duši cítili něhu, kterou se svým chováním snažila zamaskovat. Dokonce i nemluvně jí zběsile sálo prst a plakalo, když se ho Michael pokusil odtáhnout.

Přesto se k němu Maggie Ryanová vůbec nehodila. Odmítala, aby mezi nimi došlo k něčemu intimnímu. Musel překonat spletitou změť emocí a pustit ji z hlavy.

Zastavil se ve dveřích a ohromeně zíral před sebe.

Spala. Hlavu měla položenou

vedle Roberta, držela ho za ruku a oba hluboce a pravidelně oddechovali. V místnosti panovalo poklidné ticho a Michael poprvé v životě lačně hltal její rysy, které v tlumeném světle noční lampičky působily zranitelně.

Co to s jeho rodinou udělala? Co to udělala s ním?

Napovrch vyvřely zvláštní pocity a nemilosrdně ho sevřely. Tohle vůbec nepotřeboval. Stačilo, aby strávil pouhých osmačtyřicet hodin v její společnosti, a všechno vypadalo jinak. Nikdy předtím netoužil pátrat v hlubinách ženské duše, aby se o svých příbuzných

něco dozvěděl. Všechny obvykle šťastně padly na kolena vzrušené jehopenězi,vzhledem a bezstarostnou povahou. Ne že by se choval povýšeně, ale odjakživa věděl, že spoustu věcí dostává velmi snadno. Zvlášť pokud šlo o ženy.

Dokud se neobjevila Maggie.

Tiše odfukovala a Michael se pousmál. Ta nešťastnice byla úplně vyčerpaná. Skoro nespala a na takový ruch nebyla zvyklá. Mrkl na hodinky a uvědomil si, že jeho bratranec s manželkou přijdou za hodinu domů. Nebylo to nijak dlouho, a přece ji nechtěl nechat na

podlazesnohamazkroucenýma jako preclík.

Uvolnil prsty, jimiž držela jeho synovce za ruku, a s lehkostí ji zvedl. Tiše zamumlala a schoulila se do jeho objetí. Michael potlačil zaklení a přísahal, že od ní bude držet ruce dál. Posadil se s ní na pohovku, opřel se o podušku a natáhl si nohy na konferenční stolek.

Maggie zabručela a zabořila obličej do prohlubně na jeho krku.

Napjal se.

Zhluboka, uvolněně se nadechla, jako by se jí jeho vůně zamlouvala, potom otevřela

ústa a přejela mu jazykem po bradě, jako by umírala touhou aspoň krátce ho ochutnat.

Zaklel a překonal potřebu zmocnit se jejích rtů. Přejela mu rukama po ramenou, vnořila mu je do vlasů a přitáhla si ho k sobě.

Propána, to ne.

„Maggie.“

Ospale otevřela oči. Stále mu připomínaly kočičí – pronikavé, záhadné, cílevědomé.

„Probuď se, cara. Usnula jsi.“

„Jsem hrozně unavená.“

„Já vím, zlato. Co kdyby ses trochu vyspala, než se můj bratranec s manželkou vrátí?“

Čekal, že Maggie upadne zpátky do dřímoty, ale nemrkala, jen na něj hleděla se srdcervoucím smutkem, který ho bodal jako nůž. Další vědomí ho zasáhlo vahou Thorova kladiva.

Tolik by toho mohla dát, ale neměla nikoho, kdo by jí tu péči oplácel. Uzamkla všechny nepříjemné a složité emoce někam hluboko a předstírala, že jí to tak vyhovuje.

Jako by vycítila jeho touhu po vzájemném souznění, váhavě ze sebe vypravila: „Už mě unavuje být pořád sama. Unavuje mě, že mě nikdo nechce.“

Ta slova na něj zapůsobila jako exploze. Byla stále v polospánku a netušila, co právě řekla? A pokud ano, opovrhovala by sama sebou v chladném denním světle za to, že mu odhalila své tajemství?

Krucinál, už o ni neměl jen zájem. Potřeboval víc – a měl tak málo příležitostí. Jemně ji pohladil po vlasech a Maggie pod tím dotykem zjihla. „Proč to říkáš, cara?“

Rozhostilo se ticho. Otočila hlavu a Michael pochopil, že je naprosto bdělá. Připravil se na její ledový ústup a omluvy.

„Protože je to pravda. Rodiče

mě nechtěli. Dělala jsem, co jsem mohla, ale stejně mě neměli rádi. Pak jsem jednoho dne došla k závěru, že jsem zamilovaná. Tvrdil mi, že jsem mimořádná.“ Obličejem jí projela bolest, ale pak se její pleť opět vyhladila. „Jenže mi lhal. Tak jsem si slíbila, že už nikdy nedovolím, aby mě někdo znovu ranil. Slíbila jsem si, že mě už nikdo neodmítne.“ Odmlčela se a potom v napjatém tichu zašeptala:

„A neodmítl. Jen zůstávám pořád sama.“

Michael ji objal pevněji. Ležela na jeho hrudi a spodní ret se jí třásl. Až teď mu došel hlavní smysl toho,

co vyšlo z jejích rtů. V tu chvíli se zeď mezi nimi zbořila – a Michael konečně pochopil, proč si takovou cestu zvolila.

V náhlé potřebě zbavit ji bolesti vzal její obličej do dlaní a sklonil k ní ústa. „Už nejsi sama,“ zamumlal. „Jsi se mnou.“

Políbil ji. Ten polibek, tak odlišný od živelné, fyzické smršti při jejich posledním setkání, jím otřásl do hloubi duše. Chutnala sladce. Pootevřela rty a setkala se s jeho jazykem s takovou pokorou, že to s ním otřáslo jako poryv bouře. Zasténal, vklouzl hlouběji do jejích úst a pod trním objevil hebké

růžové plátky. Vyklenula se proti němu a pustila ho dál. Lačně ji líbal, zkoumal každé utajené zákoutí jejích úst a potom se přesunul k jejímu krku, poséval její pokožku polibky a vychutnával si, jak rozechvěle se k němu tiskne.

Natočil se a položil ji do měkkých polštářů. Jeho erekce ji tlačila mezi stehny. Maggie mu vytáhla tričko z džín a vklouzla rukama pod látku. Když mu teplými dlaněmi přejela po svalnaté hrudi, zaryla mu nehty do zad a zvedla nohy, aby ho k sobě přivinula ještě důvěrněji, vypravil ze sebe něco, co bylo zaklením i modlitbou

zároveň. Šílený touhou ji svléknout a vzít si ji přímo zde na bratrancově pohovce, zhluboka dýchal, aby se uklidnil.„Musíme

zpomalit, cara, nebo si tě vezmu tady a teď.“

Připravil se na chladný odstup, jakmile Maggie přijde k rozumu, ale pouze ho uchopila za zátylek a přitáhla si jeho rty zpátky k sobě. Mezi hlubokými vášnivými polibky se k jeho uším doneslo tiché zašeptání: „Chci tě, Michaeli.“

Při zvuku svého jména ještě víc ztvrdl. Vklouzl rukama pod její hýždě, přisunul si ji blíž a dráždivě proti ní přirážel. Zalapala po dechu

arozepnulamudžíny.„Zlato, myslím, že potřebujeme – Dios!“

Vnořila pod pásek teplé prsty a dotkla se jeho přirození. Před očima mu vybuchl ohňostroj. Ještě nikdy nebyl tak šťastný, že nerad nosí spodní prádlo. Jemně ho stiskla a potom mu začala stahovat kalhoty, aby se k němu líp dostala…

Vtom se otevřely dveře.

Vzduch prořízl smích jako ve špatném sitcomu. Oba se od sebe odtáhli jako neposlušní teenageři, přitáhli si ruce k tělu a upravili si oblečení. Michaelovi příbuzní vešli dovnitř. Stačil jediný pohled na

Lizziiny růžové tváře a Michael by se vsadil, že se miliskovali v autě. Pokud byli čtyři chlapci nějakou známkou jejich náklonnosti, zřejmě v kině vůbec nevěnovali pozornost promítanému filmu a všímali si jen jeden druhého.

Michael se posadil a přitáhl Maggie k sobě.

Brian se rozzářil. „Copak to tu máme?“ Založil si ruce na hrudi a mlaskl. „Kousek od vás spí moji čtyři nevinní synové a vy se tu chováte jako v erotickém filmu?“

Michael měl pro něj sprostou nadávku, načež se Brian ještě víc rozesmál. Pak pohlédl na Maggiin

obličej a zamračil se. „Dělám si jen legraci, Maggie.“

Tigrotta, se rtem skousnutým mezi zuby, úplně zapomněla vrčet. Vstala a přešlápla z nohy na nohu. Vypadala rozpačitě, znepokojeně a zranitelně.

Michael ji vzal za ruku, přivinul k sobě a přehodil jí paži kolem ramen. „Promiň, Bri, ale oba už máme dost. Kluci jsou v pohodě. Jen obrátili dům vzhůru nohama a já to neuklidil.“

„Sakra.“

„Souhlasím.“

Rozloučili se, Lizzie s Brianem Maggie objali, políbili a Michael ji

odvedl do auta.

Opřela si hlavu o sedadlo a mlčky zírala do noci. Poprvé v životě cítil v přítomnosti ženy neklid. Nebyl si jistý, na co myslí, a přál si ji utěšit. Ne, to byla lež. Chtěl se s ní milovat a teprve potom ji utěšit.

„Omlouvám se.“

Michael zavrtěl hlavou a přemýšlel, jestli se nepřeslechl.

„Za co?“

Vzdychla. „Za to, co se stalo předtím. V koupelně v domě tvé matky. Zachovala jsem se jako mrcha.“

Skvělé.Ženapřiznala,že

udělala chybu. Co si s ní počne? Proč prostě nemohla dál hrát svou roli a přestat ho překvapovat?

„Omluvu přijímám.“ Odmlčel se.

„Vadilo by ti, kdybys mi pověděla důvod?“

Strnula, ale jeho otázce se nevyhnula. „Zvorala jsem to.“

Zasmál se. „Kdo ne? Šel jsem na to moc rychle. Posledních několik dní bylo velmi náročných a já tě překvapil.“

Ušklíbla se. „Sama jsem tě chtěla svést, takže rozhodně nešlo o žádný nečekaný nápad. Nemysli si, že jsem nějaká stydlivá naivka, která zcela propadla tvému šarmu.“

Široce se usmál. Na tuhle Maggie byl zvyklý a rád se s ní dohadoval. „Jestli je to pravda, doufám, že si to brzy vynahradíš. Obávám se, že další noc s erekcí bych už nepřežil.“

Přitépoznámceseuculila.

„Když přestaneš řídit jako páprda, možná se dostaneme domů dřív, než o ni přijdeš.“

Neodpověděl. Jen šlápl na plyn.

Vešli do domu a zamkli dveře. Maggie si zula boty a pokynula ke koupelně. „Běž první. Potřebuju si vzít něco z kufru.“

Michaelomezilsprchuna

nezbytné minimum a přitom se rozhodl, že si oblékne jen džíny, tentokrát bez košile. Bos a s bušícím srdcem vyšel z koupelny, jako by ho čekalo první setkání se ženou a nevěděl, jestli obstojí.

Kdyžji konečně uviděl, pochopil, že je odsouzen k záhubě. Představovala nebe i peklo zároveň, ale v současné náladě by i ďábla přivítal s úsměvem na tváři. Stálanapůl vestínu pod starožitnou lampou. Kalné světlo zdůrazňovalo její vysoká ňadra uvězněná v černé krajce, hedvábné vlasypo ramena,plné boky

a nekonečně dlouhé nohy, které vykukovaly z dráždivé košilky po kolena.

Popošel dopředu s vědomím, že ho nefascinuje pouze její tělo. Podruhé za večer četl z jejích zelených očí záblesk zranitelnosti. Posunula se k němu jen o pár centimetrů, jako by si svým rozhodnutím stále nebyla jistá, ale Michael už došel k závěru, že čekal příliš dlouho.

Přistoupil těsně k ní a vzal ji za ramena. Vrcholky jejích bradavek se dotkly jeho obnažené hrudi a Maggie se ostře nadechla. Mlčky si ji prohlížel, jako by si vrýval do

paměti každý centimetr jejího těla, které mu bude patřit.

„Michaeli, možná bychom měli…“

„Ne, cara.“ Usmál se a mírně jí nadzvedl bradu. „Teď je ta pravá chvíle.“

Maggie si nebyla jistá, zda všechny romány s tematikou BDSM neoslabily její mysl. Místo aby jako vždy v sexuální rovině převzala kontrolu, s roztřesenými koleny pozorovala muže, jak jí říká, co přesně se stane.

A užívala si každou vteřinu. Sklonil k ní hlavu a Maggie

ucítila žár, který ji mučil. Z hrdla jí unikl svůdný povzdech, ale už se o to nestarala. Potřebovala, aby jeho ústa, ruce i tělo zahnaly zranitelnost a démony pochybností, kteří ji ničili. Tytéž přízraky čekaly pozdě v noci v její skříni a varovaly ji, že až ji Michael Conte konečně políbí, její podstata se rozplyne jako dým.

Definitivně.

Čas svádění a dlouhých polibků skončil a Maggie překvapil prudký vpád na její ústa. Pootevřela je a usoudila, že nejlepší obrana je útok. Smysly jí zaplavila chuť kávy, máty a muže. Objala ho kolem

ramen a přitiskla se k němu. Mírně jí zaklonil hlavu, dál pustošil její ústa a sliboval jí ráj na zemi. V silných po sobě jdoucích vlnách ji zaplavovalo vzrušení. Jakmile nad sebou ztratila kontrolu, stal se ten polibek jediným prostředkem k přežití. Maggie si vychutnávala každý vpád jeho jazyka, kousnutí zubů či dotyk jeho erekce mezi stehny.

Odtrhl od ní rty a ztěžka dýchal. Černýma očima lesklýma divokým chtíčem se toulal po jejím polonahém těle. Něžně ji hladil po ňadrech a bradavky se jí okamžitě vztyčily. Palcem zavadil o jeden

vrcholek, potom o druhý a mezi ochablýma nohama jí vystřelil mohutný žár.

O krok couvl a pronikavě si ji prohlížel. Potom ji se zvlčilým úsměvem dotlačil k posteli.

V rekordním čase ze sebe shodil džíny, takže Maggie vůbec neměla čas přemýšlet. Pohled na jeho dlouhé, silné přirození jí vyrazil dech. Natáhla ruku, aby se ho dotkla, ale předešel ji. Uchopil tenká ramínka její košilky a stáhl jí látku přes ňadra, stehna, lýtka i chodidla. Odhodil krajkové prádélko a pomalu jí roztáhl nohy.

Maggiezůstalavystavená

napospas jeho požadavkům. Pod jeho hladovým pohledem se cítila bezmocná a to hluboko v jejím břiše vyvolalo mírnou paniku. Zvedla ruce, aby ho odstrčila, ale jako by vycítil její neklid, zvedl hlavu a zadíval se na ni.

„Jsi nádherná,“ zašeptal. Jemně rozevřel nateklé záhyby a jedním prstem vnikl do vlhkého žáru.

„Dios, jestli tě neochutnám, tak zemřu.“

„Michaeli…“

„Ano, Maggie? Ukaž mi své potěšení. Pověz mi, jak moc se ti to líbí.“

Prudce sklonil hlavu, zakroužil horkým jazykem kolem naběhlého klitorisu, připojil k jednomu prstu další a přirážel do ní. Vyklenula se a vykřikla. Ohromující pocit z jeho vpádu a dráždivé olizování poštěváčku ji zvolna sunuly k vrcholu. Sevřela v prstech deku v zoufalé snaze se ukrýt, ale dál ji držel a jemně sál se zanícením, které jí rozehřívalo krev a rychle ji dohánělo k orgasmu.

„Budu – ach bože, nemůžu…“

„Udělej se pro mě, Maggie.“ Naposledy do ní vnikl, jemně jí okusoval klitoris a náhle v ní něco vybuchlo. Vyjekla, křečovitě se

stáhla a vzepjala boky, jako by toužila po něčem víc. Znovu a znovu do ní přirážel, aby prodloužil její vyvrcholení, dokud se každý její sval nechvěl extází.

Líbal ji na vnitřní stranu stehen, potom se na chvíli odtáhl a vrátil se s kondomem. Hodil obal na stranu a lehl si na ni. Jakmile se jejich rozpálená těla dotkla a Maggie ucítila jeho pulzující penis, zasténala.

Z vášnivých, hlubokých polibků cítila pižmovou chuť vlastního vyvrcholení. Ochablá po ohromujícím orgasmu mu dovolila, aby si pohrával s jejími bradavkami

a znovu v ní budoval vzrušující napětí. Jakmile mezi prsty zmáčkl citlivé vrcholky, projela jí ostrá slast. Věděla, že se mu brzy a zcela podrobí a dá mu všechno, co chce.

„Vem si mě, Michaeli,“ zaprosila. Žádostivě zvedla boky, zahákla kotník kolem jeho nohy a pokusila se ho stáhnout dolů.

„Prosím.“

Uličnicky se zasmál a zuby přejel po její bradavce, až se Maggie zachvěla. „Prosíš moc hezky, cara. Nemůžu se dočkat, až budu v tobě.“

Nasadil si kondom a těsně u její pochvy se zarazil. Po stehnech jí

stékala vlhkost a vítala ho, ať vstoupí. Provokativně vklouzl o pár centimetrů dovnitř a potom ještě o kousek, až zazmítala hlavou a zaryla mu nehty do zad.

„Ještě,“ vydechla. „Chci to.“

Vzal její hlavu do dlaní a vpíjel se pohledem do jejích očí, jako by jí sliboval, že si od ní vezme všechno, co má. Potom do ní hluboko vnikl.

Zalapala po dechu. Zmocnil se nejen jejího těla, ale i mysli a duše. Zbavil ji veškeré obrany a odhalil pravdu. Zaplavila ji panika.

„Ne!“ vyjekla. Srdce jí bušilo tak silně, že se nedokázala pořádně

nadechnout. „Nemůžu.“

„ Pšš, mia amore. Uvolni se a pusť mě dál.“

Její tělo okamžitě poslechlo a při pocitu plnosti ji zalilo horko. Zasténal ve zjevné snaze se ovládnout a přitiskl ji k matraci, aniž měla jakoukoli šanci uniknout. Cítila se zcela bezmocná.

Vočíchjipálilyslzy.

„Nemůžu.“

Vtiskl jí polibek na čelo, všechny svaly napjaté k prasknutí.

„Vím, co potřebuješ, zlato.“ Rychle se překulil a posadil si ji na sebe.

Náhle získala pocit svobody a možnosti kontroly. Uvolnila se,

vyklenula a slyšela, jak zasténal.

„Je to tak lepší?“

Zvlnila rty radostným úsměvem, který se jí rozšířil po celém obličeji. „Ano.“

Vzal do dlaní její ňadra. „Už to nevydržím.Jezdina mně, cara. Tvrdě mě šoustej.“

Zaklonila hlavu, pohybovala se nahoru a dolů a užívala si, že ho dokáže zcela oslabit touhou. Hluboko přirážela a rychle se blížila k orgasmu. Vlasy jí klouzaly po zádech, jeho prsty jí dráždily bradavky a Maggie mířila k vrcholu s pocitem, že je svobodná a krásná.

„Teď, mia amore. Teď.“

Naposledy se pohnula a pak se otřásla. Zvolala jeho jméno a vzápětí slyšela, jak tlumeně vykřikl. Svět kolem ní se roztříštil na tisíc kousků. Ještě chvíli pokračovala, aby slast dotáhla do úplného konce, a pak se zhroutila do jeho objetí. V hlavě, srdci i duši se jí odráželo jediné slovo.

Domov.

Po chvíli zavřela oči a usnula.

KAPITOLA DEVĚT

Maggie usrkla ze šálku, z něhož stále stoupala pára, a zadívala se na úchvatný výhled před sebou. Zelené kopce byly zalité slunečním světlem, které ještě zvýrazňovalo mohutnost zasněžených hor na obzoru. Malebný obrázek doplňovaly šikmé terakotové střechy a teplý vzduch prosycovala vůně oliv a citronů. Zhluboka se nadechla a zoufale se snažila uklidnit bušící srdce.

Včera v noci se s Michaelem

milovala.

Před očima jí prolétly útržky vzpomínek. Rozkošné teplo a exploze orgasmu. Jeho mírně zvlněné rty, když se usmál. Pohyby rukou, jimiž ji hladil, jako by byla křehká a vzácná květina, nikoli pouze příležitostná sexuální partnerka.

Jenže jejich románek byl jen na jednu noc. Nebo přinejmenším na dvě. Koncem týdne celá šaráda skončí a Michael odejde z jejího života. Jako všichni.

Jak to, že mu sama od sebe přiznala svá tajemství? Vinu mohla přikládat jen sama sobě. Jeho něha

víc než vášeň způsobila, že se mu snadno otevřela. V jednu chvíli byla rozhodnutá, že příštím letadlem poletí domů, a vzápětí mu v bláhové představě, že na něj dokáže zapomenout, nabídla sex.

Kousla se do rtu a znovu usrkla horkou tekutinu. Po probuzení od něj našla vzkaz, že odjel na pár hodin do města, a až se vrátí, odveze ji do kanceláře La Dolce Famiglia. Zklamání z toho, že postel vedle ní je prázdná, s ní otřáslo. Vždy když se rozednilo, bojovala s touhou co nejrychleji uniknout. Až nyní si poprvé přála přitulit se ráno k muži, s nímž se

milovala. Michael ji neustále překvapoval, znamenal pro ni výzvu a nutil ji toužit po něčem víc. Byl nebezpečný nejen pro její tělo, ale i srdce.

Musela odsud pryč.

Tep se jí zrychlil a krev divoce proudila v žilách. Maggie poznala blížící se známky paniky a v zoufalé snaze ovládnout směšné fyzické nedostatky popadla fotoaparát. Teď bylo nejdůležitější zhluboka dýchat a vyčistit si hlavu. Začala si všímat krajiny, soustředila se na obrázky před sebou a pokoušela se najít ve svém okolí něco jedinečného a nečekaného. Pobíhala po terase

a soustředila se na cvakání spouště a blýskání fotoaparátu. Udělala by cokoli, aby se zbavila nepříjemného neklidu, točení hlavy a strachu, že se co nevidět složí.

„Mňau!“

Uslyšela kočičí zamňoukání a couvla tak rychle, až málem upadla. Vzduchem prolétlo klubko černé srsti a ostrých drápů.

„Krucinál!“ vykřikla a rychle se vzdálila od keřů k bezpečnému betonu. „Běž pryč.“

Kocour, nebo co to ve skutečnosti bylo, se k ní blížil. Tiše našlapoval na velkých tlapkách a zelené oči mu jasně plály. Maggie

uskočila za kovanou židli a zabodla do něj podrážděný pohled. Neměla kočky ráda. Odmalička. Psi se ještě dali snést, protože byli většinou oddaní a žili jen proto, aby je jejich pánové hýčkali. Jenže kočky jsou jiné – chovají se jako nedůtklivé primadony, které předpokládají, že jediným úkolem lidí je jim sloužit. Naháněly jí hrůzu – ještě víc než děti – a rozhodně se tu nehodlala zdržovat už ani okamžik. Tohle stvoření bylo třikrát větší, než je normální velikost, spíš jako menší pes. Zlá čarodějnice by na ně byla hrdá, protože na Maggie zíralo, jako by ji chtělo zaklít,

avyvolávalovnínepříjemné mrazení.

„Vidím, že ses už seznámila s Dantem.“

Maggie se prudce obrátila. Michael se široce usmíval, byl čistě oholený a dlouhé vlasy měl svázané na zátylku. Vypadal odpočinutě a svěže, kdežto Maggie byla roztěkaná a marně se snažila uklidnit. „Čím ho krmíte? Nemluvňaty?“

Uchechtl se, poklekl a snažil se kocoura přivolat. Dante jen švihal ocasem a syčel. Maggie couvla o další krok. „Snad se nebojíš koček, cara?“

Otřásla se. „Nemám je ráda.

Jsou náročné a zlomyslné.“

Pobaveně se usmál. „Připadá mi, že se k sobě dobře hodíte.“

„Legrační. Tenhle kocour je váš?“

Michael zavrtěl hlavou. „Ne, je to tulák. Občas se tu zastaví na něco k snědku, ale k tělu si nikoho nepustí. Dokonce ani Carinu, z celé rodiny nejoddanější zvířecí mámu. Dante nikomu nevěří.“

Dívala se na kocoura. Byl čistý, rozhodně netrpěl hladem, ale zdálo se, že nemá rád lidi. Pohrdavě se ušklíbla. „Takže Dante chodí jíst a odpočívat k někomu, kým

otevřeně opovrhuje. Zajímavé.“

„Asi,“ připustil Michael. Najednou se ocitla v jeho náruči. Na rtech jí zavanul jeho mátový dech a žaludek se jí sevřel.

„Vyspala ses v noci dobře?“

„Ano.“

„Lhářko.“ Tmavé oči se mu leskly příslibem a náznakem nebezpečí. Po zádech jí přeběhl mráz. „Ale jestli ti bylo třikrát málo a pořád ses stačila vyspat, budu muset dnes večer přidat.“

Panebože.

Odkašlala si a v duchu si připomněla, že další noc s ním může být nebezpečná. Zamrkala

a odtáhla se, protože potřebovala odstup. Pevně ji sevřel v objetí.

„Michaeli…“

„Zbožňuju, když říkáš moje jméno.“ Sklonil se k ní, zmocnil se jejích úst a dlouze, vášnivě ji políbil. Otevřela je a při dotyku jeho hebkého jazyka se k němu přitiskla ještě blíž. Ztlumil její tiché zasténání, olízl jí spodní ret a zlehka ji kousl. Mezi stehny jí vystřelila prudká slast smísená s touhou. Chutnal tak úžasně, že by ho nejradši celého obemkla a odhalila všechny tvrdé svaly, které mu napínaly oblečení. Tonula ve smyslnosti a střemhlav se řítila

do jámy vroucího horka a ohně…

„Au!“ Odstrčil ji a poskakoval po jedné noze.

Zděšeně pohlédla na zem a spatřila Danta zakousnutého v Michaelových kalhotách. Při pohledu na ostré zuby v tenké látce ztuhla strachem, že dalším chodem bude ona. Kocour pohlédl vzhůru, Michaela pustil a tiše zasyčel. Pak k ní cílevědomě vykročil.

„Dante!“ Michael ze sebe vychrlil příval italských nadávek a výhrůžným gestem se snažil kocoura zahnat. Ten si ho nevšímal a došel až k Maggie. Zavřela oči, ani se nehnula a…

Dante se jí otřel o lýtko. V uších jí zaznělo tiché hučení motoru. Otevřela oči a uvědomila si, že je to kočičí předení. Kocour ji šťouchl čumákem do nohy, spokojeně poškubával dlouhými vousky, několikrát se otočil a potom se uvelebil vedle ní.

Michael ohromeně pohlédl na zvíře a potom zpátky na ni.

„Neuvěřitelné.Tohleještěnikdy neudělal,“ zamumlal. „A nekouše.“

„Co? Nemůžu za to – říkala jsemti,žekočky nesnáším. Nenavedla jsem ho k tomu, aby se na tebe vrhnul!“

„Ne, v tom bude něco jiného.

Třeba vidí něco, co nám ostatním uniká.“

Maggie vykulila oči. „Opravdu ho krmíte, aby se k vám vracel?“ zeptala se udiveně. „Skočil po tobě jako po tuňákovi.“

Projela mezi nimi elektrická jiskra a rozhořela se, jako když vzplane rozbuška. Pulz jí prudce vzlétl. Michaelovi ztmavly oči a natáhl se po ní.

„Margherito? Michaeli?“

Oba od sebe uskočili. Ve dveřích stála jeho matka, přes šaty měla zástěru a vlasy úhledně zkroucenédodrdolu. Z aristokratických rysů čišela síla,

která se zasloužila o vybudování úspěšného podniku a výchovu čtyř dětí. „Co se tu děje?“

„Právě jsem Maggie představoval Dantovi.“

Paní Conteová zalapala po dechu. „Proč je u ní Dante tak blízko?“

„Ano, to je zřejmě otázka dne.“ Maggie se neklidně zavrtěla a couvla o krok od lidožravého kocoura. Dante jejímu zbabělému ústupu znechuceně přihlížel.

„Mami, za chvíli pojedeme s Juliettou do kanceláře. Nemáme ti něco přivézt?“

„Napíšu vám seznam potravin,

které docházejí. Margherito, potřebuju pomoc v kuchyni. Připojíte se ke mně?“

Zaváhala. I když měla Michaelovu matku ráda, v útrobách jí hlodal hluboce zakořeněný strach. Ta žena byla příliš bystrá a pokládala spoustu otázek. Co kdyby se Maggie prořekla a celou lest pokazila? Michael jí pokynul, ať jde, ale zavrtěla hlavou. „Hm, vlastně nemám vaření v lásce. Co kdyby vám pomohl Michael?“

Jehomatkazavrtělahlavou.

„Ten už vařit umí – vy ne. Pojďte se mnou.“ Zmizela v domě.

Maggie tiše zaklela, pobouřená

tím, jak se Michael tiše smál, až se mu třásla ramena. „Nesnáším vaření,“ sykla. „A tvoje matka mi nahání hrůzu. Co když nás podezřívá?“

„Nepodezřívá. Chovej se mile, cara. A nevyhoď kuchyň do povětří.“

Vzala fotoaparát, ušklíbla se a odkráčela. Za ní se ozývalo tiché mňoukání, ale odmítala dát najevo, že ho slyší. Znovu si uvědomila ironii své současné situace. Měla pocit, že se na každém kroku setkává se vším, čemu se doma vyhýbala. Cítila zodpovědnost za Carinu i za to, co v současnosti

dělá, musela dávat pozor, aby nezabila čtyři malé děti, a teď ještě potřebovala potěšit Michaelovu matku tím, že nikoho neotráví jídlem. S tichým reptáním položila fotoaparát na stůl.

Paní Conteová už měla na dlouhém, širokém pultu vyrovnané různé misky a odměrky. Červená jablka v řadě se leskla tak, že by na ně byla hrdá i zlá královna od Sněhurky. Uprostřed se vyjímal drahý mixér s krouhacím nástavcem. Vedle sebe úhledně stály různé nádoby se suchými přísadami, které Maggie odhadovala na cukr, mouku a jedlou

sodu.

Snažila se předstírat nadšení. Panebože, zoufale přitom toužila po sklence vína, ale bylo teprve devět ráno. Co kdyby si něčím řízla kávu? Italové mají tvrdý alkohol rádi.

S neupřímným veselím se zakřenila. „Tak co vaříme dnes?“

Starší žena jí podala ohmataný arch papíru a ukázala na něj. „Tento recept.“

„Myslela jsem si, že toho umíte tolik, že žádný recept nepotřebujete.“

Michaelova matka se ušklíbla.

„To ano, Margherito. Ale vy se potřebujete naučit, jak postupovat

podle instrukcí. Začneme něčím jednoduchým. Tohle je jeden ze speciálních zákusků v našem pekařství. Jmenuje se torta di mele, jablečný koláč. Ke kávě dnes odpoledne se bude dobře hodit.“

Maggie přelétla pohledem dlouhý seznam a ztratila se na třetím bodě. Jednou zkoušela upéct čokoládový dort ze směsi. Nepodařilo se jí to, protože netušila, jak dlouho má míchat těsto, a uvnitř zůstaly suché žmolky. Tehdejší přítel se mohl potrhat smíchy a Maggie se s ním ten večer rozešla.

„Budu na vás dohlížet. Tady

máte odměrky. Začněte.“

Kdy naposledy jí nějaká starší žena poroučela? Nikdy, pokud nepočítala Alexinu matku, a i v tom případě to bylo jen proto, že u ní jako malá trávila hodně času. Pomalu odměřila všechny sypké příměsi a nasypala je do velké mísy. Tak fajn, pokud se má nechat mučit, klidně může být vlezlá.

„Michael říkal, že jste ho naučila vařit už jako kluka. Chtěl La Dolce Famiglia řídit odmalička?“

„Dlouho si nepřál mít s obchodem nic společného,“ odpověděla paní Conteová.

„Vždycky toužil stát se

automobilovým závodníkem.“ Maggie otevřela ústa. „Cože?“

„S i . Šlo mu to moc dobře. Přesto se mi pokaždé, když vyjel na trať, zastavilo srdce. Ať už jsme se ho s manželem snažili odradit jakkoli, vždycky si našel cestu zpátky na závodní dráhu. V té době začalo mít pekařství úspěch a otevřeli jsme v Miláně další pobočku. Otec se s ním mnohokrát pohádal kvůli povinnostem vůči rodině a firmě.“

„Nikdy se mi o tom nezmínil,“ zamumlala Maggie. Ta slova jí vyklouzla dřív, než je stačila potlačit. Zatraceně. Jak to, že nezná

manželovu minulost? „Hm, chci říct, že o svém předchozím závodění moc nemluví.“

„To mě nepřekvapuje. S touto částí života se nikomu nesvěřuje. Ne, Margherito, takhle je nerozbíjejte.“ Klepla vejcem a pak ho jednou rukou zkušeně vyklopila do mísy.

Maggie ji napodobila a skořápka vybuchla jako granát. Trhla sebou, ale Michaelova matka přinesla spoustu vajec a trpělivě jí ukazovala, jak na to. Maggie se snažila soustředit na práci, ale představa mladého Michaela, jak se vzpírá rodičům a závodí v autě, jí

nešla z hlavy.

„Co se stalo?“

Jeho matka vzdychla. „Bylo to těžké období. Jeden jeho kamarád se zranil, což nás všechny zneklidnilo ještě víc. V tu dobu jsme věděli, že Venezia nemá o pekařství zájem, a náš sen o rodinné firmě se začal ztrácet. Samozřejmě že jsme se mohli pustit do něčeho jiného, ale manžel chtěl firmu rozšířit a já pekla ráda, a chtěla jsem u našich dvou pekařství zůstat. Kdoví, jak by to bývalo dopadlo? Nakonec zasáhl Bůh a Michael se rozhodl.“

Maggie udeřila vejcem o hranu

mísy. Úhledně sklouzlo dovnitř bez skořápky a ji zaplavilo podivné uspokojení. Sedm musí být její šťastné číslo. „Michael se rozhodl skončit se závoděním?“

Paní Conteová zavrtěla hlavou a obličejem jí prolétl stín. „Ne, odešel s tím, že se bude závoděním živit.“

Maggiezatajiladech.

„Nechápu.“

„Odjel a asi rok jezdil po závodech. Byl mladý, nadaný a snil o tom, že jednou pojede Grand Prix. Potom můj manžel dostal infarkt.“

Ta představa Maggie vyděsila. Hleděla na Michaelovu matku, jako

by byla na pokraji odhalení hrozné pravdy. Každý sval v jejím těle se napínal nutkáním utéct a zakrýt si uši, ale místo toho hlesla: „Co bylo dál?“

Paní Conteová přikývla a utřela si ruce do zástěry. „Si, měla byste to vědět. Když manžel dostal infarkt, Michael jel rovnou do nemocnice, zůstal tam celý den i noc a odmítal odejít. Všichni jsme věřili, že to dobře skončí, ale pak manžel dostal druhý záchvat a my ho ztratili. Když Michael vyšel z místnosti, sdělil mi, že se závoděním končí a ujímá se firmy.“

Maggie mlčela a starší žena dál

vzpomínala.

„Od toho dne se změnil. Přišel o část divokosti a svobody, které z něj vždy vyzařovaly. Stal se dokonalým synem, dokonalým bratrem a dokonalým obchodníkem. Byl vším, co jsme potřebovaly. Ale už nikdy nebyl jako dřív.“

Maggie se stáhlo hrdlo dojetím. Sevřela lžíci tak pevně, až se divila, že ji nerozmačkala. Nebylo divu, že působil tak dokonale. Vzdal se vlastních snů a stal se vším, co jeho rodina vyžadovala. Nemyslel na sebe ani si na nic nestěžoval. Ani jednou nenaznačil, že chce být něčím jiným.

Jehomatkazavrtělahlavou a opět se vrátila do současnosti.

„Takhle to tedyvšechno bylo. Můžete stouinformacínaložit podle svého, ale jste jeho manželka, a tak jsem chtěla, abyste to věděla.“ Maggiese snažila promluvit,

ale podařilo se jí jen přikývnout. Při loupání jablek se její představa o Michaelovi, jak ho dosud znala, roztříštila na kousky. V jeho lehkomyslné a bezstarostné osobnosti se skrýval silný muž, který dokázal činit rozhodnutí za druhé. Za lidi, které miloval.

„Vyprávějtemiosvých rodičích,Margherito.“Tanáhlá

žádost ji vytrhla z úvah. „Proč vás matka nenaučila vařit?“

Maggiese soustředilana loupání. „Není rodinný typ. Pracuje ve filmové branži a vždycky byla přesvědčená, že bude lepší, když budou dětivychovávat chůvy a kuchařky. To znamená, že jsem nikdynemuselananicsáhnout a všechno jsem dostala až pod nos.“ Michaelovamatkapři její klidné a zdrženlivé reakci zvedla hlavu. Pak pomalu položila jablko apřimhouřilaoči, jakoby dopodrobnazkoumalaMaggiin

výraz. „Teď si s rodiči rozumíte?“ Maggie zvedla bradu a zadívala

se na ni. „Ne. Otec se znovu oženil a s matkou si občas zajdeme na oběd.“

„Co vaši prarodiče? Tety nebo strýcové? Bratranci a sestřenice?“

„Nikoho nemám. Jen bratra. Vlastně to nebyla žádná hrůza. O všechny naše potřeby bylo postaráno a vedli jsme velmi snadný život.“

„Pitomost.“

Maggie otevřela ústa. „Cože?“

„Slyšela jste dobře, Margherito. Nemohlo to být jednoduché. Neměla jste nikoho, kdo by vás vedl, učil nebo se o vás zajímal. Domov nejsou jen věci nebo

uspokojené potřeby. Ale vy za to nemůžete. Vaši rodiče jsou hlupáci, že na tak krásnou a mimořádnou ženu zapomněli.“ Znechuceně se ušklíbla. „Nevadí. Naučila jste se být silná a stát na vlastních nohou. Proto se k mému synovi tolik hodíte.“

Maggie se zasmála. „To těžko. Jsme každý úplně jiný.“ Při tom otevřeném doznání se jí stáhlo hrdlo. Krucinál, zase to zpackala.

„Ehm, chci říct, že jsme si nemysleli, že to bude fungovat, ale pak jsme se do sebe zamilovali.“

„Hm, chápu.“ Maggie zápolila s těstem, které létalo až ke stropu.

„Kdy jste se vzali, Margherito?“

Maggie zabořila prsty hluboko do měkké hmoty a vzpomínala na všechny chvíle, kdy musela lhát a šlo jí to. Prosím, ďáble, teď mě nenechej na holičkách. „Před dvěma týdny.“

„Kolikátého?“

Zadrhla se, ale nevzdávala to.

„Hm, v úterý. Asi dvacátého.“

Starší žena zůstala klidná a zamlklá. „Byl to pěkný svatební den?“

„Ano.“

„Milujete mého syna?“

Maggie upustila lžíci a zadívala se před sebe. „Cože?“

„Milujete mého syna?“

„No, samozřejmě, samozřejmě žehomiluju.Nevzalabychsi nikoho, kohobychnemilovala.“ Donutila se k smíchu a modlila se, aby toneznělofalešně.K čertu sMichaelemContem.Kčertu s ním, k čertu s ním, k čertu s ním… Najednou ji silné prsty uchopily

za ruce a stiskly. Trhla sebou, zatímco Michaelova matka pronikala pohledem pod povrch a hledala pravdu. Maggie zatajila dech. Zbývalo jim ještě několik dní a nechtěla, aby jejich lež vyšla najevo. V hlavě jí poletoval tucet odpovědí, kterými by se mohla

pokusit přesvědčit paní Conteovou, že jsou skutečně manželé, ale pak, jako by náhlá bouřka pominula, se matčin obličej vyjasnil a zněžněl pochopením.

„Si, perfektně se k sobě hodíte. Vracíte mu jeho svobodu. A než tahle návštěva skončí, porozumíte tomu.“

Než se Maggie zmohla na slovo, paní Conteová přitáhla blíž velký mixér a ukázala na něj. „Teď vám předvedu, jak se používá tohle. Dávejte pozor, nebo přijdete o prst.“

Maggie se ostře nadechla. Neústupný démon, který v ní žil

a stále jí našeptával, že nikdy nebude dost dobrá, se opět probudil k životu. „Proč to vlastně děláte? Pořád nerada vařím. Až se vrátíme do Států, nebudu péct Michaelovi domácí zákusky ani mu podstrojovat, co si zamane.“ Skoro si přála, aby jí jeho matka něco ostře odsekla. „Pracuju dlouho do večera, objednávám hotové jídlo a pivo si musí přinést sám. Nikdy nebudu vzorná manželka.“

Na rtech paní Conteové se usadil náznak úsměvu. „Mnohokrát se už snažil milovat ženu, která by, aspoň podle jeho názoru, byla dokonalá manželka.“

Hluboká touha zakořenila a rostla. Maggie ji potlačila a zaníceně se ji snažila ignorovat. Koneckonců ji už mnohokrát přemohla. Jako Rocky urputně trénovala a nevzdávala se ze strachu, že pokud upadne, možná už nikdy nevstane.

Michaelova matka jí zřejmě četla myšlenky, protože ji pohladila jemně po tváři. To gesto jí připomnělo Michaela. „A pokud jde o vaření, dělám to z jediného důvodu. Každá žena by měla umět upéct aspoň jeden zákusek. Ne kvůli ostatním, ale kvůli sobě. Teď to všechno smíchejte.“

Když oloupaly tucty jablek a koláč byl konečně v troubě, Maggie s pocitem úlevy, že má pořád deset prstů, popadla fotoaparát a obrátila se, aby poděkovala paní Conteové za lekci. Obrázek před ní ji zcela pohltil a Maggie pevně sevřela prsty. Zvedla přístroj a zmáčkla spoušť. Znovu a ještě jednou.

Paní Conteová se dívala z okna kuchyně, jako by viděla něco, co tam ve skutečnosti nebylo. V rukou držela mísu a tiskla si ji k hrudi. S mírně nakloněnou hlavou a drobným úsměvem na rtech měl její obličej zasněný, zahloubaný

výraz člověka, který se ztrácí v minulosti. Ve slunečním světle pronikajícím oknem jí zbloudilé prameny vlasů spočívaly na tváři a vrásky v obličeji zvýrazňovaly její sílu a krásu. Z té fotografie čišela taková citová hloubka, že to Maggie zahřálo u srdce. Jako by zachytila okamžik, který popíral minulost, přítomnost i budoucnost. Vyzařovala z něj pouze lidskost.

A Maggie se v kuchyni paní Conteové na chviličku zmocnil dojem, jako by tam opravdu patřila. Představa skutečného domova ji lákala, ale odhodlaně ji odsunula zpátky do krabice a zavřela víko.

Mlčky vyšla z kuchyně, nechala starší ženu jejím vzpomínkám a přitom přemítala, proč se jí chce najednou plakat.

„V žádném případě!“

Michael, stojící proti dvěma pobouřeným sestrám na druhé straně zasedací místnosti, potlačil zasténání. Cítil silné podráždění, ale ovládal se a choval se autoritativně jako vždy, když musel řešit rodinné problémy. Dva zaměstnanci reklamní agentury pohlédli jeden na druhého, jako by se rozhodovali, na čí stranu se mají přidat.

Uhlazeně se usmál a upřel na ně svou pozornost. „Jak rychle nám dokážete zajistit novou kampaň?“

Vyměnili si pohledy a oči se jim zaleskly touhou po penězích.

„Dejte nám týden. Pak vás zahltíme nápady, které vám vyrazí dech.“

„Skvělé. Ještě to se sestrami proberu a zavolám vám.“

„Si. Grazie, signore Conte.“

Dveře se zavřely a Michael se zadíval na dvoučlennou popravčí četu. „Nevyvolávej v rodině spory, Julietto.“

Juliettin hlas podbarvila hořkost. „Ještě jsi mě ani nevyslechl. Opakuju ti, Michaeli, že

jsem tou kampaní strávila měsíce a myslím, že se ubíráš špatným směrem.“

Mávl rukou k fotografiím na konferenčním stolku z třešňového dřeva. „Viděl jsem studie a zákazníci chtějí, aby to mělo náboj. Reklama na útulné domácí pekařství v New Yorku neprorazí a kromě toho potřebujeme posílit i doma. Chci navrhnout něco úplně nového, najmout sexy modelky a přijít s lákavým srovnáním sexu a jídla.“

Julietta zalapala po dechu. „To nemyslíš vážně! Jsi cvok? Tohle je matčin podnik a já odmítám

přihlížet, jak ho zneužíváš kvůli penězům!“ Hodila na stůl tlustou složku. „Mám to tu na starosti a naše nové reklamy se mi líbí. Zisk je stálý a není důvod ničit něco, co funguje.“

„Nesouhlasím.“ Michael se díval na sestru a jeho hlas byl ledově chladný. „Jsi sice výkonná předsedkyně společnosti, Julietto, ale většina podniku pořád patří mně. Domnívám se, že kvůli nové pobočce v New Yorku musíme riskovat. Budu potřebovat nové plakáty, reklamu v televizi a billboardy. Vydáme se úplně novým směrem.“

Tíha zodpovědnosti mu umrtvila ramena, ale narovnal se a jako vždycky se s tím smířil. Dios, kéž by nemusel činit tak těžká rozhodnutí! „Vím, že se na mě kvůli tomu zlobíš, ale mám pocit, že je to pro rodinu nejlepší. Pro La Dolce Famiglia.“

V blízkosti Milána a Bergama fungovalo asi dvacet pekařství a všechna nabízela čerstvé, neobvyklé pečivo jak náhodným kolemjdoucím,tak

čtyřhvězdičkovým hotelům na různé společenské akce. Kancelář se hrdě nacházela uprostřed Milána a zaujímala celé horní podlaží.

Díky vlastní pekárně neustále dováželi čerstvé zboží a měli naprostou kontrolu nad jeho kvalitou. Řízení velkého impéria vyžadovalo těžká rozhodnutí, i když přitom musel zasáhnout do Juliettiných pravomocí. Přestože na něj sestra dělala svou podnikavostí dojem, za případné selhání nové kampaně by mohl on. Otevřel ústa, aby jí to vysvětlil, ale přerušila ho.

„Nemůžu uvěřit, že si mě vůbec nevážíš.“ Julietta zatnula pěsti a její obvykle zdrženlivé rysy se vztekle zkřivily. Hlas se jí třásl. V námořnicky modrém kostýmu, odpovídajících lodičkách a s vlasy

zkroucenými do pěkného drdolu působila jako dokonalá obchodnice. Teď se jí však v očích leskly slzy.

„Tohle už dělat nebudu. Najmi si někoho, komu věříš, protože já to evidentně nejsem.“

Při jejím náhlém citovém vzplanutí sebou Michael překvapeně trhl. Ztišil hlas a popošel o krok blíž.

„Ach, cara, nechtěl jsem…“

„Ne!“ Prudce vstala od stolu.

„Dělá se mi špatně z toho, jak se mnou jednáš. Když tady nejsi, jsem na řízení La Dolce Famiglia dost dobrá, ale jakmile se vrátíš, znevážíš všechno, co jsem tak tvrdě

budovala,oboustrannýobdiv i pracovní etiku.“

„To je směšné. Dělám jen to, co je pro firmu nejlepší.“

Julietta přikývla. „Chápu. Přesto si nemyslím, že mě ještě potřebuješ. Proto ze své funkce odstupuju, a to s okamžitou platností. Najdi si někoho jiného, kdo ti tu bude šéfovat.“

Ach, merda.

Venezia se vrhla k Michaelovi a divoce zašermovala prstem ve vzduchu. „Proč musíš pořád všechny kolem sebe řídit?“ obořila se na něj. „Jsi náš bratr, ne otec.“

Zatnul čelist a znovu ji uvolnil.

„Kdybych byl otec, nedovolil bych ti, abys oblékala hejno panenek Barbie a říkala tomu povolání. Donutil bych tě, abys zaujala místo v naší společnosti a nenechala všechnu práci na Juliettě.“

Venezia zasyčela jako Dante a zakymácela se na sedmicentimetrových červených podpatcích. „Já to věděla! Vždycky mi bylo jasné, že si nevážíš toho, co dělám. Móda je obrovský a soupeřivý byznys, Michaeli, a přece jsem si v něm udělala jméno. Ale protože jsem se rozhodla dělat, co miluju, není ti to dost dobré. Nevážíš si nikoho

z nás.“

„Zitto! Vaše dětinské záchvaty vzteku mi už úplně stačily. Vždycky dělám, co je pro rodinu nejlepší.“

Venezia se ušklíbla a popadla sestru za ruku. „Kdo si myslíš, že jsi? Poroučíš nám jako dětem, odmítáš uznat naše rozhodnutí a tváříš se, že o nás máš starost. Přitom si řídíme život samy a jde nám to dobře i bez tebe.“

Hrudí mu projela bolest a měl co dělat, aby se vůbec nadechl.

„Jak mi to můžeš říct? Po tom všem, co jsem udělal?“

Venezia pohodila vlasy a odvedla Juliettu ke dveřím. „Už tě

nepotřebujeme, Michaeli. Možná je na čase, aby ses vrátil do Ameriky, kam teď patříš.“

Zavřely za sebou dveře.

Michael stál v ohlušujícím tichu, zatímco se mu hroutil svět.

Potom s pocitem, že se mu rozskočí hlava, začal přecházet po prázdné zasedací místnosti a hledat odpovědi. Bylo těžké chránit rodinu a zároveň se vyvarovat silných emocí. Julietta byla vždy rozumná, a přesto teď, když její návrhy odmítl, jí z očí čišela bolest. Udělal chybu? Měl ustoupit, i když věděl, že nová kampaň není nejlepší, a nechat ji, ať selže?

Otevřely se dveře a dovnitř strčila hlavu Maggie. „Už se nudím a chci jet domů. Dvakrát jsem si zašla do bufetu, popovídala si s Juliettinou sekretářkou a celý podnik na mě udělal dostatečný dojem. Splnila jsem svou povinnost manželky a odjíždím.“

Donutil se přikývnout, ale zamrkala a strčila do dveří, takže se o něco pootevřely. „Co se stalo?“

„Nic.“ Mávl rukou. „Sejdeme se doma.“

Ta zatracená ženská si ho nevšímala a šla dál. „Pohádal ses se sestrou?“

Měl by ji vyhodit a postarat se,

aby ta záležitost zůstala v rodině. Přesto mu z úst vylétlo:

„ S e sestrami. Nesouhlasil jsem s Juliettinou reklamní kampaní a obě – jak tomu vy Američané říkáte? – vypěnily.“

„Chápu.“ Nejistě vrhla pohled na dveře. Zjevně čekal, až odejde, ale přešlápla z nohy na nohu. V ruce držela fotoaparát, který teď považoval za její neodmyslitelnou součást. „To je ta kampaň?“ zeptala se. Přešla ke stolu a Michaelovi se naskytl skvělý pohled na její nohy v krátké sukni a na vysokých podpatcích. Při vzpomínce na to, jak je ovinula kolem jeho boků

a přijala ho v sobě, se zachvěl.

„Ano. Je to nemoderní. Řekl jsem jim, že potřebujeme komerční porovnání jídla a sexu. Američany musíš šokovat. Jedině to se teď prodává.“

„Hm.“ Prolistovala fotografie a zavřela složku. „Fajn, uvidíme se doma.“

K čertu s ní. Skoro se na dalších slovech zadusil a málem si překousl jazyk, když si uvědomil, jak moc si váží jejího mínění. „Co si o tom myslíš?“

„O té kampani?“

„Ano. Mám pravdu?“

Obrátilasenapodpatcích

a zadívala se na něj. Do očí jí sklouzla ofina. Ten svůdný pohled způsobil, že mu dělalo potíže soustředit se na obchod, a ne na její tiché sténání, které vydávala včera v noci. „Souhlasím.“

Ostře vydechl a narovnal se, rád, že se rozhodl správně. „Myslel jsem si to.“

„Ale ani tvoje představa mě nenadchla.“

Zamračil se. „Cože?“

Pohrdavě mávla rukou ve vzduchu a pokrčila nos. „Šok někdy opravdu prodává, ale ne v případě rodinného pekařství. Tvojí matce by se to nelíbilo.“

Pocítil chlad. „Chápu. No, díky za názor, ale opravdu se tě to netýká. Sejdeme se doma.“

Jejím obličejem se mihlo podráždění. Hodila kabelku na stůl a vytáhla fotoaparát. Typickým způsobem k němu napochodovala, stoupla si na špičky a zadívala se mu do obličeje. „Takhle se chováš k sestrám, když s nimi nesouhlasíš? Není divu, že od tebe nakvašeně odešly. Věř mi, že nikdy nezapomenu,kdeje mo j e místo. Nechci se plést do vašich záležitostí, ale můžeš si za to sám. Proboha, hrabě, probuď se. Jednáš se sestrami tak povýšeně, že

je to nesnesitelné. Julietta je naprosto schopná vést podnik i bez tebe, a přesto místo aby sis jí vážil, zpochybňuješ všechna její rozhodnutí.“

„Tak dost.“ Zamračeně svraštil obočí. „Nemáš ani ponětí, co moje sestry cítí.“

Ponuře se ušklíbla. „To myslíš vážně? Je to křišťálově jasné. Zbožňují tě a věří, že umíš chodit po vodě. Jen chtějí, aby sis jich trochu vážil. I toho, co dokázaly. Víš, že si Venezia myslí, že je ti jen pro legraci? Obléká celebrity a ve své branži si získala prestiž, ale to pro tebe nic neznamená, protože její

úspěchy neuznáváš. Nebo Carina. Miluje malování, ale ty to nazveš pěkným koníčkem, poplácáš ji po hlavě a donutíš ji, aby chodila na obchodní školu. Má obrovský talent a touží ho rozvíjet, ale k tomu potřebuje tvůj souhlas. Nevidíš, že se stává ženou. A Julietta pořád bojuje s představou, že je ve vlastním podniku vetřelec. Nutíš ji, aby pochybovala o svých instinktech.“

Ve tváři mu začal poškubávat sval. „Všech si jich vážím a miluju je víc, než si vůbec dokážeš představit. Dios, jsou můj život! Obětoval jsem všechno, aby byly

šťastné.“

Najednou její obličej zněžněl.

„Já vím,“ zašeptala. „Děláš to, co by na tvém místě udělal otec. Podporuješ je penězi, vyžadováním disciplíny a dobrými radami. Staráš se, aby byly v bezpečí. Jenže zapomínáš na to nejdůležitější. Nechtějí náhradního otce, ale staršího bratra, který s nimi dokáže žertovat, podpoří je a dovolí jim, aby zazářily v tom, co si samy vyberou. Už nepotřebují, aby ses o ně staral, Michaeli.“ Dotkla se jeho tváře a srdce se mu nadmulo něhou. „Jen si přejí, abys jim pověděl, že je miluješ.“

Její slova jím otřásla a strhla mu klapky z očí.

Zvedla fotoaparát. „Takhle si představuju image La Dolce Famiglia,“ pokračovala. Na displeji se objevila jeho matka v útulné kuchyni s mísou přitisknutou k hrudi a zasněným výrazem ve tváři. „To hlavní není jídlo ani sex. Je to tohle. Její sny o rodině, každodenní úsilí a odhodlání být nejlepší. Takové by mělo být vaše motto i reklamní kampaň.“

Mlčky se díval na displej. Když zvedl hlavu, mísila se v jeho obličeji spousta emocí.

„Jsi šťastný, že je máš. Když uděláš chybu, odpustí ti. Od toho rodina je.“ Hlas se jí vytratil, jako by myslela na jinou událost. „Já sem nepatřím, Michaeli. K tobě ani k nim. Tuhle hru už hrát nemůžu.“

Obrátila se, vyběhla ze dveří a nechala ho s jeho myšlenkami samotného. Vše, v co věřil a co tvrdě budoval, se mu posmívalo. Před očima mu vytanula jeho minulost a Michael potlačil trýznivou bolest z toho, že selhal. Z fotoaparátu se na něj díval matčin obličej. Zasloužila si něco víc. I od něj.

Vytáhl koženou židli a posadil

se. Pomalu si prohlížel všechny fotografie, které Maggie od příjezdu udělala. Nebyly to jen půvabné krajinky. V každém záběru zachytila něco těžko postižitelného, ať už barvu, nebo obrys, které diváka upoutaly. Sledoval, jak se před objektiv postavili jeho čtyři synovci a vznikla momentka křenících se, upatlaných uličníků, kteří si mačkali plastelínu mezi prsty. Odložil fotoaparát a čelil pravdě.

Miloval ji čím dál víc.

A zároveň ho k smrti děsila. Nikdy si nepředstavoval, že bude žít se ženou, jako je Maggie.

Vyváděla ho z míry, převracela mu život vzhůru nohama a dlouhá řada partnerek, s nimiž kdy spal, ve srovnání s ní zcela vybledla. Maggie byla popudlivá, tvrdohlavá a kritická, ale uvnitř skrývala laskavost, při níž mu tálo srdce.

A nejhorší ze všeho bylo, že měla pravdu.

Nedělal, co měl. Před očima se mu objevily mučivé představy umírajícího otce. Cítil vinu, že ho opustil a šel si za vlastními sobeckými sny, kdežto otec dlouhé hodiny pracoval a snažil se vybudovat firmu, ve kterou jeho děti nevěřily.

Útroby mu sevřela prázdnota. Maggie měla pravdu. Ve snaze posunout podnik na vrchol odmítal vidět v sestrách rovnocenné společnice. Pro něj to stále byly mladé dívky ochromené zármutkem, zoufale hledající ochranu a jistotu. Navzdory matčině síle věděl, že je na něm, aby zaujal vůdčí roli. Proto to udělal. Zklidnil se, udílel rady a vedl je.

Neodváděl však dobrou práci. Nikdy jim neřekl, že je miluje, ani jim nenaslouchal.

Ke každé z nich se zachoval nespravedlivě. Neprojevil Juliettě za její funkci žádné uznání. Den co

den dělala špinavou práci, a přece ji neocenil. To nejlepší si jako sobecké dítě nechával pro sebe a plně ji nepodpořil.

Carina pro něj byla nejmladší členka rodiny a nikdy ho nenapadlo, aby se jí zeptal, co chce. Poroučel jí, vyžadoval snahu a očekával poslušnost. Pochopitelně věděl, že má ráda výtvarné umění, ale dokud ho Maggie na její talent neupozornila, neuvědomil si, že možná chová vlastní sny a potřebuje povzbudit, aby se orientovala na něco jiného než na obchod.

Ale nejhorší to bylo s Venezií. Když si konečně přiznal pravdu,

zmocnil se ho stud. Venezia si šla za svým cílem stát se návrhářkou, a přesto se na ni neustále zlobil, že nepřijala zodpovědnost za rodinný podnik, a její volbu zlehčoval. Konečně si uvědomil proč. Žárlil, protože následovala svůj sen, kdežto on o ten svůj přišel. Musel se nahromaděného vzteku nějak zbavit. Odjakživa byl pyšný na to, že se rozhoduje sám, a to, že skončil se závoděním, byla jeho volba. Venezia by neměla platit za to, že si na rozdíl od něj prosadila svou.

A Maggie? Ta se chystala odjet pryč.Zatímnetušil,jakji

přesvědčí, aby zůstala, a přes pečlivě vybudovanou obranu se jí dostane pod kůži, ale rozhodně to aspoň zkusí. Nedovolí jí nasednout do letadla, dokud ji nepřesvědčí, aby mu odevzdala svou duši. Až potom dostane možnost zjistit, jestli jejich vztah bude fungovat.

Jeho svět se roztříštil na tisíc kousků. Bylo na čase se rozhodnout. Nejdřív musí u sester napravit, co pokazil, a potom ho čeká zkouška důvěry. Je na čase, aby o Maggie, která má srdce i duši raněného válečníka, bojoval.

Potřebuje svou falešnou manželku najít a nějakým způsobem

ji přemluvit, aby neodjížděla.

KAPITOLA DESET

Maggie ležela v posteli a zírala do stropu. Její rozhodnutí bylo konečné.

Musí se z tohoto pekla dostat.

Od chvíle, kdy vstoupila do domácnosti Conteových, ztratila duševní rozvahu. Nechala se vtáhnout do rodinných sporů a kupodivu se o ně začala zajímat. To bylo zakázané. Potřebovala si udržet odstup a zvyknout si, že se Michael přestane točit kolem Alexy a nebude už v její blízkosti. Jestli

se z té dohody pokusí vykroutit, Maggie ho donutí, aby dodržel slovo. Je nesmysl toužit po muži, který chce něco úplně jiného než ona.

Opravdu?

Obrátila se na bok a zasténala. V hlavě jí vířilo. Proč o sobě začíná pochybovat? Její původní nápad vyspat se s ním a definitivně se ho tak zbavit se obrátil proti ní. Stačila jediná noc a její zájem ještě vzrostl. Co kdyby se k němu citově připoutala? Co kdyby začala podléhat směšným představám o lásce a trvalém vztahu? Jistě, dosáhla by četných orgasmů

a fyzicky by byla spokojená. Ale co její srdce? Sneslo by takovou ránu? Ne. Možná je zbabělá, ale až se Michaelvrátí,budeuž sedět v letadle domů. Vymluví se, že její matka onemocněla. Nebo si vymyslí úmrtí v rodině – nějakého dlouho neviděného strýce. Udělácokoli,

aby se dostala co nejdál.

Někdozaklepalnadveře.

Vyděšeně se posadila. „Kdo je?“

„Carina. Můžu dál?“

„Jistě.“

Dívka vtrhla dovnitř a posadila se na postel vedle ní. Při pohledu na její šťastný výraz se Maggie usmála. Carina se konečně přestala

tvářit mrzutě a působila bezstarostně. Nanesla si pouze slabý make-up a její oblečení, na rozdíl od volných džín a trička, které obvykle nosila, mírně zvýrazňovalo její postavu. Aspoň Carině jsem trochu pomohla, pomyslela si Maggie. To jediné jsem zvládla, aniž bych to úplně zpackala.

„Jaký byl večer?“ zeptala se.

„A pořádně si svou odpověď rozmysli, protože by měl být dobrý. Hlídala jsem místo tebe tvoje bratrance a pořád se z toho vzpamatovávám.“

Carina se zasmála a přehodila

nohu přes nohu. Oči se jí rozzářily vzrušením. „Bylo to úžasné, Maggie. Sierra je senzační a moc hodná. Kluci byli milí a zdvořilí. Byli jsme velká skupinka, takže jsem se nikdy necítila nepříjemně, a víš, co říkali? Že by prý ze mě byla skvělá modelka!“

Maggie se usmála. „To jistě, ale pochybuju, že by tě to bavilo, Carino. Osobně si myslím, že bys měla radši dokončit školu a pokračovat v malování. Máš talent.“

Dívka zčervenala. „Díky. Ale bylo úžasné, že si opravdu mysleli, že bych mohla dělat modelku.

Pozvali mě na další fotografování, dali mi telefonní čísla a teď si esemeskujeme.“

„Jsem ráda, že sis našla nové přátele.“

„Já taky. Můžu tě o něco poprosit?“

„Pokud nepůjde o hlídání dětí…“

„Půjčila bys mi nějakou šálu? Třeba ledově modrou? Chci zkusit něco nového na sebe a potřebuju pěkný doplněk.“ Pokrčila nos.

„Venezia by dostala záchvat, kdybych si vzala něco od ní, a Julietta má jen samé kostýmy.“

„Ovšem.Přivezlajsemsi

nějaké navíc. Taška je ve skříni, vyber si.“

Carina dál vyprávěla o včerejším večeru a Maggie se opřela o pelest. Rituál výměny oblečení a dívčích řečí ji uklidňoval. Carina vzdychala nad hromadou šál, dvě vytáhla a potom se zarazila. „Co je tohle?“

Maggie zvedla hlavu a zastavilo se jí srdce.

Carina držela knížečku ve fialové látkové vazbě, zvědavě se na ni dívala a potom ji zběžně prolistovala.

„Ne!“ Maggie se vyškrábala z postele a pokusila se jí tu věc

vytrhnout.

„Cotoje?Kouzlolásky?

Panebože, vážně. To je úžasné.“ Kristepane.

Maggie si vzpomněla na svou opileckou noc a okamžitě ji rozbolela hlava. Ano, podporovala Alexu, když se snažila vykouzlit si vhodného partnera. Alexa se vdala za Maggiina bratra a byli šťastní. Ale s tím kouzlem to nemohlo mít nic společného. Nick byl naprostý protiklad všeho, oč původně žádala, jenže když ji na to Maggie upozornila, Alexa se rozesmála a odbyla to tím, že matka Země měla po celou dobu pravdu.

Pak ji donutila, aby si knihu kouzel vzala a použila ji. Maggie to zprvu odmítala, ale nakonec ji hodila do tašky a zapomněla na ni.

Až do noci, když si uvědomila, že možná nikdy nenajde toho pravého, nebude mít děti a zůstane nejspíš navždy sama. Vypila spoustu margarit, zhlédla střelený film a potom tu fialovou knížku vytáhla na světlo. Nakonec přistoupila k tomu, že si v obývacím pokoji rozdělala ohýnek a sepsala příšerný seznam.

Vybavila si vlastnosti, které požadovala, zavřela oči a snažila se tu vzpomínku vypudit z hlavy. Bylo

to hloupé a dětinské. Samozřejmě že kouzla lásky nefungují, ale vsunout papír pod matraci jí připadalo jako to nejmenší, co může po rozdělání mizerného ohýnku a spálení seznamu udělat. Alexe o tom neřekla. Byla to jedna z prvních věcí, které před svou nejlepší přítelkyní zatajila. Ale takové zprávy je lepší držet pod pokličkou, aby se náhodou nerozšířily.

Muž s vlastnostmi, které hledala, stejně neexistuje. Klidně si mohla nalistovat ve slovníku slovo hrdina a přát si, aby se před oknem jejího bytu zjevil Superman.

Ve snaze zapomenout, co udělala, jí úplně vypadlo z hlavy, že knížku hodila do cestovního zavazadla. Teď se jí pravda o jejím šílenství vysmívala v podobě neonové fialové barvy. „Nic to není, Carino, opravdu. Úplně jsem zapomněla, že to tam mám.“ Zasmála se, ale i jejím uším zněl ten smích falešně. „Kamarádka mi to dala jenom z legrace.“

Carinazalistovalastránkami.

„Řídila ses tím kouzlem lásky? Tak jste se s Michaelem seznámili?“

Ponížení ji táhlo ke dnu jako silný spodní proud. „Ne, ovšemže ne. Byl to pouze žert a já se té

knížky zapomněla zbavit.“

Carina vykulila oči. „Můžu si ji vzít?“

Maggie zatnula pěsti a zděšeně se zadívala na látkovou vazbu.

„Co? Ne, ne, je to jen hloupost. Nefunguje a tvůj bratr by mě zabil, kdyby tě uviděl s čarodějnickou knihou.“

„To není čarodějnictví. Píšou tu, že si máš napsat seznam vlastností, které u svého partnera chceš a potřebuješ. Až to kouzlo uděláš, přijde za tebou.“ Prohlížela si stránky a Maggie se snažila přemoct paniku. „Páni, prý si musíš rozdělat ohýnek, abys uctila matku

Zemi. Ach, Maggie, prosím. Přísahám, že to nepovím živé duši. Je to úplně senzační.“

Maggie zoufalstvím spadla čelist. Proč ten pitomý krám nevyhodila, dokud měla šanci? Připadala si jako člověk, co se snaží zbavit falešného šesťáku, který se mu neustále vrací. Zabije Alexu za to, že ji donutila si tu věc vzít. Žádná smrt není dost krutá.

„Maggie? Prosím.“

Maggie s rostoucím očekáváním upírala pohled na knihu, jako by doufala, že zmizí v obláčku kouře. Takové štěstí ji však nepotkalo. Měla mizerný den, který začal už

ráno setkáním s tím šíleným kocourem. Zavřela oči a doufala, že nedělá největší chybu svého života.

„Tak dobře, fajn. Ale nikomu o tom neříkej. Víš, že je to jen žert, viď? Slib mi, že to nebudeš brát vážně, Carino, jinak tu hloupost okamžitě vyhodím.“

Carina přikývla a zvedla ruku.

„Slibuju. Je to jen zábava. Až si ji prohlédnu, zbavím se jí. Díky, Maggie!“ Vystřelila z pokoje a zavřela za sebou dveře.

Maggie sebou plácla na postel a zabořila hlavu do polštáře.

A dost! Opovrhovala projevy lítosti, zvlášť vlastními. Začne si

balit zavazadla, zamluví si letenku a vypadne odsud.

Ozvalo se zaklepání na dveře. Zasténala do polštáře.

„Běž pryč!“

„Maggie, jdu dál.“

Michael.

Prudce se narovnala. Možná bude lepší mít tu konfrontaci za sebou. Bude na ni křičet, že zpackala jeho rodině život, Maggie mu poví, že odsud odjíždí, a nakonec dojdou k nějaké dohodě, aby oba dostali, co chtějí. Uhladila si vlasy a zhluboka se nadechla.

„Můžeš.“

Vstoupilazavřelzasebou.

V ústech jí vyschlo a stáhl se jí žaludek. Jeho mužská autorita se šířila místností a vnikala do každého volného prostoru. Maggie se vmžiku zmocnila bláhová představa, jak mu svléká oblečení a odevzdává se mu přímo tady a teď.

Před svým odjezdem.

Vypudila podobné myšlenky z hlavy a zachovala klid. Jeho tmavé oči se vpalovaly do jejích, jako by čekal, že Maggie promluví jako první. „Asi jsi mi přišel vynadat.“

Ušklíbl se. „Tentokrát ne.“ Tichobylopodbarveno

nebezpečím. Mezi nimi proudilo vroucí sexuální napětí a nutilo ji, aby od něj pár centimetrů couvla. Jen pár centimetrů. „Hm. To je dobře, protože na takové nesmysly nemám náladu. Měla jsem mizernej den.“

„Já taky. Hodlám to změnit.“

Slyšela, jak něco dopadlo na zem, a uvědomila si, že si zul boty. Kvalitní látka jeho košile jen stěží obepínala jeho širokou hruď a svalnaté paže. Maggie zatnula pěsti, aby potlačila nutkání prozkoumat každý sval na jeho těle.

„Michaeli, musíme si promluvit,“ vyhrkla. „Chci jet domů.“

Zvedl obočí, ale mlčel. Pomalu si rozvázal uzel na námořnicky modré kravatě, stáhl si ji z krku a upustil na podlahu. „Proč?“

Otevřela ústa. „Hm, počkej, hned si to promyslím. Protože celý tenhle výlet je jedna velká pohroma. Protože jsem nešťastná, ty jsi nešťastný a z tvojí rodiny děláme spoušť. Protože nesnáším lhaní a nedokážu už ani den předstírat, že jsem tvoje milující a svědomitá manželka. Vymyslím nějakou výmluvu. Řeknu, že někdo umřel, vzdálený bratranec nebo strýc, takže se nebudu cítit provinile. Dali jsme jasně najevo,

že se chceme vzít před knězem, a určitě tu šarádu dokážeme hrát až do Veneziiny svatby.“

Michael naklonil hlavu, jako by ji poslouchal, a potom si pomalu stáhl gumičku z vlasů. Prameny se mu rozpustily kolem obličeje a sklouzly mu na ramena. Při tom pohybu se jí stehna zatnula v agonii a mezi nohama vybuchl vlhký pulzující žár. Svrběly ji prsty, aby ho mohla vyfotografovat – silného, nebezpečného muže zkroceného civilizovaným oblekem. Panebože, byl nádherný.

Mluvila dál v zoufalé snaze ovládnout žhavou touhu, která ji

zaplavila. „Jestli budeš chtít, přijedu na Veneziinu svatbu. Dala jsem ti slovo a taky ho dodržím.“

Bezmocně na něj zírala s jistotou, že se tu odvíjí nějaká hra, jejíž pravidla nezná.

Rtymuzvlnillínýúsměv.

„Hodláš vyděšeně utéct, la mia tigrotta?“ protáhl. „Zklamala jsi mě. Prožili jsme spolu jednu noc a už ti to přerůstá přes hlavu?“

Zalapala po dechu. „To ty se nedokážeš podívat pravdě do očí, hrabě. Už mě unavuje opatrně kolem tebe našlapovat, jako to dělají ostatní z rodiny. Je na čase, aby ses probudil, uvědomil sis, jak

jednáš se sestrami, a připustil, že svou moc miluješ natolik, že uděláš cokoli, aby sis ji udržel.“

„Máš pravdu.“ Rozepnul si několik horních knoflíčků na košili.

Zamrkala. Pod látkou se objevily vlnité černé chloupky, tmavě olivová pleť a svalnatá hruď s plochými bradavkami. „Ehm. Cos to řekl?“

„Že máš pravdu. Mluvil jsem se sestrami a požádal je, aby mi odpustily. Souhlasím se vším, cos dnes v zasedací místnosti řekla.“

Ohromeně zírala na knoflíčky, které se neustále rozepínaly, pevné zvlněné břicho a fascinující tmavou

linku, která mizela pod přezkou na jeho kalhotách. V ústech se jí seběhly sliny a mozek se jí zastřel. Vytáhl si košili z kalhot, takže se úplně rozhalila.

„Co to, krucinál, děláš?“ vypravila ze sebe.

„Odvádím si tě do postele.“ Košile dopadla na zem. Spustil ruce k přezce na opasku, uvolnil ji a rozepnul zip.

Přejížděla lačným pohledem po dokonalém mužském těle před sebou. Opřel si ruce v bok. „Pojď ke mně, Maggie.“

Srdce jí zběsile tlouklo a krev se řítila žilami ve snaze udržet

hormony na uzdě. „Co?“

„Tohle jsem měl udělat už dávno. Koho by napadlo, že úplně oněmíš?“ Vzal ji za ruku a vytáhl ji z postele.

Sexuální výboj, který ten dotyk provázel, ji úplně ochromil. Dovolila mu, aby ji k sobě přivinul.

„Povím ti to úplně jasně, la mia tigrotta. Hodlám si tě odvést do postele, svléknout ti oblečení, vnořit se hluboko do tebe a přimět tě, aby ses udělala. Budeš schopná říct jen jediné slovo, a to moje jméno, až mě budeš prosit, abych to všechno zopakoval.“ Vnořil jí prsty do vlasů, zatahal a pohledem jí

sliboval každé chlípné potěšení, které si jen dokázala představit. „Capisce?“

„Nemyslím si…“ Přitiskl k ní ústa.

Hlava možná potřebovala chvíli na to, aby se vzpamatovala, ale tělo podjeho velenímokamžitě rozkvetlo a otevřelo se. Připojila se kjemnémulaskáníjeho jazyka, zaryla mu nehty do ramen a držela se ho. Za pár minut byla úplně nahá. Zvlhla, celá hořela a toužila,

aby ji naplnil. Do nosu jí vnikla jeho smyslná vůně. Hrdelně zabručel a rychle si nasadil kondom. Tentokrát ji postavil na

všechnyčtyři,roztáhljístehna a vnikl do ní.

Při tom úžasném vpádu vykřikla a naklonila se k němu, jako by toužila ještě po něčem víc. Teď už se neměla kam skrýt. Lapala po dechu a snažila se zcela nepodlehnout, ale jako by vycítil, že se před ním uzavírá, dotkl se jejích bradavek, dráždil je a zpomalil. Každý cílený pohyb ji posouval blíž k vrcholu, ale neměla dostatek prostoru, aby vzlétla. Sténala a snažila se ho přimět, aby zrychlil.

Kolem ucha jí zavanul jeho teplý dech. „Chceš něco?“

Zachvěla se. „Nenávidím tě.“

Tiše se zasmál. „Miluju tě v téhle pozici. Máš senzační zadek.“

Zakroutil boky a udělal něco, co by mělo být postaveno mimo zákon.

„Michaeli, prosím.“

„Zůstaň.“

Snažila se vstřebat jeho slova, ale její tělo po něm toužilo a každý sval pulzoval. „Cože?“

Kousl ji do ucha a pohladil po ňadrech. „Zůstaň se mnou až do konce týdne, mia amore. Slib mi to.“

Vytrvale se blížila k orgasmu. Toužila po Michaelovi jako dřív, chtěla, aby do ní přirážel a vzal si

ji. „Ano, zůstanu.“

Spokojeně zabručel, uchopil ji za boky a dal jí všechno, co potřebovala. Brzy dosáhla silného vyvrcholení a celá se otřásla. Vykřikl její jméno a následoval ji. A když si spolu lehli do přikrývek, přivinul ji k sobě, jako by ji už nikdy nechtěl pustit.

Hladil ji po nahých zádech a Maggie se slastně protáhla. Každou jeho buňkou proudilo hluboké uspokojení a znovu ho ujistilo, že mu Maggie Ryanová konečně patří.

Jejíotevřenátělesnáreakce

předčila veškeré další zkušenosti, jaké kdy měl. V koutku mysli mu varovně zabliklo, ale odmítl ten okamžik pokazit tím, že by si dělal starosti. Všechno se nějak vyřeší. Když po námluvách skončil s krásnou ženou v posteli, vždy cítil uspokojení. Teď mu však hlavou i tělem proudil silný pocit završení. Jako by konečně našel druhou polovinu.

Dios, muselo mu přeskočit.

Jak sis mohl vybrat ženu, která ti úplně zničí život? našeptával mu posměšný vnitřní hlásek. Přesto mu přinášela i radost, nadšení a pocit výzvy. Jako by se jeho vášeň pro

závodění přenesla i na partnerky, po nichž toužil – divoké, nezkrotné, vzájemněsiodporující a tvrdohlavé. Vzpomněl si na příval adrenalinu, když řezal zatáčky a měl vůz jen taktak pod kontrolou. Maggie mu přinášela stejné vzrušení. Snažil se znovu cítit plnou škálu emocí, které jsou pro civilizovanou společnost nepřístupné.

A konečně byl šťastný. NajednouMaggievyskočila.

Nahá a s neupravenými vlasy, které jí klouzaly do očí, zděšeně civěla na zavřené dveře. „Panebože, tvoje matka! A Carina! Byla jsem hrozně

hlasitá! Úplně jsem zapomněla, že jsou doma.“

Uchechtl se a přitáhl si ji zpátky do náruče. „Než jsem za tebou přišel, řekla mi matka, že chystá nějaké překvapení a potřebuje si zajet do města. Carinu vzala s sebou, takže jsem věděl, že máme několik hodin jen sami pro sebe.“

Vydechla úlevou. „Takže jsi to odzačátku naplánoval.“ Podrážděně se ušklíbla. „Myslela jsem si, žes mě přišel seřvat, abych se ti už do ničeho nepletla.“

„Řvát jsem chtěl až později.“

Natáhla k němu ruku a zmáčkla mu penis. Zasmál se a přitiskl ji

stehnem k matraci. Opět ztvrdl a naléhavě do ní šťouchl. S uličnickým pohledem ho hladila, zkoumala a přejížděla nahoru a dolů. Měla nebezpečné prsty, jimiž ho klidně mohla zabít. Přesto by zemřel jako šťastný muž.

„Cos to říkal?“ zapředla a přitom střídala pomalé dráždění s rychlými, naléhavými pohyby.

Michael zatnul zuby.

„Nehraj si se mnou, když nemůžeš zvítězit, la mia tigrotta,“ zavrčel. Potom se zmocnil jejích rtů v hlubokém, žádostivém polibku. Do nosu mu zavanula její pižmová vůně a smysly zaplavila sladká

chuť.

„Tohle kolo vyhraju, hrabě,“ pošeptala mu. Jazykem mu přejela po spodním rtu a zlehka kousla. Drobná bolest vystřelila přímo do jeho přirození a pokožka se mu napjala.

„Ukázal bych ti, kdo je tu právě teď pánem, ale nemám po ruce další kondom.“

Navedla si ho mezi nohy.

Zarazil se. Hlava se mu točila, jako by byl se ženou poprvé v životě.

„Beru prášky a jsem zdravá.“ Oči se jí zaleskly šílenou touhou, která ho ještě víc vzrušila.

Jedním pohybem do ní vnikl. Leželi s hlavami blízko u sebe,

Michael se v ní pohyboval a přitom si vychutnával její výraz. V ruce držel její ňadra a rudé bradavky ho sváděly, aby je vzal do úst a sál. Zahalila ho vůně santalového dřeva a každý pohyb mu rozpaloval krev. Zpomalil, protože nechtěl uspěchat mimořádné potěšení, k němuž oba spěli. Když se přiblížila k vrcholu, křečovitě se stáhla a zalapala po dechu. Ovládl se, naklonil k ní boky, aby zavadil o to nejcitlivější místo, a potom ji pozoroval, jak dosahuje orgasmu.

Ztlumilsvéjméno,kteréjí

vylétlo ze rtů, a připojil se k ní. Až potom si uvědomil, že ji nazval tak, jak ještě žádnou ženu neoslovil. Ten projev lásky si šetřil pro budoucí manželku.

Mia amore.

Lásko.

Polkl, aby siuvolnilstažené hrdlo, a přivinul ji těsně k sobě.

„Musíme se obléknout.“

„Hm.“ Michael přejel rukou přes její úchvatné křivky a vychutnával si hladké svaly a hedvábnou pokožku. „Za minutku.“

„Tvoje matka a Carina by už

měly být doma. Venezia chce jít večer shánět doplňky pro družičky. A já musím, zpropadeně, znovu pomáhat s večeří.“

Otřásl se potlačovaným smíchem a Maggie do něj mírně strčila. „Promiň, cara, ale celý tenhle týden vůbec není takový, jak jsme původně očekávali.“

Tiše zašeptala: „Ne, to není.“ Pauza. „Michaeli, co tvoje sestry?“ Obrátil se k ní a odhrnul jí skořicově hnědé vlasy z obličeje.

„Mělas pravdu. Ve všem.“ Pocítil začínající lítost, ale protože věděl, že do budoucna všechno napraví, odsunul tu emoci stranou. „Ztratil

jsem se ve své roli a udělal spoustu chyb. Když jsi odešla, promluvil jsem si s nimi a omluvil se. Taky jsem jim ukázal máminu fotku, kterou jsi udělala, a moc se jim líbila. Založíme na té fotografii novou kampaň.“

Prudce zvedla obočí. „Vážně?

To je úžasné.“

Michael se usmál a pohledem přejížděl po jejích svěžích ústech. Proklínal její rodiče, že nechápali, jaký mají v dceři poklad, a vyvolali v ní pochybnosti, zda je vůbec schopná milovat. Uvědomil si, že dosáhl rozhodujícího okamžiku a musí je oba donutit, aby se

podívali pravdě do očí. Jejich falešné manželství se změnilo v něco, co Michael považoval za příliš vzácné, aby to jen tak zahodili.

Uchopil ji za bradu a jemně ji k sobě natočil. „Poslouchej mě, Maggie. Chci ti říct něco důležitého. Za několik dní jsi pochopila věci, které jsem si vůbec neuvědomoval. Otevřelas mi oči, abych viděl, jak jsem jednal se sestrami a co ode mě doopravdy potřebují. Přiměla jsi čtyři malé chlapce, aby se cítili milovaní a opečovávaní, ačkoli jste se setkali poprvé. Projevila jsi úctu

mé matce a připravila jsi jídlo v její kuchyni, což je pro ni to nejdůležitější, co jí kdy můžeš dát. Poskytlas mé mladší sestře důvod znovu věřit sama v sebe i v to, že je krásná. Jsi úžasná žena, Maggie.“ Zadíval se jí hluboko do očí.

„Zůstaň se mnou.“

Čekal a srdce mu zběsile bušilo. Zavřela oči, jako by hledala odpověď, a potom otevřela ústa.

„Michaeli! Jsi tam? Pojď sem rychle, matce není dobře!“

Slova, která měla Maggie na jazyku, zůstala nevyřčená a Michaela napadlo, jestli toho vyrušení nebude navždy litovat.

Vyskočili z postele, rychle se oblékli a seběhli ze schodů. Přede dveřmi matčina pokoje stála Carina.

„Jak to s ní vypadá?“ zeptal se a snažil se zakrýt znepokojení.

Přitiskla si ruku před ústa a přidušeně vzlykla. „Je u ní doktor Restevo. Jely jsme do města a všechno bylo fajn, ale pak mi najednou řekla, že se jí udělalo slabo a točí se jí hlava. Chtěla jsem, aby si odpočinula, protože dnes je hrozné horko, ale trvala na tom, ať zavolám doktora.“ Do očí jí vhrkly slzy. „Neměla jsem ji nechat odvézt do nemocnice? Vůbec jsem

nevěděla, co mám dělat, Michaeli.“

„Pšš, zachovala ses správně.“ Vzal ji do náruče a rychle objal.

„Uvidíme, co řekne doktor, a pár hodin počkáme. Třeba to nic není. Va bene?“

Carina přikývla. Když ji pustil, všiml si, že ji Maggie vzala za ruku, jako by to bylo to nejpřirozenější gesto na světě. Zpoza dveří slyšeli tiché mumlání a Michael odolal nutkání přecházet sem a tam. Konečně doktor Restevo vyšel ven.

„Buon giorno, doktore. Jak je matce?“ zeptal se Michael.

V obličeji staršího muže se objevilzvláštnívýraz.

Z nenuceného bílého trička, khaki kalhot a tenisek bylo zřejmé, že ho Carina svým telefonátem překvapila. V ruce držel černou kabelu. Byl to jejich rodinný lékař, protože Michaelova rodina stále dávala přednost domácí péči a osobním návštěvám. Zpoza brýlí na ně upřel znepokojené hnědé oči.

„V této chvíli není nemocnice nezbytná.“

Michael čekal na další informace, ale doktor mlčel, přešlápl z nohy na nohu a odvrátil pohled.Michaelovládl netrpělivost, ale Carina vybuchla:

„Co jí je? Měla infarkt? Proč nám

nechcete nic říct? Je to hodně zlé?“

Doktor si prohrábl řídnoucí vlasy a odkašlal si. „Infarkt to není. Potřebuje si jen odpočinout.“

„Může za to horko? Dostala nějaké léky? Co pro ni můžeme udělat?“ zeptal se Michael.

Doktor Restevo zavrtěl hlavou a protáhl se kolem něj. „Dnes ji nechte v posteli a postarejte se, ať má dostatek tekutin. Podobné případy se někdy stávají, není nutné se znepokojovat.“ Odmlčel se a najednou stiskl Michaelovi rameno jako ve svěráku. „Jedno ale mějte na paměti, Michaeli. Vaše matka se nesmí rozčilovat. Ať

požádá o cokoli, prostě jí to dejte. Capisce?“

„Ale…“

Doktor spustil ruku, rychle políbil Carinu na tvář a zadíval se na Maggie. Provrtával se do ní přimhouřenýma očima, jako by se připravoval na písemný test, a potom ji poplácal po tváři.

„Blahopřejikvašemu sňatku, signora bella. Vítejte do rodiny.“ Mírně se pousmál a chvatně vyšel ze dveří.

„Díkybohu. Pravděpodobně za to může jen dlouhá procházka a horko,“ vydechla Carina. „Přinesu jí trochu vody a džus.“ Odešla

a Michaelovi se úlevou podlomila kolena. Maggie mu beze slova vklouzla do náruče a přitiskla ho k sobě.

V duši se mu rozhostil hluboký klid. Vdechoval sladkou vůni jejího šamponu a výjimečně si vychutnával, že se může spolehnout na druhou osobu. Byl tak zvyklý nést všechna břemena sám, že s ním radost z útěchy do hloubi duše otřásla. Takové by to bylo, kdyby Maggie zůstala v jeho životě napořád? Byla dost silná, aby se o sebe postarala sama, a nikdy by před ní nemusel nic tajit. Stala by se jeho partnerkou v každém slova

smyslu. Michael ji držel, dokud se jeho dech nezklidnil, a potom ji jemně pustil.

Nevyrovnaným hlasem ze sebe vypravil: „Děkuju ti.“

Zvedla obočí. „Za co? Že tě minutu nebo dvě neštvu?“

Její troufalost ho rozesmála. Napřáhl ruku a přejel jí palcem přes svůdný spodní ret. „Za to, že jsi tady.“ Znovu se ukryla za svou obranu, ale ten krok už dobře znal. Tentokrát se rozhodl, že jí dopřeje prostor. „Půjdu se na matku podívat. Běž zpátky nahoru.“

Vešel do pokoje a posadil se vedle lůžka. Důvěrně známá vůně

a prostředí mu připomněly mládí – stále stejná postel se složitě vyřezávanou pelestí z třešňového dřeva, vesele žluté stěny a v okenních truhlících zelené ostrůvky s jasně červenými pelargoniemi. Dveře vedly na balkon a Michael si vzpomínal na řadu nocí, kdy se matka houpala v křesle, chovala ho na klíně a přitom počítala hvězdy. Nyní s přivřenýma očima ležela na měkkých polštářích.

Vzal ji za ruku a přenesl si ji ke rtům. „Mami. Jak ti je?“

Pousmálase.„Hloupéslabé srdce. Pobuřuje mě to. S tvým tátou

jsme byli zvyklí jezdit ve volném čase na výlety a chodit po horách. Nikdy nezestárni.“

Usmálsejejíčastéfrázi.

„Carina ti přinese něco k pití a chceme, abys zůstala v posteli. Žádné pečení ani stres. Přikazuje ti to doktor.“

Ušklíbla se. „Pečení mě uklidňuje. Ale opravdu zůstanu v posteli, Michaeli.“ V očích jí vesele zablýsklo. „Aspoň dnes.“

„Mami…“

Někdo zaklepal na dveře a Michael se obrátil. Carina stála za vysokým mužem v černém obleku s naškrobeným bílým

límečkem a křížkem na krku. Obličej měl samou vrásku, ale v modrých očích mu živě jiskřilo. V ruce svíral koženou bibli. Popošel dopředu a rozpřáhl paže.

„Otče Richarde!“ Michael vstal a muže objal.

Kněz jeho rodinu řadu let vyučoval náboženství, a když se Michael rozhodl, že se nestane duchovním, velice ho to sklíčilo. Snil o tom, že Michaelovi přenechá svůj odkaz, ale ten, jakmile poprvé objevil ženské tělo, byl pro církev navždy ztracený.

„Cotady

děláte?“

Michael

polekaně

strnul.

„ P o č ke j t e … D i o s , snad si nemyslíte, že matka potřebuje poslední pomazání?“

Místností zaduněl hluboký smích a otec Richard políbil Michaelovu matku na čelo. „Jistěže ne, Michaeli. Jestli jsou moje instinkty správné, tvoje matka nás všechny přežije. Copak ti neřekla, o co jde?“

Michael přelétl pohledem z kněze na matku a zase zpátky.

„Ne, promiňte, otče. Jde o Veneziinu svatbu? Právě teď tady není, ale později odpoledne by měla být doma.“

„Počkejte!PřiveduMaggie.

Taky tomusíslyšet.“Carinaji vtáhla do pokoje a představila je.

Maggie zmateně svraštila čelo a kněze pozdravila.

Carina překypující vzrušením netrpělivě poskočila. „Mami, můžu jim to říct? Prosím.“

Michaelova matka přikývla.

„Jely jsme s matkou do města, abychom přivezly otce Richarda. Máme pro vás obrovské překvapení.“

Michaela se zmocnil děsivý pocit, jako by se díval na horor a hudba při poslední vraždě dosáhla ohlušujícího crescenda.

„Jaké?“

Carina se odmlčela, aby svým slovům dodala na dramatičnosti.

„Otec Richard vás v Itálii oddá! Hned teď! Venezia a Julietta tu budou co nevidět. Michaeli, zajistily jsme souhlas, aby sis mohl Maggie vzít. Pořádáme svatbu!“

Ta slova pronikla do jeho mozku, jako by ho někdo udeřil levým hákem. Maggie stála naprosto nehybně a z jejích vytřeštěných zelených očí čišelo zděšení.

Porca vacca. Byl v pasti.

KAPITOLA JEDENÁCT

Maggie zírala na kněze, jako by přišel vymítat ďábla. Místnost ztichla a Carina se zatvářila znepokojeně, že je její novinka vůbec nenadchla. Vlastně v jinou dobu a na jiném místě by to mohlo být docela zábavné. Skoro jako vystřižené z humorných sitcomů, které v pohodlí obývacího pokoje hýřily absurdními situacemi.

Ani náhodou. Neprovdá se za Michaela Conteho.

Na rtech jí bublal potřeštěný

smích. Tohle už stačí. Čekala, až jim Michael vysvětlí pravdu. Tohle by jistě nepřipustil. Krucinál, ačkoli si užívali skvělý sex a řekl jí pár milých věcí, byla to ta nejhorší noční můra, jaká ho kdy potkala. V chladném ranním světle ztratí zájem a opět začne hledat vhodnou manželku, která se k němu a jeho rodině bude líp hodit. Někoho, jako je Alexa.

KonečněCarinapromluvila:

„Tak co, lidi? Nemáte radost? Budete se brát.“

Protože falešný manžel vypadal ohromeně – a zcela oněměle – Maggie se rozhodla, že tou

rozumnější z jejich páru musí být ona. Zhluboka se nadechla.

„Všichni poslouchejte. Musíme vám něco důležitého říct. Michael a já…“

„Počkej!“ zařval a utnul ji tak v půli věty. Oči jí téměř vypadly z hlavy, když k ní klidně došel, vzal ji za ruku a obrátil se k ostatním.

„Maggie chce říct, že jsme nečekali obřad tak brzy. Přála si na oslavu pozvat všechny sestřenice, bratrance, strýce i tety.“ Jeho smích vyzněl prázdně a neupřímně. „Jak to, že náš sňatek odsouhlasili tak brzy? Domníval jsem se, otče Richarde, že než nám požehnáte,

budete chtít, abychom se s Maggie zúčastnili několika lekcí.“

Otec Richard díky své bohulibé povaze nevycítil žádnou lež a vlídně se usmál. „Jistě, takový je běžný postup, Michaeli. Víš, že církvi chvíli trvá, než nějaké manželství odsouhlasí, ale o tebe jsem pečoval už od dětství. Jakmile se tvá matka dozvěděla, že přiletíš domů,kontaktovalamě a papírování jsme urychlili. Jsi hrabě a členové urozených rodin požívají jistých výsad.“

Paní Conteová se pokusila posadit. Napila se vody a podala sklenku zpátky otci Richardovi. Pak

promluvila slabým hlasem. Bylo to zvláštní, protože i když byla unavená, obvykle působila velmi autoritativně. Bože, možná byla opravdu vážně nemocná. „Chápu, synu. Mrzí mě, že nemůžu vyhovět tvým přáním, ale obávám se, že se na velkou oslavu necítím. Jsem hrozně slabá. Doktor říkal, že se zítra vrátí, a jestli se můj stav nezlepší, možná mě odveze do nemocnice.“

V jejích hnědých očích odhodlaně zablýsklo. „Žádám vás dva, abyste to udělali už kvůli mně. Povězte si manželské sliby na zadní terase, abych měla jistotu, že je váš

svazek úplný.“

Carinavypadala,žesejí ulevilo, a znovu začala brebentit.

„Podívejte, není se čeho bát. Vím, že byste radši uspořádali velkou oslavu, ale poněvadž příští týden odlétáte, matka usoudila, že je mnohem důležitější vykonat církevní obřad okamžitě.“ Tleskla.

„Maggie, sehnala jsem ti šaty! Doufám, že se ti budou líbit. Rozhlédla jsem se ve tvém šatníku, změřila tvou velikost a mám je u sebe v pokoji. Pojď, pomůžu ti do nich! Sestry tu budou každou chvíli. Michaeli, měl by sis vzít ten krásný smoking, který jsi tu minule

n e c h a l . LaDolce Famiglia obstarala vynikající čokoládový dort a dala jsem vychladit několik lahví se šampaňským. Bude to ohromná legrace!“

Maggie se zatmělo před očima, srdce se jí rozbušilo a na čele jí vyrazil pot. Dech jí uvízl v krku a plíce se odmítaly znovu nadechnout. Hodlala zaujmout normální bojovou taktiku, ale v duchu už pochopila, že je pozdě. Všechno se kolem ní hroutilo a dost možná to byl jeden z nejrozpačitějších okamžiků v jejím životě.

Najednou Michael upřel pohled na její tvář. Jako by vycítil nebezpečí, že se Maggie každou chvíli zhroutí, rychle zamumlal nějakou výmluvu a vytáhl ji z místnosti. Otřásla se, zatímco jí proudily vlny adrenalinu, a opět se snažila najít příčetnost. V ložnici ji odvedl k posteli a sklonil jí hlavu mezi kolena. Nutkání bojovat se strachem, že se přestane ovládat, její reakci ještě zhoršilo. Zatnula pěsti a zalapala po dechu. Nejradši by začala bezmocně křičet, ale pak mlhu roztrhaly Michaelovy silné ruce a hlas ji žádal o pozornost.

„Poslouchejmě,Maggie.

Pomalu a pravidelně dýchej. Jsi tady se mnou a nedovolím, aby se ti něco stalo. Přestaň se kontrolovat a nech to být.“ Něžně jí promnul záda a propletl prsty s jejími. Soustředila se na jeho hlas a držela se jeho slov. Poddala se pocitům, které se v ní svářely, a nakonec jí do plic pronikl vzduch. Minuty odtikávaly, srdce zpomalilo a opět začala dýchat. Michael na ni neustále mluvil a šeptal jí nesmysly, které ji konejšily a uklidňovaly. Konečně zvedla hlavu.

Přitiskl čelo k jejímu a vzal její tváře do dlaní. „Je to lepší, cara?“ Jeho neproniknutelné oči se

znepokojeně zavrtávaly do jejích, ale byla v nich ještě další emoce, kterou nepoznávala.

Přikývla. Zaplavilo ji dojetí, podivná směsice něhy a touhy, kterou ještě nezažila. Bála se promluvit, jen si užívala dotyk jeho ruky na tváři a jeho teplý dech na svých rtech.

„Přinesu ti něco k pití. Zůstaň tady a uvolni se. Zvládneme to.“

Odešel z místnosti, a když se vrátil, vnutil jí pár doušků čerstvé vody, která jí zvolna stékala do rozbolavělého krku. Zaplavil ji klid. Byla v bezpečí. Z nějakého neznámého důvodu mu věřila.

Nejdřív tělem… a teď i srdcem.

„Zřejmě se ti do svatby se mnou moc nechce,“ utrousil suše.

Vyštěkla smíchy. „Nerada zraňuju tvoje ego, hrabě, ale představa, že si mám vzít falešného manžela před členy jeho rodiny, mě na chvíli rozhodila.“

Vzdychl a promnul si obličej.

„Je to zlé.“

„Vážně? Připadám si jako ve filmu. Tvoje matka je nájemný vrah a nutí nás, abychom se vzali, protože jsme spolu spali.“ Zasténala. „Neměli jsme spolu nic mít. Teď nás za to stihl trest. Musíme jí povědět pravdu.“

Čekala, až Michael přikývne, ale místo toho na ni vrhl zvláštní pohled. „Moje rodina není žádná mafie.“

Obrátilaočivsloup.

„Panebože!Pročmám pocit,že vůbec nejsme na stejné vlně?“

„Na jaké vlně?“

Krucinál, někdy zapomínala, kolikaamerickým

výrazům nerozumí. „To nic. Jak to, že nejsi vyděšený?“

„Jsem! Jen o tom přemýšlím ze všech úhlů. Koukni, cara, matka je nemocná. Doktor říkal, aby se vyhýbala stresu a že jí máme dát všechno, oč požádá. Kdybych jí

řeklpravdu,možnábyopravdu dostala infarkt.“

Maggie bodlo u srdce při pomyšlení, že by byla za paní Conteovou zodpovědná. Kousla se do spodního rtu. „Tak co po mně chceš?“

Zavrtával se pohledem do jejích očí a každé slovo ji zasáhlo jako hřebík zaražený do příslovečné rakve. „Aby sis mě vzala.“ Odmlčel se. „Doopravdy.“

Vyskočila z postele. „Co? To nemůžeme. Zbláznil ses? Byli bychom legálně svoji, a až bychom se vrátili do Států, museli bychom sňatek anulovat. Panebože, to je

šílenství. Co se to děje? Ocitla jsem se v nějakém mizerném románu!“

„Uklidni se.“ Prošel místností a vzal ji za ruce. „Poslouchej mě, Maggie. O všechno se postarám. Nikdo jiný se to nemusí dozvědět. Odříkáme manželský slib, uspořádáme večírek a odjedeme domů. Všechno papírování a výdaje zařídím. Proběhne to ve vší diskrétnosti. Žádám tě, abys to udělala kvůli mně, kvůli mé rodině. Vím, že toho chci příliš, ale stejně to zkouším.“

Svět se naklonil. Michael čekal na její odpověď s klidným

výrazem, jako by ji zval spíš na večeři než na svatbu. Odsunula všechny myšlenky do pozadí a soustředila se na odpověď.

Michaelova matka je nemocná. Ano, Maggie sice souhlasila, že s ním uzavře manželství pouze naoko, ale pravda by v tuto chvíli mohla způsobit pohromu. Jeho sestry by to ranilo a považovaly by takovou lež za zradu. Venezia by se nemohla vdát a kdoví, jaké následky by to způsobilo? Opravdu by bylo tak hrozné, kdyby vyřkla nějaký slib a celé to zlegalizovala? Jde jen o kousek papíru. Nic se tím nezmění a nikdo se to nemusí

dozvědět. Doma na ni nikdo nečeká

– žádný milenec ani rodina, která by se o ni zajímala, tedy kromě Nicka a Alexy. Třeba by ten šílený plán mohl vyjít. Pokud si teď Michaela vezme, může zítra skočit na letadlo, vrátit se do New Yorku a předstírat, že se vůbec nic nepřihodilo.

Hodně jí dlužil a byla si jistá, že nyní si bude od Alexy udržovat odstup. Jedna malá oběť může spasit svět. Je to tak? Nic to neznamená.

Mia amore.

Ten výraz s ní otřásl do hloubi duše a zároveň ji rozechvěl. Komu

se tu snaží co namluvit? Michael ji požádal, aby zůstala. Choval se, jako by měl zájem i o něco jiného než o pouhý sex. Jestli s tím bude souhlasit, mohla by se nějakým šíleným způsobem bezhlavě zamilovat a skončit se zlomeným srdcem. Postupně odhaloval pravdu o její minulosti. Kdysi si však slíbila, že už nikdy nedovolí, aby ji někdo litoval.

Přesto existoval způsob, jak se vyvarovat zranění. „Udělám to.“

Přistoupil k ní, ale zavrtěla hlavou. „Pod jednou podmínkou, hrabě. Přestaneš na mě tlačit. Budeme tuhle frašku hrát do konce

týdne a pak půjdeme každý svou cestou. Už spolu nebudeme spát. Ani předstírat, že je mezi námi něco víc, než ve skutečnosti je.“

Upíral na ni pohled zastřený množstvím emocí. „Opravdu to tak chceš?“

Hrozilo, že jí do očí vhrknou hloupé slzy, ale nemilosrdně je potlačila, zvedla bradu a zalhala:

„Ano, chci.“

„Mrzí mě, že to tak cítíš, cara,“ zašeptal. Obličejem mu prolétla lítost a ještě něco dalšího, nebezpečného. „Va bene.“

Maggie vytrhla ruce z jeho sevření, došla na druhou stranu

pokoje a otevřela dveře. „Carino, pojď mi pomoct s oblékáním svatebních šatů. A otevřete šampaňské.“

Po schodech se k nim doneslo hlasité zavýsknutí a zatleskání. Michael přikývl a bez dalšího slova kolem Maggie prošel.

Se staženým hrdlem se připravovala na největší lež svého života a snažila se předstírat, že uvnitř necítí takovou prázdnotu.

Nad obzorem plálo oranžové slunce. Maggie stála před knězem na zadní terase. Michaelovy sestry vyzdobily během několika hodin

dvorek s tak prostou elegancí, že to vyráželo dech. Ze závěsných košů přetékaly barevné růže a papírové lampiony zalévaly chodníčky intimním světlem. Michaelova matka seděla na židli opřená o podušky a přes klín měla přehozenou ručně šitou přikrývku. Vpředu kráčely jeho sestry v různobarevných šatech a se svazečky bílých lilií. Ale až nyní, když Maggie pohlédla na svého budoucího manžela, pochopila, že se její život navždy změní.

Měl na sobě tmavý smoking, kterýzdůrazňovaljehoširoká

ramena a hruď, vlasy měl stažené dozadu, a když na ni s obdivem pohlédl, jeho rysy zněžněly. Tenké bílé šaty s vlečkou, s dlouhými přiléhavými rukávy a vpředu s hluboce vykrojeným výstřihem klouzaly po její postavě. Michael ji vzal za ruku a políbil do dlaně. Po paži jí přeběhlo slabé brnění a Michael, který to spojení vycítil, se mírně pousmál. Držel ji za ruku, jako by se bál, aby mu neutekla. Kněz se postavil čelem k nim a zahájil obřad. Jeho řeč splynula v jednolitou záplavu slov, dokud Maggie nezačala odříkávat svůj slib.

V dobrém i ve zlém… V nemoci i ve zdraví… S láskou a úctou…

Dokud nás smrt nerozdělí…

Ve stromech švitořili ptáci. Dante se posadil vedle ní, přejel ji znechuceným pohledem a začal si olizovat packy, jako by chtěl využít čas, než ta trapná scéna skončí. Teplý vánek se vysmíval jejím slovům a odnášel je daleko do kopců. Dvorek zahalilo hluboké ticho a rodina Conteových čekala.

„Ano.“

Dostala polibek lehký jako pírko, ale když Michael zvedl hlavu, při spokojeném záblesku

v onyxové hloubce jeho očí se ostře nadechla. Neměla však čas o jeho výrazu přemýšlet, protože si ji přitáhl do náruče a někdo jí strčil do ruky šampaňské. Každým nervovým zakončením v jejím těle vibrovala pravda.

Miluje ho.

MilujeMichaelaConteho.

Doopravdy.

Venezia vzrušeně zavýskla a chytila Dominicka za ruku. „Jsem tak šťastná! Teď pro vás máme další překvapení. Pošleme vás do našeho druhého domu v Lake Como na líbánky. Potřebujete trochu soukromí, aniž byste si museli dělat

starosti, že vaši příbuzní spí dole.“ S jiskřícíma očima podala Michaelovi klíče. „Teď jeďte a nevracejte se dřív než zítra večer.“

Michael se zamračil a letmo pohlédl na matku. „Myslel jsem si, že jsme ho na sezonu pronajali. A nechci ji tu nechávat, dokud mi doktor nepotvrdí, že je zdravá.“

Starší žena však syna dobře slyšela a uzemnila ho pohledem.

„Jen jeďte, Michaeli a Margherito. Dům bude celý měsíc prázdný, takže ho klidně můžete využít. Dívky se o mě postarají, a kdyby se něco změnilo, okamžitě vás

zavolají.Přeceměnepřipravíte o radost dopřát vám svatební noc.“

Ačkoli to bylo neuvěřitelné, Maggie se rozhořely tváře. Koupala se na nudistické pláži, v práci měla co do činění s nahými muži a byla u Alexina porodu, aniž projevila nějakou známku plachosti. Teď jí pouhá představa, že by měla spát se svým manželem za zjevného souhlasu jeho matky, vehnala červeň do tváří. Co to s ní, krucinál, je?

Venezia pošeptala něco Dominickovi a odtáhla si Maggie na stranu. Její oči, tak podobné těm bratrovým, zářily vnitřním světlem,

které Maggie vyráželo dech. Propletla s ní prsty a jemně jí políbila ruku. „Děkuju ti, Maggie.“

„Za co?“

Její obličej zvážněl. „Za to, co jsi udělala. Vím, že jsi nejspíš snila o budoucí svatbě s Michaelem, a taky mám podezření, že Michael kvůli mně vaše zásnuby uspěchal. Úplně jsi ho změnila. Když se mi přišel omluvit, přiznal, že dokud jsi mu to neřekla, vůbec si neuvědomil, jak se chová. Jen doufám, že víš, kolik toho pro naši rodinu znamenáš. Dalas mi dárek – možnost vzít si letos v létě Dominicka – a já na to nikdy

nezapomenu. Jsem ráda, že mezi nás patříš.“

Venezia ji objala a Maggie se sevřelo srdce. Pohltila ji bolest kvůli jejich podvodu a touha, ale díky dlouholetým zkušenostem, kdy byla sama, se jí podařilo ten pocit potlačit.

Za hodinu už seděla v Michaelově Alfa Romeu a jela po úzkých klikatých silničkách směrem k jezeru. Převlékl se do vybledlých džín a nenápadné černé košile. Vlasy mu volně vlály kolem obličeje, občas zakrývaly jeho výraz před Maggiiným pohledem

a propůjčovaly mu pirátský vzhled, který ji tolik vzrušoval. V břiše ji zašimralo a kalhotky jí zvlhly. Zavrtěla se na sedadle a vytrhla svou mysl ze sna.

„Co budeme dělat?“ zeptala se otevřeně. „Už jsi o tom přemýšlel? Povíme to Alexe a mému bratrovi? Co když tvoji příbuzní přijedou do Států? A co Veneziina svatba?“

Zhluboka vzdychl, jako by si dělal starosti kvůli úplně něčemu jinému. „Teď se tím n e t r a p , c a r a . Myslím, že potřebujeme noc sami pro sebe, abychom si náš vztah ujasnili.“ Vrhl na ni žádostivý pohled. Potlačila

zachvění. Hrome. V sexu měla vždy navrch a líbilo se jí to tak. Možná je na čase ukázat mu, zač je toho loket.

„Promiň, jsem jen hloupá ženská. Proč bychom se měli trápit takovými maličkostmi, jako jsou sliby před Bohem nebo rozvod? Trochu se pobavme. Jo, vím o skvělém tématu, o kterém si můžeme povídat. Tvoje matka mi řekla, že jsi kdysi závodil v autech.“

Pevně sevřel volant. Trefa do černého. Vypadal, že jen těžko hledá slova, a její svědomí probodly pocity viny. „Vážně? Už

o tom nemluvíme,“ zamumlal.

„Jezdil jsem na závody, když jsem byl mladý. Pak otec onemocněl, bylo potřeba řídit rodinný podnik, tak jsem toho nechal. Konec příběhu.“

Tvářil se klidně, ale jeho náhlá zdrženlivost jí napověděla, že pod povrchem vřou emoce. Něžnějším hlasem prohodila: „Byl jsi dobrý. Mohl z tebe být profesionál.“

„Možná. To už se nikdy nedozvíme.“

Vítr jí cuchal vlasy a krajina kolem nich se rychle míhala. „Vadí ti, že jsi s tím skončil?“ zeptala se zvědavě. „Nikdy jsi nechtěl mít La

Dolce Famiglia na starosti, viď, Michaeli?“

Jeho profil připomínal vytesanou žulu. Na bradě mu poškubával sval. „Záleží na tom?“ utrousil. „Udělal jsem, co bylo třeba. Pro rodinu. Ničeho nelituju.“

Sevřelo se jí srdce a potom se doširoka otevřelo. Bezmyšlenkovitě se k němu naklonila a vzala ho za ruku. Vyplašeně na ni pohlédl.

„Jistěže na tom záleží. Uvědomil sis někdy, že jsi ztratil něco, co jsi miloval, a litovals toho? Nemyslím otcovu smrt, ale ztrátu svého snu. Skoro jsi dosáhl toho, cos vždycky chtěl, a najednou ti to vzali. Mě by

to hrozně naštvalo.“

Uchechtl se, ale dál se díval na silnici. „Otec a já jsme měli obtížný vztah,“ připustil. „Považoval moje závodění za nebezpečného a sobeckého koníčka. Nakonec mě přitlačil k tomu, abych si vybral – buď kariéru, nebo rodinné pekařství. Když jsem si zvolil závodění, řekl mi, ať odejdu. Sbalil jsem si věci, odjel a snažil se udělat si jméno. Jenže když mi zavolali, že měl infarkt, a já ho viděl v nemocnici, jak je slabý a nemocný, uvědomil jsem si, že moje přání nejsou tak důležitá, jak jsem si původně myslel.“ Pokrčil

rameny. „Došlo mi, že někdy jsou potřeby druhých důležitější než ty moje. Jak mi otec kdysi řekl, pravý muž se rozhoduje za všechny, nejen za sebe. Dlužil jsem jim to, a tak jsem obchod převzal. Nemám čeho litovat.“

Dlouho se na něj dívala. „Chybí ti závodění?“

Naklonil hlavu, jako by o její otázce uvažoval, a pak se na ni široce usmál. „To si piš, že jo. Každý den.“

Panebože, úplně ji dostal. Nejenže byl upřímný, ale vůbec se svou obětí necítil poškozený. Kolik mužů, s nimiž kdy chodila, litovalo

všeho, co je netěšilo, nebo se nechalo zcela pohltit vlastními přáními a potřebami? Michael měl hluboké vnitřní přesvědčení, které u žádného jiného milence nezažila.

„Tvoje rodina má štěstí, že tě má,“ zašeptala.

Neodpověděl, jen jí stiskl ruku, jako by ji už nikdy nehodlal pustit.

Za několik hodin dojeli na místo. Maggie se v duchu smála verzi Conteových o domu k pronájmu. Prostorné sídlo mělo k dispozici vlastní přistávací plochu pro helikoptéru, lagunu, zahrady a horké bazénky. Masivní cihlovézdiporůstal

břečťan a věžičku s hodinami obklopovala zelená džungle a pečlivě opečovávané zahrady. Vydlážděné cestičky se sbíhaly u masivního schodiště, kde na otevřené terase propojené s plně vybaveným barem byla rozestavená pohodlná houpací křesla. Základní barevné ladění čokoládově hnědé a zlaté doplňoval nablýskaný mramor a zářivé mozaikové dlaždice. Otevřenými okny vál do pokojů teplý vánek a Maggiiny smysly zaplavila vůně šeříku a citrusů.

Jejípodpatkycvakalyna lesklých dlaždicích. Michael vytáhl

z baru lahev vína se dvěma sklenkami a zavedl ji nahoru. Velkému pokoji vévodilo široké letiště a masivní stůl, na kterém stála kytice krvavě rudých růží. Dveře na balkon byly otevřené, jako by byli očekáváni. Maggie prošla po měkkém orientálním koberci k bílým záclonám a přitom obdivovala vkusně rozmístěné starožitnosti. Až po chvíli si uvědomila, že její manžel stojí u psacího stolu, opírá se o něj a prohlíží si ji.

Polkla a zmocnil se jí záchvěv strachu. Celé jí to přerůstalo přes hlavu – postel, svatba i to, co

k Michaelovi skutečně cítila. Země se pod ní otevřela a ona se zoufale škrábala ven a hledala pevnou půdu pod nohama. Zaryla nehty do dlaní. Krucinál, přece se nebude třást, jako by byla panna. V duchu si vyhubovala a narovnala se.

„Chceš jít na večeři?“ zeptala

se.

„Ne.“

Krev jí ztuhla v žilách. Vycítil

její náhlé rozpaky a pousmál se.

Vystrčila bradu a odmítla uhnout pohledem. „Tak na procházku do zahrady?“

„Ne.“

„Zaplavat si?“

„Ne.“

Založila si paže na hrudi, aby zakryla, že se jí vztyčily bradavky.

„Tak co chceš dělat? Stát tu a házet po mně očima?“

„Ne. Chci se milovat se svou manželkou.“

Zmocnil se jí náhlý smutek. Manželkou? Panebože, jak si přála, aby to bylo skutečné.

„Takhle nemluv,“ odsekla a zaníceně se chopila hněvu, který jí proudil žilami. „Nejsem tvoje opravdová manželka a oba to víme. Slíbils mi, že mě necháš na pokoji. Už spolu nebudeme spát.“

Došel k ní a vzal ji do náruče.

Starost a něha v jeho obličeji jí lámaly srdce. „La mia tigrotta, co se děje? Nikdy bych neudělal nic, co bys nechtěla.“ Odhrnul jí vlasy z obličeje a naklonil jí bradu vzhůru.

„Jetolež.“Zamrkala, aby potlačilaslzy,přeskterétéměř neviděla. Pobuřovalo ji, že mu dává najevo svou slabost. „My jsme lež.“ Na rtech jí zavanul jeho dech.

Jemně ji políbil, vklouzl jazykem dovnitř a něžně ho propletl s jejím. Chtěla se mu vzepřít, ale její tělo ve vášnivém objetí ochablo. Otevřela ústa a podlehla. Zaryla mu prsty do ramen a přitiskla se

k němu.

Pomalu zvedlhlavu. Z inkoustově černých očí sálalo horko, vpalovalo se do ní a ničilo veškerý její odpor. „Ne, Maggie,“ zašeptal vroucně. „Tohle už není lež. Chci se s tebou, se svou manželkou, milovat. Právě teď. Dovolíš mi to?“

Vždy se choval čestně a Maggie věděla, že stačí, aby zavrtěla hlavou, a odtáhne se od ní. Panebože, co se to s ní stalo? Proč ho tolik chce?

Čekal na její rozhodnutí.

Tělo i mysl ji varovaly, ale tichý hlásek v koutku jejího mozku

zvítězil. Vem si, co se ti nabízí, a zůstanou ti aspoň vzpomínky. Přežila už mnohem horší věci. Ale nyní se bála, že pokud ho dnes večer odmítne, bude to její konec.

Přitáhla si jeho ústa ke svým. Vášnivě ji políbil a jejich jazyky se dotkly. Vzal ji do náruče a nesl k posteli. Něžně ji svlékal a rukama, ústy i jazykem zkoumal každou část jejího těla. Se zasténáním si vychutnávala slast, kterou jí přinášel. Pak na chvíli přestal, svlékl se a začal znovu. Kroutila se pod ním a prosila, až jí konečně roztáhl nohy a zastavil se těsně nad ní.

Jako by vycítil její strach, bez jakýchkoli otázek se překulil, chytil ji za boky a posadil ji na sebe.

Vykřikla a začala se pohybovat, horečně toužící po uvolnění. Mnul jí ňadra, přejížděl po bradavkách, a když naposled zavadil o klitoris, Maggie vybuchla na tisíc kousků.

Jakmile dosáhli orgasmu, vykřikl její jméno a Maggie se zhroutila na jeho hruď. Objal ji a pošeptal jí do ucha: „Tohle je skutečné.“

Maggie mlčela. Srdce jí plakalo a rty se jí chvěly v touze vykřičet ze sebe ta slova: Miluju tě. Ale posměšný hlásek v hlavě jí

připomněl jedinou pravdu, jakou kdy poznala. Není to navždy. Nikdo tě nemůže milovat navěky.

Proto neřekla nic. Jen zavřela oči a usnula.

Michael seděl vedle postele se dvěma sklenkami šampaňského a pozoroval ji, jak spí. Zvláštní, že na ni až včera poprvé vznesl nárok. Kdykoli spal se ženou, o kterou měl zájem, s každým dalším setkáním a dnem jeho touha o něco zeslábla, dokud nezůstalo nic než vlažné přátelství, s nímž ani jeden z nich nic nezmohl. Ale teď, když se díval na svou novomanželku, mu krví

proudilo vzrušení a vědomí, že je to tak správné. Stejný pocit míval na závodní dráze, neznámé volání neznáma a hlubokou jistotu, že byl stvořen k tomu, aby řídil závodní auto.

Maggie zas byla stvořena pro

něj.

Teď už to věděl a vyrovnal se

s tím. Uvědomil si, že pokud ji má přesvědčit, aby bylo jejich manželstvískutečné, musí našlapovat velmi opatrně. Bylo zvláštní, jak mu láska vždy připadala vzdálená a neskutečná.

Nynítochápal.Celoudobu čekal na Maggie Ryanovou.

Hned první večer, když se setkali při schůzce naslepo, to spojení vycítil. Její duchaplnost a silná sexualita ho udeřily bez varování. Fascinovala ho ve všech směrech, ale v krvi cítil něco hlubšího a trvalejšího, co ho přimělo ztuhnout strachy. Okamžitě pochopil, že kdyby se s ní miloval, už nikdy by se s ní nechtěl rozejít. Přesto ztělesňovala vše, co podle svého názoru u manželky nechtěl. Bylo mu jasné, že by mu rozcupovala srdce na kousíčky a už nikdy by se z toho nezotavil.

Během roku na ni mnohokrát myslel, ale vždy odsunul její

obrázek do pozadí a přesvědčoval se, že není možné, aby utvořili pár. Teď se zdálo, že všechny cesty vedou do Říma.

Byla druhou polovinou jeho duše.

Jen ji o tom musel přesvědčit.

K tomu však potřeboval zbořit jistá tabu. Zhluboka se nadechl. Jak se má na nadcházející úkol připravit? Ačkoli to byl riskantní krok, domníval se, že je správný. Chtěl se s ní spojit na hlubší úrovni a neustálý neklid, který s ním v posteli cítila, mu napovídal, že před ním něco tají. Uvěří mu natolik, aby se s ním o to tajemství

podělila?Odevzdásemu někdy zcela?

Hodlal to zjistit. Otevřela oči.

Usmál se jejímu ospalému, spokojenému výrazu, když se na matraci protáhla. Přikrývka sklouzla a nabídla mu lákavý pohled na její dokonalá ňadra. Široce se usmála. „Líbí se ti to?“

Dostane ho brzy do hrobu, ale Michael tam půjde s úsměvem na tváři. Přikývl a podal jí sklenku šampaňského.

„K životu potřebuju jen pár věcí,“ prohodila. „Kávu, čokoládu a šampaňské.“ Spokojeně vzdychla

a napila se.

Michael se opřel ve starožitném křesle s květinovým potahem a uculil se. „Nechybí ti v tom výčtu něco?“

„Co?“

„Sex.“

Usmála se ještě samoliběji, až se zavrtěl a jeho erekce zesílila.

„To se rozumí samo sebou.“

Zasmálseazavrtělhlavou.

„C a r a , jsiúžasná.Vposteli i jinde.“

„Snažím se.“Usrkla šampaňského, ale Michael vycítil, že začíná být ostražitá. Potřeboval si jít za svým a vyvést ji z míry.

„Maggie, líbí se ti mít nad vším kontrolu?“

„Je to snad špatné?“

Upřeně se na ni díval, ale odmítla zvednout hlavu. „Vůbec ne. Jsi silná žena a bez takové vlastnosti bys to daleko nedotáhla. Jen mě napadlo, co si myslíš o dominanci v posteli.“

Ostře se nadechla a zvedla hlavu. „Proč? Chceš být dominantní?“ Otřásla se. „Nejsem žádná subinka, hrabě. Četla jsem pár románů s tematikou BDSM, ale biče mě neberou.“

D i o s , byldo

ní

blázen.

„ N e , c a r a , anijá

si

nelibuju

v bolesti. Ale zdá se mi, že máš radši, když máš milování pod kontrolou. Nic proti, ale zajímalo by mě, jestli jsi někdy opravdu podlehla.“

Přimhouřila oči. „Podléhám pokaždé, když dosáhnu vrcholu. Co tím chceš naznačit?“

Došel do koupelny, vytáhl z bílých županů dva pásky a vrátil se k posteli.

„Co to děláš?“ zeptala se. „Máš rád výstřední sex?“

Posadil se vedle ní. „Věříš mi, Maggie?“

Její rysy zostražitěly. „Proč?“

„Tak věříš?“

Zaváhala. „Ano. Věřím ti.“

Při jejím upřímném tónu pocítil úlevu. „Díky. Chci tě požádat, abys mi něco dovolila.“

„Co?“

„Rád bych tě svázal.“

Z jejích rtů unikl přidušený smích, ale chybělo mu veselí.

„Řekni, že si děláš legraci. Copak nemůžeme mít normální sex?“

„To ano. Ale chci něco víc. Dát ti tolik potěšení, že prostě vybuchneš. Přeju si, aby ses úplně uvolnila a věřila mi natolik, že se pro dnešní noc vzdáš kontroly. Jestli ti to bude nepříjemné, řekneš mi to a já přestanu. Uděláš to pro

mě?“

Posadila se, dívala se na pouta a kousala se do rtu. „Nevím, jestli to dokážu,“ přiznala.

„Myslím, že ano.“ Jeho rtů se dotkl úsměv a přitom dráždivým způsobem pohupoval pouty, aby ji zbavil nervozity. „Můžeme se trochu pobavit. Vždycky jsem snil o tom, že svou manželku svážu. Díky tobě se moje fantazie uskuteční.“

Trpělivě čekal, zatímco o té představě přemýšlela. Její emoce spolu soupeřily o to, která vyhraje. Nakonec přikývla. „Zkusím to.“ Podrážděně vydechla. „Ale jen

proto, že máš v sobě nějakou fetišistickou úchylku, které se potřebuješ zbavit.“

Zasmál se. Pečlivě jí jedním páskem svázal zápěstí nad hlavou a druhým ji připoutal ke sloupku postele. Zatahala a Michael se ujistil, že jsou pouta dostatečně volná, aby si nepřipadala jako v pasti a mohla se z nich svobodně vykroutit. Při pohledu na její nahé tělo v něm rostlo vzrušení.

„Co teď?“ Odfoukla si vlasy z obličeje a zamračila se.

Michael se jejímu rozmrzelému výrazu usmál, obkročmo si na ni sedl a sklopil oči.

Najednou ho veškeré veselí opustilo. Byla úchvatná – samé dráždivé křivky a svaly. Pomalu se sklonil a políbil ji, vklouzl do jejích úst a vnikal jazykem dovnitř a ven v předehře toho, co se chystal udělat dál. Když se odtáhl, ztěžka dýchala a oči se jí svůdně zastřely.

Dal si na čas. Okusoval a sál jí bradavky, přejížděl jí rukama po břiše a po bocích, pak sklouzl k hýždím a ještě o kousek jí roztáhl nohy. Zastavil se na výčnělku, který žadonil po jeho dotyku, a potom do ní prstem vnikl.

Vykřikla a zatahala za pouta. Posunul ji kousek výš, dvěma prsty

se vnořil do jejího vlhkého žáru a palcem jí dráždil klitoris. Kroutila se pod ním na posteli a každý sval se jí chvěl dychtivým očekáváním.

„Zatraceně, rozvaž mě! Chci se tě dotknout.“

„Ještě ne, cara. Příliš si svou fantazii užívám.“

Proklela ho a Michael se zasmál, sklonil hlavu a dál ji ochutnával.

Dosáhla silného orgasmu. Z hrdla jí vylétl výkřik a Michael její slast co nejdéle prodlužoval. Když nejsilnější vlna pominula, bezmocně se pod ním otřásla.

Roztáhl jí nohy ještě víc a jedním prudkým pohybem do ní vnikl.

Zatnul zuby a modlil se, aby se dokázal ovládnout. Sevřela ho jako ve svěráku a tělo se jí křečovitě otřáslo. S pocitem čirého potěšení ji pomalu vmáčkl do matrace.

„Michaeli.“ Její zastřené oči najednou vzplály panikou, vzepjala se pod ním a horečně zatahala za pouta. „Ne.“

Bylo zřejmé, že má opravdu strach. „Podívej se na mě, mia amore. Podívej se mi do očí a uvidíš, kdo jsem.“

Poslechla a její pohled se zaostřil. Panenky se jí rozšířily

poznáním a svaly se postupně uvolnily. Něžně ji políbil a palcem otřel slzu, která jí stékala po tváři.

„Miluju tě, Maggie. Nikdy jsem neměl zájem o Alexu a ani mít nebudu. Miluju tebe.“

Pohnul se. Každým pohybem na ni uplatňoval nárok, ujišťoval ji o svých citech a o potřebě ji vlastnit.Konečně

přestala vzdorovat, přidala se k němu a společně stoupali čím dál výš. Nakonec vybuchla a všechny myšlenky pustila z hlavy. Zaplavila ho téměř nesnesitelná slast. Když bouře nakonec utichla, Michael si uvědomil, že už nikdy nebude žít tak

jako dosud.

A ani si to nepřál.

Miloval ji.

Ta slova se jí znovu a znovu odrážela v hlavě. Někdy zněla melodicky jako operní árie, jindy je podbarvovala jízlivost a posměch. Potřebovala si to srovnat v hlavě, ala zatím byla příliš vyděšená.

Protáhla si nyní osvobozené ruce. Držel ji s takovou něhou, jakou jí ještě žádný muž neprojevil. Milování s ním vůbec nebylo výstřední. Jen jí dával všechno a žádal o totéž.

Potlačila slova, která se jí drala na rty, a mlčela. Byla to jen dvě prostá slůvka, ale ta nejobtížnější, jaká kdy měla vyřknout. Jeho zpocené tělo, pevné a skutečné, se tisklo k jejímu. Dal jí něco, co se nedalo vyvážit penězi. Důvěru. Tím, že ji svázal a donutil podlehnout, ji naučil věřit jiné lidské bytosti.

Něžně ji políbil na rozcuchané vlasy. „Děkuju ti, žes mi věřila. Chci se o tobě všechno dozvědět, cara, ale dokážu čekat.“

Jeho trpělivost ji ohromila. Proč usiluje o víc než o její tělo? Jeho přiznání, že Alexu nikdy

nemiloval, působilo upřímně a pravdivě. Možná to cítila vždy, ale nechtěla přijít o poslední překážku, která je oddělovala. Teď už neměla kam utéct, a přece ta dvě slova, která potřeboval slyšet, nedokázala říct.

Zavřela oči a dala mu to jediné, co jí zůstalo. Pravdu.

„Bylo mi šestnáct. I když to bude znít jako otřepaná fráze, byla jsem blázen do zadáka z fotbalového týmu. Samozřejmě si mě skoro nevšiml, ale já dělala všechno, co dívky obvykle dělají, abych upoutala jeho pozornost. Jednou přišel a začal si se mnou

povídat. Za pár dní mě pozval na rande. Byla jsem radostí bez sebe a věřila, že spolu konečně začneme chodit.“

Michael ji přestal hladit po vlasech a pomalu se k ní obrátil. Cítila, jak se do ní vpíjí pohledem, ale dál upírala oči na strop a vyprávěla události, které se jí odvíjely před očima.

„Naplácala jsem na sebe spoustu make-upu, vzala si krátkou sukni a halenku, která odhalovala i to málo, co jsem měla. Nikdo na mě nedohlížel, a tak jsem šla, jak jsem chtěla, aniž bych dodržovala nějaká pravidla.

Vzal mě do kina a pak mě zavedl zpátky do školy na fotbalové hřiště. Sedli jsme si na trávu a dívali se na měsíc. Připadala jsem si hrozně šťastná, dokud mě nepovalil na zem a nestrčil mi ruku pod halenku. Byla jsem samé řeči, ale skutek utek. Nikdy předtím jsem nebyla na schůzce s klukem, a tak jsem mu některé věci dovolila, protože jsem si myslela, že je to tak správné. Pak mi stáhl sukni.“

Zhluboka se nadechla a Michael jí pevně stiskl ruku. Mlčky čekal, až bude připravená mluvit dál, a jeho teplo jí konejšivě pronikalo do pokožky. „Znásilnil mě, potom se

odtáhl a řekl, že jsem ho zklamala. Prý jsem si o to svým oblečením a postojem říkala. A jestli to někomu povím, budu celé škole pro smích. Oblékla jsem se a on mě odvezl domů. Před domem mi řekl: Díky za zábavu. Někdy si to zopakujeme.

Vystoupila jsem z auta. Matka se v obýváku dívala na televizi. Šla jsem rovnou za ní a se vším se jí svěřila.“

Události té hrozné noci ji dusily, ale tentokrát s ní někdo byl a měl dost zájmu, aby ji poslouchal.

„Matka se rozesmála a řekla mi, že mám, co jsem chtěla. Doporučila

mi, ať si pohlídám, jestli nejsem těhotná, a příště na to jdu chytřeji. Potom odešla.“ Maggie odtrhla pohled od prázdného stropu a obrátila se k Michaelovi.

„Nevěděla jsem, co mám dělat. Připadalo mi, že zešílím. Několik dní jsem zůstala doma a pak jsem se vrátila do školy. Když jsem ho potkala na chodbě, jen jsem mu kývla na pozdrav. Těhotenský test vyšel negativní. Začala jsem brát prášky. A najednou jsem si uvědomila, že před sebou mám dvě cesty a musím si vybrat.

Mohlajsemsvousexualitu schovatzavolnéoblečeníauž

nikdy neprožít s klukem fyzické potěšení. Nebo jsem to mohla pustit z hlavy a zařídit se po svém. Chápala jsem, že mi sex může přinést radost, ale podmínky musím stanovovat já. A postarat se, aby se mi nic takového už nikdy nestalo.“

Srdce jí bušilo tak, že se bála, aby nedostala záchvat. „Rozhodla jsem se, že nedovolím, aby si ten ničema vzal část toho, co jsem. A tak jsem se od té doby oblékala, jak jsem chtěla, a sama určovala, kdy, kde a s kým budu spát. Přesto někdy, když je muž nade mnou, se mi vzpomínky vrátí a já zpanikařím. Nesnáším to, ale zřejmě nedokážu

částsvépamětiovládnout.Až doteď.“

Michael napřáhl ruku a přivinul si její hlavu k hrudi. Jeho síla, teplo i pocit bezpečí ji zaplavily v mohutné vlně, která jí vyrazila dech. „To je mi moc líto, cara. Neměl jsem tušení, co se stalo, jinak bych na tebe tak netlačil.“

Energicky zavrtěla hlavou. „Ne, jsem ráda, žes to udělal. Teď se už nebojím.“

Nadechl se a Maggie si uvědomila, že se zachvěl. Pomalu zvedla hlavu a pohlédla mu do obličeje.

V jeho očích se leskla hrdost a planoucí zuřivost. Něžnýma rukama jí odhrnul vlasy z čela.

„Svět není vždycky spravedlivý a správný, ale ty, mia amore, jsi z té události čerpala sílu. Aniž by ti někdo pomohl, zařídila sis život podle vlastních představ. Zahanbuješ mě.“

Kousla se do rtu a položila hlavu zpátky na jeho hruď. Michaelova slova se nesla tichou místností a zbortila poslední část cihlové zdi, která střežila její srdce. Slzu, která mu sklouzla na hruď, nijak nekomentoval.

AMaggiehokvůlitomu

milovala ještě víc.

KAPITOLA DVANÁCT

Za dva dny seděla Maggie vzadu na terase, usrkávala víno a hladila Danta. Ležel na stole, vyhříval se na sluníčku a tiše předl. Překulil se na bok a odhalil velké břicho, oblíbené místo, kde chtěl, aby ho škrábala. Jakmile přestala, když ji začala bolet ruka, Dante na ni zasyčel, ačkoli teď už věděla, že je to planá hrozba.

„Jsi hrozný herec,“ pokárala ho.

Mrzutě na ni upíral velké zelené oči. Netrpělivě si povzdychla

a odložila sklenku. Zlehka mu přejela nehty po břiše a kocour začal opět příst tak hlasitě, že to připomínalo motorovou pilu. „Fajn, takže už jsi šťastný?“

Bože, nesnášela kočky. Samozřejměžestejnějako

Dante lhala, jako když tiskne. Tenhle potulný kocour se jí dostával pod kůži. I když to bylo hloupé, cítila vzrušení, že nikomu kromě ní nedovolí, aby se ho dotkl. Nějakým zvráceným způsobem měla pocit, že k sobě patří. Dvě zbloudilé samotářské duše, které neumí jednat s lidmi.

Co si jen počne?

Michael ji miluje. Od jeho vyznání, které s ní otřáslo, a její zpovědi, která byla stejně zdrcující, se mlčky shodli na tom, že už to téma nebudou rozebírat. Maggie mu chtěla věřit a přála si mu ta slova oplatit, ale něco ji drželo zpátky.

Její minulost.

Sluneční světlo se odrazilo od dvoudrátového diamantu na jejím pravém prstě a ten posměšně zajiskřil.

Musela se brzy rozhodnout. Souhlasila, že zůstane o několik dní déle, dokud nebude mít jistotu, že se paní Conteová uzdravuje a Veneziina svatba nabere jasnější

obrysy.

Kromě matky o svém znásilnění nikdy nikomu neřekla. Matčina reakce zničila její důvěru, kterou opět oživil až Michael. Při vzpomínce na jeho ruce, ústa a jazyk na každé části svého těla, když nemohla dělat nic jiného než se mu odevzdat, jí naskočila husí kůže. Hrome, teď už věděla, proč je bondáž v literatuře tak oblíbené téma.

Dante po ní pošilhával, jako by jí četl myšlenky, potom jí odstrčil ruku a protáhl se do jiné pozice.

„Jo, vsadím se, že jsi samec, který zbouchne všechny bezmocné kočky

ve městě,“ utrousila. „Měl bys za své činy převzít zodpovědnost, kamaráde. Asi tě vezmu k veterináři a nechám tě vykastrovat.“

„Povídáš si s kocourem?“

Obrátila hlavu a snažila se nezačervenat. Carina měla ruce založené na hrudi a smála se na ni.

„Samozřejmě že ne,“ ohradila se Maggie vášnivě. „Slyšíš trávu růst.“ Dívkasezachichotala. „Jo, jasně.Ahoj,Dante.“Popošla o několik kroků blíž, napřáhla ruku a promluvila na kocoura tichým, konejšivým hlasem. Sledoval její snahu o kontakt a obě ženy zatajily

dech.

Pak se znechuceným zasyčením vyskočil, švihl ocasem a zmizel v křoví. Carině poklesla čelist. Maggie skryla spokojený výraz a usrkla vína. „Proč mě nemá rád?“ postěžovala si dívka. „Miluju zvířata. Krmím ho. Ty ho urážíš, a přece tě zbožňuje.“

Maggie pokrčila rameny. „Muži jsou nevypočitatelná stvoření. Copak je?“

„Jedeme do města podívat se na květiny. Přidáš se?“

Maggie pokrčila nos. „To bude nuda. Klidně si to nechám ujít.“

Carina se uchechtla. „Taky nejsem zrovna milovnicí flóry, ale

nemůžu se z toho vykroutit tak snadno jako ty, když jsi v rodině nová.“ Vzdychla. „Fajn, užij si to. Ještě se uvidíme. Máma odpočívá, ale jinak se cítí dobře.“ Obličejem jí prolétl zmatený výraz. „Vlastně je to dost zvláštní. Jakmile jste vy dva odjeli, vrátila se jí veškerá energie a znovu vypadala, že je sama sebou. Stavil se tu doktor a říkal, že šlo zřejmě jen o planý poplach.“

„Hm. Divné, ale aspoň že je jí líp.“

„Jo, máš pravdu. Měj se.“

Carina odešla a Maggie, která si vychutnávala teplo a ticho, tam

ještě chvíli poseděla. Potřebovala najít Michaela. Teď, když byl dům prázdný, byla vhodná chvíle, aby si promluvili. Dopila zbytek vína na kuráž a vešla do domu.

Nakoukla do několika místností a pak uslyšela z pracovny jeho hluboký hlas. Zastavila se přede dveřmi a zarazila se. Možná by měla počkat venku, dokud…

„Ne, Maxi, nevzala si mě pro peníze. Vydělává dost sama. Chováš se jako kvočna, mia amico.“

Ztichl a potom promluvil s chladem, při kterém jí přeběhl mráz po zádech. „Cože jsi udělal?

Najal jsi soukromého detektiva, aby ji prověřil? To je nepřijatelné. Ano, vím o její minulosti. Není jako její rodiče. Merda, tohle nezpochybňuj. Teď je to moje manželka.“

Další ticho.

„Ne, myslím, že nějakou dobu děti mít nebudeme – potřebuje trochu času. Není to typická žena, kterou jsem si chtěl vzít, ale moje představy se změnily. Dokážu čekat.“ Maggie ho slyšela, jak přechází sem a tam. „Je to moje rozhodnutí a už o něm nehodlám diskutovat. Postarám se, aby naše manželství fungovalo.“

Rozhovorchvílipokračoval,

zatímco pořád stála na chodbě. Zaplavilo ji ponížení a začala ji brnět pokožka. Max nevěřil, že je pro jeho nejlepšího přítele dost dobrá. Co mu ten detektiv napovídal? Že manželství jejích rodičů byla fraška a Maggie nikdy neměla normální vztah? Max během několika minut, kdy se s ní setkal, pochopil pravdu, kterou se zoufale snažila utajit.

Byla jen prázdná skořápka. Michael si zasloužil víc. Potřeboval nekomplikovanou ženu s otevřeným srdcem, kterou jeho rodina nebude muset nic učit. Takovou, která miluje kočky, děti

a vaření.

Rozhodně ne potvoru, jako je ona, s pokřivenou minulostí, raněným srdcem a neschopností milovat.

Pomalu vycouvala a bojovala s hrozícím záchvatem paniky. Otočila se a pak ho uslyšela.

„Ach, la mia tigrotta, nechceš se projít? Je krásný večer.“

Jeho melodický, sytý hlas ji pohladil po pokožce a lákal ji, aby na všechno zapomněla.

A tehdy pochopila pravdu.

Už nemůže nic předstírat. Před Michaelem ani před sebou.

Zadívalasenamanžela

a učinila jediné rozhodnutí, které mohla.

„Michaeli, jedu domů.“

Zamrkal a napřáhl ruku, ale ucukla. Zamračil se. „Co je, Maggie? Stalo se něco?“

„Chci být sama.“

„Je to kvůli nám?“ Popadl ji za ruku a naklonil se k ní. „Vyděšeně utíkáš, protože jsem přiznal, co k tobě cítím? Vím, že jsme o tom nemluvili, ale myslel jsem si, že potřebuješ trochu času.“

Vyškubla se mu a ušklíbla se.

„O to se nestarej. Jen řekněme, že mě ty lži už unavují a chci zpátky svůj život. Ne tenhle falešný. Tohle

falešné manželství.“ Prudce zvedla ruce a opsala jimi celou místnost.

„Tohle všechno jsou kecy! Hrajeme roli, předstíráme, že jsme svoji, a potom se necháme dohnat ke skutečné svatbě, i když není šance, aby náš vztah fungoval. Jsme příliš odlišní. Já tohle nechci!“ vykřikla.

„Nechci zvědavé sestry, toulavé kočky ani povinné lekce pečení! Nechci, aby mě pořád dusila tíha zodpovědnosti. Líbí se mi být svobodná a rozhodovat se sama. Takže je na čase, abychom se oba probudili a přestali si hrát na filmový románek.“

Na jeho bradě poškubával sval.

Vztek se mísil s bolestí a to ji pobuřovalo ještě víc. „Copak pro tebe moje slova nic neznamenala?“ vybuchl. „Řekl jsem ti, že tě miluju. Nezáleží ti na tom?“

Vystrčila bradu a setkala se s jeho pohledem. „Tvoje slova nic neznamenala.“

Obrátila se na podpatku a chystala se odejít. Pohnul se, aby jí v tom zabránil, ale zaprskala jako Dante a vycenila zuby. „Nech mě být. Copak nechápeš, že si to nepřeju? Nestojím o tebe ani o ten hrozný život, který tvoje skutečná manželka povede! Zachovej si nějakou hrdost, proboha.“

Tentokrát jí dovolil, aby odešla. Vyřítila se po chodbě, aby našla útočiště,kdesipředspěšným odjezdem bude lízat rány. Projde se po městě, věci tu nechá a vezme si je později. Kromě fotoaparátu se dalo všechno nahradit. Bude lepší vypadnout hned, než se opět setká s jeho sestrami. Michael už nějakou

výmluvu vymyslí.

S těžkým srdcem zvedla fotoaparát, kabelku a mobilní telefon. Několikrát si rychle zavolala a pak opustila jediný domov, v němž měla kdy pocit, že někam patří. Jediný domov, kde se cítila milovaná.

Ani se neohlédla.

„Co se stalo?“

Maggie seděla v obývacím pokoji a dívala se na svou nejlepší přítelkyni. Alexa držela na boku dítě a přes rameno měla jako obvykle přehozenou plínku. Lily brebentila, sledovala štěně, které si hrálo u matčiných nohou, a radostně vřískala. Zlatý chumel srsti sahal tlapkou po Alexiných nohách nazutých v pantoflích a pokaždé, když udělala krok, pelášil sem a tam.

Zrzoun, ten ošklivý pes, kterého si Alexa s Nickem na její naléhání

víc než před rokem nechali, ležel na místě, kam oknem dopadalo sluneční světlo, a nesouhlasně štěně pozoroval. Modrooranžový šátek baseballového týmu Mets uvázaný kolem krku mu propůjčoval elegantní vzhled, který by u kdysi prašivého potulného psa nikdo nečekal.

Maggie se snažila vyhnout tématu. „Nemůžu uvěřit, že jste si pořídili štěně. Nick nesnáší nepořádek.“

Alexa si netrpělivě povzdychla a odtančila z dosahu chlupatého klubka. „Tentokrát za to nemůžu. Nick se vracel z nábřeží a našel

kňučícího Simbu v lese. Štěně mělo všude po těle pohmožděniny. Někdo ho musel vyhodit z projíždějícího auta.“

Maggie sebou trhla. „Stejně bych si myslela, že ho odveze do útulku. Cos to s mým bratrem provedla?“

Alexa se zasmála a pohupovala se v rytmu hip-hopové hudby, která se linula z reproduktorů rozmístěných po místnosti. Simba potěšeně vrčel a snažil se s jejími pohyby udržet krok. Lily se chichotala. „Nejdřív to zvíře odvezl k veterináři a potom ho přinesl domů a požádal mě, abych si na něj

nezvykala. Řekl, že dal do novin inzerát a hledá mu domov.“ Pokrčila rameny. „Tak jsem ho při tom nechala. Po týdnu inzerát zmizel a už jsme se o tom nikdy nezmínili. Když přijde z práce domů, říká tomu štěněti ahoj dřív než mně.“

Maggie zaplavila touha. Stýskalo se jí po hloupém kocourovi i po tom, jak se převracel a vyžadoval, aby ho škrábala na břiše. Stýskalo se jí po Carinině temperamentu a dychtivosti, Juliettině obchodním přístupua Veneziiných dramatických výbuších. Stýskalo se

jí po klidné pomoci Michaelovy matky v kuchyni, vůni pečení a popíjení kávy na terase.

Stýskalo se jí po manželovi.

Soustředila se na dýchání a bránila se ostré bolesti. Musí žít ze dne na den. Zvládne to, je bojovnice. O kolik je přežívání horší než žití?

„Můžeš mu jaksepatří poděkovat, protože jsem ti přivezla dárek.“ Maggie jí hodila červené negližé. „Podrobnosti vynech, prosím. Už tak je dost divné, že souložíš s mým bratrem.“

Alexa se zasmála a zadívala se na krásné hedvábí zdobené krajkou,

které držela v ruce. „Díky, zlato, přesně to dnes večer potřebujeme. Kromě hlídání.“

„Tenhle týden si Lily na jeden večer vezmu, abyste si mohli někam vyrazit. Nějakou dobu se teď nikam nechystám.“

Ohnula ruce. Její prázdný prsteníček se posměšně blýskl a Maggie chvatně sevřela prsty v klíně.

Alexa si ji dlouze prohlížela. Když promluvila, zněl její hlas tiše a konejšivě. „Maggie, musíš mi povědět pravdu. Co se děje?“

Maggie pokrčila rameny. „Jela jsem do Itálie. Viděla jsem

Michaela. Teď jsem zpátky. Nic dalšího se k tomu říct nedá.“

„Přišel za mnou.“

Maggie prudce zvedla hlavu a zalapala po dechu. „Cože? Co ti řekl?“

Alexa došla k dětské postýlce, položila do ní Lily, jemně shodila Simbu z nohy a sedla si ke své přítelkyni na pohovku. Z jejích modrých očí vyzařoval soucit i podpora. „Michael mi všechno pověděl, Maggie. O cestě do Itálie i o tom, že ses vydávala za jeho manželku. Potom jste svůj svazek posvětili před knězem. Vyznal ti lásku, ale utekla jsi a hodila mu ta

slova do tváře.“

Z té lži se jí zatmělo před očima. Celá se třásla a snažila se mluvit rozumně. „Nevysvětlil ti všechno, Alexo.“

„Tak co kdybys to udělala ty?“ Alexiným obličejem prolétl zraněný výraz. „Jsi moje nejlepší kamarádka.“

Maggie ji chytila za ruce a pevně stiskla. Zadržela hrozící slzy. „Je mi to moc líto. Měla jsem plán, ale selhal a všechno se zvrtlo. Uzavřela jsem s Michaelem dohodu, že si budu hrát na jeho manželku, pokud mi slíbí, že se od tebe bude držet dál. Vím, že je

vášnivý muž, a dělala jsem si starost o tebe a o Nicka. Souhlasil, ale když jsme dorazili do Itálie, nějak se to zkomplikovalo.“

„Nechápu, že se té představy pořád držíš. Mezi námi kromě přátelství nikdy nic nebylo.“

„Už to vím.“

„Co se stalo? Začala ses do něj zamilovávat?“

Maggie přikývla. „Nejdřív jsem si myslela, že jde jen o sex. Ale potom mě jeho rodina přijala mezi sebe, i ten pitomý kocour, pak jsme spolu znovu spali a já začala mít bláhové představy o našem vztahu. Řekl mi, že mě miluje.“

AlexastisklaMaggieprsty.

„Cos mu odpověděla?“

„Nic. Nemohla jsem nic říct, protože jsem mu to nevěřila. Chtěla jsem si o tom promluvit, ale pak jsem ho slyšela, jak telefonuje s přítelem Maxem.“ Zhluboka se nadechla. „Max nevěří, že jsem pro Michaela dost dobrá. Považuje nás za hrozný pár a má pravdu.“

Alexaseostřenadechla.

„Odkdy posloucháš názory někoho jiného?“

Maggie tvrdošíjně zavrtěla hlavou. „Slyšela jsem ten rozhovor. Nehodím se k němu – nejsem typ ženy, kterou potřebuje. Chce velkou

rodinu s domácími mazlíčky a neustálými cestami do Itálie. Přeje si milou manželku s úctyhodnou kariérou a příjemným vystupováním. My dva se na ničem neshodneme.“

„Ach,Maggie.“Alexají sevřela ruce a do očí jí vhrkly slzy.

„Copak nechápeš, že tohle všechno jsi? Kdy ti to konečně dojde? Jen tvoje věrnost k Nickovi a ke mně a tvoje zanícení nás chránit jasně dokazují, že jsi stvořená k tomu, abys měla vlastní rodinu. Michael je složitý muž, což spousta žen nevidí nebo o tom neví. Ale ty ano. Znamenáš pro něj

výzvu, která v něm vyvolává mnohem hlubší city. Když se mi přišel svěřit, měl zlomené srdce. Myslí si, že ho nemiluješ a nikdy milovat nebudeš, a je zdrcený.“

Maggie potlačila slzy. Bože, představa, že Michaela ranila, ji ničila. Vroucně ho milovala, a přece věděla, že Alexa nedokáže pochopit pravdu.

Maggie potřebovala mnohem víc. Zvláštní, že nikdy dřív nevěřila, že za to opravdu stojí, ale Michael ji změnil. Tím, že se do něj zamilovala, pochopila, že musí zůstat pouze s mužem, který bude cítit totéž. Nic jiného by nesnesla.

„Promiň, Al, ale chci začít znovu a už nikdy nechci o Michaelovi Contem mluvit. Jestli jsi opravdu moje kamarádka, uděláš to pro mě.“ Zlomil se jí hlas.

„Prosím.“

Alexapodrážděněvydechla.

„Ale…“

„Prosím.“

Sevřela rty a potom přikývla.

„Dobře. Jen chci, abys byla šťastná, Maggie.“

Představabezútěšné budoucnosti zahalila Maggie jako mrak. Donutila se k úsměvu. „To bude dobré. Teď si povídejme o něčem jiném.“

Čas plynul a Maggie aspoň na chviličku předstírala, že se všechno vrátilo do normálních kolejí.

Michael seděl za stolem a díval se na své poznámky k zahajovacímu ceremoniálu. Za dva dny se jeho sen pro rodinu a La Dolce Famiglia konečně splní. V pátek večer bude slavnostně odhalena první pobočka jejich pekařství a konečně budou moct v porovnání se všemi ostatními ukázat, co umí.

Počasí slibovalo krásné svěží jarní dny zalité sluncem a podle předpovědi mělo vydržet. Podnik byl připravený nabídnout rozmanité

zákusky, speciální kávu a čerstvý chléb. Nábřeží v centru města bylo snem několika investorů, kteří měli úplně jiné vize než ostatní.

Měl to být nejšťastnější týden jeho života.

Místo toho jeho tělo i srdce chřadly zármutkem. Rozhodl se, že poví Alexe pravdu, aby pochopil, jestli má nějakou naději, že Maggie získá. To, co mu v Itálii řekla a co svým odjezdem ještě potvrdila, ho mučilo. Nechtěla ho. Nemilovala ho. A nepřála si život, který jí mohl nabídnout.

Takový večer, jako když odjela, by už nikdy nechtěl zažít. Vymyslel

si za vlasy přitaženou historku o nemocném strýci a přitom nesměl vypadnout z role, aby si matka a sestry nemyslely, že se něco stalo. Nazítří odjel z Itálie a pověřil řidiče, aby odvezl Maggie zavazadla, která si u něj nechala.

Přitiskl si prsty k třeštícím s p á nkům. D i o s , taková kaše. Konečně se zamiloval, a jeho vyvolená ho nechce. Jak se přes to přenese?

Vzpomínky na ni ho neustále pronásledovaly. Vybavoval si, jak podlehla v jeho náručí a otřásla se vyvrcholením. Jak ho zastrašovala, smála se mu a vyzývala ho na

každém kroku. Jeho rodině projevila něhu a starala se o Danta, i když tvrdila, že ho nesnáší. Byla pro Michaela jako stvořená – plná protikladů a přespříliš milující. Žádné jiné ženě svou minulost nepřiznal, protoženikdy neprojevily tak hluboký zájem, aby se obtěžovaly zeptat na jeho sny. Ale Maggie to pochopila a podporovala ho.

Srdce se mu sevřelo žalem a Michael, aby ho utišil, rychle sáhl po lahvi koňaku a nalil si sklenku. Do krku mu sklouzla palčivá tekutina a vzplála mu v břiše. Pokud se zpije do němoty, možná nakonec

usne,anižbysipodsebou představoval její nahé tělo.

Zazvonil mu telefon. Tiše zaklel a pohlédl na číslo volajícího. Na okamžik se zarazil a potom zmáčkl tlačítko. „Alexo? Děje se něco?“

Dlouho ji poslouchal, jak mluví. Pak najednou jednotlivé kousky sklouzly k sobě a zapadly na místo. Zatímco mu jeho přítelkyně dopodrobna líčila rozhovor s Maggie, s divoce tlukoucím srdcem vstal. V hlavě mu zrál plán a Michael už věděl, co musí udělat.

Bude to jeho poslední šance, ale Maggie stála za to, aby za ni bojoval.

Jen doufal, že to bude stačit.

Maggie stála v davu vedle Alexy a sledovala probíhající slavnost. Včera večer našla na prahu svoje zavazadla. Na rukojeti kufru byl připevněný jednoduchý vzkaz načmáraný rukou.

Dodržím naši dohodu a podniknu nezbytné kroky, abych manželství zrušil.

Potlačila zklamání a soustředila se na spokojený pocit, že její rodina zůstane sama. Prázdnota v útrobách ji donutila zvednout telefon a domluvit si nějakou práci v zámoří, co možná nejdál, aby se

její duše zahojila. Musí vypadnout z New Yorku a zůstat zaneprázdněná. Koncem týdne odletí do Londýna.

Elegantní plachetnice a trajekty plující po vodě vytvářely pro nové budovy dokonalé pozadí. Hladké, splývavé křivky přirozeně zapadaly do majestátních hor a ještě zvýrazňovaly přírodní krásy. Vápenec propůjčoval lázním elegantní, svěží vzhled a ke každé budově přiléhaly zahrady s lavičkami, sochami a stříkajícími fontánami. Restaurace nabízející suši se chlubila starodávnou japonskou čajovnou a bambusové

zdi v kombinaci s červeným hedvábím nabízely pro všechny smysly vizuální hostinu. Na starých cihlových zdech, které kdysi tvořily zchátralé vlakové nádraží, zářily nástěnnémalby.Zcela rekonstruované nábřeží jí nyní připomínalo, čeho lze díky kreativitě, něžné milující péči a troše peněz dosáhnout.

La Dolce Famiglia byl poslední podnik, který tu měl být otevřen. Budovu zahalovala látka s vytištěným logem, která měla být na Michaelovo znamení spuštěna. Zástupy se chvěly vzrušením a kapela spustila dramatickou

znělku.

Když Nick přeřízl rudou pásku, Alexa hlasitě zavýskla a Maggie se k ní s hrdostí přidala. Tvrdě dřel a věřil vizi, že promění nábřeží v něco krásného. Šel si za svými sny. Možná bylo na čase, aby udělala totéž. Třeba nedostane muže, kterého miluje, ale může změnit povolání, aby jí přinášelo hlubší uspokojení. Při prohlížení fotografií, které udělala v Bergamu, se jí zmocnila vnitřní touha vykonat něco smysluplného. Takové instinkty obvykle přehlížela, ale tentokrát se je rozhodla prozkoumat a zvěčnit některé přírodní krásy

prostřednictvímvlastních jedinečných představ. Obešla firmy, pro které obvykle pracovala, a dohodla se na schůzce s vydavateli jednoho časopisu v Anglii, aby jim předložila novou nabídku.

Na vyvýšené pódium vyšel Michael a jí se zastavilo srdce. Každá buňka v jejím těle se dožadovala práva odhrnout mu vlasy z obličeje, dotknout se jeho tváře a těšit se z každého společně stráveného okamžiku. V elegantním černém obleku s jasně červenou vázankou okupoval celé pódium a diváci okamžitě ztichli. Jeho

snědý zevnějšek a zamyšlený pohled způsobily, že se ženy kolem ní zachichotaly a prohodily mezi sebou pár poznámek. Maggie potlačila primitivní nutkání odkázat je do patřičných mezí a dál mlčela.

„Dámy a pánové,“ promluvil do mikrofonu, „těší mě, že jsem s vámi, abych konečně odhalil vyvrcholení jednoho snu. S pečivem pocházejícím z matčiny kuchyně vybudovala moje rodina první pekařství v italském Bergamu. Díky tvrdé práci Conteovi otevřeli obchody po celém Miláně a odjakživa snili o tom, že odejdou do Ameriky, aby

se o své recepty podělili. Ten sen se konečně uskutečnil a já vám děkuji, že ho sdílíte s námi.“

Lidé zahalekali a zatleskali. Potom Michael přistoupil k tomu, žepoděkovalNickovi a Dreamscape Enterprises, obchodním partnerům a dalším kolegům, kteří mu na jeho cestě pomáhali. Nakonec se odmlčel, zadíval se do davu a upřel pohled na Maggie.

Zatajila dech.

Oči mu jasně plály. Mluvil, jako by byli sami, a každé jeho slovo se jí zavrtávalo do mysli i do srdce s důvěrností, při níž jí běhal

mráz po zádech. „Rodina je pro mě moc důležitá. Představuje něco, v co věřím. Název La Dolce Fami g l i a je symbolem mého přesvědčení a hrdosti na to, co je mi drahé. Co nade vše miluji.“

Zvlhly jí dlaně a nehybně stála, jako by ji jeho hlas, pohled i přítomnost přikovaly do země.

„Nyní jsem objevil nový typ rodiny. Zamiloval jsem se do neuvěřitelné ženy, která mě přiměla věřit, že je možné žít šťastně až do smrti. Otevřela mi pohled na svět a vyvolala ve mně pocit, že jsem konečně celý. Bohužel mi však nevěří. Slova nestačí, abych ji

přesvědčil, že ji v životě potřebuji, že teprve s ní jsem kompletní. Jsem hrdý, že odhaluji nové pekařství právě v Americe, kde jsem se se ženou, kterou bych rád pojal za manželku, seznámil.“

Přikývl a lana byla uvolněna.

Zdobená kroucená písmena troufale hlásala název.

La Dolce Maggie.

Krev jí proudila v žilách a svět se zastřel a naklonil. Zamrkala a obrátila hlavu k přítelkyni, která ji pevně držela za ruce a mírně s ní třásla.

„Už chápeš, Maggie?“ vyhrkla Alexa a v zářivě modrých očích se

jí leskly slzy. „Miluje tě. Vždycky měl zájem jen o tebe – ale musíš mít dost odvahy, abys to přijala. Musíš uvěřit, že si to zasloužíš. Vzpomínáš, co jsi mi řekla v den, kdy mi Nick vyznal lásku? Že jestli někoho miluješ, budeš za něj bojovat znovu a znovu. Moje nejlepší kamarádka není zbabělec. Zasloužíš si to. Zasloužíš si lásku.“

Maggie jako upír probouzející se po hlubokém spánku najednou spatřila každou barvu a obrys, které se stávaly čím dál pronikavějšími. Smysly se jí vyostřily a začala se prodírat davem k jevišti, kde na ni Michael čekal.

Setkal se s ní v půli cesty. Dívala se na jeho podmanivý obličej, plné rty, tmavé strniště na bradě, orlí nos i vroucí neposednost v onyxových očích. Vzal její obličej do dlaní a přitiskl čelo k jejímu. Na ústa jí zavanul jeho teplý dech.

„Maggie, mia amore, miluju tě. Chci s tebou žít, zestárnout a mít děti. Převrátila jsi mi život vzhůru nohama. Nikdy bych se nespokojil s jinou ženou, protože bych se k smrti nudil. Rozumíš tomu? Nechci typickou manželku, která by mě, jak si myslíš, udělala šťastným, protože ty – se svou jízlivostí,

duchaplností,smyslností i upřímností – jsi pro mě stvořená. Patříš ke mně a já se nevzdám, dokud tě o tom konečně nepřesvědčím. Capisce?“

Potlačila vzlyknutí a natáhla se po něm.

Sklonil hlavu a toužebně ji políbil. V uších se mu odráželo souhlasné burácení davu. Srdce v její hrudi se nadmulo a uklidnilo. Zaplavil ji pocit míru, návratu domů a Maggie konečně uvěřila.

„Miluju tě, Michaeli,“ zašeptala, když se odtáhl od jejích rtů. „A všechno to chci. Tebe, tvou rodinu, pekařství, zkrátka všechno.

Vždycky jsem tě milovala, ale měla jsem moc velký strach si to vzít.“

Znovu ji políbil, uchopil ji do náruče a s radostným smíchem ji zvedl do vzduchu. Ocitla se v jeho pevném objetí a připadala si zcela kompletní.

S vlastním domovem a šťastným koncem.

EPILOG

„Maggie, pospěš si! Stěhováci jsou tady!“

Tiše zabručela a ještě jednou se rozhlédla po prázdném bytě, aby se ujistila, že na nic nezapomněla. Stěhování do velkého domu nebylo snadné. Vlastně se už pohádali kvůli umístění nábytku a úpravám pokojů. Při vzpomínce na všechny rozkošné způsoby, jimiž se později usmířili, si olízla rty. Pokřtili spoustu pokojů.

Naštěstíjichstálemnoho

zbývalo.

„Už jdu!“ zavolala.

Při posledním letmém pohledu na holou matraci, která stále ležela na posteli, se zarazila. Došla k ní a vsunula pod ni ruku.

Byl tam seznam. Kouzlo lásky.

Pohlédla na bílý papír a rozložila ho, aby si jednotlivé body přečetla. Ještě štěstí že ho Michael neviděl. Umřela by ponížením. Zavrtěla hlavou nad svými směšnými činy a pohlédla na výčet vlastností, které chtěla, aby jí matka Země v manželovi obstarala. Písmena se jí začala rozplývat

v rozmazanou skvrnu.

Muž se smyslem pro věrnost. Muž se smyslem pro rodinu. Muž, který je dobrý milenec.

Muž,kterýsestanemým přítelem.

Muž, který pro mě znamená výzvu.

Muž, kterému můžu prozradit svá tajemství.

Muž, jemuž můžu věřit. Muž se sebedůvěrou.

Muž s otevřeným srdcem.

Muž, který za mě bude bojovat.

Muž, který mě bude milovat takovou, jaká jsem.

Maggie zatajila dech. Znovu si

ta slova přečetla a zaplavil ji zvláštní pocit. Kdyby byla střízlivá, mělapudsebezáchovy a nepřipadala si tak opuštěná, nikdy by takové vlastnosti nevymyslela. Ne, každý bod volal po někom, kdo by ji učinil kompletní.

Michael. Matka Země jí poslala Michaela Conteho.

Diamantový prsten vrhal ledové odlesky světla, zatímco pečlivě skládala papír a pak ho zmuchlala v dlani. Bylo to směšné. Vylekalo ji to. Žádná matka Země není. Dokonalý muž ani kouzla lásky neexistují.

Je to tak?

Z opatrnosti se rozhodla fialovou knihu kouzel vyhodit. Jenže kde je?

Carina.

Když se večer po usmíření vrátili s Michaelem domů z nábřeží, Maggie k svému překvapení našla Carinu na Michaelově prahu. Nejlepší na tom bylo, že dívka držela v náruči obrovské klubko černé srsti.

Sotva Dante uviděl Maggie, přelezl z Carininy náruče do její, jako by tam patřil. Carina jí sdělila, že jakmile kocourovi oznámila, že ho chce vzít na návštěvu za Maggie, vlezl přímo do kočičí přepravky,

jako by tomu rozuměl. A možná to tak skutečně bylo.

Maggie si díky nové rodině uvědomila, co to znamená patřit druhým, a přísahala, že na to nikdy nezapomene. Přesto se jí nelíbilo, že její švagrová má knihu kouzel, která možná doopravdy funguje.

Kousla se do spodního rtu a přemýšlela, jestli na to má zavést řeč.

Jenže k čemu? Byla to jen hloupá věcička, kterou si Carina pravděpodobně přečte, zasměje se a vyhodí ji.

Maggie zavrtěla hlavou, vyšla z místnosti a nechala starý život za sebou.