Jennifer Probst

Manželství s miliardářem 03. Manželský omyl

PROLOG

Carina Conteová se zadívala do praskajících plamenů a už poněkolikáté samu sebe ujistila, že nepřišla o zdravý rozum.

Je jenom zamilovaná.

Do třesoucí se ruky vzala kousek papíru a vedle sebe položila do trávy knihu kouzel v plátěné fialové vazbě. Rychle se rozhlédla, aby se ujistila, že se nikdo z rodiny nevzbudil. Švagrové Maggie slíbila, že se té knihy ani nedotkne, ale nemusí se přece dozvědět, že slovo nedodržela. Oheň rozdělala na zahradě za domem, aby ji plameny neprozradily, a tak se do vůně hořícího dřeva mísila i vůně krokusů.

Podívala se na lístek. Nastal čas, aby oslovila Matku zemi. Snad se na ni otec Richard nebude zlobit. Rychle odříkala zaklínadlo přivolávající přírodní síly a poprosila, aby jí přičarovaly muže, po kterém touží.

Potom papír hodila do ohně.

Najednou ji zaplavila radost a oddechla si úlevou. Hotovo. Teď už se jen musí obrnit trpělivostí a počkat, až ji Matka země obdaruje. Jistě to bude brzy, vždyť jí úkol značně ulehčila, a místo aby zaznamenala vlastnosti, napsala jen dvě slova. Jméno muže, kterého milovala celý život, ale který ji považoval za mladší sestřičku. Byl zkušený, přitažlivý a chodil s nejkrásnějšími ženami na svět.

V noci kvůli němu nemohla spát a ve dne se před ním topila v rozpacích.

Maximus Gray.

Počkala, dokud lístek neshořel na popel, a potom na oheň vylila kbelík vody. Rychle po sobě uklidila, sebrala knížku a zamířila domů.

Měkká tráva ji šimrala do bosých nohou a bílá noční košile kolem ní vlála. Když vklouzla do svého pokoje, chvěla se vzrušením. Uložila knížku do zásuvky a vlezla si do postele.

Konečně to udělala.

KAPITOLA JEDNA

„Přijal jsem novou zaměstnankyni. Budeš jí šéfovat a odpovídat za její zácvik.“

Max pohlédl na muže na druhé straně stolu a tázavě zvedl obočí. Ta zpráva ho znepokojila, ale nechal si to pro sebe, natáhl nohy pod konferenční stolek a ruce založil na prsou. Pracoval od rána do večera a potil krev, aby rodinný podnik La Dolce Maggie, americkou pobočku italské La Dolce Famiglia, pořádně rozjel, a rozhodně nehodlal své místo ochotně přenechat nové síle.

„Chceš mě odsud vystrnadit nebo co?“ zeptal se.

Michael Conte, který mu byl spíš bratrem než šéfem, se vesele ušklíbl.

„Aby se na mě vrhla tvoje matka a nadělala ze mě sekanou? Takovou radost ti nedopřeju. Rozrůstáme se moc rychle, takže potřebuješ pomoc.“

Max se zasmál. „Myslím, že tvoje matka je mnohem tvrdší než moje. Cožpak tě nedonutila se oženit? Ještě žes Maggie miloval, jinak bys byl v pěkné kaši.“

„Ale nepovídej. Já se svatbě nebránil. Potíže jsi dělal ty, protože jsi měl výhrady vůči nevěstě.“

Max se provinile ušklíbl. „Promiň. Myslel jsem, že je zlatokopka, a chtěl jsem tě ochránit. Ostatně, dneska ji mám moc rád. Líbí se mi, jak si s tebou dovede poradit.“

„No jo, teď se vzájemným obdivem doslova rozplýváte.“

„Pořád lepší, než kdybychom válčili. Takže co to sem přijede za hvězdu?“

„Carina.“

Max prudce stiskl ústa. „Cože? Tvoje sestřička? Ty si ze mě utahuješ?

Vždyť ještě chodí do školy.“

Michael si nalil z automatu vodu a napil se. „Loni v květnu promovala na Bocconiho ekonomické škole a má titul MBA. Právě absolvovala praxi v Dolce di Notte.“

„U konkurence?“

Michael se usmál. „Tak jsem to nebral. Na rozdíl od nás se dobýt svět nesnaží a můžu si být jistý, že ji tam naučili základní věci. Původně jsem chtěl, aby si ji vzala pod křídla Julietta, ale Carina odmítla ve stínu starší sestry pracovat. Když jí praxe skončila, požádala mě, abych ji vzal do Ameriky. Nastal čas, aby začala dělat pro rodinu. Capisce?“

Krucinál. Max samozřejmě pochopil. Bude dělat chůvu nejmladšímu dítěti rodinného klanu.

Miloval Carinu jako sestru, ale byla hrozně přecitlivělá, kvůli každé maličkosti se hned rozplakala, a to nešlo s podnikáním moc dohromady. Max se otřásl. Co když ji něčím raní a ona se sesype? Dát ji k němu není dobrý nápad.

„Hm, já myslím, že by měla radši začít ve finančním oddělení. Vždycky jsi tvrdil, že má na čísla dobrou hlavu, a podle mě jí to tam půjde líp než v managementu. Mám strašně nabitý program a vedu komplikovaná jednání. Prosím tě, udělej mi to k vůli a svěř ji někomu jinému.“

Michael zavrtěl hlavou. „Za nějakou dobu z ní udělám finanční ředitelku, ale teď chci, aby byla u tebe. Musí se seznámit s tím, jak firma funguje na všech úrovních. Jsi jediný, na koho se můžu spolehnout, že na ni dohlédne, aby se nedostala do problémů. Patříš do rodiny.“

Ta prostá slova mu zatloukla poslední hřebíček do rakve. Rodina. Michael nad ním vždycky držel ochrannou ruku a on dokazoval, že si to zaslouží. Také snil o tom, že si takříkajíc na vrcholu potravního řetězce vydobude stálé místo. Měl funkci výkonného ředitele a kvalitu jeho práce ještě nikdo nezpochybnil, ale v poslední době si říkal, jestli není na škodu, že mu v žilách nekoluje drahocenná conteovská krev. Pracovní smlouvy se zaměstnanci uzavírala firma na dobu určitou a ta jeho se obnovovala každé tři roky. Max však toužil zaujmout v podniku trvalé místo. Vždyť ho pomáhal vybudovat a tři pobočky, které založil, mohl počítat ke svým korunovačním klenotům.

Doufal, že díky tomu se v budoucnu stane společníkem a bude mít postavení srovnatelné s Michaelovým. Kdyby se musel starat o mladou dívku, která právě vyšla ze školy, zbytečně by mrhal silami. Ledaže…

Max si poklepal prstem na dolní ret. Asi musí Michaelovi připomenout, že se bez něj neobejde. Zatímco bude Carinu zaučovat, může jí dávat takové úkoly, aby vynikly její nedostatky a nezkušenost. Čekal jen na to, až se firma rozšíří, a pak hodlal Michaela požádat, aby ho přijal za rovnoprávného společníka. Carina by mu v tom mohla pomoct, zvlášť kdyby ji učil a závisela na jeho vedení.

Ano, možná se mu to vyplatí.

„Tak dobře, Michaeli, jak myslíš.“

„Výborně. Přijede asi za hodinu. Co kdybys k nám dneska přišel na večeři?

Pořádáme pro ni malou oslavu.“

„Maggie bude vařit?“

Michael se zasmál. „Bože chraň.“

„Tak přijdu.“

„Dobře uděláš.“ Michael zmačkal papírový pohárek, hodil ho do koše a odešel.

Max se podíval na hodinky. Před Carininým příjezdem musel zvládnout spoustu práce.

*

Carina chvíli zírala na hladké dřevěné dveře s lesklým zlatým emblémem, potom těžce polkla, protože měla stažené hrdlo, a zpocenými dlaněmi si uhladila černou sukni. Jsem směšná, říkala si.

Teď už jsem přece dospělá a láska k Maxi Grayovi mě dávno přešla. Koneckonců, tři roky jsou strašně dlouhá doba.

Dala si zpátky pramen vlasů, který se jí uvolnil z uzlu na temeni, napřímila ramena a zaklepala.

„Dále.“

Maxův hluboký chraplavý hlas ji vrátil do vzpomínek a najednou se málem zalkla vzrušením. Ten sytý hlas měl neuvěřitelně svůdný podtón, který by mohla ignorovat snad jen nahluchlá jeptiška a možná ani ta by to nedokázala.

Otevřela dveře a s předstíranou sebejistotou vešla. Věděla, že nezáleží na tom, jak se cítí, ale pouze na tom, jak působí, a to vědomí ji uklidnilo. Svět podnikání si všímal jen toho, co je na povrchu, a ona se během praxe naučila své pocity dobře skrývat. Jinak by v něm nepřežila.

„Ahoj, Maxi.“

Muž za obrovským týkovým stolem se na ni zadíval srdečně a trochu překvapeně, skoro jako by čekal někoho jiného. Pak přimhouřil pronikavé modré oči, přejel ji pohledem od hlavy až k patě a roztáhl rty ve zdvořilém úsměvu. Srdce jí poskočilo, rozbušilo se jako splašené, a přestože se hned ovládla, dovolila si pohlédnout na něj jen na krátký okamžik.

Byl štíhlý, krásně stavěný a hodně vysoký, což působilo nejenom na ženy, ale i na obchodní partnery a zvyšovalo mu při služebních jednáních autoritu. Vysoké lícní kosti, nos s úzkým hřbetem a půvabná křivka obočí mu propůjčovaly aristokratické vzezření a na tváři nosil strniště, které zvýrazňovalo plná, krásně vykrojená smyslná ústa. Přes čelo mu padaly husté kučeravé vlasy černé jako uhel a pod nimi zářily ledově modré oči. Vstal a vykročil k ní s nenucenou elegancí, která byla

u tak velkého muže neobvyklá. Carina ucítila kolínskou, dostala chuť zabořit mu obličej do důlku u krku a zhluboka se té vůně dřeva, koření a citronu nadechnout.

Pochopitelně to neudělala, ani když ji na přivítanou objal, jen mu na okamžik rukama lehce spočinula na širokých ramenou pod tmavě modrým sakem šitým na míru. Dávno se poučila a teď už nepodléhala citům tak snadno jako dřív. Uznala své slabiny, vyrovnala se s tím, že nedostane, co chce, a šla dál. Jednoduchá pravidla byznysu teď platila pro všechny aspekty jejího života.

Usmála se na něj. „Dlouho jsme se neviděli.“

„Moc dlouho, cara.“ V očích se mu mihl rozpačitý výraz, ale vzápětí zmizel. „Prý jsi absolvovala první z ročníku. Jsi skvělá.“

Krátce přikývla. „Díky. Jak se máš? Michael říká, že na expanzi La Dolce Maggie dřeš jako kůň.“

Zaťal zuby. „Ano. Máš mi pomáhat. Už jsi s ním o tom mluvila?“

Carina svraštila obočí. „Ne. Z letiště jedu rovnou sem, abych se porozhlédla. Myslela jsem, že mě tady provede. Kde mám začít? Chce, abych dělala účty dodavatelů, rozpočet nebo provoz?“

Chvíli si ji zálibně prohlížel, ale nehnula ani brvou. Věděla, že musí zachovat klid, protože se s ním v práci bude stále setkávat. Díky bohu, že určitě skončí ve finančním. V tomhle oboru byla nejlepší a Max ji nebude muset na každém kroku hlídat.

Plné rty se zkřivily úsměvem, což ji na okamžik vyvedlo z míry.

„Budeš u mě.“

„Prosím?“

„Jako moje asistentka. Budu tě učit.“

Dostala strach a couvla, jako by byl čert, který ji žádá, aby mu upsala duši.

„Myslím si, že to není dobrý nápad.“ Nejistě se zasmála. „Nechci, abys o mě musel všude zakopávat. Promluvím si s Michaelem a přesvědčím ho, aby mě dal jinam.“

„Ty se mnou nechceš pracovat?“ Max zvedl ruce. „Neboj se, dobře se o tebe postarám.“

Představila si, jak do ní kloužou jeho prsty a laskají ji až k orgasmu. Bůh ví, že by se ve všech ohledech postaral o každou ženu. Ucítila, že jí začínají hořet tváře, a tak se odvrátila, jako by si chtěla prohlédnout kancelář. Směšné. Začíná ztrácet sebekontrolu, a to je s ním teprve pět minut.

Přešla místnost a předstírala zájem o obrovskou fotografii zachycující nábřeží. Tohle byla její závěrečná zkouška a nehodlala u ní propadnout. Max byl láskou jejího dětství, ale už se naučila city zvládat a nenechat se jimi vláčet. Do Ameriky přijela ze dvou důvodů: zaprvé chtěla dokázat, že se v byznysu bude umět prosadit, zadruhé chtěla vyhnat ze svého života Maxima Graye.

Teď ji napadlo, že to nebude tak jednoduché.

Odkašlala si a znovu se k němu otočila. „Vážím si tvojí ochoty mě zaučit,“ prohlásila s úsměvem, „ale cítila bych se líp jinde.“

Svraštil čelo. „Jak myslíš, ale Michael s tebou má zcela jasné úmysly. Zavolám mu, a než přijede, všechno ti ukážu, souhlasíš? Mám dojem, že tě čekal trochu později.“

„Dobře.“ Zvedla vyzývavě bradu. „Zřejmě nastal čas, abych bratříčkovi připomněla, že už nejsem malé dítě.“

Z místnosti vyšla první. Co se to sakra děje?

Max poslušně klusal za chladnou, sebevědomou ženou, která před ním kráčela, a snažil se vzpamatovat. Tohle nebylo děvčátko, které znal z Itálie, co neustále vyvolávalo nějaké scény a kvůli každé hlouposti se rozplakalo.

Carina Conteová zjevně dospěla. Kdysi ho bavilo, že na něj obdivně zírá, nebo před ním naopak v rozpacích sklání hlavu. Vždycky byla citlivá, moc roztomilá a poddajná a dělala, co od ní ostatní chtěli. Ale žena, s kterou se dnes setkal, měla sebevědomí na rozdávání a vypadala, že za sebe nikoho rozhodovat nenechá. Pomyšlení, že se hodlá vzepřít Michaelovi, ho šokovalo. Změna, která se s ní udála, ho kupodivu trochu zklamala, ale rychle to hodil za hlavu. Třeba bude pro firmu znamenat větší přínos, než si myslel.

Samozřejmě vyzrála i tělesně. Nebo si toho dřív nevšiml? Max váhavě odvrátil oči od zadečku pohupujícího se ve starodávném rytmu, který dováděl muže k šílenství. Byla menší než její starší sestry a na nohou měla lodičky s deseticentimetrovými podpatky, které zvýrazňovaly dlouhá, krásně tvarovaná lýtka. Zatímco chodili po přízemí a představoval ji zaměstnancům, každou chvíli zabloudil očima k jejímu poprsí.

Najednou ho polilo horko a ve slabinách mu zatrnulo. Měla na sobě tenkou bílou blůzu s výstřihem, z nějž vykukoval kousíček krajky. Plná ňadra napínala látku, jako by chtěla vyskočit ven, a přísně střižené sáčko mu zničehonic začalo připomínat kostým striptérky. Vyděsilo ho, jaké nepřístojnosti se mu honí hlavou, a aby získal zpátky ztracenou rovnováhu, rychle si představil jeptišky ve spodním prádle.

Na Carinu nesmí tímhle způsobem myslet. Vždyť ji má hlídat a ochraňovat. Zavrtěl hlavou a téměř s vědeckou objektivitou začal studovat její tvář. Vždycky byla hezká, ale obvykle nosila tolik make-upu, že to pořádně nebylo vidět. Dnes měla namalované jen rty. Olivová pleť pod umělým světlem zářila a lákala k doteku. Rozcuchané kudrny zmizely a vystřídal je přísný uzel, který zvýrazňoval silné obočí a vysoké lícní kosti. Měla krásný klasický nos jako pravá Italka, ale nejúžasnější byly hnědé oči, v kterých se musel každý muž utopit. Nikdy nebyla hubená a Max se při pohledu na ni podivil, proč po tom většina žen touží. Oblé křivky, které se rýsovaly pod kostýmkem, působily ohromně svůdně.

Jestlipak má milence?

Sakra, proč ho vůbec něco takového napadá? Protřel si oči, a když uviděl na chodbě Michaela, přidušeně vydechl úlevou.

Michael podle rodinné tradice roztáhl paže a čekal, že mu Carina vletí do náruče, ale ta se jen usmála, pomalu k němu došla a teprve pak ho objala. Bylo vidět, že se mají navzájem moc rádi, a Max si na okamžik připadal strašně osamělý. Vždycky toužil po sourozencích, s nimiž by se mohl dělit o všechny radosti i strasti, ale otec matku brzy po sňatku opustil, a tak s ní zůstal sám. Aspoň má Michaela a jeho sestry. To je jeho adoptivní rodina.

Tak si to nepokaz, napomenul se v duchu.

Znovu se na ty dva zadíval. Michael dal Carině ruku kolem ramen a společně k němu přistoupili. „Mám takovou radost, že jsi konečně tady, mia bella. Ale řidič tě měl odvézt rovnou domů. Maggie se tě už nemůže dočkat.“

Carina zvedla hlavu a usmála se. „Jak se mojí roztomilé švagrové daří?“

„Je mrzutá.“

„Těžko jí to můžeš mít za zlé,“ odpověděla se smíchem. „Řidiči jsem řekla, že jsme změnili plány. Chtěla jsem si to tady projít, podívat se na svoji kancelář a teprve pak jet k vám. Max mě krátce provedl.“

Michael poklepal kamaráda po zádech a obrátil se zpátky k sestře. „Budeš v dobrých rukou. Vezmi si kancelář hned vedle jeho. Už nějaký čas je prázdná a ty krabice, co se v ní válejí, dám ještě dneska odnést. Zítra si sedneme a podrobně probereme, jak si tvou práci tady představuju.“

Nastalo rozpačité ticho. Michael na Carinu nechápavě pohlédl. Tvář měla jako kámen. „Ano, ale nejdřív si musíme ujasnit základní pravidla,“ řekla nakonec. „Můžeme k tobě?“

Max přikývl. „Nechám vás dva o samotě a večer mi povíte, na čem jste se dohodli.“

„Ne, byla bych ráda, kdybys šel s námi,“ prohlásila Carina a podívala se mu přímo do očí.

Měl pocit, že se mu zježily všechny chloupky na krku, ale ignoroval ho. Všichni tři se otočili a zamířili do Michaelovy kanceláře. Stála tam hluboká křesla, ve kterých se člověk cítil pohodlně i po dlouhých hodinách nekonečných konferencí. Když měkký samet drobnou Carinu pohltil, Max musel potlačit úsměv. Posunula se až na kraj sedadla, vrhla na něj znechucený pohled, kterým mu dala najevo, že jeho pobavení zaznamenala, dala nohy k sobě a podpatky pevně zapřela na podlaze.

Napadlo ho, že její půvabná lýtka byla stvořena proto, aby při milování objímala mužské boky.

Panebože, vzpamatuj se, nařídil si přísně. Už přece nejsi puberťák, aby tě pohled na hezké nohy vyvedl z míry. Jasně, šokovalo ho, jak Carina zkrásněla, ale pořád byla jako jeho sestra, a navíc o mnoho let mladší než on. Čistá a nevinná. Kdyby věděla, jak na něj zapůsobila a co udělala s určitou částí jeho anatomie, nejspíš by umřela hanbou.

Rychle necudný obraz zaplašil.

„Michaeli, moje postavení tady mi dělá trochu starosti. Měl bys mi vysvětlit, co přesně budu mít na práci, a pak se můžeme pobavit o podrobnostech.“

Michael strnul údivem. Vypadalo to, že Max není jediný, koho nová, racionální Carina překvapila. „S tím se vůbec netrap, cara. Za nějaký čas převezmeš finanční řízení, ale zatím budeš k ruce Maxovi. Potřebuju, aby ses

seznámila se všemi úrovněmi managementu v podniku. Samozřejmě budeš bydlet u Maggie a u mě. Nechal jsem ti u nás vybudovat soukromé apartmá a zařídit si ho můžeš, jak budeš chtít. Když budeš mít nějaké potíže, přijdeš za mnou a jistě je vyřešíme.“ Vlastní velkomyslnost Michaela zjevně těšila, a tak se spokojeně usmíval. Max tušil, že potíže nastanou okamžitě a nebudou malé. Čekal, že Carina podrážděně vybuchne, jenže místo toho klidně přikývla.

„Aha. No, je to od tebe velkorysé a moc ti děkuju. Ale nepřijela jsem do New Yorku, abych bydlela u tebe a chodila v patách tvému výkonnému řediteli. Mám jiné plány. Tenhle víkend se odstěhuju do Alexina loftu. Pokud jde o firmu, myslím, že jí prospěju víc ve finančním nebo provozním oddělení, protože tam chci taky zůstat. Max nepotřebuje, aby se mu někdo pletl pod nohama.“

Max rychle zavřel pusu otevřenou údivem a doufal, že si toho ti dva nevšimli. Jak to, že neudělala scénu a nerozplynula se v slzách? Znal ji jako vášnivou dívku, která nedovede udržet city na uzdě a okamžitě se poddá každému impulzu. Proto taky měla takovou spoustu problémů. Max si vzpomněl, jak jednou vyskočila z auta, rozběhla se do lesa za zatoulaným psem, kterého tam zahlédla, a ztratila se. Mysleli si, že ji někdo unesl, a šíleli strachem. Našli ji až za několik hodin. Seděla pod přístřeškem z větví, který si postavila, a v náručí držela špinavou chlupatou kouli. Prohlásila, že se vůbec nebála, poněvadž věděla, že ji najdou, pak klidně zamířila k autu a bylo jí úplně jedno, že si Michael může vzteky vykřičet plíce. Max naproti tomu málem omdlel úlevou.

Michael se na ni užasle zadíval. „To nepřichází v úvahu. Co se týče firmy, v současné době do financí nikoho nepotřebuju a od Maxe se toho naučíš víc. Pokud jde o bydlení, jsi moje sestra, takže pochopitelně zůstaneš u nás. New York je nebezpečný.“

„Ne,“ odpověděla s úsměvem, ale naprosto rozhodně. To slovo prásklo v místnosti jako rána bičem.

„Cože?“

„Ty mě neposloucháš. Jestliže se mnou nebudeš jednat jako s dospělou, nemůže to fungovat. Dostala jsem už nabídku od dvou manhattanských společností a ještě jsem jim neoznámila, jak jsem se rozhodla. Chci dokázat, že něco umím, ale jestli se ke mně pořád budeš chovat jako k dítěti, nebudu moct pořádně pracovat a doplatíme na to všichni. Máš-li nějaký dobrý důvod kromě toho, že chceš, aby na mě Max dával pozor a zabránil mi dělat pitomosti, ráda bych ho slyšela. V opačném případě půjdu klidně jinam. Capisce?“

Max se připravil na to, že Michael ztropí bouřlivou scénu. Mladší sestru vždycky chránil jako středověký rytíř, a protože byl hlavou rodiny, jeho slovo

platilo jako zákon. To, že Carina měla odvahu se mu postavit, bylo neslýchané.

A potom se země vychýlila ze své osy.

Michael krátce kývl a na rtech se mu objevil náznak úsměvu. „Jak chceš, cara. Rád bych, abys bydlela u nás, protože bys tím Maggie udělala velkou radost. Můžeme ti tady všechno ukázat, dokud se pořádně nezabydlíš a nezvykneš si. Pokud jde o firmu, dobře vím, že v účetnictví vynikáš, ale je třeba, abys pronikla do všech aspektů podnikání, zejména do řízení. A Max je jediný, komu můžu věřit, že tě

naučí všechno, co umí.“ Cože?

Max se rozhlédl, jestli neuvidí kolem kamery, ale žádné nenašel. Carina se tvářila spokojeně.

„Jistě. Souhlasím, že Max bude ten nejlepší. A po Maggie se mi stýskalo, takže u vás týden zůstanu. Ale potom se chci odstěhovat – nejela jsem sem proto, abych bydlela u staršího bratra. Je na čase, abych měla vlastní byt, a Alexin loft bude senzační. Takže dohodnuto?“

Michael nevypadal moc nadšeně, že půlku bitvy prohrál, a Max očekával, že se tak snadno nevzdá.

„Dohodnuto.“

Sourozenci se jeden na druhého usmáli. Co se to s nimi stalo, divil se Max v duchu.

„Teď si zajdu na toaletu. Mohl bys mě pak odvézt domů? Jsem vyčerpaná a chci se převléknout.“

„Samozřejmě. Na oslavu tvého příjezdu pořádáme malou večeři, ale předtím budeš mít čas se trochu prospat.“

„Skvělé.“ Carina půvabně vstala. „Díky, žes mě tady provedl,“ řekla Maxovi. „Uvidíme se večer.“

Přikývl beze slova, protože se pořád ještě nemohl vzpamatovat, jak klidně vyjednávání proběhlo.

Když odešla, zadíval se na Michaela. „Sakra, co to bylo? Proč sis nedupl jako vždycky? A co se to stalo s ní? Od té doby, co se objevila, ani jednou nevybuchla!“

Michael mávl rukou a oblékl si sako. „Maggie mě přesvědčila, že musím Carinu respektovat jako dospělou a nechat ji, aby o sobě rozhodovala sama. Pochopitelně mi to vadí, ale uznávám, že už musí jít vlastní cestou.“ Oči mu trochu zesmutněly. „Nejsem její otec, ale bratr. Moc si považuju, že na ni budeš dohlížet, mio amico. Věřím, že ji ochráníš a naučíš ji všechno, co bude potřebovat, aby mohla jednou firmu řídit.“

Max znejistěl. „Řídit?“

Michael se zasmál. „Jistě. Je Conteová a jednoho dne v La Dolce Maggie převezme otěže. Na to ji budeme připravovat.“

Max na kamaráda zíral a do srdce se mu vkrádal chlad. Bude si někdy připadat jako člen rodiny dost dobrý na to, aby dostal ve firmě podíl? Je sobecký a nevděčný? La Dolce Maggie vybudoval s Michaelem, ale v koutku duše věděl, že není nenahraditelný. Carina se může stát finanční ředitelkou, ale bude zároveň spoluvlastnicí. Nikdy od Michaela podíl ve firmě nežádal, protože věděl, že do podnikání by neměl osobní vztahy míchat, a měl strach, že by to pokazilo jejich přátelství. Proč měl vždycky pocit, že se musí moc snažit, aby k firmě opravdu patřil? Jistě, otec nechal matku i jeho na holičkách, ale neustálý boj o to, aby se prosadil a dokázal, že něco umí, ho už začínal unavovat.

„Uvidíme se v sedm. Díky, Maxi.“ Dveře se za Michaelem zavřely.

Max zůstal v kanceláři sám a v tichu se k němu vrátily vzpomínky. V žaludku ho pálil nepříjemný pocit, který ho nikdy neopouštěl.

KAPITOLA DVĚ

Carina seděla se zkříženýma nohama na posteli, a když se přikolébala její švagrová a opatrně si sedla do křesla, zahihňala se. Maggie byly vidět pod dlouhou sukní oteklé kotníky a břicho měla jako balon, takže to vypadalo, že se každou chvíli vznese do vzduchu. Když se uvelebila, vyšpulila dolní ret a odfoukla nazrzlé hnědé vlasy, které jí padaly do čela. Potom pohlédla očima zelenýma jako smaragdy na Carinu.

„Tvůj bratr mi leze na nervy,“ oznámila podrážděně.

„Co zas provedl?“ zeptala se Carina a snažila se vypadat vážně, protože její obvykle klidná švagrová se tvářila opravdu navztekaně.

„Mám toho celý seznam. Drze si v noci chrápe, zatímco já ležím jako velryba vyvržená na břeh a nemůžu zamhouřit oka. Neustále se mě vyptává, jestli něco nepotřebuju. A dneska mě informoval, že focení musím nechat, protože je prý pro mě moc nebezpečné jezdit autem.“

Carina potlačila smích. Maggie měla porodit za osm týdnů a pořád ještě odmítala uvěřit, že nemůže pracovat jako obvykle. „No, chová tě jako oko v hlavě,“ odpověděla. „Navíc si nedovedu představit, jak by sis při focení dokázala třeba kleknout nebo se předklonit.“

Maggie se na ni zaškaredila. „No jo. Proč jsi mi neřekla, že máte v rodině dvojčata?“

„Změnilo by to něco?“

„Možná. Bože, já nevím. Nejspíš ne. Chlapi jsou nemožní.“

Než Carina stačila odpovědět, dveře se pootevřely a dovnitř nakoukla mladá žena s tváří orámovanou černými kudrnami. „Jé, Carino, doufala jsem, že tu budeš!“

Carina zavýskla radostí a běžela ji obejmout. Příchozí byla Maggiina nejlepší kamarádka a švagrová Alexa, kterou Carina považovala za starší sestru. Vždycky měla dobrou náladu, sršela energií a rodina Conteových ji přijala za svou. Než ji Carina pustila z objetí, něco pod rukama ucítila a polekaně couvla.

„Panebože! Dítě se pohnulo!“

Alexa si položila dlaně na naběhlé břicho a zasmála se. „Tohle zapíšu na karate.“ Poslala vzdušný polibek Maggie a odkolébala se ke druhému křeslu.

„Díky bohu, že už jsi tady. Potřebuju se svěřit. Manžel mi leze na nervy.“ Maggie se ušklíbla. „Zřejmě je to nakažlivé. Copak zase bratříček vyvádí?“

„Sdělil mi, že už nesmím chodit do knihkupectví. Jako bych mohla hodit práci za hlavu jen proto, že jsem těhotná! Pořád mi připomíná, že ty peníze nepotřebujeme.“ Alexa pohrdavě sykla. „Víte, kolik zvířat můžeme díky nim zachránit? Ale on je jako mezek a tvrdí, že mám sedět doma a odpočívat. Copak to s tříletým dítětem jde? Zřejmě si představuje, že si dám nohy na stůl

a od rána do večera se budu cpát bonbony. Tak to tedy ne. V BookCrazy je aspoň klid a můžu si tam promluvit s dospělými.“

Maggie se otřásla. „Když jsem u nich byla posledně, Lily mě zamkla v dětském pokoji a přinutila mě hrát si na čajový dýchánek. První hodinu mi to nevadilo, ale jak dlouho dokáže člověk jako pít čaj a jíst sušenky?“

Carina se rozesmála. „Holky, vy mě děsíte. Já myslela, že po svatbě mě čeká neskonalé štěstí až do smrti. Kam se poděla nebeská láska a partnerské souznění?“

Maggie s Alexou si vyměnily významný pohled. „Na to zapomeň,“ prohlásila Maggie. „Opravdový život je záhul.“

Alexa přikývla. „Potřebuješ chlapa, který při tobě bude stát v dobrém i ve zlém, protože toho zlého je víc než dost.“

Carina je pozorovala. Obě měly velké břicho, nebylo jim zrovna nejlíp a mávaly s nimi hormony.

„Hm… stojí to za to?“

Maggie vzdychla. „Jo,“ přiznala neochotně. „Stojí.“

Alexa se rozzářila. „Určitě. Ale radši budeme mluvit o tobě. Máš nějaké šťavnaté novinky? A už ses rozhodla, jestli půjdeš do mého starého bytu?“

Carina se rozzářila radostí. „Ano. Už se moc těším. Nastěhuju se asi za dva týdny. Musím tu chvíli zůstat a ujistit se, že mi Maggie bratříčka neuškrtí.“

„Díky, švagrová.“

Carina se usmála. „Není zač. Cestou z letiště jsem se zastavila ve firmě a Max mě provedl. Bude mě zaučovat.“

„Máš štěstí. Je hrozně milý, má okouzlující způsoby a určitě se o tebe dobře postará,“ prohlásila Alexa.

Maggie vrhla na Carinu znepokojený pohled. „Myslíš, že je to dobrý nápad? Dokážeš s ním spolupracovat?“

Tak to ses trefila přímo do černého, pomyslela si Carina a vzpomněla si na večer před třemi lety, kdy se Maggie svěřila, že Maxe miluje. Byl o osm let starší, pro ni naprosto nedosažitelný a ona celé noci proplakala, protože nevěděla, co si má počít, aby si jí konečně všiml. Maggie jí tehdy udělala přednášku, že se nesmí upínat k fantaziím, ale najít si nějaký realistický cíl. Jenže láska si nedá poroučet, a tak musela prožít jeden příšerný večer, aby si uvědomila, že Max se na ni vždycky bude dívat jen jako na malou sestřičku svého nejlepšího kamaráda. Vzpomínka na ponížení, které tehdy zakusila, ještě nevybledla, ale Carina věděla, že se díky té lekci konečně vzpamatovala a přestala lpět

na tom, co se nikdy nestane.

Zhluboka se nadechla a podívala se švagrové do očí. „Ano, budu v pohodě,“ odpověděla pevně.

Maggie na ni chvíli hleděla a potom přikývla. „Chápu. No, myslím, že na nás už čekají.“ Položila ruce na opěrky křesla a zhoupla se dopředu, aby mohla vstát. „Až budeš hotová, přijď za námi.“

„Jo, budu dole za pár minut.“

Carina si lehla na polštáře a zírala do stropu. Celý život se snažila vydobýt si v rodině mezi talentovanými sourozenci právoplatné místo. Připadalo jí, že každý z nich přesně ví, co od života chce, jen ona se potácí od ničeho k ničemu. Když pomyslela, že teď začíná s čistým stolem, zaplavilo ji dychtivé očekávání. Je v jiné zemi, má novou práci a vlastní byt. Rozprostíraly se před ní nekonečné možnosti a ji už unavovalo plýtvat city na muže, který ji nikdy nebude milovat.

O manželství s tím pravým už nestála.

Po čem toužila, byl vášnivý nezávazný poměr.

Zmocnilo se jí vzrušení. Konečně ji nikdo nebude omezovat a bude mít naprostou volnost, aby mohla prozkoumat svou sexualitu. Najde si muže, který si ji zaslouží, a vrhne se do vztahu založeného na fyzické přitažlivosti a bez trvalých závazků.

Zkažená holka.

Přesně tak. Už je na čase.

To pomyšlení jí zvedlo náladu. Sklouzla z postele, sundala z ramínka červené šaty a šla se převléknout.

Max se cítil skvěle. U Michaela a Maggie večeřel často a s Alexou a Nickem se u nich mnohokrát setkal. Příjemná posezení u vína mu připomínala večery, které strávil s Conteovými v Bergamu. Paní Conteová se s jeho matkou přátelila od dětství, a když Maxův otec utekl, adoptovala je a přijala do rodiny. Vždycky se cítil spíš jako bratranec než jenom jako dobrý kamarád. Bylo to zvláštní. Měl tenkrát víc peněz než Michael, ale nikdy o ně nestál, protože si je sám nevydělal. Jeho otec pocházel ze Švýcarska, byl hodně bohatý a do Itálie přijel za obchodem. V Bergamu svedl místní dívku, a když přišla do jiného stavu, vzal si ji, ale jakmile se dítě narodilo, uložil pro ni v bance slušnou sumu a navždycky zmizel. Max ho nikdy neviděl. Matka ty peníze nutně potřebovala, protože neměla příbuzné, kteří by se o ně postarali, Maxe však dusily a nemohl se dočkat, až se postaví na vlastní nohy. Od muže, který se podíval na novorozeného syna a bez ohlédnutí odešel, který jeho matku ponížil a kvůli rozvodu ji vystavil odsudku starosvětské, přísně

katolické společnosti, nechtěl vůbec nic.

Ne, na tom ničemovi mu nezáleželo. Ale umínil si, že matce nikdy neudělá hanbu a neuteče před odpovědností. Otcovy hříchy se na něm nepodepíšou.

O to se postará.

Dolil si chianti, vzal si bruschettu a otočil se.

Můj ty bože, vzdychl v duchu.

Carina s lehkým úsměvem na rtech půvabně scházela po točitém schodišti, na sobě ostře červené šaty. Nikdy předtím ji v červeném, natožpak v šatech neviděl. Vždycky chodila v plandavých kalhotách a tričku, takže její křivky zůstávaly skryté.

Teď vypadala úplně jinak. Hluboký kulatý výstřih zdůrazňoval plná ňadra a pod úzkou sukní se rýsovaly oblé boky. Černé kučeravé vlasy jí po ramenou splývaly na záda a přímo prosily o to, aby do nich nějaký muž zabořil prsty. Rty měla rudě namalované, takže hluboké černé oči tím víc vynikaly.

Když se před ním zastavila, slova na přivítanou mu uvízla v krku. Byl zvyklý na to, že ho nepokrytě obdivuje. Věděl, že před lety do něj byla zamilovaná, a tehdy mu to připadalo roztomilé a lichotilo mu to. Najednou se ho zmocnil zvláštní pocit, že si prohodili role. Její lichotky, toužebné pohledy a neustálou pozornost považoval tehdy za samozřejmé. Teď se k němu chovala jako ke všem ostatním. Zmocnilo se ho hluboké zklamání, ale rozhodně ho setřásl.

„Ahoj,“ pozdravil ji. To nanicovaté slovo ho uvedlo trochu do rozpaků, a tak si honem připomněl, že Carina je jako sestra a jeho poslední milenka měla královskou krev. „Mám ti donést víno?“

„Díky. Chianti?“ Ukázala na jeho sklenici. Pramínek kučeravých vlasů jí spadl přes čelo a zakryl oko. Do nosu mu stoupla svěží vůně okurek, která mu připadala opojnější než parfém.

„Jo.“

„Dám si.“

Došel jí pro sklenici.

„Děkuju.“

Když si sklenici brala, lehce se ho dotkla prsty. Měl co dělat, aby neucukl, protože měl pocit, že jím projel slabý elektrický proud. Přesně to nechtěl. Prudce potřásl hlavou, aby se vzpamatoval.

„Až si budeš chtít prohlédnout New York, řekni mi. Rád ti ho ukážu.“

Napila se a potěšeně přimhouřila oči. „Hm, především potřebuju zjistit jednu věc.“

„Co?“

„Kde je dobré fitko. Můžeš mi nějaké doporučit?“

„Michael nechal ve firmě jedno zřídit. Zítra tě tam vezmu. Obvykle tam chodím brzy ráno, a jestli chceš, můžeš se ke mně přidat.“ Přejela po něm očima, jako by odhadovala, jestli má dobře vyvinuté svaly. Zasmál se. „Mám zatnout bicepsy?“

Stará Carina by se začervenala. Tahle stiskla rty a utrousila: „Je o co stát?“

„Hele, nedovoluj si.“ Zvedl tázavě obočí. „Vždycky jsi cvičení a posilování nesnášela, ne?“

„To pořád ještě platí, ale ráda jím a musím se hlídat, abych moc neztloustla. Bez cvičení to bohužel nejde.“

Max se zamračil. „Vždyť jsi akorát.“

Carina vzdychla. „Většina oblečení se dělá pro ženy s dlouhýma nohama a bez boků, takže mám nadváhu.“

„Co to plácáš?“ opáčil podrážděně. „Máš zadek a prsa a o nic jiného chlapům nejde.“

Jakmile mu to vyletělo z pusy, vyděšeně zalapal po dechu. Takhle s ní ještě nikdy nemluvil. Co to do něj proboha vjelo?

Jeho poznámka ji nejen nepohoršila, ale přímo naopak pobavila. Hlasitě se zasmála a přiťukla si s ním. „To se ti povedlo. Možná s tebou do fitka půjdu. Jak se má Rocky?“

Slabě se usmál. „Skvěle. Už se úplně uzdravil a stal se z něj přítulný mazlíček. Trochu se za něj stydím. V životě jsem neviděl pitbula, kterého cizí lidi zajímají jen tehdy, když mu podrbou břicho.“

Mandlové oči jí zjihly. V rodině jí říkali „zaříkávačka zvířat“, protože si s každým zvířetem hned rozuměla. Když Max zachránil Rockyho z bojové arény, nejdřív zavolal jí. Přesně mu popsala, jak s ním má zacházet, a od té doby se na dálku snažila zahojit jeho zraněnou dušičku. „Už se nemůžu dočkat, až ho uvidím,“ prohlásila. „Fotky mi nestačí.“

Představa, že ji přivítá na svém domácím hřišti, ho kupodivu potěšila. Bylo to divné, protože k sobě obvykle ženy nevodil a nerad chodil k nim. Carina se znovu napila vína a překvapila ho odvážnou otázkou.

„A co tvůj milostný život? Která je ta šťastná tenhle měsíc?“ Rozpačitě přešlápl. „Teď zrovna žádná.“

„Není ti už přes třicet?“

„Co to s tím má společného?“ opáčil a vlastní rozhořčený tón ho podráždil.

„Je mi teprve čtyřiatřicet.“

Carina pokrčila rameny. „Jen mě napadlo, jestli se už nechceš usadit a založit rodinu. Jako oni.“

Oba páry byly zabrané v rozhovoru. Nick měl ruku položenou na Alexině břiše, Michael skláněl hlavu a šeptal něco Maggie do ucha. Při pohledu na jejich důvěrnost a vzájemnou lásku ucítil Max v srdci prázdnotu. Ano, tohle chtěl zažít taky. Kdo by po tom netoužil? Ale ženu, kvůli níž by se ochotně vzdal svobody a navždycky se zavázal, ještě nepotkal. Umínil si, že se neožení, dokud si nebude na sto procent jistý. Nikdy by neopustil manželku a dítě jako jeho otec, nikdy by nenechal na holičkách někoho, kdo ho potřebuje. Takže si nemohl dovolit udělat chybu. Jakmile se nějaké ženě v jeho posteli zalíbilo a začala ho zvát do rodiny, objektivně vzájemný vztah posoudil, a protože pokaždé zjistil, že za to nestojí, rychle ho ukončil.

Bohužel to tak šlo už celá léta a lásku nikdy nepoznal.

„Jednou to určitě udělám. Až najdu tu pravou.“

„Tvoje maminka už začíná být nervózní,“ odpověděla Carina s úsměvem.

„Odříkává s otcem Richardem růžence navíc a modlí se, abys nebyl gay.“ Maxovi, který se zrovna napil, málem zaskočilo. Co to vykládá?

„Nepovídej. Taky si myslíš, že jsem gay?“

Když ho začala očima přejíždět od hlavy až k patě, všechny svaly se mu napjaly. Tvářila se tak vyzývavě, že měl chuť ji názorně přesvědčit. „Hm… občas mě to napadlo. Moc pečlivě se oblékáš, v oděvních značkách jsi jako doma a na můj vkus jsi zbytečně moc hezký.“

Pohoršeně vydechl. „Cože?“

„Neber to špatně. Mám radši drsnější muže, méně uhlazené, s delšími vlasy a možná s motorkou.“

„Michael by tě zabil. A vsadil bych se, že jsi na žádné debilní motorce v životě nejela,“ vyhrkl rozzlobeně, ale bylo mu trapně, protože věděl, že ho jen škádlí. „A dobře víš, že homosexuál nejsem.“

„No jo.“ Carina pokrčila rameny, jako by ji téma hovoru začalo nudit. „Jak myslíš.“

Její vyhýbavá odpověď ho rozčílila. Jezdí snad na motorce s nějakým chlapem, který si na ni dělá zálusk? Ale co je mu do toho? Je přece dospělá, může si chodit, s kým chce, a on už se o ni nemusí starat. Jenže představa, jak drží nějakého muže kolem pasu, ho zasáhla jako rána do žaludku. Mezi stehny cítí chvění motoru, černé vlasy jí vlají ve větru, opájí se rychlostí a těší se na ještě parádnější jízdu, která na ni čeká, až sesedne.

Zřejmě by měl dát Carině Conteové najevo, že provokace nemá rád.

Sklonil hlavu a přiblížil ústa na několik centimetrů k jejím. Oči se jí rozšířily úžasem. Zaznamenal nádherný broskvový odstín její pleti, karmínovou červeň rtů a trochu zrychlený teplý dech. „Chceš, abych ti dokázal, že jsem na ženy?“

Chviličku zaváhala a pak odsekla: „Netušila jsem, že ti na mém názoru záleží.“

Na ironii u ní nebyl zvyklý, a tak ho její odpověď překvapila. Věděl, že je chytrá, ale dřív jen málokdy našla odvahu se někomu postavit, a tak ho nová Carina začínala čím dál víc zajímat. „Věci se možná změnily,“ odpověděl.

„Jenže mně je to už jedno.“

Slabě se usmál. „Třeba nastal čas, abych ti podal důkaz, který mou matku uklidní.“

Na hrdle jí začala viditelně tepat žilka, ale odpověděla naprosto chladně.

„Nejsem hračka, po které můžeš kdykoli sáhnout.“ O krok couvla. „Asi jsem se taky změnila, Maxime. Už nejsem roztomilé štěňátko, které prosí o kostičku. Na to zapomeň.“

S hrdě vztyčenou hlavou odešla a přistoupila k bratrovi. Max se za ní díval a sám sobě se divil. Co si to, sakra, začal? Zbláznil se snad? Flirt s ní přece nepřichází v úvahu! Ale vyprovokovala ho. To, co mu řekla, ho hluboce zasáhlo. Skutečně s ní jednal tak blahosklonně a přezíravě? Při pomyšlení, že

se tak choval k dívence, kterou miloval, ho přepadly výčitky svědomí. A skutečně ji miloval. Jako sestru.

Potřásl hlavou a vyšel ven, aby si vyčistil hlavu. Musel se vzpamatovat. Špičkovat a škádlit se s ní už nebude. Musejí si vypěstovat kolegiální vztah, a zatímco ji bude učit, jak se řídí firma, bude tiše doufat, že ho nepředčí a nepřipraví o zaměstnání. Situace byla už takhle ošemetná a zkomplikovat ji milostnými hrátkami bylo to poslední, co potřeboval.

Nadechl se svěžího vzduchu a vrátila se mu rozvaha. Zvědavost mu sice na chvíli zatemnila hlavu, ale už se to nestane.

KAPITOLA TŘI

Je hloupá. Musí mít v hlavě piliny.

Carina se zpod řas dívala na Maxe, který po telefonu ostře dával příkazy jakémusi dodavateli. Minulý večer udělala velkou chybu, že s ním flirtovala a provokovala ho, ale nedokázala si pomoct. Poprvé se s ním setkala jako rovný s rovným a ten opojný pocit nemohla ovládnout.

Jenže trval jen tak dlouho, dokud se k ní nenaklonil, ústa jen kousek od jejích, a z nejtěsnější blízkosti neuviděla plný dolní ret, strniště na bradě i na tvářích a sálající modré oči. Měl na sobě džíny, bílou košili a sportovní černé sako a připomínal jí Jamese Bonda v podání Pierce Brosnana. Měl stejně jako on klasicky hezkou tvář, ležérně rozcuchané černé vlasy a tělo s tvrdými svaly. Vypadal, že skákat po střechách a bez mrknutí zabíjet padouchy by mu nedělalo nejmenší potíže. Mluvil se slabým přízvukem a každou slabiku trochu protahoval, což mělo na všechny ženy skoro hypnotický účinek.

Málem omdlela jako hrdinka z nějakého viktoriánského románu, ale v poslední chvíli se sebrala a podařilo se jí předstírat sebejistotu. Vítězoslavný pocit trval bohužel jen pár vteřin. Bolest v klíně a tvrdé bradavky ji totiž upozornily, že si Maxe z hlavy jen tak nevyžene. V jeho přítomnosti její tělo zpívalo a plakalo, ale v sebezapírání měla léta praxe, a tak si řekla, že se s tím určitě naučí žít.

Jejich podivný rozhovor měl mnoho významových vrstev, kterými se nechtěla zabývat. Dnes ráno se aspoň oba soustředili na práci, chovali se k sobě zdvořile a přesně to jí vyhovovalo.

Max zavěsil, vstal a napřímil vysokou svalnatou postavu. „Pojď se mnou.

Máme jednání s odbytovým.“

Popadla diplomatku a vydala se za ním. Na každý jeho krok musela udělat dva. Ústředí La Dolce Maggie teď nemělo s La Dolce Famiglia, kterou její sestra Julietta vedla v Itálii, nic společného.

Když se Michael rozhodl rozšířit firmu o pobočky po celém New Yorku, předsevzal si, že novou otevře každého čtvrt roku. Místo pro každou z nich zvolili manažeři s ohledem na nejrůznější statistické údaje, a když si je Carina prostudovala, s výběrem souhlasila. Jednání s cukrářskými mistry, dodavateli surovin a kontrahenty dalo samozřejmě spoustu práce a Max se staral naprosto

o všechno.

Když vstoupili do konferenční místnosti, od stolu z leštěného dřeva vstali tři muži v elegantních oblecích a s kravatou na krku a přikývli na pozdrav.

„Carino, tohle je Edward, Tom a David. Jsou to naši vrcholní oblastní manažeři a sešli jsme se proto, abychom se poradili, jak zvýšit prodej. Carina je nová asistentka, která je u mě na praxi.“ Muži ji srdečně přivítali, a jakmile se všichni usadili, Max začal podrobně probírat cenové nabídky, zaměření na

cílové skupiny a další věci, o nichž se učila ve škole. Všechno si pečlivě zapisovala a zaznamenávala i reakce manažerů na Maxovy návrhy.

„Hlavní problém, kterému musíme čelit, je odlišit se od konkurence,“ řekl Edward. „Na velkovýrobce jako Panera nemáme. Ostatní rodinné firmy v okolí se specializují na chleba a bílé pečivo.“

„Musíme se soustředit na to, co vyžadují zákazníci v té které lokalitě,“ prohlásil Max. „New Paltz je oblast s vysokým počtem univerzitních studentů a odráží se tam směsice nákupních zvyklostí starého a nového světa. Zadáváme reklamu do všech místních novin a časopisů. Používáme místní dodavatele a kontrahenty, ale musíme najít ještě jiné způsoby, jak spojení s tamní komunitou upevnit. Kavárnám ani supermarketům konkurovat nehodláme. Naším cílem je dodávat výrobky na konference, svatby a velké společenské večírky. Prezentujeme se jako firma, která zásadně používá čerstvé ingredience, má širokou škálu výrobků a pyšní se kreativitou. Chceme působit jako mistři pekařského umění. Na to se musíme soustředit.“

Carina si odkašlala. „Promiň, Maxi. Počítáte i s akcemi pod širým nebem, které se budou teď na jaře konat? S pouličními slavnostmi, veřejnými ochutnávkami, trhy a podobně?“

„Stánky bychom si mohli rezervovat na mnoha místech, ale nevěděli jsme, jestli by to stálo za to,“ vložil se do hovoru Tom.

„Určitě,“ prohlásil Max. „Zařiďte to. Výborně, Carino.“ Snažila se nedat najevo, jak ji ta chvála potěšila.

„Od soboty za čtrnáct dní proběhne farmářský trh. Už je trochu pozdě, ale jestli dáme rychle vytisknout reklamní letáčky a připravíme si vhodný sortiment, mohli bychom to ještě stihnout,“ podotkl Tom.

„Udělejte to. Najděte někoho, kdo do toho stánku půjde. Ale pamatujte, že reklama nesmí prozradit, co budeme nabízet, aby nás nikdo nemohl okopírovat. Podle průzkumů je odbyt nejlepší, když si lidé navzájem řeknou, co jim kde chutnalo.“

„Jasně.“

Chvíli ještě všichni hovořili a potom Max odtáhl židli. „Tome, Dave, můžu s vámi ještě chvilku mluvit?“

Když si Carina složila papíry, Edward k ní přistoupil. „To byl skvělý návrh. Jsem rád, že jsem vás poznal.“

Usmála se a natáhla ruku. „Díky. Carina Conteová.“

„Michaelova sestra?“

„Ano.“

Vypadal, že na něj udělala dojem. „Máte roztomilý přízvuk. Italský?“

„Jsem z Bergama.“

„Před lety jsem tam chvilku byl. Je to krásné město.“ Díval se na ni s obdivem a jí začalo po zádech přebíhat teplé šimrání. Měl delší vlasy než

většina ostatních mužů, skoro jako její bratr, a v oříškově hnědých očích mu svítily zlaté jiskřičky. Byl jen o několik centimetrů vyšší než ona, ale pod nažehleným černým oblekem se mu rýsovaly svaly. „Kdybyste chtěla ukázat New York, stačí říct. Bylo by mi ctí.“

„Děkuju. Možná vaší nabídky využiju.“ Usmál se na ni. „Dobře.“

„Edwarde!“ zvolal Max ostře. „Potřebuju tě tady.“

„Jistě, šéfe.“ Když na ni mrkl a odešel, Carina potlačila spokojený úšklebek. Nevede si špatně. Je v práci teprve první den a už by si mohla smluvit schůzku. S vědomím, že se líbí, se jí nový život hned bude začínat líp.

Úhledně si srovnala papíry do kufříku a zamířila ke dveřím.

Najednou se před ní objevil Max a zastoupil jí cestu. Ruce měl založené na hrudi a tvářil se rozčileně.

„Co se děje?“

„Nezačínej si nic se zaměstnanci. V téhle firmě se práce se zábavou nemíchá.“

Údivem otevřela ústa. „No promiň? Jenom jsem si s ním chvíli povídala.

Nabídl se, že mi ukáže New York, tak se laskavě uklidni.“

Na obličeji mu začal cukat sval a zabodl do ní nesouhlasný pohled. Podráždilo ji to. To se o ni pořád bude starat jako o malé dítě? „O Edwardovi je známo, že honí každou sukni,“ prohlásil tiše.

Pár vteřin nevěděla, jestli se má rozesmát, nebo rozzuřit, a nakonec se rozhodla pro ironii. Rozhodila ruce. „Díky bohu, žes mě varoval! Vyjít si s chlapem, který má rád ženy, nic horšího by mě nemohlo potkat. Aspoň vím, že když si s ním něco začnu, nebude to nadlouho.“

Nepatrně sebou trhl. „Pokouším se ti říct, že není tvůj typ.“

Carina se zamračila. „Kdo je můj typ, nemáš nejmenší ponětí,“ procedila.

„A nikdy se to taky nedozvíš. Ale díky za upozornění.“ Protáhla se kolem něj na chodbu. „Dám si teď krátkou přestávku na oběd.“

Chytil ji za paži tak pevně, že ji přes rukáv začala pálit kůže. Co si to dovoluje, takhle se k ní chovat? Měla už plné zuby toho, že ji pořád někdo mentoruje. Nastal čas, aby mu dala jasně najevo, že na to nemá nejmenší právo. „Chceš ještě něco?“ zeptala se ledově.

„Američané jsou jiní než Italové.“ Zatvářil se rozpačitě jako starostlivý rodič, který se chystá potomka poučit o sexu. „Můžou po tobě chtít věci, o které by se tě muži, s nimiž jsi chodila doma, požádat neodvážili.“

Páni, tohle by mohla být opravdu zábava. Carina svraštila obočí, jako by si nyní nebyla jistá, jestli dobře rozumí. „Myslíš sex?“

Zesílil stisk. „Přesně tak. Mohla by ses dostat do choulostivé situace.“

„Aha. Jsem ráda, žes mě varoval. Takže když s někým půjdu na večeři, bude si chtít se mnou – pohrát?“

Když viděla, že se začervenal, musela potlačit smích. „Správně. Americké dívky nemají zdaleka tak přísnou výchovu jako italské a zdejší muži předpokládají, že se s nimi žena hned vyspí.“ Carina zuřila ponížením, ale říkala si, že mu to co nevidět pěkně vrátí. „Čili si s nikým smluvit schůzku nemám?“

„Rozhodně ne s Edwardem. S někým slušným se můžeš seznámit v kostele po nedělních bohoslužbách, ne? Třeba tam mají skupinu pro svobodné.“

„To jistě nebude nutné, ale díky. Když jsi mi to teď objasnil, přesně vím, co udělám.“

Pustil ji, couvl a na tváři se mu objevila úleva. „Výborně. Nerad bych, aby tě někdo oklamal a ublížil ti.“

„To se nestane. Kromě toho, že se chci naučit řídit rodinnou firmu, jsem totiž do Ameriky přijela ještě kvůli něčemu jinému.“ Oslnivě se na něj usmála.

„Chci si tady podle vlastních představ co nejvíc užít. Nehodlám se vdát ani navázat trvalý vztah, a když se s někým vyspíš v Bergamu, musíš si ho vzít, takže máš omezené možnosti. Není to jeden z důvodů, proč jsi sem s Michaelem odjel?“

„Hm.“

„Vidíš. Budu mít vlastní byt, žít si po svém a konečně si můžu začít nezávaznou vášnivou aférku. Nic víc, nic míň.“ Poklepala Maxe po paži.

„Eddie se mi líbí, takže využiju jeho nabídku a nechám si od něj ukázat město.“

Nechala Maxe stát na prahu a odešla. Díval se za ní s otevřenou pusou, ale nevěděla o tom, protože se ani jedinkrát neohlédla. V jídelně si dala sendvič z žitného chleba s krůtím masem. Je na tom něco špatného, že chce získat milostné zkušenosti, aniž jí někdo bude neustále koukat přes rameno? Na univerzitě pár chlapců měla, ale matka s Juliettou ji bedlivě sledovaly. Kdykoli přišla v Bergamu na nějaký bujarý večírek, vždycky narazila na kamarádku kamarádky, která znala její rodinu, a kvůli Michaelovým dlouhým prstům si musela dávat pozor i v Miláně.

A to přitom byla ďáblice s tváří slušné dívenky.

Vzala si z automatu vodu, sedla si až dozadu do kouta místnosti a rozbalila sendvič. Jak může Max vědět, jaký je její typ? Nejspíš si myslí, že je rozechvělá panna, která při pomyšlení na ztopořený penis omdlí hrůzou.

Pch! Neví o ní vůbec nic. Samozřejmě že panna ještě byla, ale to neznamenalo, že byla úplně nedotčená. Jediný důvod, proč nikdy nezašla až do konce, spočíval v tom, že ještě nenašla správného muže, který by jí za to stál. Většina se k ní chovala tak zdvořile a opatrně, že měla strach, aby při milování neusnula. A nehodlala panenství zahodit jen tak s někým, protože se trochu opije a na chvíli ztratí hlavu. Chtěla sexuální poměr jaksepatří. Podle svého.

V erotických fantaziích si představovala muže trochu drsného, který si ji naprosto podmaní. Teoreticky byla sice nevinná, ale toužila po tom, aby ji milenec fyzicky i emocionálně ovládal, a umínila si, že tady v Americe ho najde. Edward bude možná jejím požadavkům vyhovovat.

Když si vzpomněla, že jí Max navrhl, aby se s někým seznámila v kostele, tolik se rozčílila, že se jí roztřásly ruce. Panebože, to snad nemohl myslet vážně! Podle toho, co se o něm psalo ve zprávách ze společnosti, tam známosti zcela jistě nenavazoval. Byl to svobodný miliardář, kterého bulvár vyloženě miloval a každou chvíli přinesl fotku s některou z jeho víkendových milenek. Srdce ji při tom pomyšlení zabolelo, ale už dávno se smířila s tím, že Maximu Grayovi by nikdy nestačila.

V duchu si promítla tu noc, kdy ji tak strašně ponížil. Stalo se to po třetím ročníku na univerzitě. Přijela domů, Michael s Maxem tam byli taky a Max zůstal na noc. Vymyslela tehdy jednoduchý plán. Byla už zkušenější, cítila se o něco sebejistější a rozhodla se, že ho svede. Oblékla si sexy černé šaty, sestře vzala lodičky s vysokými podpatky a šla na koktejlový večírek, kam dostal pozvání. Nejdřív všechno probíhalo přesně podle jejích představ. Max se jí celý večer věnoval, smál se jejím poznámkám, občas se jí dotkl na paži a nespustil z ní hluboké modré oči. Nevypadal, že by se chtěl bavit také s jinými lidmi, a když se chystala uskutečnit druhou část svého plánu, byla tak okouzlená, že se jí podlamovaly nohy.

Se dvěma sklenicemi v rukou se k němu vrátila na zahradu, kde doufala, že dostane první polibek. Pochopitelně nepočítala s tím, že ho zastihne, jak pod růžovým loubím líbá jakousi plavovlásku. Měla na sobě podobné černé šaty jako Carina, ale byla vysoká, štíhlá a měla dokonalou postavu. Carina se ohromeně dívala, jak jí Max šeptá něco do ucha, zvedá ji k sobě a hladí jí zadek. Vzrušilo ji to, ale zároveň se v ní probudila žárlivost, jakou ještě nikdy nepoznala, a dala by všechno na světě za to, aby mohla být na jejím místě.

To, co následovalo, jako by se odehrálo ve zpomaleném filmu. Zděšeně zalapala po dechu, Max otočil hlavu a vrhl na ni lítostivý, omluvný a zároveň umíněný pohled. V tom okamžiku poznala, že ho nikdy přitahovat nebude. Blondýnka se lhostejně usmála, jako by Carina byla mladší sestra nebo sestřenice. Musela si konečně přiznat pravdu. Těm kráskám, které Maxima Graye pronásledovaly, nemůže nikdy konkurovat. Na to nebyla dost hezká ani chytrá, kultivovaná, vtipná a sexy. Byla jen studentka, která právě dostala bakalářský diplom a byla po uši zamilovaná. Několik hodin se s ní bavil, protože patřila do rodiny.

Rozhodla se, že neuteče, pomalu k dvojici došla a podala Maxovi sklenici. Když si ji bral, přejel jí prsty po ruce a ten horký dotek ji skoro přiměl, aby vykřikla.

Potom nabídla jeho společnici druhou sklenici a Max sebou trhl, jako by si symboliku toho gesta uvědomoval. Zvedla tvář a naposledy si vtiskla jeho milovaný obličej do paměti. Nechala ho v zahradě s tou blondýnou a ani jednou se neohlédla. Vzdala se tehdy něčeho víc než jen své jediné lásky. Vzdala se starých snů a starého života.

Po návratu do školy se z ní stal někdo úplně jiný. Veškerou svou energii soustředila na studium, absolvovala s červeným diplomem, okamžitě se zapsala na Bocconiho univerzitu, udělala si MBA a pak šla na praxi. Svět podnikání ji sice moc nenadchl, ale umínila si, že v něm uspěje.

A líbila se jí sebejistota, kterou díky škole získala. Už nebyla slabá dívenka, jejíž spokojenost závisela na jiných, ale cílevědomá žena, která má život ve svých rukách a je připravená čelit všemu, co jí přinese. Vzdělání jí umožnilo postavit se na vlastní nohy a konečně si udělala jasno v tom, čeho chce dosáhnout. K tomu, že získá Maxovu lásku, se přestala upínat.

Dojedla sendvič, odstrčila obal a vypila vodu. Vyhlídka na to, že s ním bude úzce spolupracovat, pochopitelně vyvolala vzpomínky. Nesmí spouštět ze zřetele svůj cíl a Maxe musí vyhnat z hlavy.

Zahodila prázdnou láhev a vrátila se do práce.

Za dva týdny seděl Max v kanceláři a přemítal, že mu nejspíš chybí sex.

Podíval se na hodiny a potlačil zasténání. Už byla skoro jedna. Vypil spoustu kávy a žaludek se mu bouřil. Dávno měl mít hotové zprávy a ve svalech mu cukalo napětím. Co se to s ním děje? Termíny musel honit už mnohokrát a ani jednou se kvůli tomu takhle nevzrušoval. Potřeboval se vybít, ale neměl s kým. Kdy dostal naposledy někoho do postele? A kde je Carina?

V té chvíli vrazila do dveří s veselým úsměvem na rtech a umaštěným sáčkem v ruce. Sukni nosila do kanceláře moc krátkou, což některé zaměstnance zbytečně rozptylovalo, ale když si Max postěžoval Michaelovi, ten na tom nic nevhodného neviděl a začal vykládat něco o módě. Směšné. Co je špatného na délce po kolena? A proč si ta holka nikdy nevezme punčocháče? Z nějakého důvodu mu pohled na její hladké nahé nohy nesmírně vadil.

„Kde jsi byla? Než půjdu do nové pobočky na inspekci, potřebuju aktualizovanou zprávu o dodavatelských vztazích.“

Husté vlasy měla stažené do přísného uzlu, takže vynikala půvabná křivka šíje a tváří. Hodila kufřík na podlahu, sáček na stůl a klesla do křesla. Na čele jí stál pot. „Promiň. Wayne zavolal, že je mu špatně, tak jsem slíbila, že za něj zaskočím.“

„Už zase?“ Max se podíval na kalendář. „Sakra, dneska poprvé hrajou Yankee. Pěkně tě napálil. Zavolej mu, já si to s ním vyřídím.“

Plný dolní ret se jí zkřivil pobavením. „Ale nebuď tak nepřejícný a nech ho, ať si užije. Ty zprávy ti udělám za hodinu. Hele, tohle ti třeba spraví náladu.“ Vytáhla ze sáčku velký kus pizzy, která na sobě měla tolik rajčat a česneku, že se mu zastesklo po domově. V žaludku mu jako na povel hlasitě zakručelo. Kdy naposledy jedl?

Jako by mu četla myšlenky, Carina prohlásila: „Už zase jsi vynechal snídani. Dej si na chvíli pohov a já tu zprávu napíšu.“

„Ty jsi už obědvala?“

Mávla rukou a zamířila ke dveřím. „Nemám hlad.“

„Počkej.“ Zarazila se. Max vzal plastový nůž a z pizzy kus odkrojil.

„Nikam nepůjdeš, dokud se tady nenajíš.“

„Vážně nechci.“

„Sedni si, nebo máš výpověď.“

Zasmála se, ale poslechla a vrátila se. Přitáhla si židli, vzala si svůj díl a zakousla se do něj. Chvilku spokojeně seděli a žvýkali, jako když byli ještě děti. Max se uvolnil a napětí z něj trochu spadlo. Zvláštní, většina žen, s kterými se stýkal, považovala jídlo za nutné zlo, protože se bály tloušťky. Kolikrát matka Conteová uvařila a u stolu zůstal jen on s Carinou? Jejich společné hodování v kamarádském tichu mu chybělo. Michael s Juliettou a Venezií do sebe vždycky všechno co nejrychleji naházeli, aby se mohli vrátit k tomu, co dělali předtím. Ale Max u dobrého jídla rád poseděl a vychutnával si každé sousto. Carina byla úplně stejná. I ona zastávala názor, že jídlo – jako

ostatně každá životní radost – je obřad a nemá se odbývat.

Vrhl na ni kradmý pohled. Ta zatracená sukně se jí vysoukala vysoko na stehna. Jehlové podpatky by se měly nosit jen do nočních klubů a v kanceláři zakázat. Díky všem těm úzkým páskům byly zbytečně moc sexy. A proč nepoužívá normální parfém? Byl zvyklý na těžké pižmové nebo květinové vůně, ale Carina voněla čistotou a svěžestí, jako kakaové máslo s přídechem citronu. Raději se soustředil na pizzu. „Jak se držíš? Vím, že jsem toho na tebe v poslední době nakládal moc.“

„Mně to nevadí.“ Přejela si jazykem po dolním rtu, aby zachytila kapku olivového oleje. Odvrátil pohled. „Začínám si považovat Michaela a Julietty. Kdysi jsem si myslela, že v tomhle byznysu nejde o nic víc než napéct pár dortů a opatřit si krabice, aby bylo v čem je prodat.“

Zasmál se. „Já taky. Když mě Michael zaměstnal, neměl jsem ponětí, co to obnáší, ale učili jsme se společně a nakonec vybudovali velkopodnik. Dodnes rád dohlížím na všechna oddělení. Musím mít všechno pod palcem, jinak jsem nesvůj.“

Carina obrátila oči v sloup. „To nepochybně. Když jsme byli děti, šíleli jsme z tebe. Pořád jsi nás komandoval, a jestliže jsme tě neposlechli, mohl ses zbláznit.“

„To není pravda.“

„Ale je. A pokud ani to nezabralo, mámil jsi nevinnýma modrýma očima všechny holky v dohledu, dokud nepodlehly a nebylo po tvém. Ostatně to děláš dodnes.“

Překvapeně a trochu rozpačitě se na ni zadíval. „To je směšné. Děláš ze mě gigola, který využívá svůj vzhled, aby dostal, co chce.“

Carina si znovu ukousla pizzy a pokrčila rameny. „Nejenom vzhled. Taky osobní kouzlo.“

„Nech toho, nebo se rozčílím.“ Takže Carina si o něm myslí, že vždycky dosáhne svého, protože má pohlednou tvář. Trochu se ošil. „Kdybych neměl taky mozek, firmu bych s tvým bratrem nerozjel.“

„Jasně že jsi chytrý. A to je právě nebezpečné. Dobře víš, jak to tvoje charisma působí. Kdybys byl jenom hezoun, tolik ženských by ti nenaletělo.“

Proč s ní vůbec tenhle pitomý rozhovor vede? Pokusil se uvést věci na pravou míru. „Ženám projevuju úctu, jak si zaslouží. Odjakživa.“

Carina si utřela ubrouskem ústa, opřela se v křesle a založila si ruce na hrudi. Blůza konzervativního střihu se na plných ňadrech napjala. „Pamatuješ, jak Angelina dostala novou videohru a tys ji přemluvil, aby ti ji na celý měsíc půjčila?“

„Byla prostě hodná!“ vykřikl navztekaně.

„Přesně tak. Michael tehdy říkal, že za tebou ve škole pořád chodí jako pejsek. Když jsi tu hru zvládl, vrátils ji a s Angelinou jsi už neztratil ani slovo.“

Max strčil papírový tácek do sáčku a zmačkal ho. Při vzpomínce na tu příhodu se rozlítil. Nechtěl přece Angelině ublížit. Vždycky se k ní choval hezky, jen o ni neměl zájem.

„A co tehdy, jak jsi přiměl Terezu, aby za tebe udělala referát z přírodovědy? Podle Michaela stačilo, aby sis k ní u oběda sedl, a celé ti to napsala.“

„Proč ti vůbec tyhle hovadiny vykládá?“ zavrčel. „Takhle to nebylo.“ Carina zvedla vítězoslavně bradu. „A co třeba dneska ráno?“

„O čem to mluvíš?“

Ušklíbla se. „Neměl jsi jít v sobotu k Walterovi na večírek?“

Max si začal uklízet stůl a mlčel, ale zmocnily se ho rozpaky. „Jo. No a co má být?“ zeptal se nakonec.

„Bonnie jsi řekl, že jsi vyčerpaný a potřebuješ, aby tě tam někdo zastoupil.

Okamžitě se toho chytila a nabídla se, že firmu bude reprezentovat.“

„A proto jsem padouch?“ zamumlal.

Carina se usmála. „Nezeptala se tě pak, jestli bys s ní nešel do opery, že má lístek navíc? Blahosklonně jsi jí poklepal na rameno a prohlásil, že máš moc práce. Pak jsi jí poděkoval, že půjde na večírek místo tebe, a nechal ji tam stát

jako solný sloup. Přiznej si to. S příslušnicemi druhého pohlaví zacházíš dost bezohledně.“

Byl v takovém šoku, že chvilku nedokázal odpovědět. Carina s vítězoslavným výrazem ve tváři vstala a nedojedenou pizzu odložila na stůl.

„Opravdu mám moc práce,“ ohradil se. „A na rameno jsem jí nepoklepal. To ženám nedělám.“

Jeho námitky ji z nějakého důvodu potěšily. „Ale ano. Vemluvíš se jim, aby ti prokázaly nějakou laskavost nebo s tebou skočily do postele, a potom jim podtrhneš nohy. Je to tvůj klasický trik, který jsem viděla už nesčetněkrát.“

A dost, tohle už stačilo. Tak nechutně se určitě nechová a nastal čas, aby si to Carina uvědomila.

„Hele, já nevím, za koho mě máš, ale takový nejsem. Ať už ti Michael napovídal, co chtěl.“

„Nemusel mi nic vykládat. Jak jsem řekla, za ta léta jsem tě viděla v akci mockrát. Ostatně se mnou jsi jednal stejně.“

„Cože?!“ zařval dřív, než se stačil ovládnout. Zíral na ni a třásl se vzteky.

„V životě jsem tě nesváděl.“

Na tváři se jí mihl zvláštní výraz, ale hned zmizel. „Jasně že ne. Ale nemůžeš si pomoct, s každou ženskou musíš flirtovat a předstírat, že pro tebe jiná neexistuje. Takže se cítí jako královna, a když začneš mámit další, nestačí se divit.“ Carina pokrčila rameny. „Byla jsem hrozně mladá. Kdysi jsem do tebe byla zamilovaná, ale už mě to pustilo. O nic nešlo. Za hodinu ti přinesu tu zprávu.“

Když se za ní zavřely dveře, točila se mu hlava jako postavičce z kresleného seriálu, která dostala ránu pěstí a před očima jí tančí hvězdičky. To, jak lhostejně se mu vyznala, jím otřáslo. Samozřejmě nic z toho, co říkala, není pravda. On takhle se ženami nezachází. Nebo ano?

Vzpomínka na ten večírek před lety ho usvědčovala ze lži a probouzela v něm špatné svědomí. Carinino mladistvé nadšení a dychtivost mu tehdy vzaly dech. Místo v širokém tričku ji poprvé uviděl v těsných černých šatech a vyschlo mu z toho v krku. Vybavil si její smích, vtipné poznámky, zbožňující výraz ve tváři i to, jak hezky se mu s ní povídalo. Říkal si, že se s ní baví, aby se cítila

dobře, protože je jako jeho sestřička a musí ji chránit, ale jako bratr se na ni nedíval. Byl vzrušený a představoval si, co by s ní dělal, kdyby byli sami a ty černé šaty na sobě neměla.

Když si to teď připomněl, polil ho pot, protože si uvědomil, že se k ní choval jako k ženě, o kterou má zájem. Ale když k němu přišla na zahradě ta blondýna, ani chvilku neváhal, protože přesně věděla, o co mu půjde, a byla ochotná mu to poskytnout.

Divoce se s ní líbal, přestože v něm vášeň nevzbudila, a pak za sebou uslyšel vyděšený vzdech. Na Carininy oči nikdy nezapomene. Byly jako dvě černá jezírka plná bolesti, protože ji zradil.

Čekal, že se rozpláče, a připravil se na bouřlivou scénu, ale s hrdě vztyčenou hlavou k němu přistoupila a podala jemu i jeho partnerce sklenici vína. Ruce se jí třásly a vypadala smutně, jako by se s ním loučila. A potom odešla. K jeho údivu ho zabolelo u srdce, ale hned ten pocit zaplašil a začal se znovu věnovat té blondýně. Na Carinu už si ani nevzpomněl.

Všechno se to vrátilo až teď.

Hryzalo ho svědomí. Měla snad pravdu? Považuje ženy za prostředek k tomu, aby dostal, co chce? Až dosud si myslel, že se k nim chová hezky. Rád o ně pečoval, hýčkal je a rozmazloval. Jistě, odmítal se s nimi citově sblížit, ale jenom proto, aby je ochránil a nezlomil jim srdce. Byl čestný, naprostý opak svého otce. Po emocionální stránce zůstával chladný, ale každé partnerce splnil sebemenší přání a zachovával jí věrnost.

Tedy až do rozchodu. Bylo mnohem lepší známost ukončit než vzbuzovat falešné naděje. Ne, možná je poctivost trochu drsná, ale jinak se Carina mýlí. Zvláštní, tohle bylo poprvé, co přiznala, že do něj byla zamilovaná. To, jak lehce svůj dětinský omyl odbyla, ranilo jeho ješitnost, ale bylo to tak nejlepší. Chovala se, jako by byl otravný komár, kterého odežene a okamžitě na něj zapomene. Jak ho mohla tak rychle pustit z hlavy?

Proč na to vůbec myslí? Vždycky budou kamarádi, a to úplně stačí.

Potlačil znepokojující myšlenky, příští hodinu pilně pracoval a vyrušilo ho až zaklepání na dveře.

„Můžu dál?“

Dovnitř strčila hlavu ředitelka velké dodavatelské firmy Laura Wellsová, s kterou se seznámil před pár týdny. Zjistili, že si výborně rozumějí, dali si schůzku a Max si říkal, že by to tentokrát mohlo vyjít. Byla krásná, skoro stejně vysoká jako on, měla vlnité plavé vlasy, zelené oči a dlouhé nohy. Kromě toho byla chytrá, a protože dělala ve stejné branži, měl si s ní o čem povídat. Uvolnil se a gestem ruky ji vyzval, aby vstoupila. „Musím si dát pauzu. Rád tě vidím.“

S nenuceným půvabem vešla dovnitř. Zelený kostým jí ladil k očím a lichotil štíhlé postavě.

„Chtěla jsem se tě zeptat, jestli bys mě nezachránil a nešel se mnou na večírek, který určitě bude velká nuda. Jdeš k Walterovi?“

Max si s výčitkami svědomí vzpomněl, že tu povinnost hodil na Bonnie.

„Původně jsem nechtěl.“

Laura našpulila pusu. „Moc tě prosím. V poslední době jsem dělala od nevidím do nevidím a musím se trochu povyrazit.“

Výraz v jejích očích mu napověděl, jak večer skončí.

Zaboduje.

Potřeboval to, nutně potřeboval noc s krásnou ženou, která zná pravidla. Třeba se z toho vyvine něco víc, ale v každém případě může počítat s uspokojivým sexem. „Moc rád. Vyzvednu tě v sedm.“

„Výborně.“

Vstal, aby ji vyprovodil ke dveřím, a na prahu skoro vrazil do Cariny. Překvapeně stiskla rudé rty a jemu okamžitě blesklo hlavou, co všechno by jimi mohla dělat. Uskočil o krok zpátky a tiše zaklel.

„Polekalas mě.“

„Nejsi dneska trochu nervózní?“ zasmála se. „Ahoj, já jsem Carina Conteová,“ představila se Lauře.

Ta se usmála a podaly si ruce. Max se na ně díval s uspokojením. Konečně Carině ukáže, že to se svými partnerkami myslí vážně a chová se k nim jaksepatří. „Laura se mnou půjde na Walterův večírek,“ oznámil.

Carinin úsměv ani na vteřinku nezeslábl. „Prima. Nechtěla byste přijít na večeři k mému bratrovi? Maxovi hosté jsou u nás vždycky vítáni.“

Laura se zatvářila trochu moc dychtivě, kdežto Max zrozpačitěl, přešlápl a pokusil se předstírat nadšení. „Hm, určitě. Řeknu ti, kdy by se nám to hodilo.“

„Kterýkoli pátek,“ upřesnila vlídně Carina.

„Moc ráda. Díky za pozvání.“

Max si odkašlal. Co to ta holka dělá? Nechtěl Lauru vodit na rodinné sešlosti. Zamračil se. „Potřebovalas něco?“

Carina mu podala svazek papírů. „Tady máš ty zprávy. Yankeeové vyhráli.

Ve druhém patře si pustili televizi a na jednom záběru byl Wayne.“

„Musíš mu udělit důtku.“

„Zítra si s ním promluvím.“

„Než příště dovolíš, aby si zaměstnanci kvůli nemoci vzali volno, podívej se na kalendář baseballových zápasů a druhý den zkontroluj, jestli nemají kocovinu.“

„Jasně.“

Její výkonnost i píle ho už od začátku překvapovaly. Ať jí zadal jakýkoli úkol, chopila se ho bez reptání. Během několika týdnů si všechny zaměstnance získala svým kouzlem a humorem. „Slyšel jsem, že jsi Tomovi dovolila odejít dneska dřív. Měl mi odevzdat údaje o odbytu, které nutně potřebuju. Jaký udal důvod?“

„Nechtěl zmeškat synovo hudební vystoupení,“ odpověděla vesele. „Řekla jsem Edwardovi a pomůže mi. Za hodinu ty údaje dostaneš.“

„Dobře. Dneska tady zase budeš muset zůstat do večera.“

„Jasně.“

Dveře se otevřely, dovnitř vešel Edward a kancelář najednou začala připomínat newyorské hlavní nádraží. „Zdravím, šéfe. Prý dneska odpoledne chceš údaje o odbytu.“

„Potřeboval jsem je už před několika hodinami.“

„Hned se do nich s Carinou pustíme.“ Edward se usmál na Lauru a Carina je hned vzájemně představila. Chvíli si všichni tři vesele povídali, jako by nebyli v kanceláři, ale na nějakém čajovém dýchánku. „Takže se na večírku uvidíme,“ řekl nakonec Edward. „Třeba budeme sedět u jednoho stolu.“

Max zvedl obočí. „Cože? Ty jdeš taky?“ Edward se usmál. „Jistě. S Carinou.“

Max viděl, jak jeho asistentka vrhla na odbytáře důvěrný úsměv, jako by i ona hodlala toho večírku využít, aby spojila příjemné s užitečným. Při představě, že by se mohla s Edwardem vyspat, začal vidět rudě. Copak neslyšela, co jí o Američanech řekl? Potlačil hněv. Zřejmě si s ní bude muset znovu promluvit a tentokrát jí to poví důrazněji. Vyprovodil Lauru a Edwarda z kanceláře a Carině naznačil, aby zůstala.

„Laura se zdá moc milá.“

Snažil se ji zpražit pohledem a masku zdvořilosti jí strhnout, ale neuspěl.

„Ano, je. Překvapuje mě, že tě bude na firemní večírek doprovázet náš zaměstnanec.“

„Spousta jich přece chodí na tyhle akce spolu,“ odpověděla lhostejně.

Ten tón ho vyprovokoval, aby přitvrdil. „Dalas mi jasně najevo, že se ti nemám plést do soukromí, ale tvoje pověst v La Dolce Maggie mi dělá starosti.“

„A proč?“

Hm. Předtím se jí nepatrně chvěly prsty, ale brzy se vzpamatovala a její sebeovládání v něm vzbudilo ještě větší chuť útočit. „Patříš k majitelům tohohle podniku a jistě bys nechtěla, aby se tu rozneslo, že je snadné tě dostat.“

Na tvářích jí vyskočil ruměnec, ale v obličeji se jí nepohnul ani sval.

„Nepovídej. Smluvím si schůzku s jedním člověkem a ty děláš, jako bych se spouštěla s kdekým.“

Ta odpověď ho zaskočila, ale nedal to najevo. „Klepy se rychle šíří. Viděl jsem, že Ethan z finančního za tebou všude chodí jako pejsek. S ním sis začala taky?“

Líně se usmála. „To bys rád věděl, co?“

Zůstal na ni užasle zírat. Takovou ji neznal. „Mám na starosti tvoji kariéru. Řekl jsem ti, že Američané jsou jiní než Italové. Chci, aby sis dávala pozor, capisce?“

„Tvoje poučování mě uráží daleko víc než neslušné návrhy.“ Dýchala trochu prudčeji, ale sebekontrolu neztratila. Z přísného účesu nevyklouzl

jediný pramínek vlasů, mandlové oči však plály potlačovaným hněvem, který by rád zkrotil. „Poradit si s muži, kteří jsou posedlí svými fyzickými potřebami, je hračka. Ale ty využíváš své inteligence k psychologickému nátlaku a manipulaci. Musíš určovat pravidla hry, aby nikdo nedošel k úhoně, viď? Chudák Laura se do tebe už skoro zamilovala a ty ji ani nepozveš na večeři.“

Sakra, odkdy je tak sarkastická? „Laura ta pravidla dobře zná, což o tobě neplatí.“

Suše se zasmála, potom se k němu naklonila, natáhla ruku s červeně nalakovanými nehty a pohrdavě ho zatahala za kravatu. „Vytvářím si teď svoje vlastní a jsem mnohem poctivější než ty.“

Zahltila ho její vůně a najednou si připadal jako pes, který běhá dokolečka a honí vlastní ocas.

„Nedokážeš navázat opravdový vztah, i kdyby na tom závisel tvůj život, a tak ses zaměřil na mě. Dobrý pokus, ale tentokrát nezabere.“

„O mně a mých vztazích vůbec nic nevíš. Jsi ještě hodně mladá a já se tě snažím ochránit. Přesně tak, jak po mně Michael chce.“

Poslední slova ji zjevně zasáhla, protože zrudla hněvem. Chviličku to vypadalo, že vybuchne, a Max se připravil, že udělá scénu. Skoro si to přál. Rozčilenou Carinu znal a dovedl by se s ní vypořádat.

Jenže Carina se ovládla, vrhla na něj soucitný pohled a několik kroků poodstoupila. Přísný střih černého saka zdůrazňoval oblé křivky boků a ňader a vytvářel nádherný kontrast, který mu zamotal hlavu a vyvolal erekci. „Jestli tomu chceš věřit, abys mohl klidně v noci spát, já ti to neberu. Nerada tě připravuju o iluze, ale musím ti říct jedno. Mně už vůbec nezáleží na tom, co děláš. Tvoje zálety jsou mi ukradené, ale moje rozhodně ne. A jestli se budu chtít s někým spustit, laskavě se do toho nemíchej. Já v noci klidně spát nehodlám.“ Usmála se. „Už ne.“

Na naleštěné podlaze zaklapaly vysoké podpatky. „Kdybys mě potřeboval, budu ve finančním oddělení.“

Chvíli zíral na zavřené dveře. Už neměl co do činění s bezbranným děvčetem, ale se zralou ženou a ta byla mnohem nebezpečnější, než si myslel. Za chviličku se vzpamatoval a snažil se přijít na to, proč si připadá tak smutný a prázdný. Nevěděl, jak se toho pocitu zbavit, a tak se napil vody a vytěsnil ho z hlavy.

Jako vždycky.

KAPITOLA ČTYŘI

Carina se procházela po miniaturním půdním bytě. Všude stály bedny a v kuchyni bylo tak málo místa, že by se tam ženská s širšími boky nevešla, ale kanárkově žlutá pohovka krásně kontrastovala s černým kobercem a na stěnách svítily bláznivé akvarely, které by sice žádná výstavní síň nepřijala, ale rozhodně byly veselé a stály za podívání. Za obrovskými okny se tyčily vysoké stromy, takže si připadala, jako by se ocitla v nějakém fantasy filmu a bydlela ve větvích.

Bylo to dokonalé.

Ovládla ji nesmírná radost. V Alexině bytě bude konečně svou vlastní paní, bude mít soukromí, po němž tak dlouho toužila, a před sebou nekonečně příležitostí. Nehodlala promarnit jedinou minutu.

Nový život začne už zítra, kdy má první schůzku.

Za ní se ozvaly kroky. Max s Michaelem se prodrali úzkým vchodem a zhroutili se na prosezenou pohovku. „Tak tohle jsou poslední.“

Při pohledu na dva silné svalnaté chlapy, kteří po dlouhém výstupu funěli a sotva popadali dech, se zasmála. „Já myslela, že každý den posilujete, a přitom vás odrovná pár krabic!“

Oba si vyměnili nevěřícný pohled. „Děláš si legraci? Cos do nich dala?

Kamení?“ zeptal se Michael.

„Mám spoustu bot. A věci na malování.“

Max se zamračil. „Vede sem nejmíň tři sta schodů, to schodiště je jako nudle a pořád se točí. A kde je sakra klimatizace?“

„Podle Alexy nefunguje. A říkala jsem vám, že si najmu stěhováky.“

„Ne. Chtěli jsme ti pomoct.“

Carina zadržela povzdech. „Tak jo. Teď musím vybalit a zabydlet se. Mockrát vám děkuju, ale už byste měli jít. Maggie říkala, že dneska pořádá benefiční večeři.“

Michael zasténal a vstal. „Máš pravdu. Bude zase šílet, že nemá co na sebe, a i když ji stokrát ujistím, že vypadá fantasticky, nedá si vymluvit, že je tlustá.“

Carina se znovu zasmála. „Připomeň jí, že nosí v břiše dva lidi.“

„Zkusím to. Všechno je v pořádku? Už nic nepotřebuješ?“

Usmála se a políbila ho na tvář. „Nic mi nechybí. Nemůžu se dočkat, až se tu zařídím. Mám tě ráda, Michaeli.“

Tvář mu zjihla a políbil ji na temeno. „Já tebe taky. Maxi? Jdeš se mnou?“

„Za chviličku. Běž napřed.“

„Tak zatím.“

Když Michael odešel, zvedla k Maxovi oči.

Ach, můj ty bože.

Černé vlasy měl krásně rozcuchané a na čele mu stály kapičky potu. Obnošené vlhké tričko mu lnulo k bicepsům, vyrýsovaným svalům na hrudi a břiše a dalších rozkošných místech. Staré džíny mu seděly nízko na bocích a těsně obepínaly zadek, který přímo vyzýval ženské ruce k laskání. Temenem mu Carina sahala pod bradu, takže jí jako vždycky připadalo, že se nad ní pánovitě tyčí, a při tom pomyšlení se jí zhoupl žaludek. Protože však už uměla své city skrývat, chopila se práce.

Popadla první krabici, která jí přišla pod ruku, a nožem ji otevřela. „Maxi, nemusíš tady zůstávat. Jsem v pohodě.“

„Jo, já vím. Ale mám žízeň. Chceš pivo?“

„Žádné nemám.“

Zasmál se, šel do kuchyně, a když se vrátil, podal jí orosenou láhev. Silné opálené prsty se otřely o její ruku. „Dárek na oslavu nového bytu.“

„Hm.“ Přitiskla si ledově studenou láhev ke tváři, potom ji posunula po krku dolů a vzdychla rozkoší. „To je nádhera.“

Max ze sebe vydal přiškrcený zvuk. Zvedla hlavu a zjistila, že se do ní propalují tmavomodré oči. Dech se jí zadrhl, ale rychle se vzpamatovala a ustoupila dozadu. Zvláštní, takový výraz na jeho tváři ještě neviděla. Skoro jako by… po ní hladověl.

Nastalo těžké, dusné ticho, a tak se ho pokusila prolomit. „Máš na víkend nějaké plány?“

„Ani ne.“

„V pondělí jdeme na tu inspekci, viď?“

„Jo.“

„Tak co říkáš mému bytu?“

„Menší už být nemůže.“

„Četl jsi v poslední době něco zajímavého?“

„Ne. A ty?“

„Ano, Kámasútru.“ Zvedl hlavu, zamračil se, ale nic neřekl. „Znáš to?“

„Nemám to zapotřebí,“ odpověděl pomalu. Jeho chraplavý hlas prozrazoval, že si vede dobře i bez manuálu.

S lahví na půl cesty k ústům se zarazila. Uvědomila si, že se jí pořád snaží ukázat převahu, a podráždilo ji to. Byl ztělesněním mužské sexuální síly a jí už lezlo na nervy nechat se zahánět do kouta. Přimhouřila oči a vyjela na něj:

„Pokud už nemáš nic na srdci, radši běž. Čeká mě vybalování.“

Na ostře řezané tváři se mu mihlo překvapení, ale pak se ušklíbl. „Obtěžuju tě nebo co?“

„Jo. Nebo co. Jestli nemáš nic lepšího na práci než vypadat jako reklama Calvina Kleina, jdi laskavě někam jinam. Jsem si jistá, že tvoje slečny by to ocenily víc.“

Málem se zakuckal pivem a upřel na ni oči s takovým úžasem, jako by zničehonic zezelenala. „Cos to řekla?“

„Slyšel jsi.“ Prudce postavila láhev na otlučený konferenční stolek a začala vybalovat. Stál u ní tak blízko, že cítila žár, který z něj sálal, ale nevšímala si toho.

„Zbláznila ses? Co ti najednou můj vzhled vadí? Myslel jsem, že si chvilku promluvíme. Objednáme si pizzu a tak.“

Zaskřípala zuby nad jeho arogancí. „Díky za velkorysou nabídku, ale mám hodně co dělat a ráda bych byla sama. Nikdy jsme se spolu nebavili, ledaže s námi byl Michael, a já si to tady potřebuju uspořádat.“

„Máš na to celý víkend.“

„Zítra jdu na ten večírek, do té doby chci všechno stihnout.“

„No jo, večírek… s Edwardem.“

Vrhla na něj varovný pohled, aby ho zarazila. Ta scéna v jeho kanceláři ji pořád ještě pálila, ale radši by si ukousla jazyk, než aby o tom začala mluvit. S tímhle chlapem se už do žádných her pouštět nebude. Nastal čas, aby mu dala ochutnat, co od něj musela snášet. Bylo to pro ni tenkrát peklo.

„Těším se, že víc poznám Lauru. Řeknu Michaelovi, že jsem ji na příští týden pozvala na večeři.“

To ho zasáhlo a ztuhl. „Buď tak hodná a nezvi k vám moje partnerky bez mého svolení.“

„Proč?“

„Mám Lauru rád, ale nespěchám a setkání s rodinou je významná událost.“

Zasmála se. „Takže další ženská si nabije nos, co? Má smůlu. Myslela jsem, že tě chvíli bude zajímat.“ Ostře se nadechl. Carina přešla k další krabici a začala z ní rychle vyndávat věci. Umínila si, že víc se s ním už bavit nebude, ale stoupl si před ni a přinutil ji, aby se na něj podívala.

„Co ty o mých známostech víš? Jenom proto, že se do vztahů bezhlavě nevrhám, nemůžeš tvrdit, že se k nikomu nedokážu připoutat.“

Zaklonila hlavu a srdečně se rozesmála. „To se ti povedlo. Kdybych dostala dolar za každou krásku, s kterou ti to nevyšlo, měla bych víc peněz než ty. Ale neposlouchal jsi mě, když jsme byli mladší, takže teď mě jistě poslouchat nezačneš.“

„Jmenuj aspoň jednu.“

„Sally Eckersonová.“

Zamračil se. „Chodili jsme spolu celé tři měsíce. V podstatě to byla vážná známost.“

„Hm, to je zajímavé. Hupsla do postele s tvým kamarádem Dalem, pamatuješ?“

Zamyšleně svraštil tvář. „Vlastně jo. Ale to už jsme spolu skončili.“

„Ne, rozešel ses s ní, když jsi ji s Dalem načapal. Pak přišla ta plavovlasá modelka, která měla IQ asi jedna. Možná dva.“

„Jenna? To není pravda, byla s ní zábava.“

Nespustila z něj oči, dokud nepřešlápl. „Maxi, přivedls ji k nám na večeři.

Nevěděla, že v Iráku je válka, a neměla ponětí, kdo je americký prezident.“

„No tak to nebyla žádná vědkyně. Co má být?“

„Přiznala, že nečte nic, co je bez obrázků.“

„Vogue taky publikuje články.“

„Přesně tak. Ty si kupuješ Playboy kvůli hlubokomyslným textům?“

„Křivdíš mi. Já mám ženy rád – všechny – a dávám jim šanci. Ještě jsem nenašel tu pravou, ale snažím se.“

Carina zavrtěla hlavou. „Celá léta jsem sledovala, jak se střídají. Z nějakého důvodu to zkoušíš jen s těmi nesprávnými. Nejspíš máš problémy s intimitou. Žádná ta slečna nemůže uspět.“ Zrádné srdce se jí zachvělo. Jak to, že Max nevidí, co to s ní dělá, když se na něj podívá? Je citově chladný, nebo se lásky bojí? V každém případě věděla, že se nikdy neusadí. Odmítal chodit se ženami, které ho byly hodny, protože pak už by se neměl na co vymlouvat. Tím, že se stýkal pouze s takovými, jimž nemohl ublížit, se chránil před svou největší noční můrou – že se zachová jako jeho otec.

Nemluvil o něm ani nenaznačil, jak ho bolí, že je s matkou opustil, ale ta rána se zjevně nikdy nezahojila. Na obranu si stanovil nedosažitelné normy, aby se chránil a neudělal chybu. Měl strach, že kdyby se zamiloval, mohl by stejně jako otec pošlapat svou čest a utéct. A tak odmítal dát lásce šanci.

Natáhla ruku a pohladila ho po tváři. Pod prsty ucítila rašící vousy a do nosu jí vnikla omamná vůně mužského potu a pižma.

„Vůbec nejsi jako tvůj otec, Maxi.“ Ucukl a v očích se mu objevil šok, ale nedala mu čas, aby zareagoval a poznal, co k němu cítí. „Díky za pivo a za pomoc, ale už se opravdu musím pustit do práce. Uvidíme se v sobotu.“

Tentokrát se k němu schválně obrátila zády. Uběhlo několik vteřin, potom uslyšela cinknutí, jak postavil sklenici na stolek, a vzápětí klaply dveře.

Carina si oddechla úlevou. Po téhle cestě se už nikdy nevydá. Není v její moci ho zachránit a on ji nikdy nebude milovat, jak ona potřebuje. Venku se otevíral svět, který jí nabízel spoustu možností, a byla by blázen, kdyby toho nevyužila. První krok udělá zítra na večírku.

Vyndala si z kabelky iPod, zesílila zvuk a pustila se do vybalování.

*

Na farmářský trh v Hudson Valley přišla spousta lidí. Max kráčel mezi stany rozestavenými na nedozírné ploše a občas se zastavil, aby si prohlédl, co nabízejí. Na stolech leželo nepřeberně věcí od keramického nádobí přes ručně

malované ptačí budky až po akvarely. Místní obchodníci přivezli to nejlepší, aby přilákali co nejvíc zákazníků. Své stánky tu měly i místní dobročinné organizace, policie a hasiči, školy jógy a karate. Zářivé květnové slunce hřálo a všichni běhali jen v šortkách a tílkách, jako by už nastalo léto.

Max se nadechl vůně omastku a cukru, vzal si domácí limonádu a zamířil k místu, kde nabízela své výrobky La Dolce Famiglia. Uslyšel radostné výkřiky dětí dovádějících v nafukovacím stanu a zmocnil se ho zvláštní klid a mír.

S překvapením si uvědomil, že severní venkovskou část New Yorku už dávno považuje za svůj druhý domov. Majestátní vrcholky hor se v dálce chvěly a připomínaly, že tady vládnou a tisknou ve svém sevření řeku Hudson. Maxovi se líbilo, jak jsou místní obyvatelé bezprostřední a k lidem odjinud se chovají přátelsky. Tady byli všichni jedna velká rodina a měli radost, když tu chtěl někdo zakotvit.

Max zahnul doprava. Občas se zastavil na kus řeči s majiteli stánků a přitom dával pozor, až uvidí velký nápis La Dolce Maggie. Neměl čas na tuhle akci sám dohlédnout, ale důvěřoval Davidovi, že všechno zvládne. S mistrem cukrářem v novém obchodu vzorně spolupracoval a připravil spolu s ním na ochutnávku opravdu úžasné dezerty. Díky bohu, že vetoval čokoládu – v takovémhle počasí by se brzy roztekla.

Přejel pohledem obrovskou vlajku a frontu před pultem. Soudě podle její délky šly sladkosti na dračku. Mezi stanem a pultem venku se míhala postava ve žlutobílém a pak uslyšel známý chraptivý smích, který mu zněl jako pohlazení.

Potom ji uviděl.

Měla na sobě krátké bílé šortky, které zdůrazňovaly kulatý zadeček. Tílko bylo dost konzervativní, protože nic nebylo vidět, ale ostře žlutá barva upozorňovala na vysoká ňadra. Vlasy si nacpala pod baseballovou čepičku, na níž se skvěl černý nápis LA DOLCE MAGGIE, a v uších se jí koketně houpaly zlaté kruhy. Automaticky přejel pohledem opálené svalnaté nohy a zastavil se na chodidlech.

Přesně jak si myslel. Všechny ostatní ženy měly na nohou žabky, ale Carina si vzala žluté sandály s osmicentimetrovými podpatky, které byly naprosto nepraktické, směšné a neskutečně sexy.

Co tady, sakra, dělá?

Prodral se mezi lidmi až ke stolu, ale vůbec si ho nevšimla. Lítala do stanu a zase ven se vzorky cassaty – piškotového dortu s krémem cannoli a prolitého likérem. Nad čerstvými kousky tort di treviglio se musely každému sbíhat sliny a všechny děti chtěly medové biscotti. Carina rozdávala sklenice ledové překapávané kávy, žertovala se zákazníky, smála se a nabízela reklamní letáčky. Obličej se jí leskl potem, ale ani na chviličku se nezastavila. Pomáhali jí dva hubení učni, bylo však zjevné, že jim to moc nejde. Pobíhali

sem a tam, ale s espresovačem moc zacházet neuměli, a navíc každou chvilku zůstali zírat na svou krásnou šéfku.

Jako by vycítila, že se na ni dívá, Carina se zničehonic zastavila a otočila hlavu.

Sevřela se mu hruď – byl to zvláštní pocit, který ještě nikdy nezažil – a zmocnilo se ho nutkání vzít ji do náručí. Udělal krok dopředu. Díky bohu, že ten pohyb nedokončil, protože mu jen tak mimochodem zamávala a pokračovala v práci, jako by tam vůbec nebyl.

Připadal si, jako by dostal studenou sprchu, a tak si odkašlal, prodral se úplně dopředu a zamračil se. „Co tu děláš? Kde je David?“

Nereagovala, chvilku obsluhovala dál a teprve potom odpověděla:

„Nemohl přijít. Jsem tu místo něj.“ Max spolkl zaklení. „Proč?“

Pokrčila rameny. „Jeho žena je těhotná. Včera večer dostala falešné kontrakce a musel s ní na pohotovost.“

„Je v pořádku?“

„Jo, ale David se nevyspal a kromě toho s ní chtěl zůstat.“

„A co Edward s Tomem? Mají v popisu práce ho zastupovat.“

Usmála se a vytáhla biscotti. „Měli jiné plány. Řekla jsem jim, že to vezmu místo nich.“

Tentokrát už zaklel nahlas. Dělat tvrdou šéfku neuměla a zaměstnancům u ní procházely i ty nejsměšnější výmluvy, které by je na něj vůbec nenapadlo zkoušet. Ačkoli byla chytrá, nechala se snadno obalamutit, protože měla moc měkké srdce. „Proč jsi mi nezavolala? V pondělí si to s nimi vyřídím.“

Oči jí hněvivě zasvítily. „Ať tě to ani nenapadne. Chci tady být. Potřebuju zjistit, o co je zájem a co na odbyt nejde. Za posledních pár hodin jsem se naučila víc než za celou dobu v kanceláři, takže na to laskavě zapomeň.“

Oba mladíci si udělali pauzu, přestali obsluhovat syčící espresovač a přešli k nim. „Dobrý den, pane Grayi,“ pozdravili jednohlasně.

Pokývl jim a pokusil se nasadit přívětivější výraz, aby nevypadal jako mrzutý stařík. „Ahoj, kluci.“

„Hm, Carino, nám to s tím strojem nejde. Neumíme s ním zacházet.“

„Dobře, Carle, podívám se na to. Přines zatím místo mě dezerty a nezapomeň na letáčky.“

„Jasně.“

Max se protáhl ke kratší straně stolů postavených do elka, na níž trůnil obrovský espresovač. Carina si několikrát zamávala rukou před obličejem, aby se ochladila, a pak se chopila lesklých páček. „Patříš k vedení firmy a nesmíš dovolit, aby tě zaměstnanci využívali. Včera ses stěhovala a musíš být vyčerpaná.“

Vrhla na něj uštěpačný úsměv. „Mluv za sebe. Jsem o osm let mladší než ty a s výdrží nemám problém.“

Zničehonic dostal chuť z ní strhat oblečení, povalit ji na zem a předvést jí, kdo má výdrž větší. Představa, jak pod ním leží nahá a sténá rozkoší, ho úplně pohltila. „Dávej si pozor, děvenko, abych ti neukázal, že se pleteš.“

Místo aby couvla, nahlas se rozesmála. „To myslíš vážně? Teď nepotřebuju nic jiného než chlapa, který dovede v rekordním čase naservírovat sto hrnků kávy. Vsadila bych se, že ani nevíš, jak slušné espreso připravit.“

Postavil limonádu na stůl a nevěřícně na ni upřel oči. „To se mi snad zdá.

Jsem přece Ital a dělám ho celý život.“

Carina pohrdavě sykla a konečně se jí podařilo kávovar zkrotit. Do pohárku začal téct pramínek tmavé tekutiny a Max ucítil silnou vůni pražených zrn. „Jasně, v nablýskané kuchyni se špičkovým vybavením. Proč si neušpiníš ruce a nepředvedeš se?“

„Ty mě provokuješ?“

Pokrčila rameny. „Zapomeň na to. Umazal by sis to nóbl oblečení.“

Tiše zaklel, hodil limonádu do odpadků a stoupl si ke stolu. Rychle si navlékl rukavice, nasadil si baseballku a popadl Carinu za ramena. Vzápětí od sebe polekaně odskočili, protože oba měli pocit, jako by je spálil elektrický proud. Odstrčil ji stranou. Stroj vyplivl oblak páry, jako by ho jejich důvěrnost rozčílila.

Max rychle svěsil ruce, a aby zamaskoval rozpaky, tiše zavrčel: „Uhni.“

Rozšířily se jí zorničky a okamžitě poslechla. Maxe polilo horko a nemělo to co dělat s počasím ani s vařící kávou. Něco v jejích hnědých očích ho zasáhlo na místě, kde to hodně bolelo. Přímo v penisu.

„Změř mi čas.“

Věděl, že chce-li člověk vyrobit dokonalé espreso, musí dodržet několik pravidel. Kromě dobrého kávovaru hrály nejdůležitější roli správné ingredience, to znamená středně upražená arabika bez příměsí a čerstvá voda beze stop chemikálií, které by ovlivnily chuť. Ostatní záviselo na zručnosti, zejména na tlaku při pěchování kávy, který mohl výslednou chuť zabít. Max se brzy poddal rytmu, který za ta léta, kdy se snažil udělat dojem na milenky a matku, dovedl k dokonalosti. Vyndat držák filtru. Naplnit čerstvě umletou kávou. Odklonit držák a natempovat. Otřít. Nalít. Servírovat. A pak zase znovu.

Cítil, že ho Carina pozoruje, ale nechtěl se nechat vytrhnout ze soustředění.

Jak se ta ženská opovažuje zpochybňovat jeho dovednosti?

Když naservíroval čtyři pohárky najednou, Carl obdivně hvízdl. „No pane Grayi, vy jste ale třída!“

„Díky. Pojď sem a já ti ukážu, jak se to dělá. Až budeš chtít jednou zapůsobit na nějakou krasavici, může se ti to hodit.“ Rošťácky mrkl. „Možná dokonce zaboduješ.“

Chlapec vykulil oči. „Super, jdem na to.“

Když začal mladíky zaučovat v umění, jak svádět pomocí kávy, Carina se přes něj natáhla a sáhla pro skořici. „Proč musejí muži všechno vztahovat na sex?“ Ňadrem se mu otřela o rameno, jemu sklouzla ruka z páčky a stroj zuřivě zasyčel.

„Sakra, kvůli tobě jsem vypadl z rytmu. Odpověď je jednoduchá. Protože myslí jen na dvě věci: na jídlo a ženy.“

„Někdy taky na sport,“ dodal Carl vážně. Carina si vzdychla.

Příštích několik hodin pracoval Max jako ďábel a na konci dne ho bolel každý sval v těle. Ale dělat s Carinou v tandemu se mu líbilo. Brzy se dokonale sehráli a neustále vtipkovali, takže si užili i spoustu zábavy. Jejich špičkování učně fascinovalo, protože Maxe až dosud považovali za škrobeného patrona, a ten si poprvé uvědomil, že má sklon chovat se trochu moc vážně.

Také si všiml dlouhé fronty mužů, kteří si chodili pro přídavek a pokukovali za stůl, aby zahlédli Carininy nahé nohy v miniaturních šortkách. Zjevně jí to neušlo, využívala toho a postarala se, aby každý zákazník mužského pohlaví odcházel s trochu omámeným výrazem na tváři. Maxe to dráždilo. To jsou tak pitomí, že jim vyzývavý pohled a zhoupnutí boků zamotají hlavu?

Přesně tak.

Vlastně se tomu nemohl divit. Carina budila zájem nejen díky nádherné postavě, ale i proto, že se pohotově smála a s každým se hned dala do řeči. Ti chudáci toužili, aby si jich všímala. Poslednímu chlapovi, který na ni okouzleně zíral, strčil Max pohárek s kávou moc prudce, takže vyšplíchla přes

okraj a spálila ho.

„Měla sis obléct firemní uniformu,“ řekl Carině. „Ty šortky jsou trochu vyzývavé.“

Obrátila oči v sloup, jako by jí četl levity obstarožní strýček. „Jasně, v černých kalhotách a kazajce bych se cítila fakt senzačně. Vždyť je skoro sedmadvacet stupňů.“

„Musíme si zachovat profesionální image.“

Zasmála se a jemu se sevřely slabiny. „Maxi, ty jsi vážně legrační. Proč myslíš, že jsem si ty šortky vzala?“ Koketně na něj mrkla a on se cítil jako idiot. „Mám od tebe dobrou školu. Člověk přece musí využít svého vzhledu, kouzla osobnosti a inteligence, aby se věci trochu hnuly, ne?“

Vyrazila mu tím dech. Pochopil, že z té drobné dívky se stal rovnocenný soupeř, který mu nic nedaruje. Poznala, že slovní potyčku vyhrála, a posledním návštěvníkům naservírovala zákusky se slabounkým úšklebkem.

KAPITOLA PĚT

Carina stála před dlouhým zrcadlem a pozorně se prohlížela. Ano, vypadá svůdně.

Když se otočila a sledovala, jak se jí dlouhá sukně vlní kolem nohou, sama sobě se moc líbila. Tmavomodrá barva zdůrazňovala zlatohnědou pleť a černohnědé vlasy. S tím, co nosila dřív, se tyhle šaty nedaly vůbec srovnat. Nejenže její přednosti neschovávaly, ale naopak na ně upozorňovaly a ji to nesmírně těšilo.

Přiléhavý živůtek byl vepředu velmi decentní, výstřih vzadu však odhaloval záda až k pasu. Carina si zpočátku říkala, že si pro jistotu vezme speciální podprsenku, ale pak se rozhodla, že se na ni vykašle. Pod tenkou látkou vystupovaly obrysy bradavek, ale jen náznakem, takže musely každého muže lákat, aby se snažil vidět víc. Měla pocit, že je nahá, sexy a nesmírně odvážná.

A přesně to potřebovala, aby si pořádně užila první schůzku.

K oblékání si pustila Flo Ridu, a zatímco se líčila, pohupovala boky do rytmu. Doufala, že Edwardovi bude připadat přitažlivá a přeskočí mezi nimi jiskra. Představila si, jak jeho ruka vklouzne pod živůtek, bude si hrát s jejími nahými ňadry a mnout mezi prsty bradavky, ona se prohne, roztáhne nohy a –

Před očima se jí mihla Maxova tvář.

Přestala si nanášet na oči maskaru a zamračila se. Ať jde ten chlap do háje. Proč musí být pořád tak hnusně sexy? Nikdy by ji nenapadlo, že se k ní na trhu přidá a chopí se práce. V zelené úpletové košili, khaki kalhotách a kožených botách vypadal elegantně a zároveň trochu drsně. Zatímco jí vyčítal její prohřešky, větřík mu cuchal vlasy, aristokratický nos držel nahoru, a tak si nemohla pomoct a musela do něj rýpat. Nepočítala s tím, že se dá tak snadno vyprovokovat. Ten člověk řídil firmu, a přesto bravurně ovládal espresovač a na učedníky tak zapůsobil, že z něj nespouštěli oči.

Carina se při vzpomínce zachvěla. Schopností měl zřejmě na rozdávání. Elegantní prsty si hrály s tlačítky a páčkami espresovače s naprostou lehkostí, jako by ho laskaly. Po první hodině se uvolnil a začal se zřejmě bavit. Bílé zuby se mu blýskaly v úsměvu, když žertoval se zákazníky, svaly se mu při každém pohybu napínaly a vlnily. Carina se přistihla, že se mu pořád dívá na zadek obepnutý tenkou látkou kalhot a má chuť dělat nepřístojnosti. S Maxem. Zavřela oči. Bože, musí na něj přestat takhle myslet. Dnes večer měla v plánu poznat blíž Edwarda a doufala, že s ním prožije vášnivou předehru.

Bylo to její první rande v Americe, nikdo ji nebude hlídat a rozhodně si ho nezkazí tím, že bude toužebně vzdychat po Maxovi.

Už ne.

Dokončila líčení a nazula si značkové sandály se zkříženými pásky, na nichž se blýskaly safíry. Bože, jak milovala střevíce s vysokými podpatky! Propadla jim, když se potýkala s váhou. Nikdy v nich nevypadala tlustá a vždycky jí náramně zvýšily sebevědomí. Šarlatově rudé nehty na nohou odpovídaly barvou rtěnce.

Na ruce si navlékla náramky, do uší připnula dlouhé stříbrné náušnice, potom si vzala šál a korálkovou taštičku. Nakonec zamířila ke dveřím.

Zábava mohla začít.

Max se podíval na svou společnici a podivil se, že vůbec nic necítí.

Už nějakou dobu se mu líbila, a když za ním zašla do kanceláře, aby ho požádala o doprovod na večírek, bylo mu jasné, že chce jejich vztah posunout dál. V uších mu stále zněl rozhovor s Carinou. Nastal čas, aby jí dokázal, že se mýlí. Laura má všechno, co u ženy hledá, a tentokrát se mu Carina nemůže posmívat, že se zapletl s nesprávnou.

Objednal Lauře víno a našel stůl v rohu. Zatímco na půl ucha poslouchal, co mu vykládá, rozhlížel se po ostatních hostech. Minuty ubíhaly. Napadlo ho, že si to Carina rozmyslela, schůzku odvolala a nepřijde. Najednou dostal chuť zrušit tu svoji. Na trhu se trochu spálil, z neustálého shýbání ho bolela záda a měl erekci, která nechtěla pominout. Ne že by mu na tom záleželo. Lauřin zvonivý smích lahodil jeho uším a očima se mohl pást na poprsí, které štědře ukazovaly její černé šaty. Neustále však musel myslet na Carinu a taky na to, že už je to hodně dlouho, co nějakou ženu v posteli potěšil. Moc práce a žádná zábava, pomyslel si.

V tom okamžiku vešla.

Zvláštní, patřila do jeho života tak dlouho, a přitom si jí doma vůbec nevšímal. Tady zářila, jako by na zatažené obloze vykouklo slunce a zalilo všechno hřejivými paprsky. V minulých letech tělesně i duševně dozrála a z toho, jak se změnila, se pořád nemohl vzpamatovat.

Vzdal se a zůstal na ni obdivně zírat.

Kdysi nosila jen volné oblečení šedé a olivově zelené barvy, aby schovala své tvary, ale dnes se odvázala a vzala si svůdné šaty, v kterých si jí každý muž musel hned všimnout.

Díkybohu, že měla aspoň zakryté nohy. Modrá látka obepínala oblé boky a ňadra a splývala až na zem. Když šla se zakloněnou hlavou a se smíchem na rtech přes místnost, Max uviděl jehlové podpatky stejně modré jako šaty. Kučeravé tmavě hnědé vlasy si vyčesala nahoru, takže odhalila křehkou šíji.

Edward ji vlastnicky držel za loket a šeptal jí něco do ucha. Znovu se zasmála a otočila se.

Max překvapeně vydechl. V tlumených světlech zazářila olivová pleť a zvala ho, aby jazykem přejel po páteři a ochutnal ji. Výstřih sahal až do pasu a

odhaloval moc nahé kůže. Jak mohla pod takové šaty vzít podprsenku? Když přešla přes místnost, přimhouřil oči.

Pod jemnou látkou uviděl tuhé bradavky a zmocnil se ho tak prudký chtíč, že se mu začala motat hlava. Jasně. Žádnou podprsenku nemá. Těžká ňadra se houpala a vyzývala každého muže v místnosti, aby se podíval blíž.

Carina s Edwardem si ostatních hostů nevšímali, hleděli si jen jeden druhého a rovnou zamířili na parket. Edward ji k sobě přitiskl, rukou jí přejel po boku a nakonec ji položil na nahý kříž. Jsou tady asi minutu, a ten chlap už ji musí osahávat? Dokonce se ani nerozhlédli, aby viděli, nemají-li tu známé. Ježíši, vždyť nejsou v nočním klubu, ale na firemním večírku! Nevědí snad, co je to dobré vychování?

„Miláčku? Proč nic neříkáš?“

Prudce zavrtěl hlavou a vynutil na tváři úsměv. „Promiň. Právě jsem uviděl jednoho kamaráda. Omluvíš mě na okamžik?“

Lauře zablýskaly zuby tak oslnivě, že ho rozbolela hlava. Co si to s nimi dala udělat?

„Samozřejmě. Ale nebuď pryč dlouho.“ Provokativně našpulila rty. Dnes večer by si ji určitě mohl vzít do postele. Vzápětí tu myšlenku pustil z hlavy a zamířil k parketu.

Zatímco mu v uších zněla smutná píseň od Adele, propletl se mezi tančícími dvojicemi a přistoupil k Edwardovi s Carinou. V té chvíli malinko pootočila hlavu a pohlédla na něj.

Zadíval se jí do hlubokých černých očí a úplně se v nich ztratil. Vzápětí ho poznala, oči jí horce zasvítily a rozšířily se údivem. Vyčetl z nich, že ji přitahuje stejně jako ona jeho. Měl bohaté zkušenosti a splést se nemohl. Náhle se ho zmocnilo primitivní nutkání odtáhnout ji od Edwarda a přivlastnit si ji. Natáhl ruku a –

„Maxi, to je ale překvapení.“

Edward se obrátil a usmál se. „Zdravím, šéfe. Myslel jsem, že nepřijdeš.“

„Změnil jsem plány.“ Nuceně se usmál. „Můžu ti ji na chvilku vzít?“

„Jistě.“ Edward se uklonil a Carina zvedla koutky úst. „Milady, co nevidět si pro vás zase přijdu.“

Tvář se jí radostně rozzářila, což Maxe rozčílilo. „Díky, pane.“

Vzal ji za ruku, položil si ji na rameno a přitiskl se k ní. Pod košilí ucítil tvrdé bradavky a dostal ještě větší zlost. Zároveň ovšem ucítil, že už má zase erekci. „Hrajete si na středověk nebo co?“

Carina zamžikala. „Co je ti? Ta práce včera tě zmohla?“

Svraštil obočí. „Ne. Jen mě překvapuje, že jsi tak rozverná.“ Aspoň teď. Stará Carina se hihňala s kamarádkami a s rukou před ústy si s nimi šeptala o chlapcích. Ta, kterou držel v náručí, byla žena, která potřebovala zkrotit a ovládnout.

„Tys mě netipoval na spoustu věcí.“

Zesílil stisk a přivinul si ji ještě blíž. Vůně vymydlené pleti mu podráždila nos. Jak může něco tak nevinného a čistého vyvolat takovou primitivní smyslnost? Sakra, měl pocit, jako by se ocitl v nějakém zvráceném snu, z kterého není úniku. „Hezké šaty.“

„Díky.“

„Trochu odvážné, nemyslíš? Nemáš ani podprsenku.“

Carina se v tanci zastavila, zvedla bradu a se zábleskem šoku v očích se na něj zadívala. Na tváři se jí objevil slabý ruměnec. „Nevěřím svým uším.“

Sklouzl jednou rukou k jejímu pasu a položil jí dlaň na nahou kůži. Při tom doteku v něm vztek vzplál ještě prudčeji.

„Myslíš, že Edward to nebude považovat za pozvání? Snažím se tě chránit.

Jako přítel.“

Ztlumila hlas do zuřivého šepotu. „Mám dojem, že v poslední době tě nezajímá nic jiného než můj šatník a to, jestli se mi někdo líbí. Rád bys mi řídil život a štve tě, že už to dělat nemůžeš. Co mám nebo nemám na sobě, není tvoje věc. Proč se mnou vůbec tancuješ? Kde je Laura?“

„Považuju tě za svou sestru.“ Max se trochu provinile podíval ke stolu. Laura klidně seděla, pila víno a čekala, až se k ní vrátí. Co to, sakra, dělá? Má ochotnou ženskou, která touží po jeho pozornosti, a musí pronásledovat tu, která o něj nestojí? „Laura se může chvilku zabavit sama.“

Carina pohrdavě sykla. „To jistě. Nech mě na pokoji. Podruhé už to opakovat nebudu.“

„Fajn. Až od tebe Edward bude vyžadovat víc, než mu chceš dát, ke mně plakat nechoď.“

Rázem se proměnila v ledovou královnu, jejíž chlad toužil zlomit, a šarlatové rty jí zkřivil studený úsměv. „To by mě ani nenapadlo. Jsem ochotná toho dát opravdu hodně.“

S chutí by ji uškrtil. Byla malá a sahala mu jenom po prsa, ale připadalo mu, že je pro něj jako stvořená. Plnými ňadry se k němu tiskla a její nohy v dráždivé předehře klouzaly dopředu a zase dozadu mezi těmi jeho. Představil si, jak jí roztahuje stehna a pod prsty cítí, že je vlhká a připravená. Plné rty by se pootevřely, on by mezi ně zajel jazykem a přinutil ji, aby sebou začala zmítat a křičet jeho jméno. V duchu viděl –

„Laura asi bude mít dneska štěstí.“

Ta poznámka ho natolik překvapila, že ze sebe dokázal vypravit jen slabé přiškrcené zasmání. V příštím okamžiku určitě uvidí na parketu bílé myšky. Sakra, zřejmě začíná bláznit. „Cože?“

„Měl bys vidět, jak se tváříš. Jako bys byl na lovu. Do postele je dobrá, ale na večeři ne?“

Přímý zásah. Její verbální předehra ho rozčílila a způsobila, že znovu dostal erekci. „Pleteš se. Má všechno, co od ženy vyžaduju. Což naprosto popírá tvoji směšnou teorii, že si vybírám špatné partnerky, protože se bojím intimity.“

Přejela mu rukama přes široká ramena, vjela mu prsty do vlasů a přinutila ho, aby sklonil hlavu a podíval se jí do očí. „Chceš se vsadit?“

Rozrazilo ho horko a na čele mu vyvstaly kapky potu. Pomalu si provokativně olízla dolní ret. „O čem to mluvíš?“

Chraplavě se zasmála a on měl pocit, že ho polilo rozpuštěné máslo.

„Chudáčku, ty jsi úplně slepý. Laura má jednu drobnou vadu, kterou neskousneš.“

Max si odfrkl. „Jakoupak, ty vědmo?“

„Nesnáší zvířata.“

Díval se na spokojený výraz v její tváři a bojoval s nutkáním jí ho slíbat.

„To určitě není pravda. Ostatně nemůžeš to vědět, jen mi motáš hlavu.“

„Věř si, čemu chceš,“ odpověděla lhostejně. „Ostatně zeptej se jí a uvidíš. K pitbulovi se nepřiblíží ani na kilometr, takže ubožáček Rocky nejspíš skončí v útulku.“

„Rockyho se přece bát nemůže. Je neškodný.“

Její chladný tón ho tolik provokoval, že měl co dělat, aby ji od sebe neodstrčil. „Až si ji k sobě přivedeš, přesvědčíš se. Rocky půjde z domu.“

„Přestaň laskavě.“ Max zjistil, že k nim jde Edward. Tanec skončil. Zatímco poslední tklivé tóny skladby pomalu doznívaly, pustil Carinu z náručí. Přepadla ho lítost a ještě něco, pocit mnohem hlubší. „Dávej si dneska večer pozor, Carino.“

Usmála se. Při pohledu na to, jak jí zasvítilo v očích a posměšně stiskla rty, zadržel dech. Z nevinné dívenky se rázem změnila ve svůdnici. „Nedělej si starosti. Dneska v noci se budu bavit stejně jako ty.“

Pohodila hlavou, nechala ho uprostřed parketu stát a zamířila k Edwardovi. K tomu hajzlovi.

To je ale idiot!

Spravedlivý hněv rozpaloval Carinu od hlavy až k patě. Usmála se na Edwarda, položila mu ruku na rameno a snažila se myslet jen na tanec. Jak se opovažuje s ní jednat, jako by mu patřila? Zvlášť když ji jen tak mimochodem informoval, že si hodlá vzít rozkošnou Lauru do postele, jako by byla kámoš, kterému se chce pochlubit, že zaboduje. Jeho sebestřednosti a neschopnosti vidět, co je nabíledni, už měla plné zuby.

Ta ženská přece nemá nic jiného než hezkou fasádu. Když si člověk odmyslel dokonalou pleť a vtipnou konverzaci, nenašel vůbec nic, jen prázdnotu. Po rozhovoru v kanceláři potkala Lauru ještě na podnikovém

parkovišti. Byla úplně hysterická, protože kolem budovy se potloukal toulavý pes.

Dívala se na toho špinavého voříška s hrůzou, zavolala ochranku a Carina musela zasáhnout, než si pro to ubohé stvoření přijedou a strčí ho do útulku. Klekla si a konejšivě na něj mluvila tak dlouho, dokud k ní váhavě nepřišel. Dokonce ji krátce olízl. Zjevně byl přítulný a někoho kousnout by ho ani nenapadlo.

Lauře to bylo úplně jedno.

Štítivě se otřásla, ukázala na pejska prstem s dlouhým nehtem a prohlásila:

„Nesnáším zvířata. Jsou špinavá, dělají nepořádek a pořád něco chtějí. Carino, nesahej na něj. Určitě roznáší nějaké nemoci. Nech lidi z útulku, ať ho odvezou.“

Tak Carina zjistila, proč Max s Laurou chodí. Chyběl jí cit, což byla vada dost podstatná. Max měl zvířata moc rád a se ženou, která by nemilovala Rockyho a nechtěla mít dům plný domácích mazlíčků, by nemohl vydržet. Byl pěkně otravný, ale měl měkké srdce.

Carina potlačila zasténání. Bože můj, už zase na něj myslí a dělá si hlavu s jeho ženskými. Stará se o jeho život a kašle na svůj. Kdy se už konečně poučí? Zhluboka se nadechla a uvolnila se. Edward spustil ruce a položil jí je na kříž stejně jako předtím Max. Teplo, které z nich sálalo, jí bylo příjemné. Dotek mužských rukou, příslib důvěrností a mazlení, o němž tak dlouho snila, co víc by si mohla přát?

Jasně, bláznivé vzrušení, jako když se jí dotkl Max, se bohužel nedostavilo. Pochybovala, že by ji dokázal rozsvítit jako vánoční stromeček nějaký jiný muž. Ale na tom nezáleželo. Přitahovali se s Edwardem navzájem tolik, aby dneska v noci pokročili dál. Byl pohledný, vtipný a ona chtěla cítit jeho rty na svých a při líbání a předehře prožívat opojnou vášeň.

Trochu se za to styděla, ale vždycky toužila po nebezpečí a po drsnějším zacházení. Většina mužů se k ní však chovala, jako by byla křehká květinka, která se každou chvíli zlomí. Líbali ji tak pomalu, něžně a váhavě, že ji to obvykle brzy přestalo bavit. Třeba Edward hodí zdvořilost za hlavu a její nejtajnější touhy uspokojí. Jaké by to bylo, kdyby ji někdo chtěl tak silně, že by si ji vzal bez dovolení? Při té odvážné myšlence jí naskočila husí kůže.

Třeba to dnes v noci zjistí.

Večer jí příjemně plynul při společenském hovoru u dobrého vína. Občas vrhla na Maxe krátký pohled, ale snažila se držet se od něj co nejdál. Když vyšla z toalety a zjistila, že stojí s Edwardem u baru a něco mu vykládá, okamžitě se otočila a šla si popovídat se staršími dámami z cukrářské branže. S ním už mluvit nechtěla. Stačilo, že s ním musela pracovat, teď ještě strkal nos do jejího soukromí. Když si vzpomněla na tu poznámku o podprsence, znovu se začervenala.

„Carino?“

Otočila se a Edward ji vzal za ruku. „Jsem ráda, že jsem se rozhodla sem jít. Výborně se bavím,“ prohlásila.

„Já taky. Chceš už jít, nebo ještě zůstaneme?“ Usmála se. „Půjdeme.“

„Doufal jsem, že to řekneš.“ Z těch slov zněl tak omamný příslib, že těžce polkla. Když si v autě zapínala bezpečnostní pás, na čelní sklo dopadly první kapky deště a za chvíli se spustil prudký liják. Edward jel mokrými ulicemi k jejímu bytu mlčky.

Zaťala si prsty do dlaní. Má ho pozvat nahoru? Není to moc brzy? Bylo by to nebezpečné? V hlavě se jí horečně honila spousta otázek a představ. Litovala, že nemá s muži víc zkušeností, a když zastavili u chodníku, z nervozity ji bolel žaludek. Nastavil převodovku na parkování. „Páni, tam je to skoro o život. Radši tě doprovodím ke dveřím.“

Instinkt jí říkal, že vzít ho k sobě by nebylo moc moudré. Tak dobře ho zase nezná. Ale mohli by si pohrát v autě, ne? Déšť bušící do střechy vozu je zahalil těžkým pláštěm tmy. „Zbytečně bys promokl. Rozloučíme se tady.“

„Dobře.“ Čekala. Poposedl a najednou se zatvářil rozpačitě. Carina okamžitě dostala strach, že není dost ženská a sexy, aby ji chtěl políbit, ale vytěsnila tu myšlenku z hlavy a přisunula se k němu.

„Opravdu jsem se bavila.“ Olízla si dolní ret. Oči mu zpozorněly a napětí trochu vzrostlo. Díkybohu vypadal, že o ni má zájem. Možná je plachý? Dobře, udělá první krok sama. Aspoň se pocvičí.

„Hm, já taky.“

Přiblížila se k němu o dalších pár centimetrů. Díval se na ni toužebně a zároveň rozpačitě. Zavřela oči, hodila zábrany za hlavu a dotkla se ho rty.

Na jeden příšerný okamžik se ani nehnul. Srdce jí bušilo úzkostí, protože nedokázala poznat, jestli ji chce, ale potom opatrně, jako by se bál, že ji vyděsí, jí polibek vrátil. Když teplými rty přejel přes její, uvolnila se, aby mu dala najevo, že si může dovolit mnohem víc. Položila mu ruce na ramena a modlila se, aby ji objal a hodil zábrany za hlavu.

Nevšímal si toho, držel ruce v klíně a líbal ji něžně a skoro uctivě. Hluboce ji to zklamalo, ale pomalu pootevřela rty a nabídla se mu. Polilo ji horko, srdce jí začalo tlouct vzrušením a z hrdla se jí vydral slabý toužebný sten.

V té chvíli se od ní odtáhl a krátce se zasmál, ale tvářil se ustrašeně.

„Promiň, Carino. To jsem nechtěl.“

Trhla sebou. „Tys mě nechtěl políbit?“

Rychle ji vzal za ruce a konejšivě je stiskl. „Ne, tak jsem to nemyslel.

Samozřejmě že chtěl. Ale Max mě varoval a –“

„Max?“ zopakovala nevěřícně a ztuhla. V uších jí začalo hučet, a tak zavrtěla hlavou, aby si ji vyčistila. „Co ti řekl?“

Edward se znovu zasmál. „Vlastně nic moc. Jen mi vysvětlil, že to tady neznáš a nemám na tebe spěchat. Taky prohlásil, že nejsi připravená na… na…“

„Na sex?“

Pustil jí ruce, jako by se spálil, a tentokrát bylo jasně vidět, že je strašně vyděšený. Carině došlo, že na milostné hrátky si musí nechat zajít chuť. „Ne! Chci říct, samozřejmě se milovat nebudeme! Sakra, Max by mě zabil!“

Zmocnil se jí strašlivý vztek, ale ovládla se a pokusila se uvést věci na pravou míru. „Max se mi nemá co plést do života,“ prohlásila klidně. „Je to starý rodinný přítel, ale do toho, co dělám, mu vůbec nic není. A ujišťuju tě, že osobní věci by nikdy do práce netahal. Pokud tedy máš o mě zájem.“

Nastalo ticho. Čekala. Doufala, že Edward bude mít kuráž a tímhle rozhovorem to mezi nimi neskončí. Toužila, aby ji sevřel v náručí, vpil se jí do úst a ujistil ji, že mu na Maxovi vůbec nezáleží. Místo toho seděl jako socha a čišel z něj chlad, který neměl vůbec co do činění s deštěm. Prohrála.

Max zase zvítězil.

„Promiň,“ zašeptal Edward nešťastně. „Mám svou práci rád. Ty se mi opravdu moc líbíš, ale Max mi vysvětlil, že potřebuješ stálý vztah, a já se ještě vázat nechci.“

Sebrala veškerou svou rozvahu, zaštítila se jí jako brněním, nasadila vlídný úsměv a přikývla. „Chápu to. Díky za hezký večer. A nedělej si starosti, že to ovlivní naše pracovní vztahy. Můžeme zůstat přáteli.“

Poslední slovo se jí v krku zadrhlo, ale Edwardovi se viditelně zlepšila nálada. „Ano. Budeme kamarádi. Ahoj v pondělí.“

Vystoupila, utíkala ke dveřím, zasunula klíč do zámku, rozsvítila a vkročila dovnitř. Potom vyhlédla z okna a počkala, až Edward odjede, vzala klíčky od auta a znovu vyběhla ven. Nasedla do svého vozu. Když strkala klíčky do zapalování, třásly se jí ruce. Pustila naplno topení, aby jí nebyla taková zima. Na sedadle pod ní se udělala louže vody, ale nevšímala si toho. Hořela hněvem a myslela jen na jedno. Tenhle příšerný večer napraví jedině tehdy,

když Maxima Graye zabije.

KAPITOLA ŠEST

Max popíjel koňak a poslouchal, jak do oken vytrvale bubnuje déšť. Alkohol mu tancoval na jazyku, hladil ho a sladce pálil, ale uvolnění nepřinesl. Polekaně sevřel sklenici.

Měla pravdu. Už zase.

Jako by vycítil, že pána něco znepokojuje, Rocky tichounce zavrčel, zafuněl a uvelebil se mu na nohou pohodlněji. Teplo, které z něj sálalo, Maxe přece jen trochu uklidnilo. Spustil ruku, aby ho pohladil po kostnaté hlavě, jež z Rockyho dělala nejošklivějšího psa, jakého kdy viděl.

Poprvé toho ubožáčka spatřil na pouti a okamžitě ho chytil za srdce. Šel tam tenkrát s partnerkou, a když narazili na stánek, kde nějaké děti zdarma rozdávaly štěňata, dívka na pejsky začala žvatlat a mazlit se s nimi, zatímco on trpělivě stál a rozhlížel se po atrakcích. Říkal si, že když pro ni vyhraje nějakého plyšáka, dá mu později najevo vděčnost. Ne že by o tom pochyboval, za večer mu to naznačila několikrát. Zrovna si plánoval, jak na ni půjde, když si všiml podsaditého zabláceného pitbula, který apaticky ležel v rohu. Kolem masivního krku měl roztřepený provaz utažený tak těsně, že musel dýchat opatrně a mělce, aby se neuškrtil, a v očích mu svítila jistota, že tohle je jeho osud a nic s tím nenadělá.

Z koutku tlamy visící na stranu mu tekly sliny, na bocích měl rozšklebené rány a chyběla mu půlka jednoho ucha. Jakmile se mu Max zadíval do očí, okamžitě věděl, že ho musí mít, a na nic jiného už nedokázal myslet. Ten pes byl bojovník, v ringu i mimo něj, a zasloužil si lepší osud.

Děti si za něj řekly sto dolarů. Pravděpodobně by ho používaly jako návnadu, protože bojovat už nemohl. Max ho odvázal, sklonil se k němu a sdělil mu, že půjdou domů. Rocky se zvedl ze špinavé země a důstojně, jak to umějí jen pitbulové, se vydal za ním. Max toho večera přišel o slečnu, ale získal nejlepšího kamaráda.

A Laura psy nesnášela.

Jakmile vstoupila do bytu a Rockyho uviděla, k Maxovu znechucení začala hystericky vřískat a nebyla k zastavení. Několik minut jí vysvětloval, že ten pes je naprosto neškodný, ale otřásla se a prohlásila, že ho musí někam zamknout. A tak si vybral. Podruhé zvolil Rockyho a Laura bez ohlédnutí odešla.

Smutné bylo, že mu na tom vůbec nezáleželo.

Bože, nevyvedl se přece jenom po otci? Co když zamilovat se a k někomu se připoutat nikdy nedokáže?

Na den, kdy se dozvěděl pravdu, nemohl zapomenout. Všechny děti měly tatínka a Max vždycky přemítal, proč on žádného nemá, až se jednou matky zeptal. Vysvětlila mu to co nejšetrněji, ale přesto se na ni potom celé měsíce

zlobil. Protože mu řekla pravdu. Hořce litoval, že nelhala a nenamluvila mu, že otec padl ve válce nebo odešel kvůli příbuzným či zemřel při nějakém neštěstí. To by se pak mohl před spolužáky vytahovat.

Místo toho mu sdělila, že odešel hned po jeho narození. Pro obyvatele městečka vyznávajícího tradiční hodnoty to bylo tučné sousto, které přežvykovali nekonečně dlouho. Nedělní návštěvy kostela se pro Maxe staly utrpením. Rozvod všichni odsuzovali a jeho matka byla jediná, kdo to tabu porušil. Většina příbuzných a přátel se jí však zastávala a Max se časem obrnil, takže mu posměšky přestaly vadit.

Ačkoli ho matka zahrnovala láskou, touha dozvědět se, proč ho otec nechtěl, ho pronásledovala celá léta a zanechávala v srdci prázdnotu. Cožpak se oba rodiče do miminka okamžitě nezamilují? Co mu na rozdíl od jiných dětí chybělo? Jak může novopečený otec opustit rodinu a už nikdy se jí neozvat?

Když mu bylo jednadvacet, rozhodl se, že na všechny otázky najde odpověď.

S pomocí internetu a svěřeneckého fondu zjistil, že Samuel Maximus Gray přišel jak o majetek, tak o důstojnost a žije na špinavém dělnickém předměstí Londýna. Sledoval ho do místní hospody a chvíli se díval, jak zírá na televizi a pije pivo. Nakonec k němu přistoupil. To, co následovalo, se mu dlouho odvíjelo před očima jako zpomalený film.

„Víte, kdo jsem?“

Stál před otcem s bušícím srdcem a byl tak nervózní, že mu z podpaží tekly čúrky potu. Ten člověk vypadal úplně jinak než mladý, usměvavý muž na fotografiích, které mu matka ukázala. Byl plešatý a nezřízený život se spoustou alkoholu si zřejmě vybral svou daň, protože měl opuchlý obličej a modré oči jako by mu plavaly v mlze. Zvedl je od sklenice, v příšeří baru na Maxe zamžoural a dlouho si ho prohlížel. Ten z něj cítil buráky, cigarety, pivo a neúspěch.

„Do hajzlu. Jo, vím, kdo jsi,“ odpověděl otec pomalu se slabým anglickým přízvukem. „Moc se mi nepodobáš.“ Max čekal, ale otec se na něj díval mlčky. Neomluvil se, nevypadal rozpačitě, tvářil se naprosto lhostejně. „Co tady děláš?“

Max přešlápl. „Chci znát důvod. Chci vědět, proč jste od nás odešel.“

Muž potřásl hlavou, zhluboka se napil a pak si hřbetem ruky utřel pusu.

„Copak jsi nedostal ty prachy?“

„Ale ano, ty zatracené peníze jsem dostal.“

Otec se zamračil. „Tak o co ti jde? Nechal jsem ti přece dost, abys mě už nepotřeboval.“

Maxovi se udělalo špatně, ale zůstal stát. Musel z toho člověka vydolovat nějakou konkrétní odpověď. „Proč jste odešel? Nestál jste o matku ani o mě?“ Modré oči ztvrdly. „Měl jsem ji rád, ale že s ní zůstanu, jsem jí nikdy neslíbil. Rodinu jsem nechtěl. A pro tebe jsem udělal, co bylo v mých silách.

Dal jsem ti slušnou sumu, aby ses mohl postavit na vlastní nohy. Tím to pro mě skončilo.“

Pravda Maxe těžce zasáhla. Otec ho nechtěl a nelitoval, že je opustil.

Nevěnoval jim jedinou myšlenku.

Otevřená rána v srdci pálila. Věděl, že ho už nic tak bolet nebude, ale ani se nezachvěl, protože si byl jistý, že se jednou zahojí.

„Díky za vysvětlení, tati.“

Otočil se a bez ohlédnutí vyšel do tmavé noci.

Max se zamyšleně díval na zlatohnědý koňak ve sklenici. Proč si to vybavuje zrovna dnes večer? Na otce si vzpomněl už jen zřídkakdy a tím, jaké partnerky si vybírá, se nikdy nezabýval. Ačkoli Carina o jeho milostném životě nic nevěděla, žádná žena kromě matky ho neznala tak dobře jako ona. Říkal si, že ho na ní přitahuje její nevinnost a mládí. Vždycky chtěl sestru, kterou by mohl ochraňovat a zbožňovat.

Tak proč ji jako sestru nevnímá?

Představa, jak líbá Edwarda, ho nepřestávala mučit. Varoval toho chlapa dost důrazně, takže se nic vážného jistě nestalo. Nebo snad ano? Nemá zavolat Michaelovi? Edwardovi na mobil? Ne, mysleli by si, že se zbláznil. Neměl by k ní zajet a ujistit se, že je v pohodě?

Začal si poklepávat prstem na bradu a uvažovat o tom. V té chvíli se ozval domovní zvonek.

Sundal nohu z Rockyho hlavy a šel do předsíně. Kdo se to sem v sobotu tak pozdě v noci dobývá? Že by se Laura navzdory lijáku vrátila? Vykoukl z postranního okna a postavu na prahu si prohlédl. Panebože –

Otočil knoflíkem na dveřích a otevřel je. „Carino?“

Zůstal na ni zírat s otevřenými ústy. Tenké promočené šaty se jí lepily na tělo, rozcuchané kudrnaté vlasy jí visely kolem tváře a celá se třásla. Neměla střevíce a bosýma nohama s rudě nalakovanými nehty stála v kaluži vody. Natáhl ruku, aby ji vzal dál, ale pohled na její obličej ho úplně ochromil.

Zuřila.

Oči jí svítily jako starověké bohyni pomsty, bradu zvedala bojovně vzhůru, rty tiskla pevně k sobě a ruce měla zaťaté v pěst. Oddychovala namáhavě, jako by právě absolvovala deset koleček v ringu s Rockym Balboou.

„Ty hajzle!“

A sakra.

Na chviličku zaváhal, ale pak zaklel, popadl ji za zápěstí a vtáhl ji dovnitř.

Odstrčila mu ruce a zamračila se na něj. Z šatů jí kapala voda. „Jak se opovažuješ míchat se mi do milostného života?“ zasyčela. „Zrovna ty! Vždyť ty bys vztah nepoznal, ani kdyby tě kousl do zadku!“

„Jen jsem tě chránil.“ Max zachoval rozvahu a snažil se mluvit klidně a rozumně. Když bude logicky argumentovat a řekne jí, že o ni měl strach, Carina se uklidní a u krbu to pak můžou probrat. Nejdřív jí ale musí objasnit, proč zasáhl. „Edward vážný vztah nehledá a já nechtěl, abys měla zítra ráno čeho litovat. Zasluhuješ víc než nějakou krátkou avantýru.“

Jeho vysvětlení ji kupodivu rozzuřilo ještě víc, tvář jí nádherně zčervenala a roztřásla se hněvem. Pod mokrými šaty se zřetelně rýsovaly všechny křivky a ztuhlé bradavky se snažily prodrat se ven. V Maxovi se vzbouřila krev, okamžitě dostal erekci a matně si uvědomil, že pod tenkými šortkami je to jasně vidět.

„I když se známe odjakživa, do mých záležitostí nemáš co mluvit!“ Přistoupila k němu, zabušila mu pěstmi do prsou a stoupla si na špičky. „To, co si zasluhuju, je jedna noc sexu,“ procedila. „Chceš mi ji zakázat? Nedovolíš mi poznat, co si sám dopřáváš? Nejsem porcelánová panenka, která sedí na poličce a s kterou se musí zacházet opatrně, aby se nerozbila. Jsem z masa a krve a chci poznat divokou vášeň a slast.“

Jasněji už se vyjádřit nemohla. Měl pocit, že mu penis šortky protrhne, a z vůně deště, kokosu a ženskosti se mu začala točit hlava. Málem těm pocitům podlehl, ale její další slova ho vrátila do reality.

„Vyděsils ho tolik, že se mě neodvážil dotknout.“

„V tom případě jsem udělal dobře. Muž, který se nedokáže vzepřít tomu, kdo mu stojí v cestě, nestojí za to, abys s ním ztrácela čas.“

„Ty arogantní blbče, přestaň ho soudit. Jsi jeho šéf a přesvědčils ho, že jsem vyděšená panna, která se bojí každého fyzického kontaktu.“

Když ho strčila do prsou, kromě vzrušení v něm vzkypěl i hněv. „A to přesně jsi, ne? Na panenství není nic špatného. Chceš ho dát prvnímu chlapovi, který se namane?“

„Ano!“ zavrčela podrážděně. „Dovol, abych ti sdělila, že jsem už dělala spoustu věcí, které bys do mě nikdy neřekl. Možná tě to překvapí, ale líbily se mi, chci ještě víc, a jestli se rozhodnu vyspat se s každým hezkým zaměstnancem v celé pitomé firmě, rozhodně mě nezastavíš. Nemáš na to právo.“

Její slova zůstala viset ve vzduchu jako nevyřčená výzva. Probudil se v něm alfa samec a na slušnost i zdvořilost zapomněl. Carina se třásla napětím, které každou chvíli hrozilo vybuchnout, a on chtěl být ten, kdo zapálí roznětku.

Musel sebrat veškeré sebeovládání, aby jí dal ještě poslední šanci.

„Dobře, tak jsi velká holka, která se může sama rozhodovat. Fajn. Podle mého se řítíš do neštěstí, ale už se ti do ničeho nebudu plést. Běž domů a chovej se jako dospělá.“

Zadržel dech. Upřela na něj hnědé oči a zřejmě poznala, že se drží jen z posledních sil, protože kousíček couvla a mlčky si ho začala prohlížet.

Potom se usmála. „Jdi do hajzlu, Maxi. S tebou jsem skončila.“

Zmocnilo se ho obrovské uspokojení a bez výčitek svědomí se vrhl do propasti.

Chytil ji kolem pasu, zdvihl si ji na prsa, udělal s ní tři kroky a opřel ji o dveře. Když jí vrazil ztopořený penis mezi mokrá stehna, překvapeně zalapala po dechu, zorničky se jí rozšířily a pootevřela plné rty.

„Řekla sis o to, děvenko, tak to dostaneš.“ Sklonil hlavu a vpil se jí do úst.

Vždycky si představoval, že jestli ji někdy políbí, bude to spíš duchovní zážitek, něžné zasvěcení, při němž se jí rty jen lehce dotkne. Místo toho ho zachvátilo divoké šílenství, jaké ještě nikdy nezažil. Propadal se do pekla a každá vteřina za to stála.

Její měkké rty jako by byly stvořeny přesně pro něj. Předpokládal, že začne protestovat, a říkal si, že jí jen dá lekci. Ale hladově zasténala, zabořila mu prsty do vlasů a naprosto se mu poddala.

V té chvíli ztratil rozum. Jazyk jí slabě chutnal po ovocném pinotu a jakési medové sladkosti, která patřila pouze jí. Max nemohl být něžný, i kdyby na tom závisel jeho život. Když jazykem pronikl do jejích hedvábných horkých úst, hlava se mu začala točit. V náručí nedržel plachou, ustrašenou pannu. Pod jeho rty rozkvetla a rozechvěla se žádostivostí. Přimkla se k němu, otevřela ústa, jazykem mu vyšla vstříc a provokovala ho, aby zajel hlouběji. Když ji tvrdě přirazil na dveře, těžce vydechla, zvedla nohy, stehny mu sevřela boky a stiskla. Zoufale zasténal a strhl úzké ramínko šatů, takže promočený živůtek se svezl a jedno těžké ňadro s tvrdou červenou bradavkou vyklouzlo ven.

Vzal ho do dlaně a palcem polaskal bradavku.

V tom okamžiku Carina explodovala, zaryla mu nehty do hlavy a kousla ho do rtu. Tolik ho to vzrušilo, že se zaklením sklonil hlavu a vzal bradavku hluboko do úst. Když se k ní přisál a jazykem ji podráždil, Carina začala tiše sténat a prohýbat se jako luk. Měl pocit, že drží v náručí žhoucí plamen, a úplně ztratil hlavu, ale pak ho prudce zatahala za vlasy, a to ho trochu vzpamatovalo.

Zadíval se jí do tváře. Rty měla naběhlé, rychle oddechovala a v tmavých očích jí hořela stejná vášeň, která spalovala jeho. „Ještě,“ zašeptala chraptivě.

„Chci víc.“

Napětí, které mezi nimi už dlouho rostlo, dosáhlo vrcholu a Maxovi přestalo záležet na tom, jestli to, co dělá, je správné. Znovu sklonil hlavu,

pronikl jí jazykem do úst a penis jí vrazil hluboko mezi stehna. Dvojí tenká látka rozdmýchala žádost ještě víc. Druhé ramínko spadlo a mohl si hrát s oběma ňadry. Začal jí hníst bradavky a jemně je štípat. Vůně jejího vzrušení v něm vyvolala zvířecí chtíč a v té chvíli ho už nic nemohlo zastavit.

Jednou rukou popadl sukni a vyhrnul ji vysoko na stehno. Dotkl se chvějící se vlhké pokožky, přejel přes miniaturní kousek krajky, který skoro nic neskrýval, stáhl elastický lem kalhotek a strčil prsty dovnitř.

Vykřikla jeho jméno a ucítil, že je úplně mokrá. Horká, úzká vagína mu prsty stiskla a v tom okamžiku mu v hlavě vybuchl ohňostroj. Carina byla jako oheň a světlo. Z klína jí pulzovala čirá vášeň a skrápěla mu ruku. Její sténání ho opájelo a věděl, že ji musí mít. Chtěl se jí zmocnit, vlastnit ji a ovládnout.

Musel ji dostat.

V tom okamžiku začal pípat mobil.

Vytrvalý dotěrný zvuk ho vytrhl z opojení a on odtrhl od Cariny rty.

Přerývaně oddechoval. Telefon zazvonil třikrát. Čtyřikrát. Pětkrát.

Pak se zapnul záznamník a v místnosti se rozlehl Michaelův hlas. „To jsem já. Vím, že je pozdě, ale chtěl jsem se zeptat, jaký byl večírek… Dej mi vědět, jak dopadlo Carinino rande. Jsem si jistý, že tvoje ještě neskončilo. Ciao.“

Nakonec se ozvalo klapnutí.

Max pomalu vytáhl ruku z Carininých kalhotek, uhladil jí šaty a beze slova jí dovolil sklouznout po dveřích dolů, až stála bosýma nohama na podlaze. Třásla se, ale místo aby ji vzal do náruče, jak toužil, odstoupil od ní. Hrdlo se mu stáhlo a nedokázal ze sebe vypravit jediné něžné slovo ani se omluvit.

Dio, co to udělal?

Carina se dívala na muže, kterého milovala celý život, a snažila se ovládnout třes, který ji rozechvíval až do morku kostí. Mokré šaty se na ni lepily a najednou ji rozrazila zima. Předtím si to neuvědomovala. Napřed ji hřál vztek a potom ji při nejvášnivějším polibku, jaký kdy zažila, spalovala touha stejně žhavá jako plamen. Místnost se naklonila. Nosem se zhluboka nadechla a pak

ústy pomalu vydechla, aby se rychle dala dohromady.

Z jeho zděšené tváře vyčetla, že od ní ani od sebe tak bouřlivou reakci nečekal. Takže také ztratil hlavu, pomyslela si se zadostiučiněním. Pravděpodobně to nikdy nepřizná, ale ona bude vědět, že líbání s ním předčí všechno, co si až dosud představovala.

Přitiskla si prsty k oteklým rtům. V tom polibku bylo víc vášně, než jakou kdy zažila. Max se jí zjevně chtěl zmocnit, a kdyby v sobě cítila jeho prsty ještě o vteřinu déle, měla by orgasmus, o jakém se jí nikdy ani nesnilo. Kdyby nezazvonil telefon, teď by se chvěla v sladkých křečích.

Do tváří jí vstoupil ruměnec, ale věděla, že nesmí dát svoje city najevo. Jestli se jim poddá a ukáže, co s ní ten polibek udělal, bude konec. V jejich vzájemném vztahu jako by se otevřely dveře a Max neměl ponětí, jak s tím naložit. Chtěl ji stejně jako ona jeho, to nedokázal zastřít. Očima mu sklouzla k rozkroku. Erekci také schovat nemohl.

Rozhodla se riskovat a zahrát si na cynika. „Páni. No, zřejmě bylo na čase.

Aspoň už to máme za sebou.“

Pronikavé modré oči mu zasvítily údivem a chvíli to vypadalo, že není schopen slova. „Cože?“ zeptal se nakonec.

Zasmála se a v hraných rozpacích sklopila hlavu. „Ježíši, co jsi čekal?“ zeptala se posměšně. „Zuřila jsem a rozčílila tě. A něco mezi námi vždycky bylo. Prostě jsme podlehli okamžitému impulzu a teď to můžeme hodit za hlavu. Nemám pravdu?“

Srdce se jí svíralo bolestí, ale rozum jí říkal, že musí předstírat až do hořkého konce. Kdyby si myslel, že ten polibek pro ni něco znamenal, vypadl by jí ze života rychleji, než kouzelník vytáhne králíka z klobouku. To nemohla dopustit. Teď už ne.

Protože si to chtěla zopakovat a zajít ještě mnohem dál.

Pozorně se na ni zadíval, ale její klam neprohlédl. „Byla to moje vina.

Neměl jsem se nechat unést. Promiň. Já… nevím, proč jsem to udělal.“

Ačkoli ji ta slova zabolela jako říznutí žiletkou, lhostejně mávla rukou.

„Nemáš proč se omlouvat. Oba jsme potřebovali vybít trochu sexuálního napětí. Zapomeneme na to.“

„To chceš?“ zeptal se tiše.

Zářivě se usmála. „Jistě. Aspoň ses poučil, že se mi nemáš míchat do života. Už nebudeš mým známostem vyhrožovat a zastrašovat je, že ne?“ Zamračil se, ale přikývl. „Skvělé. Tak teď abych šla.“

„Ne.“ Okamžitě se zastavila. „V tomhle lijáku nikam nepojedeš. Přespíš tady.“

„Neboj se, budu řídit opatrně, ostatně už tolik neprší.“

„Ne,“ zopakoval a zavrtěl hlavou, jako by se z ní snažil vyhnat poslední zbytky opojení. „Mám spoustu hostinských pokojů. Najdu ti něco na převlečení. Jdi si sednout ke krbu a já se hned vrátím.“

„Ale –“

Když zmizel v chodbě, Carina se otřásla a zabořila tvář do dlaní. V žádném případě tu zůstat nemůže. Celou noc? Přestane se ovládat, po špičkách k němu vejde do pokoje a svede ho. Zvlášť teď, když už ví, jaké by to s ním bylo. Připomněla si zemitou ostrou vůni, zarostlou tvář přejíždějící po citlivých bradavkách a panovačný hedvábný jazyk vonící po koňaku, ale okamžitě tu představu zaplašila. Nesmí udělat žádnou chybu. Potřebuje si všechno

promyslet, vyhodnotit situaci a sestavit plán. Max nesmí mít nejmenší podezření, že na něj chce políčit past.

Šla do obýváku, sedla si na tlustý smetanově bílý koberec před krbem a za chviličku se zahřála. Vědomě se snažila uvolnit svaly, aby jí srdce přestalo splašeně bušit. Za pár minut se objevil Rocky a svalil se vedle ní. Začala mu tiše vykládat, jak je krásný, pohladila ho po znetvořeném uchu, pak našla místečko, kde se mu drbání nejvíc líbilo, a poslala ho do psího nebe.

Musela si přiznat, že na něj žárlí.

„Tohle si vezmi.“ Max jí hodil velké tričko, tlusté ponožky a flanelový župan. Rocky škubl nohama a na protest zavrčel. Zasmála se, ještě jednou ho podrbala na břiše a šla se převléct.

Cestou si prohlížela zařízení. Stejně jako Michael vydělal Max na La Dolce Maggie hotové jmění a bydlení si zařídil draze a vkusně. O tom, že v domě žije svobodný mládenec, svědčilo všechno od spartánské výzdoby až po dobře zásobený bar a hernu. Televize měly obří obrazovky, kožené pohovky vypadaly pohodlně a polohovací křesla měla držáky na pivo. Carina krátce nahlédla i do kuchyně a uviděla čistou podlahu z keramických dlaždic, skříňky z třešňového dřeva a nerezové kuchyňské přístroje. Ve dřezu nestál jediný hrnek. Buď měl kuchařku a služku, nebo jedl každý den venku.

Rychle se převlékla, vrátila se do obýváku a znovu si sedla na koberec u krbu, v němž praskala polena. Skrčila nohy, přetáhla si přes kolena župan a zadívala se do plamenů.

Cítila, že se na ni dívá, ale neotočila se a mlčela. Rocky k ní přicapal, zívl a položil jí hlavu do klína.

„Mělas pravdu,“ prohlásil Max neochotně, ale uznale. Naklonila tázavě hlavu a podívala se na něj.

„V čem?“

Max, který seděl v křesle se sklenicí koňaku u lokte, se jí chviličku díval do tváře, jako by v ní hledal na něco odpověď.

„Mám na mysli Lauru. Z Rockyho se mohla zbláznit.“ Potlačila spokojený úšklebek. „Vždyť jsem ti to říkala.“

„Jak jsi to věděla?“

„Byla jsem svědkem, jak na parkovišti vyváděla kvůli zatoulanému psovi. Ukázala, jaká opravdu je. Děti, psi a nepořádek ji vyvádějí z míry. Vidí jen to, co je patrné na první pohled, takže pes jako Rocky ji musel vyděsit k smrti.“

Max se přiškrceně zasmál a napil se. „Jo, ty jsi vždycky měla na lidi nos. Pamatuješ tu Juliettinu kamarádku na střední škole? Okamžitě jsi ji prohlídla.“ Carina si za okamžik vzpomněla a přiznala: „Vidíš, už mi to vypadlo z hlavy. Věděla jsem, že přátelství k Juliettě jen předstírá, aby se dostala k

Michaelovi.“

„Měl z toho radost. Byla sexy.“

Carina obrátila oči v sloup. „Ale nepovídej. Vy jste si tenkrát mysleli, že sexy je každá. Moc vybíraví jste nebyli.“

„To není pravda. Ale Julietta se naštvala. Za trest odmítla Michaelovi dovolit, aby si s tou holkou něco začal, takže trpěli oba.“

Carina vzdychla a položila si bradu na kolena. „Nebyla zvyklá, aby ji někdo využíval. Já jsem si vypěstovala pro přetvářku tak ostrý smysl, že jsem ji poznala na kilometr.“

„Kdo ti lhal?“

„Kluci. Pokaždé, když mě některý požádal o schůzku, zjistila jsem, že se ve skutečnosti chce vetřít do přízně Venezii nebo Juliettě.“ Zasmála se, ale ta vzpomínka ji pořád ještě pálila. Vždycky byla až třetí nejlepší. Věděla, že výstředností, přitažlivostí ani inteligencí nemůže sestrám konkurovat, chlapcům že připadá nudná a na rande ji zvou jen ze zištných důvodů. Ale teď už to neplatilo. Než získala sebevědomí, trvalo to dlouho, ale dnes už mohla být sama se sebou spokojená a komplexy méněcennosti pustit z hlavy.

„Musela jsem se prostě smířit s tím, že mám dvě nádherné sestry, kterým nesahám ani po paty.“

„Mně se zdá, že se té dívence, která v sebe ani za mák nevěřila, už vůbec nepodobáš.“

Jeho slova ji udivila. Zachumlala se do teplého županu. „Já vím. Proto je pro mě pobyt v Americe tak důležitý. Nejde jenom o práci v La Dolce Maggie

– tady konečně můžu zjistit, kdo skutečně jsem.“

Praskající oheň ji rozehříval stejně jako světlo v Maxových očích. Vypadal, jako by jí dokonale rozuměl a přesně věděl, o čem mluví. „Kdykoli jsem vybočila z kolejí, matka nebo sourozenci okamžitě zasáhli. Nemohla jsem se poučit z vlastních chyb. Prověřovali moje známosti, předepsali mi školu, na kterou půjdu, a tak jsem se cítila jako v pasti. Tady mám příležitost pustit se vlastní cestou a rozhodovat se samostatně. Vzbouzím se ve vlastním bytě a nemusím vyhovět nikomu jinému než sobě. Vydělávám, platím nájemné a nikomu se nemusím omlouvat nebo mu něco vysvětlovat.“

Max svraštil čelo. „Promiň, Carino. Přesně vím, jaké to je, když tě lidé někam zaškatulkují. Bergamo je náš domov a miluju ho, ale všichni si tam vidí do talíře, a jakmile uděláš něco neobvyklého, rychle tě odsoudí.“

„Přesně.“ Ústa jí zkřivil úsměv. „Pamatuju se, jak jsme se jednou s kamarádkou vplížily do nějakého nočního klubu. Chtěly jsme se trochu napít a zaflirtovat si s kluky, zkrátka pobavit se. Jakmile jsme si objednaly pití, objevil se otec Richard a informoval barmana, že jsem nezletilá.“

„To si děláš legraci?“

„Ne. Kolárek pochopitelně neměl. A umí moc dobře tancovat. Už nikdy jsem se na něj pak nedívala jako dřív. Když maminka zjistila, kde mě načapal, dostala jsem příšerný výprask.“

„Chudinko. Nedovolili ti zlobit.“

„A neměla jsem nikoho, s kým bych to mohla zkusit.“

Rozhostilo se napjaté ticho. Rocky si vzdychl, jako by věděl, na co oba myslí, a zvedl hlavu. Připomínka toho, co se před chvílí odehrálo, visela ve vzduchu a neměli kam se před ní schovat.

Na Carinu najednou dolehlo všechno, co se ten večer stalo, padla na ni nepřekonatelná únava a do očí se jí začaly tlačit slzy. Je tak hloupá. Musí se okamžitě dostat z místnosti, než Max pozná, že není nic jiného než ubrečená malá holka, a plán se jí zhroutí.

Vstala a přitáhla si župan těsněji k tělu. „Jdu spát,“ řekla chraptivě, aniž se na Maxe podívala. „Jsem vyčerpaná. Kde se můžu uložit?“

„V patře, první dveře vlevo.“

„Díky.“

Se zadrženým dechem kolem něj prošla, ale neudělal nejmenší náznak, že by ji chtěl zastavit. Když položila nohu na první schod, jako pohlazení se k ní donesla jeho slova. „Ti kluci byli naprostí idioti. Vždycky jsi byla nádherná.“

Kousla se do rtu a pevně sevřela zábradlí, ale neodpověděla.

Carina si prohlížela plátno před sebou a bojovala s nutkáním něco popadnout a praštit s tím o zeď. Nejenže vedla neuspokojivý sexuální život, ale navíc jí nešlo ani malování.

Zamyšleně se začala kousat do rtu. Trvalo jí léta, než se jí podařilo nedávat najevo, co v ní hárá. Vždycky byla mnohem citlivější než sourozenci, a kdykoli ji něco ranilo, vyvolala bouřlivou scénu nebo dostala záchvat pláče. Teď už se uměla krotit, jenže zdrženlivost se bohužel projevovala i v jejích obrazech, a tak musela najít cestu, jak do nich znovu vrátit život a vášeň.

Něco si pro sebe zamumlala, otevřela okna, aby dovnitř vnikl čistý vzduch, a zesílila zvuk na stereu. Pozvolné tempo skladby ji nutilo, aby se snažila vyjádřit na plátně něco hlubšího, ale ještě nevěděla, co to bude. Aspoň zatím ne. Portréty, které dosud dělala, jí připadaly ploché a nudné a krajinářství jí nikdy nic neříkalo.

Zatímco nanášela na bílé plátno oslnivé barvy, nechala myšlenky rozběhnout. Zvláštní. I když se jí malování nedařilo, přinášelo jí víc uspokojení, než jaké kdy zažila v kanceláři. Už léta ji hnal jediný cíl. Dokázat matce a sourozencům, že má pro podnikání talent, a časem si ve firmě vydobýt uznávané místo. Díky tomu, že se dobře vyznala ve financích, to šlo docela snadno, ale ačkoli s lidmi v La Dolce Maggie skvěle vycházela a mnoho aspektů podnikání se jí líbilo, měla pocit, že to pro ni není to pravé.

Když před lety prohlásila, že by se chtěla věnovat výtvarnému umění, příbuzní i přátelé ji blahosklonně pohladili po hlavě a ujistili ji, že to bude moc pěkný koníček. Instinkt jí říkal, že kdyby se do toho opravdu pustila, mohla by

se tím živit, ale nikdy neměla dost sebedůvěry, aby to zkusila. Dokončit magisterské studium a jít do firmy jí připadalo mnohem schůdnější.

Padla na ni deprese. Jestli se nevzpamatuje a nebude se chovat agresivněji, Michael to s ní vzdá a matku i sourozence zklame. Tolik se snažila chovat se rozhodně a tvrdě, ale jakmile jí někdo začal vykládat nějakou dojemnou historku, srdce ji vždycky zradilo. Svoje přednosti pochopitelně znala. Vyznala se v číslech a byla neskutečně pracovitá. Jenže jí to nebylo moc platné, protože měla vlastnosti, které by žádnému slušnému člověku neměly chybět a které svět byznysu neuznával.

Max řídil La Dolce Maggie stejně dobře jako Michael. Ke konkurentům byli nesmlouvaví, ale k vlastním zaměstnancům se chovali velkoryse a přátelsky. Jejich úspěch nemohla přičítat tomu, že jsou muži, protože před očima měla Juliettu, která na vysokých podpatcích vládla železnou rukou La Dolce Famiglii.

Pomyšlení na to, že stráví příští léta za psacím stolem oblečená v kostýmu, jí nahánělo strach. Nejvíc ji bavilo jednat s lidmi, jenže většinou skončila tím, že za ně tahala kaštany z ohně nebo je kryla. Nevadilo jí to, ale Max už začínal větřit. Brzy musí vyjít najevo, že řídicí schopnosti prostě do vínku nedostala.

Max.

Při vzpomínce na ten polibek se jí zhoupl žaludek, jako by se ocitla na horské dráze. Panebože, byl tak žhavý! To, jak na ni Max zaútočil jazykem a podmanil si ji, vyhrnul jí sukni a pohledem jí přitom přikazoval, ať se ho neodváží zastavit, naplňovalo všechno, o čem kdy snila. Jen škoda, že právě na něj myslet nesměla.

Osud má děsný smysl pro humor.

Přidala fuchsiovou červeň a začala ji nanášet ve výrazných tazích, aby se uvolnila. Samozřejmě se o tom večeru pak už nezmínil a celý týden se usilovně snažil, aby s ní nikdy nebyl o samotě. Při tom pomyšlení se slabě usmála. Velký svůdník Maximus Gray se bál zůstat s ní, neviňátkem, sám v jedné místnosti.

Vsadila by se, že mu taky dala látku k přemýšlení. Nikdy by nevěřila, že v ní vzplane tak prudká touha. Jeho erekce potvrzovala, že ji chtěl zrovna jako ona jeho, ale nejspíš měl strach, že ho Michael zabije, jestli zjistí, že vzal jeho sestru na zkušební jízdu. Zbabělec.

Najednou ji něco napadlo a ruka se štětcem se jí na půl cesty k plátnu zastavila.

Co kdyby s ním strávila jednu noc?

Představila si, jak do ní nahý proniká a přivádí ji k orgasmu, a přitiskla stehna k sobě. Proč ne? Chtěla si někoho najít a z dlouhodobého hlediska o něj zájem neměla, ale ta jedna noc by uvolnila sexuální napětí a pomohla jim oběma. Ona by za sebou konečně nechala pošetilou dětskou lásku a prožila by

to, o čem tak dlouho sní. Michael se to nikdy nemusí dozvědět. Přesvědčí Maxe, že ho chce jen na jednu noc. Vysvětlí mu, že mu potom nebude dělat výčitky ani s ním počítat do budoucna, že se zkrátka už nikdy neohlédne.

Dívala se teď na celou tu záležitost realisticky jako zralá žena. Jestliže s Maxem prožije jednu dokonalou noc strhující vášně, dokáže se od něj úplně odpoutat.

Zaklonila hlavu a zasmála se.

Ano. Mohla by to být velká zábava. Vrátila se k plátnu a začala plánovat.

KAPITOLA SEDM

Max stiskl tlačítko na interkomu. „Prosím vás, můžete mi sehnat Carinu?“ Sundal si sako a pověsil ho na opěradlo židle. Celé tělo ho svrbělo. Zřejmě proto, že se začínal vztekat.

Už zase se nechala napálit.

Minulý týden se stala spousta neuvěřitelných věcí, z nichž mu doteď bolestně bušilo ve spáncích. Od té noci, kdy se přestal ovládat a políbil ji, už nic nebylo jako dřív a cítil se příšerně. Zřejmě si to zaslouží.

Napil se vlažné kávy a pokusil se soustředit, aby si připravil, co jí řekne. Začala ve firmě moc dobře. Pracovala neúnavně, ve financích excelovala,

ale pokud jde o jednání s lidmi, byla neuvěřitelně naivní.

Šéfovat neuměla, vlastně se do světa byznysu vůbec nehodila, a to z jednoho prostého důvodu: byla moc měkká.

Ta ženská v sobě neměla ani špetku nesmlouvavosti. Snažila se sice s šéfovským postavením vypořádat, jak nejlépe uměla, ale chyběl jí chladný odstup, který Juliettě nedělal nejmenší potíže. Když zaměstnanci zavolali, že nemůžou přijít do práce kvůli nemoci, poslala jim přáníčko brzkého uzdravení a šla je navštívit. Jejím podřízeným netrvalo ani týden a zjistili, že se dá snadno obalamutit. Max by se vsadil, že místo posilující slepičí polévky potřebují aspirin na kocovinu.

Nechtěla uznat, že vrcholní manažeři musejí vzbuzovat úctu a strach. Je pravda, že si ji lidé oblíbili, protože měla vždycky dobrou náladu, byla velkorysá a měla smysl pro týmovou práci. Jenže za ně ochotně dělala a kryla jejich prohřešky, a to nešlo.

Dveře se otevřely.

Carina rychle vešla, na sobě jako obvykle krátkou sukni a klasicky střiženou blůzu, o které se mu v noci zdávalo. Od chvíle, kdy ztratil rozum a vrhl se na ni, si dával velký pozor, aby s ní nikdy nezůstal o samotě. Ne že by na tu epizodu myslel. Raněná ješitnost mu denně připomínala, že pro ni ten polibek zřejmě nic tak úžasného neznamenal. Takhle líbá všechny muže? Je snad jen jeden z mnoha a nestojí ani za rozpačitý ruměnec?

„Chtěl jsi se mnou mluvit?“

Carina se bokem opřela o stůl a párkrát si vydechla. Dlouhé jehlové podpatky ho vyzývaly, aby zahájil druhé kolo a tentokrát ji přiměl k vyvrcholení. Protože se začervenal sám, rychle se odvrátil a vyburcoval v sobě hněv.

„Řekli jsme si, že nejlepší dezerty budeme až do otevření držet v tajnosti.“ Snažil se myslet na to, že s ní projednává pracovní záležitost a musí mluvit chladně a přísně. „Chtěli jsme vzbudit zvědavost, abychom přilákali co nejvíc místních zákazníků, je to tak?“

Krátce na ni pohlédl. Nechápavě vraštila obočí a špičkou střevíce rytmicky klepala do podlahy. „Samozřejmě, na tom jsme se dohodli.“

„Tak proč Petova pekárna prodává jeden z našich zákusků?“

„Který?“ vydechla překvapeně.

„Polentu e Osei.“ Vláčný žlutý zákusek připomínal polentu, ale byl v něm oříškový krém s trochou meruněk a na vršku seděli čokoládoví ptáčci. V Bergamu byl naprosto běžný, ale americké cukrárny italskou klasiku nenabízely a držely se jen těch nejzákladnějších dezertů, takže Max počítal, že tenhle vzbudí velký zájem.

„To není možné,“ zavrtěla Carina hlavou. „S Petem jsem před pár dny mluvila, když jsme se šli podívat do provozovny. Nemá mistra cukráře, takže nepřichází v úvahu, že by to dokázal vyrobit.“

Bingo.

Max do ní zabodl oči. „Ty ses bavila s naším konkurentem?“

Rozpačitě přešlápla. „No ano, přišel za mnou, aby se představil. Choval se velmi mile. Chtěl nás přivítat ve čtvrti.“

„To je ale dobrák. Vzpomeň si, o čem jste mluvili. Řekla jsi mu, že ten dezert budeme prodávat?“

„Ne, rozhodně ne. Vykládal mi o nějakém strýčkovi, který navštívil Itálii, hrozně mu tam chutnal jeden zákusek a chtěl vědět…“ Hlas se jí vytratil. Když si uvědomila, co provedla, a na tváři se jí objevil zděšený výraz, přišlo mu jí líto. „Ale ne!“

„Chtěl vědět, jak se jmenuje, a jestli ho budeme prodávat, viď?“

Kousla se do rtu. „Nemůžu uvěřit, že jsem mu na to skočila. Vypadal tak upřímně! Tvrdil, že strýček je nemocný, hrozně rád by si ten dezert znovu dal, a já odpověděla, že se ho chystáme uvést při otevření obchodu.“ Max čekal, že sklopí hlavu, ale podívala se mu přímo do očí. „Promiň. Zvorala jsem to.“

Kdyby šlo o jiného zaměstnance, roztrhl by ho jako hada a několik dní nechal dusit ve vlastní šťávě. Otevřel ústa, aby jí pořádně vynadal, ale vzápětí zjistil, že to nedokáže. Když otevřeně přiznala, že udělala chybu, měl chuť k ní přistoupit a obejmout ji jako kdysi, aby ji utěšil.

Odolal a udělal dobře, protože si udržel čistou hlavu. „Já vím.“ Na okamžik se odmlčel a pozoroval ji. „Carino, líbí se ti tu pracovat?“ zeptal se nakonec.

Stiskla rty. „Ano. Michael na mě spoléhá. Mrzí mě, že jsem to zkazila, ale budu se víc snažit.“

Krásné čokoládově hnědé oči se na něj dívaly rozhodně a umíněně. Zalykal se touhou ji utěšit, ale nepodlehl a zůstal stát nohama pevně na zemi. „Michael chce, abys jednou La Dolce Maggie vedla. Není pochyb, že jsi chytrá a pilná, ale opravdu o tu práci stojíš?“

V očích se jí na zlomek vteřiny mihly pochyby, ale hned je zaplašila.

„Samozřejmě. Kvůli tomu jsem přece studovala. Nemůžu rodinu zklamat.“

Díval se na ni s obdivem. Byla loajálnější a měla lepší pracovní morálku než kdokoli, koho znal. Ale vzpomněl si, že původně chtěla malovat. Matně si vybavil, že paní Conteová byla jejími obrázky nadšená a rozvěsila si je po kuchyni, aby je měla pořád na očích. „Neodpověděla jsi mi na otázku. Tohle chceš?“

Zaťala bílé zuby do něžného rtu. Vybavil si, jak jí jazykem mezi ty rubínové rty zajel, a musel potlačit zasténání. „Nic víc nemám,“ odpověděla tiše.

Zvedl jí bradu a zahleděl se jí do tváře. Co je to za divnou odpověď? Má před sebou přece tisíce možností. Michael možná doufal, že převezme otěže, ale kdyby trvala na tom, že bude dělat něco jiného, podpořil by ji. Venezia se věnovala módě a on se jejími úspěchy pyšnil.

Max vycítil, že jí nikdy byznys nepřirostl k srdci tak jako Juliettě. Patřila někam jinam. Jenom nevěděl kam.

Na dveře někdo tiše zaklepal a dovnitř strčil hlavu Jim. V uchu měl sluchátko. „Šéfe, Michael potřebuje, abyste přijel na nábřeží. Máme nějaké nedorozumění s dodavateli a mistr cukrář strašně vyvádí.“

„Nevyřešila by to videokonference?“

„Ne, musíte to vyřídit osobně.“

„Dobře. Řekněte Michaelovi, že už jedu a později mu podám zprávu.“

„Jasně.“ Jim zmizel. Max si oblékl sako a popadl kufřík. „Až se vrátím, ještě to probereme. Zatím to tady vezmi za mě.“

„Spolehni se.“

Když vyběhl ze dveří, umínil si, že si s ní důkladně promluví.

Příští dvě hodiny Carina pilně pracovala. To, za co si ji Max ráno pozval na kobereček, ji pořád trápilo, ale rozhodla se, že se tím nenechá rozházet. Kvůli jedné chybě se přece nebude do krve bičovat. Každý je zpočátku dělá – Max s Michaelem jí to vykládají pořád, ne?

Zakroutila hlavou, aby si protáhla krk, a znovu se soustředila na nekonečné řady čísel na obrazovce počítače. V té chvíli zazvonil telefon.

„Ano?“

„Za Maxem přišel pan Robin,“ oznámila sekretářka.

„Z Robin’s Organics?“ zeptala se Carina.

„Ano, a říká, že je to naléhavé.“

„Pošlete ho sem.“

Muž, který vstoupil, měl střapaté kaštanové vlasy, kalné hnědé oči a červené tváře. Na sobě měl červenou košili s nápisem ROBINOVA PRAVIDLA a džíny s dírou na koleni. Vedl firmu, která patřila k nejdůležitějším dodavatelům La Dolce Maggie, ale do typického uhlazeného manažera měl daleko. Na první pohled bylo vidět, že se nebojí vzít za práci a

umazat si ruce. Carina vstala a nabídla mu pravici. „Jsem Carina Conteová. Max tady teď není. Můžu vám nějak pomoct?“

U oka mu zacukal drobný sval. „Musím s vámi něco probrat, slečno Conteová. Doufám, že mi pomůžete.“

„Carina. Pokusím se. Jen si ještě vytáhnu vaši evidenci.“ Ťukla na několik kláves a přelétla očima zápisy o dodávkách a poznámky. „Spolupracujete s námi už dlouho, že? Od té doby, co La Dolce Maggie otevřela. Mám pravdu?“

„Ano. Dodáváme nejlepší bio ovoce v Hudson Valley a vždycky jsme měli solidní pověst, ale teď máme v Newburghu problémy. Fíky a ostružiny jsme dovezli pozdě a mistr cukrář mi ráno sdělil, že už od nás nebude nic odebírat.“

Carina se zamračila. „O tom nerozhoduje on, ale my. Stalo se to poprvé?“ Muž provinile zamžikal. „Ne, minulý měsíc k tomu došlo několikrát.“ Carina se opřela do židle, zadívala se na něj a začala tužkou ťukat do stolu.

„Jestliže nám nedodáte včas suroviny, nemůžeme vyrábět a to je opravdu vážný problém.“

„Já vím a moc mě to mrzí. Proto jsem přišel osobně, abych vám to vysvětlil.“ Odkašlal si. „Řidiče u mě dělal syn. Nějaký čas si vedl dobře, vystudoval vysokou školu, ale v poslední době se zapletl se špatnými lidmi a…“ Robin se odmlčel, ale pak pokračoval: „Bral drogy, kradl mi peníze a nedoručoval zboží. Předpokládal jsem, že všechno klape, a nekontroloval jsem ho.“

Carině změkly oči soucitem. Měla chuť se natáhnout a toho chudáka, který měl takové trápení, vzít konejšivě za ruku. „To je mi líto. Co budete dělat?“

„Poslal jsem ho na léčení. U mě už pracovat nebude, to vám můžu slíbit. Chci vás požádat, abyste mi prominuli a dovolili mi v Newburghu pokračovat. Moje firma má dobré jméno a klienta jako La Dolce Maggie bych nerad ztratil.“

Carina si znovu rychle pročetla záznamy. La Dolce Maggie neměla s Robin‘s Organics nejmenší potíže až do doby před pár týdny. Zatímco muž čekal na její verdikt, matně si připomněla, co by na jejím místě udělal Max nebo Julietta. Chovali by se soucitně, ale profesionálně. Pravděpodobně by požadovali slevu a zcela určitě by nenechali dodavatele na pochybách, že je to naposledy, kdy něco takového budou tolerovat. Jenže jí se to příčilo a instinkt jí říkal, že Robin už si vytrpěl dost a něco mu vyčítat by nemělo smysl.

„Budu muset mistra cukráře ujistit, že už nikdy nedostane ovoce pozdě.

Můžete mi to zaručit?“

„Ano. Najal jsem nového zaměstnance, kterému naprosto věřím. Od této chvíle se na nás můžete spolehnout.“

„Dobře. Tu záležitost vyřídím a začneme s čistým stolem.“

Robin znovu dostal tik, ale když vstal, aby se rozloučil, na tváři se mu zračila úleva. „Nesmírně si vážím toho, že jste mi dala ještě jednu šanci. Děkuji vám, Carino.“

„Není zač. Hodně štěstí se synem. Vím, že jste zničený, ale jistě uděláte všechno, co je ve vašich silách, aby se z toho dostal. Když se může opřít o rodinu, má napůl vyhráno.“

Robin nejistě přikývl a odešel.

Carina vzdychla. Bylo jí ho moc líto. Přivést děti na svět je takové riziko.

Ocenila, že měl odvahu přijít a poctivě se přiznat.

Příští hodinu aktualizovala tabulky a čekala na Maxe.

Když se vrátil, měl zjevně špatnou náladu. Jako vždycky vyhlížel upraveně, na tmavošedém obleku neměl jediný pomačkaný záhyb a dokonale uvázaná rudá kravata mu visela přesně uprostřed hrudi, ale mračil se, a když hodil kufřík na stůl, z očí mu sršely blesky.

„Máme malér. Musím si podat šéfa Robin’s Organics.“

Carina vstala, stoupla si před stůl a opřela se o něj. „Už tady byl a projednal to se mnou,“ prohlásila klidně.

Max prudce zvedl hlavu. „Cože? Kdy?“

„Přišel, když jsi byl v provozovně na nábřeží. V minulých týdnech se několikrát opozdil s dodávkou a bál se, že nás ztratí. Dlouho jsem s ním hovořila a vyřídili jsme to. Už by se to nemělo opakovat.“

Maxovi začal cukat sval na tváři a Carina ucítila pižmovou vůni jeho vody po holení. „Právě jsem musel poslouchat nekonečné stížnosti našeho mistra cukráře. Požadoval, abychom Robinovi vypověděli smlouvu. Na co se ten chlap vymluvil?“

„Měl trápení se synem a nedostatek zaměstnanců.“

Max pohrdavě zvedl obočí. „A co je nám do toho? Pohrozila jsi mu?

Donutilas ho, aby nám dal slevu?“

Carina se rozčílila. „Dospěla jsem k názoru, že to není nutné. Pracuje pro nás už léta a nikdy předtím s ním potíže nebyly. Osobní problémy máme občas všichni a vztahy s obchodními partnery tvoří základ podnikání. Vynadat mu a trvat na slevě jsem nepovažovala za správné.“

Max zjevně ztratil trpělivost, zaklel a zajel si prsty do vlasů. Carinu popudilo, že mu okamžitě znovu lehly v perfektních vlnách. Je to vůbec člověk? Kde se tady ten manekýn vůbec vzal? Vzpomněla si, jak ji zdvihl a přirazil ke dveřím, v břiše jí zatrnulo a ucítila, že mezi nohama zvlhla. Aby se vzpamatovala, rychle se soustředila na to, jak jí vadí jeho bezohledné chování.

„Vztahy jsou důležité, ale dodavatelé respektují sílu. Když dovolíš, aby se z toho vyvlékl jednou, příště s tím už bude počítat. Zase jsi byla moc měkká. Měla ses pochlapit a vyhodit ho.“

Když uslyšela jeho blahosklonný tón, zaťala pěsti. „Vyhodit?“ opáčila tiše.

„Já jsem s ním nejednala slušně proto, že jsem moc měkká, ale abych vybudovala vzájemnou důvěru. Robin teď ví, že máme pochopení, a je nám zavázaný, což by v něm mělo vzbudit větší loajalitu k firmě a snahu nás už nikdy nezklamat. To se praví v úvodu do problematiky firemního řízení, můj milý. Asi by ses měl zapsat do nějakého opakovacího kurzu.“

Udělal pár kroků a zastavil se těsně před ní. Dýchala mělce, aby neztratila sebeovládání a nevybuchla. Co kdyby na něj tady v kanceláři začala křičet? Nastal čas, aby poznal, s kým má co do činění.

„Ty bys zase měla zajet za mistrem a sdělit mu, ať zapomene na fíkové dezerty na dnešní večírek. Co tomu říkáš?“

Stoupla si na špičky a zvedla prudce hlavu. „No, třeba by ses mohl pochlapit a informovat ho, že u nás konečná rozhodnutí dělá vedení. Je to vztekloun a moc si dovoluje.“

Max se ironicky ušklíbl. „Peče fantastické dorty.“

„Léčí si mindráky z malého vzrůstu tím, že neustále vznáší směšné požadavky a každého komanduje. A ty tancuješ, jak píská.“

Natáhl se a chytil ji za paže. Obličej měl tak blízko, že zřetelně viděla ohrnutý dolní ret, sexy strniště na tváři a žár v modrých očích. „Já jsem šéf, a tudíž mám poslední slovo.“

„Jen je škoda, že se nerozhoduješ správně.“

Když jí ústa ovanul jeho horký dech, pootevřela rty. Prsty jí zarýval do paží, jak se snažil ovládnout. „Na to, že se teprve zaučuješ, jsi dost hubatá.“

Zničehonic se jí zmocnila tak silná touha, že málem vykřikla. Bradavky se jí třely o hedvábí blůzy a prosily o stisk jeho zubů. „Tak mě umlč,“ vyzvala ho šeptem.

Na okamžik zaváhal, pak zaklel a prudce jí přitiskl rty na ústa.

Polibek byl horký, prudký a žádostivý. Jazykem jí ještě víc rozevřel rty a zajel hluboko dovnitř, potom ji zvedl a posadil na stůl. Chytila se ho za ramena, rozevřela nohy a sukně se jí vysoukala vysoko na stehna. Posunula se na kraj stolu, aby je mohla roztáhnout ještě víc, ale vyhrnul jí sukni až k pasu, vzal ji za kotníky a položil si její nohy kolem boků.

Carina se polibku poddala, vzrušením jí zvlhl klín a netoužila po ničem jiném než po tom, aby si Max dovolil víc. Vpíjel se jí do úst jako hladový dravec, který se chystá kořist pozřít. Pohladil jí citlivé místo v jamce pod kolenem, potom ruku posunul k bílým krajkovým kalhotkám. Když začala sténat, kousl ji do rtu a naběhlá ústa jí olízl. „Musím se tě dotknout,“ zachraptěl. „Musím –“

„Udělej to. Hned.“

Zasunul prsty pod elastický lem a pak do ní vnikl. Zasténala, prohnula se a zaryla mu jehlové podpatky hluboko do zad. Palcem jí přejel přes naběhlý

klitoris a začal ho laskat. Zatahala ho za vlasy, ještě víc rozevřela nohy a ucítila, že se blíží vyvrcholení.

V tom okamžiku zabzučel interkom. „Maxi, ve dvě máte schůzi.“

Odtrhl od ní ústa. Musela se držet, aby si ho nepřitáhla zpátky a nezačala křičet, ať pokračuje, ale vyděšený výraz v jeho tváři ji přiměl, aby ho pustila. Když se odtáhl, připadala si prázdná a bolavá. Sklouzla ze stolu, stáhla si sukni a uhladila blůzu. Dýchala přitom přerývaně a ve vzduchu se vznášela vůně jejího vzrušení. Potom se k němu otočila.

„Panebože, co to dělám? To jsem nechtěl.“

Vzhledem k tomu, že se mu kalhoty vepředu zvedaly, to zjevně nebyla pravda. Měla toho předstírání plné zuby, a tak naklonila hlavu a významně sklopila oči. „Mně se zdá, že chtěl.“

„Carino –“

„Zapomeň na to. Běž na tu schůzi, uvidíme se později.“

Poslouchat omluvy a dívat se na jeho provinilý výraz už neměla sílu, a tak rychle odešla. Konečně měla jistotu, že ho lapila. Políbil ji už dvakrát a chtěl víc. Musí ho jen přimět, aby udělal poslední krok. Musí se s ním setkat o samotě na neutrálním území, aby dokončili, co začali.

*

Carina rozestavila na stůl modrý porcelán. Díky bohu, že už je pátek. Od druhé milostné scény uplynulo několik dní a celou tu dobu se jí Max snažil dokázat, že udělal chybu, kterou už nebude opakovat. V duchu si ironicky říkala, že by jí nic nemohlo zvednout sebevědomí víc.

Otočila se a na židli v čele stolu uviděla černou chlupatou kouli. Založila si paže na prsou a pohoršeně sykla.

„Dante, moc dobře víš, že tam nemáš co pohledávat. Vypadni.“ Obrovský kocour se na ni znuděně podíval a olízl si tlapku. „Myslím to vážně,“ prohlásila. „Okamžitě slez.“ Na přísný tón vždycky všechna zvířata slyšela, ale kocour švihl ocáskem, podíval se na ni a varovně zaprskal.

„Dante, přestaň odmlouvat,“ napomenula ho Maggie. Kocour zvedl hlavu a znechuceně seskočil na zem. Potom k Maggie zamířil, otřel se jí o nohu a začal příst.

Carina si odfoukla. „Jak to děláš? Tohle je ta nejpaličatější, nejzlobivější a nejotravnější kočka na světě. Jediné zvíře, které na mě vůbec nedá.“

Maggie se ušklíbla. „Já vím. Není fantastický?“

Na páteční večeře, z nichž se už pomalu stávala tradice, si Carina rychle zvykla a těšila se na ně. Jeden týden chodila k Alexe a Nickovi, druhý k Michaelovi a Maggie a vždycky si u nich po hektickém pracovním týdnu nádherně odpočinula.

Sedla si na vysokou stoličku a začala dělat salát. Maggie chodila kolem, přičemž se snažila břichem nenarážet do linky, a Carina musela uznat, že si počíná obratně a moc jí to sluší. V trendy červené sukni a tričku s kulatým výstřihem vypadala elegantně, přesně podle módy pro těhotné. Zkontrolovala česnekový chléb a napila se perlivé vody. „Pověz, co tvůj milostný život? Jak se ti líbilo rande s tím… s Edwardem?“

Carina potlačila úšklebek a přidala do salátu hrst oliv. „Hm, za moc nestálo. Bylo to docela příjemné, ale jiskra nepřeskočila.“

Maggie nakrčila nos. „V tom případě to nikdy nemá cenu. Ani bych nespočítala, na kolika rande jsem necítila ani ň. A nerýsuje se na obzoru někdo jiný?“

„Nevím, kde jinde než v práci bych se mohla s někým seznámit. Cos dělala ty, když jsi byla svobodná?“

Maggie se zasmála. „Zlobila jsem a přesně to ti doporučuju. Dám ti seznam klubů, které můžeš o víkendech zkusit. Šla bych s tebou, abych tě morálně podpořila, ale kdybys vedle sebe měla těhotnou, nikdo by nezabral.“

Carina sykla. „Tebe by někdo sbalil dřív než mě. Pořád vypadáš senzačně.“ Maggie se vděčně začervenala. „Ty jsi tak hodná.“

„Myslím to vážně. Máš sex appeal, po kterém jsem vždycky toužila. Jak jsi na to šla?“

„Na co?“

„Jak jsi lovila chlapy?“

Maggie vesele zavýskla a hodila na linku pánev s opečeným chlebem.

„Carino, máš senzační figuru a víc nepotřebuješ. Pamatuj si, že muži mají rádi ženy, které vědí, co chtějí. Jestli se ti nějaký bude líbit, hoď zábrany za hlavu a nebude mít šanci.“

„Myslíš?“

„To bezpečně vím.“

Představa, že by mohla hrát svůdnici, vyvinout iniciativu a jít za tím, po čem prahne, ji vzrušila. Dokázala by to?

„Teď vážně. Musíš chodit tancovat a trochu si užít. Setkáš se tam se spoustou mužů, na nichž se můžeš pocvičit. Ty směšné rady, že nejlepší je seznámit se v knihkupectví nebo v kostele, mi lezou na nervy.“

Carina si vzpomněla na Maxe, který tvrdil, že v kostele zcela jistě někoho vhodného potká, a musela se kousnout do rtu, aby se nerozesmála. „Nebo v sámošce. Dovedeš si představit, že k tobě přijde nějaký frajer a požádá tě, aby sis sáhla na chleba, jestli je čerstvý?“

„Nebo ve fitku! Určitě není nic přitažlivějšího než zpocená holka, které teče make-up po tváři a svaly se jí třesou vyčerpáním. Jak bys zareagovala na otázku: ‚Kolik jste toho dneska vzepřela, zlato?‘“

„Jo. Ještě zbývá internet, ale do toho se mi pořád nechce. To bych už musela být opravdu zoufalá.“

„Ten si nech jako poslední možnost. Alexa ti určitě moc ráda udělá profil.“

„Já to slyšela!“ zazpíval Alexin hlas z chodby.

Na dveře někdo zazvonil a pak se v předsíni ozvaly tiché hlasy. „Konečně přišel Max. Můžeš tam jít, Michaeli?!“ zavolala Maggie.

Carina se pořád ještě smála, a tak jí chvilku trvalo, než zaznamenala, že v předsíni mluví nějaká neznámá žena. Zvědavě tam nahlédla.

Sakra. Max si přivedl společnici.

Dívka, která stála zavěšená do jejího budoucího milence na jednu noc, byla opravdu extratřída. Max se stýkal pouze s největšími kráskami a z téhle doslova čišelo, že má modrou krev a pohybuje se v nejvyšších vrstvách. Kolem ramen se jí kroutily rudé vlasy a byla tak hubená, že zcela jistě nosila velikost čtyřiatřicet. Šikmé zelené oči plné smyslnosti a dlouhé ostré nehty i jehlové podpatky varovaly všechny ženy v dohledu, aby se od jejího partnera držely dál. A dnes večer to byl Max.

Carina se přitiskla ve vchodu do kuchyně ke zdi, potají ty dva sledovala a snažila se nemračit. „Co je, beruško?“ zeptala se Maggie. „Vypadáš naštvaně.“

Pokusila se zatvářit se přívětivěji a pak vynutila úsměv. „Jen se dívám, která je tenhle týden ta šťastná. Vypadá, že to s ním myslí vážně.“

„Hm. Nevěděla jsem, že dneska někoho přivede.“ Maggie vystrčila hlavu a chviličku se dívala, jak Max svůj doprovod představuje. „To je Victoria. Její otec je vévoda nebo co, takže vlastně pochází z královského rodu. Občas sem přijede a Max se s ní vždycky sejde.“

Carina zamžikala a vzedmula se v ní nenávist, která ji samotnou překvapila. „Aha.“

Švagrová se na ni pozorněji zahleděla a vystrčila drápky. „Chceš, abych se jí zbavila? Stačí říct, udělám scénu a svedu to na těhotenské hormony.“

„Ne, samozřejmě že ne,“ odpověděla Carina se smíchem. „Říkala jsem ti, že Maxe už mám dávno za sebou.“

Maggie se na ni podívala s pochybami. „Myslíš, že jsem spadla z višně?“

„Proč bych si to měla myslet? Co to plácáš?“

Maggie mávla rukou. „Nevšímej si toho. Pořád zapomínám, že anglickým idiomům nemůžeš rozumět.“ Zvedla z linky salátovou mísu a odnesla ji do jídelny. V rozlehlé místnosti stál příborník z třešňového dřeva a obrovský stůl s moderními koženými židlemi, pod lustrem s přívěsky se leskly křišťálové sklenice. Maggie vzala z baru v rohu několik lahví vína. Formální ráz místnosti zútulňovaly svíčky, tlumené osvětlení a krásné akvarely toskánské krajiny na stěnách. Uprostřed stolu se skvělo nádherné aranžmá z květin.

Michael kdysi bydlel v tomhle sídle sám, ale teď tady všude byla vidět ženská ruka a Carině se kontrast mezi jednoduchostí a luxusem moc líbil.

Dovnitř se vkolébala Alexa a zakvílela: „Mám takovou chuť na víno, že ho cítím na jazyku. Až za mnou přijdete do porodnice, pevně doufám, že mi přinesete láhev. Koho to Max přivedl?“

„Nejsi první, kdo se ptá,“ odpověděla suše Maggie. „Jmenuje se Victoria a Max s ní v současné době chodí.“

Alexa se otřásla. „Je strašně hubená. Nelíbí se mi.“

Carinu to prohlášení potěšilo. Každý, kdo nejedl, byl v téhle rodině podezřelý. Maggie pokrčila rameny. „Já se s ní už jednou setkala a je opravdu moc milá. Možná je to příští paní Grayová.“

Carina zaskřípala zuby. Sakra, kdyby tušila, že bude soupeřit s nějakou pitomou šlechtičnou, vzala by si aspoň šaty. Přišla v džínách, bílém tílku a teniskách a věděla, že vypadá tak na dvanáct. V duchu se začala proklínat. Ženy, které chtějí svést muže jako Max, se musejí sakra snažit. Ta mrcha vyhrála první kolo.

Ozval se klapot podpatků a Max se svou společnicí vešel dovnitř. Carině lhostejně pokývl, jako by se nikdy vášnivě nelíbali, a znovu svou partnerku představil. „To je Victoria. Carina je blízká rodinná přítelkyně.“

Carina pohodila hlavou. „Jo. Opravdu blízká. Ráda vás poznávám, Vicky.“ Když uslyšela zdrobnělinu svého jména, Victoria na okamžik svraštila obočí, ale hned se zase zatvářila vlídně. „Těší mě, že se můžu seznámit s Maxovou rodinou. Naposledy jsem se tady zdržela jen několik dní, a tak jsme šli jen na pár oficiálních večírků, viď, lásko?“ Krvavě červenými nehty

pohladila Maxe po paži. „Teď se naštěstí můžu zdržet déle.“

Max se usmál, ale jeho oči zůstaly vážné. Vypadal skoro… vzdorovitě. Jako by se snažil Carinu přesvědčit, že mezi nimi dvěma nikdy nic nebylo. Zajímavé. Odmítal se jí podívat do očí a začal jí připomínat toulavé psy, o které se kdysi starala a kteří odvraceli hlavu, aby se vyhnuli přímému očnímu kontaktu. Jako by nechtěli uznat, že jsou v beznadějné situaci. Napadlo ji, že popírání skutečnosti působí hrozně u všech živočišných druhů.

Do jídelny vešel Nick s mísou penne alla vodka. „Doufám, že všichni máte hlad.“ Alexa s Maggie se významně zahleděly na hubenou Victorii, kdežto Carina zamnula rukama a vesele zvolala: „Sem s uhlovodany, kluci!“

Maggie s Alexou se zasmály a všichni se usadili ke stolu. Carině instinkt říkal, že Max měl moc dobrý důvod, proč Victorii přivedl k večeři, a umínila si, že na něj přijde. „Tak Victorie, co děláte?“ zeptala se.

„Většinou charitu. Na Oxfordu jsem vystudovala práva, ale zjistila jsem, že mě dobročinnost baví mnohem víc. Právě teď jsem v Londýně založila sirotčinec.“

Max se na židli napřímil, jako by se chystal k prezentaci. „Victoria má nejen vynikající vzdělání, ale rozumí i problémům dětí z ulice. Její nadace už pomohla stovkám mladistvých, kteří nemají kam jít. Jakmile totiž dosáhnou určitého věku, na pěstounskou péči ztratí nárok.“

Alexa přikývla. „Jo, jako v Batmanovi. Temný rytíř povstal, pamatuješ, Nicku? Tam se nadace Bruce Wayna taky starala o opuštěné děti. Je to moc záslužná práce.“

Nick, který věděl, že jeho žena všechno vztahuje ke knížkám, k filmům a poezii, se chápavě zasmál.

Victoria sklonila hlavu a řekla: „Miláčku, lichotíš mi. Mě podporuje otec, kdežto ty ses musel vypracovat bez pomoci, takže chválu si zasloužíš ty.“

Carinu napadlo, že se ti dva vzájemným obdivem za chvíli rozpustí jako cukr v čaji. A přesto se Max ani jednou Victorie nedotkl. Když měl někoho rád, nebál se dát to najevo. Kolikrát se dívala, jak svoje společnice hladí a líbá? Tentokrát se choval zdrženlivě, jako by neseděl s rodinou, ale na nějaké oficiální večeři. Ruce měl způsobně na stole a díval se na Victorii s úctou, ale bez sebemenší touhy. Hm, zajímavé.

Victoria ještě chvíli mluvila o své práci v charitě a Carina zaznamenala, že ani ona se k Maxovi nechová důvěrně. Vypadali spíš jako společníci než milenci. Jiskra mezi nimi nevzplála, vypadalo to, že jsou si po téhle stránce naprosto lhostejní. Žena, která nechtěla skočit do postele s Maxem Grayem, musela mít zájem o někoho jiného. Nebo že by byla frigidní? Carina si umínila, že si zahraje na detektiva a zjistí, co za tím vězí.

Maggie změnila téma a zeptala se Alexy. „Tak už jste vybrali jméno?“ Nick přikývl. „Holčička bude Maria po Alexině mamince.“

„To je krásné,“ vzdychla Carina. „A chlapec?“

Nick vrhl na manželku varovný pohled. „Na tom jsme se ještě nedohodli.“ Alexa se však napřímila a vyhrkla: „Bude se jmenovat Johan.“

Nick si rozpačitě přejel rukou po čele, ale nic neřekl. Nastalo ticho.

„Prokristapána proč?!“ vyjekla nakonec Maggie. „Kdes to vůbec vzala?“

„Hádej,“ odpověděl Nick. „Znáš ji líp než kdo jiný.“

Maggie chviličku uvažovala a nakonec vykřikla: „Zbláznila ses? Panebože, ty ho chceš pojmenovat po Johanu Santanovi!“

Alexa stiskla rty. „Je to moc hezké jméno a s Mets nemá vůbec co dělat.“

Maggie se hystericky zasmála a utřela si oči. „Blbost. Santana nadhazoval prvnímu pálkaři, který si v celé historii Mets ani neškrtl, proto ses do něj zbláznila. Já si ten večer dobře pamatuju. Vyváděla jsi jako šílená, až jsem dostala strach, že předčasně porodíš.“

Carina si vzpomněla, že Alexa je posedlá baseballovým týmem Mets a nesnáší Yankees, jimž naopak fandí Nick. Díky bohu, že jí sport nic neříkal. V

životě by nevěřila, že je možné, aby se kvůli takové hlouposti někdo tolik vzrušoval.

„Nech mě laskavě na pokoji, Maggie. Byla to nádhera a náš syn může být na to jméno hrdý.“

Nick pohrdavě sykl a dolil si víno. „Jen přes mou mrtvolu,“ zamumlal. „Od té doby to jde se Santanou z kopce a při posledních pěti zápasech se moc nevyznamenal. Co takhle Derek?“

Alexa práskla vidličkou. „To tedy ne! Moje dítě se po Dereku Jeterovi jmenovat nebude, ty… ty… yankeeovská příšero!“

Nick si vzdychl. „Probereme to později, drahoušku. Už jsi zkusila chobotničky? Tentokrát se mi moc povedly.“

Alexa něco zabručela, ale znovu se pustila do jídla. Carina se musela držet, aby se nad tou absurdní hádkou nerozesmála.

„Victorie, přijela jste do New Yorku služebně, nebo jste jen chtěla vidět Maxe?“ zeptal se Michael.

„Otec je tady za obchodem, a tak jsem si řekla, že ho doprovodím. Jestli se mi podaří Maxieho přimět, aby se utrhl z práce, ráda bych šla do divadla nebo do opery.“ Zdrobnělina Maxova jména vyvolala u ostatních slabý úšklebek.

„Má chudáček s otevřením té nové pobočky spoustu starostí. Jestli šéf dovolí, třeba by si mohl příští týden vzít nějaký den volno.“

„Jistě. Pokud všechno půjde hladce, klidně může vypadnout. Carina ho zastoupí.“

„To je od vás laskavé. Pracovat s blízkým přítelem musí být báječné.“ Victoria ukázala v upřímném úsměvu běloskvoucí zuby a Carinu bodly výčitky svědomí. Jak se odvažuje soudit někoho jen podle vzhledu? Victoria je milá a chytrá, jen náhodou vypadá jako supermodelka, to je všechno. A může snad za to? Ne. Carina se rozhodla, že nechá věcem volný průběh. Jestli se o ni chce Max ucházet, nejspíš neprohloupí. Třeba už konečně přestal chodit se ženami, které se k němu vůbec nehodí, a chce dokázat, že se změnil.

Victoria začala mluvit o kamarádovi, o kterého si dělá starosti. „S Richardem se známe už celá léta. Naši otcové jsou nejlepší přátelé a vyrostli jsme spolu. Teď se zrovna rozvádí a je to pro něj úplné peklo. Vzal si nesprávnou ženu. Dělám všechno, co je v mých silách, abych ho vytáhla z deprese.“

Maggie s Alexou něco soucitně zamumlaly.

Carina si všimla, že se při vyslovení Richardova jména objevila ve Victoriině tváři nepokrytá touha.

„To je jistě zlé,“ řekla a nabodla na vidličku těstoviny. „Má velké štěstí, že se o vás může opřít.“

Victorii se v očích mihl záblesk lítosti. „Ano, taky mu to pořád říkám.“ Bingo.

Victoria milovala Richarda a ten idiot o tom pravděpodobně neměl tušení. Není divu, že se zoufale snažila, aby jí to s Maxem vyšlo. Nikdy od svých partnerek moc nežádal. Možná na ni rodina tlačí, aby se vdala. Nebo snad chce, aby Richard žárlil? V duchu Victorii politovala. Musela se vypořádat se stejnou situací jako ona sama. Touží po muži, který se na ni dívá jen jako na mladší sestru a kamarádku. Chudinka. No, nejmenší, co může udělat, je od Maxe ji odtrhnout a zachránit ji, aby neudělala tragickou chybu.

„Kde je Lily?“ zeptal se Max, když začal nabírat salát a dávat ho Victorii na talíř. Hned ho zarazila, a když z okraje talíře spadla oliva na stůl, nesebrala ji. O jídlo evidentně neměla nejmenší zájem.

„Spí u chůvy. Strašně ji tam rozmazlují, ale Nick myslel, že bychom si dneska mohli užít jen ve dvou.“

Nick vytáhl z lahve vývrtku a mrkl na manželku. „Jo, možná zůstaneme vzhůru až do deseti. Byl by to zázrak.“

Carina se zasmála. „Rodičovství asi člověka změní.“

„To si piš,“ prohlásil Michael. „Proto byste se vy dva s Maxem měli bavit, dokud můžete. Jste na prahu života.“ Když mu Maggie nasadila na paži pravý hák, ušklíbl se. „Dělám si legraci, cara. Nech mě. Než jsme se vzali, namučila ses mě dost. Nezměnil bych vůbec nic. Musím přiznat, že teď mi život připadá dokonalý.“

Přikývla a Michael jí vtiskl polibek do dlaně.

Carinu zahltila silná touha. Nacpala si do úst těstoviny a doufala, že utiší aspoň fyzický hlad. Victoria si zamyšleně poklepala vidličkou na rty vyplněné botoxem. „Už se nemůžu dočkat, až budu mít děti,“ oznámila. „Ty neustálé večírky a randění mě unavují. Co říkáš, Maxi?“

Všichni se na něj zadívali a Carina zadržela dech. Začervenal se a zamumlal. „Jasně.“ Victoria vypadala, že čeká na přesnější odpověď, a tak dodal: „Taky se těším, že se jednou usadím.“

Victoria pohodila hlavou. „Jednou? Co to znamená? Kdy konkrétně?

Dobře víš, že otec potřebuje, abych se vdala co nejdřív.“

Alexa s Maggie položily příbor a Nick s Michaelem se trochu naklonili dopředu, aby jim neuteklo ani slovo.

Max si odkašlal, sáhl po sklenici s vínem a napil se, ale všichni mlčeli, a tak něco říct musel. Jako vlk v pasti se vyděšeně rozhlédl kolem stolu a nakonec se zadíval na Carinu.

Z očí mu čišelo zoufalství a v tom okamžiku pochopila, že touží po tom, aby Victoria byla ta pravá. Neměl nejmenší tušení, že je zamilovaná do jiného, ale její chlad mu nemohl uniknout, a tak doufal, že tentokrát našel, co hledá.

Carina se pomalu uvolnila a začala se bavit. „Max odjakživa děti zbožňuje,“ prohlásila. „Jeho matka už dlouho čeká, že konečně založí rodinu. Ale kde budete bydlet?“

Max vydal přiškrcený nesrozumitelný zvuk.

„To se snadno vyřeší,“ odpověděla Victoria rychle. „Několik měsíců v roce musím zůstat v Anglii, ale jinak můžeme být v New Yorku. Samozřejmě nejdřív pojedeme do Itálie, abych se s Maxovou matkou seznámila. Nebude to báječné, miláčku?“

„Jistě. Jednou.“

„Kdy?“

Carina potlačila zahihňání. Poprvé v životě viděla muže v záchvatu paniky.

„Brzy.“ Max popadl ubrousek, utřel si ústa a vstal. „Hm, omluvíte mě na chviličku? Hned se vrátím.“

Zamířil do chodby a zmizel. Victoria za ním překvapeně zírala. Carina se také zvedla. „Omluvte mě laskavě, hned jsem zpátky.“ Vydala se za Maxem.

Max za sebou zavřel dveře knihovny. Co to s ním jenom je?

Zaťal ruce v pěst a přitiskl si je na oči. Victoria je dokonalá. Krásná, chytrá a ráda by založila rodinu. Když přijela do New Yorku, vždycky se s ní ohromně pobavil. A tentokrát chtěl Carinu přesvědčit, že nemá pravdu. Její slova mu pořád výsměšně zněla v hlavě a nedokázal je odehnat.

Vždycky si vybereš nesprávnou ženu.

Plete se. Jasně, několik jich vyjmenovala, ale Victoria představuje důkaz, že se mýlí. Tak proč k ní vůbec nic necítí a nemá nejmenší chuť ten vztah posunout dál?

Před očima uviděl sama sebe, jak Carinu laská na nejintimnějším místě, a vybavil si ostrou bolest, jak mu zaryla do zad jehlové podpatky. Připomněl si sladkou chuť jejích úst a vůni vzrušení. Když jí vyhrnul krátkou sukni k pasu, naplnily se jeho nejkrásnější fantazie. Kdyby je sekretářka nepřerušila, položil by ji na stůl a zmocnil se jí.

Ježíši, jednou se dá odpustit, ale dvakrát? Nikdy ho to nepřestane mučit.

Na dveře někdo tiše zaklepal.

Když ucítil čistou vůni okurky a melounu, nadechl se a po zádech mu přeběhlo vzrušení. Místnost jako by najednou začala prskat elektřinou. Přijít ji neslyšel, protože měkké podrážky tenisek nevydávaly žádný zvuk, ale žár jejího těla ucítil okamžitě, a v duchu ji proklel, že mu motá hlavu.

Sakra, proč ji pořád tolik chce?

Otočil se k ní. „Už jdu,“ prohlásil. „Potřeboval jsem jen minutku.“ Přistoupila k němu blíž, a když couvl, na rtech se jí objevil náznak úsměvu.

„Vyděsila tě tak vyhlídka na manželství, nebo na děti?“ Vzmužil se a odpověděl naprosto upřímně. „Nevím.“

Čekal, že utrousí nějakou ironickou poznámku, ale přikývla, jako by mu rozuměla. „Chápu.“

Založil si paže na prsou. „Tak do toho. Neroztrháš Victorii na kousíčky?“

Měla tu drzost, že se zatvářila překvapeně. „Proč? Jestli se ti líbí, mám za tebe radost. Když si odmyslím její averzi k jídlu, není jí co vytknout.“

To, že jí jeho zájem o jinou ženu nevadí, ho těžce zasáhlo. Proč má chuť ji k sobě přitáhnout a dokázat jí, že ten polibek něco znamenal? „Nic špatného na ní nenajdeš. A už jsem si zjistil, že zvířata má ráda.“

„Skvělé.“

„Věnuje se dobročinnosti, umí řídit firmu, má solidní rodinné zázemí.

Říkám ti, že je dokonalá.“

Nepatrně se usmála. „Je tedy naděje, že se usadíš. Opravdu ti to přeju. Radši ty než já. Těším se na trochu zábavy. Teď si chci užít nevázaný sex, děti plánuju na později.“

Napřímil se. Plné rty vyřkly ta slova, jako by z nich tekl med. Nevázaný.

Sex. Dostal zlost. „Přestaň vykládat hlouposti.“

„Proč? Nemůžou tě přece uvést do rozpaků víc než to, co se stalo před pár dny.“

Trhl sebou. Toužil udělat to znovu, a tak to vehementně popřel. „Byla to chyba,“ prohlásil přiškrceně. „Poprvé i podruhé.“

„Já vím, vždyť jsi mi to už řekl.“

Ta odpověď ho ohromila. Jak to, že tahle holka v teniskách je najednou pánem situace? Její hlava i tělo ho připravily o veškerou vůli. Chytil se nejpádnější výmluvy. „Kdybychom si spolu něco začali, bylo by to porušení důvěry, ne?“

Stará Carina by se začervenala, něco zakoktala a utekla. Ta nová přistoupila až těsně k němu, zvedla bradu a vyzývavě zašeptala: „Opravdu?“

Protože se mu veškerá krev z hlavy nahrnula úplně jinam a měl erekci, odpověděl až za pár vteřin. „Ano.“

„To je škoda.“

„Nehraj si se mnou, Carino. Nemůžeme spolu spát. Ten večer, kdy jsem tě políbil, si nepřestanu vyčítat a pro tu epizodu v kanceláři platí totéž.“

V tmavých očích se zachvělo tajemství a příslib, který zoufale toužil naplnit. Olízla si dolní ret a zatvářila se pobaveně. „Promiň, že jsem tě připravila o iluze, Maxie, ale hledám jen někoho, s kým bych si užila.“

Dostal nepřekonatelnou chuť strhnout jí to nevinné bílé tričko a odhalit plná ňadra. Nemohl zapomenout, jak chutnala. Jako by mu četla myšlenky, naklonila se k němu a zašeptala tak blízko, že mu rty ovanul její dech. „Chceš si pohrát?“

Zaváhal. Bolestně si uvědomoval, že je vzrušený, a v uších mu začalo hučet. Měl spoustu zkušeností a ve svádění se dobře vyznal, ale ta ďáblice ho připravila o rozum a musel se držet, aby nevykřikl: Sakra, ano!

„Nemůžu, chodím s Victorií.“ Poslední slovo jako by mu uvízlo v krku.

Pomaličku se od něj odtáhla a napřímila ramena. „Chápu a už tě nebudu obtěžovat.“ Zamířila ke dveřím. Díval se, jak se jí půvabně pohupují boky a oblé hýždě napínají látku kalhot. „Ještě jedna věc, kterou bys měl pravděpodobně vědět.“

„Jakou?“

„Musíš počítat s Richardem.“

Max se zamračil. „Je to jen kamarád a právě se rozvádí. Nic mezi nimi není.“

„Victoria ho už od dětství miluje a nepustí ji to. Zeptej se jí.“ Mrkla na něj.

„Uvidíme se v jídelně.“

Max zůstal jako přimrazený a ptal se sám sebe, jestli se řítí do pekla.

KAPITOLA OSM

„Musíš jet do Vegas. Zítra.“

Max zasténal, hodil pohárek se studenou kávou do koše a vytáhl spodní zásuvku stolu, aby vytáhl něco lepšího. Nalil do dvou skleniček grappu, jednu podal Michaelovi a druhou zvedl.

Rychle si přiťukli a pak už Max ucítil, jak mu alkohol klouže do žaludku a příjemně hřeje. „Ty mě chceš zřejmě zabít, Michaeli. Příští týden otvírám pobočku v New Paltz, a mám všeho nechat a zmizet?“

Michael si přetřel rukou obličej, což dělal vždycky, když si nevěděl rady.

„Promiň, kamaráde, ale jinak to nejde. Dostali jsme nabídku od lasvegaského hotelu Venetian, abychom si u nich zřídili prodejnu. Vede to tam teď Sawyer Wells, a toho přece dobře znáš, ne?“

„Jo, už léta.“

„Výborně. Vyřídil bych to sám, ale Maggie už cestovat nemůže a já ji nechci nechat samotnou.“

Max starostlivě svraštil čelo. „Je v pořádku?“

„Ano. Kromě toho se matka rozhodla, že ji chce ještě před porodem vidět, a zítra přiletí. Tenhle týden prostě odjet nemůžu.“

„Jak se má? Pořád ji trápí srdce?“

Michael zavrtěl hlavou. „Potřebuje lékařský dohled, ale Julietta říká, že se jí daří dobře. Doktor ji vyšetřil a prohlásil, že dlouhý let klidně může absolvovat. Potřebuju, abys ve Vegas pár dní zůstal a ten obchod uzavřel.“

Max přikývl. „Jistě.“

Michael se uvolnil a dlouze vzdychl. „Díky. O všechno se tu postarám. Jo, a posílám s tebou Carinu.“

Max vyskočil, jako by mu pod zadkem začalo hořet. „Cože? To nepřichází v úvahu.“

Michael na něj nechápavě pohlédl. „Proč?“

Max začal přecházet po místnosti, aby uvolnil napětí ve svalech. „Na něco takového ještě není zralá. Musím se soustředit a nemůžu na ni dohlížet.“

Michael se opřel do křesla a mávl rukou. „Jasně. Vždyť ji hlídat nemusíš.“ Zasmál se. „Mrzí mě, že ti to s Victorií nevyšlo, ale jsem si jistý, že za pár dní budeš mít nějakou krásnou vegaskou tanečnici. Carina ti určitě překážet nebude. Tohle je pro ni příležitost se naučit, jak se uzavírá smlouva o smlouvě budoucí, navíc na ni můžeš hodit papírování i další věci, na které nebudeš mít

čas. Co kdyby sis vzal k ruce ještě Edwarda? Je to vynikající odbytář a pomůže ti dát najevo, že máme seriózní zájem.“

Grappa stoupla Maxovi zpátky do krku tak rychle, že se zakuckal, prudce se rozkašlal a hlava se mu začala točit. Michael vstal a praštil ho do zad.

„Edwarda ne,“ zasípal namáhavě. „Mám s ním nějaké… hm… neshody.“

„Chceš, abych se do toho vložil?“

„Ne! Ne, mám to pod kontrolou. Nikoho kromě Cariny s sebou nepotřebuju. Zvládnu to. Dokážu to uzavřít sám. V téhle fázi není odbytář zapotřebí.“

„Já vím, že to zvládneš.“ Michael mu položil ruku na rameno. „Všechno tohle by se bez tebe neuskutečnilo. Děkuju, že jsi při mně vždycky stál.“

Maxovi se před očima mihla Carina přitisknutá ke dveřím, se živůtkem spuštěným k pasu, a na čele mu vyrazil pot. „Není zač.“

„Řeknu Carině, že ráno odjíždíte.“ Michael sáhl do kufříku a vyndal tlustou složku. „Tady máš dokumentaci. Nechám letadlo natankovat a připravit na devátou.“

Když se za Michaelem zavřely dveře, Max zasténal. Panebože. Za chviličku slasti s jedinou ženou, kterou nemůže mít, teď draze zaplatí. Bude s ní muset zůstat několik dní ve Vegas a budou tam sami.

Na okamžik se ho zmocnila panika. Možná se přeceňuje. Carina se po rozhovoru v knihovně o večeru u něj jedinkrát nezmínila. Nepoznal, že Victoria touží po jiném muži, ke všemu po někom, koho znal, a to zasadilo jeho ješitnosti těžkou ránu. Ještě horší mu ale připadalo, že ho vůbec nepřitahovala. Byl tak zoufalý, že se přesto snažil, ale když zjistil, že na ni otec tlačí, aby se vdala, zachvátila ho panika. Upřímně si pak popovídali a ona přiznala, co k Richardovi cítí. Nakonec ji políbil na čelo a popřál jí hodně štěstí. Doufal, že sebere odvahu a o milovaného muže bude usilovat.

Pokud jde o Carinu, ta předstírala, že se mezi nimi vůbec nic nestalo. Chovala se přátelsky a rezervovaně, jako by se nikdy nelíbali a nelaskal jí prsa.

Přestaň, napomenul se v duchu.

Do Vegas jedou kvůli byznysu. Carina se chce učit. Není důvod, aby se bál strávit s ní pár dní, nebo snad ano?

Vyhlídka na výhodný obchod mu zvedla náladu. Kromě toho Vegas miloval. Vedro, adrenalin a hříšná atmosféra mu dělaly dobře. Posedí se starým kamarádem, zahraje si poker a bude dělat, co umí ze všeho nejlíp. Vyjedná obchod a na chvíli si najde ženu. Takovou, která mu myšlenky na Carinu úplně vyžene z hlavy a vrátí ho do starých kolejí.

Otevřel složku a pustil se do práce.

Carina se snažila, aby na sedadle neposkakovala jako malé dítě, ale zachovat klid ji stálo neskutečné úsilí, a zatímco limuzína projížděla lasvegaskými ulicemi, tetelila se vzrušením. Je ve městě, které na každém kroku hlásá, že žije pro jediný cíl: pro zábavu. Tady se ztratí, zahodí zábrany a konečně dostane Maxe do postele.

Vítejte ve Vegas.

Max ji pozoroval s nezastíraným pobavením, ale bylo jí to jedno. „Půjdeme se podívat na Celine Dion?“

Nakrčil nos. „Jen přes moji mrtvolu.“

„Na Cirque du Soleil?“

Slabě se usmál. „Možná. Jestli se dost opiju.“

Když na něj vyplázla jazyk, zasmál se. „Mně radost nezkazíš. O Vegas jsem vždycky snila a nemůžu uvěřit, že jsem tady. Opravdu chodí zdejší tanečnice skoro nahé?“

„Ano.“

„Kolikrát jsi tady už byl?“

Max se v sedadle opřel a Carina se musela ovládnout, aby na něj hladově nezírala. Na sobě měl tmavý oblek, v manžetách zlaté knoflíky vyrobené na zakázku a vlasy pečlivě uhlazené. Byla si jistá, že se za ním každá žena včetně zdejších tanečnic s obdivem otočí. Vypadal jako zkrocená šelma, ale jasně červená kravata svědčila o tom, že divoká přirozenost se může kdykoli znovu ozvat. Carinu svrběly prsty, aby mu ji strhla, spustila přepážku z kouřového skla a uskutečnila jednu ze svých odvážných fantazií. Místo toho zůstala sedět a klidně vyslechla jeho odpověď. „Párkrát služebně a párkrát pro zábavu.“

„To jistě. Neuzavřel jsi tady nějaký ten sňatek, který jsi pak musel dát anulovat?“

„Hele, dávej si pozor na pusu!“

Ušklíbla se, zapomněla na kultivované chování a vystrčila hlavu z okénka. Zahltil ji dusný vzduch a vítr jí udělal z účesu vrabčí hnízdo, ale nezáleželo jí na tom. Když zastavili před hotelem Venetian a spatřila imitaci Itálie, rozesmála se. Do obrovských vchodových dveří zvaly sochy z hladkého mramoru, spousta kašen a bujná zeleň. Čekala, že vegaské hotely budou trochu křiklavé a pompézní, a v tom se nemýlila, ale dýchala z nich i určitá elegance.

Když šel Max k recepci, natahovala krk, aby z haly kasina viděla co nejvíc. Uprostřed naleštěné podlahy stála na vysokých sloupech veliká zlatá koule, vedly odtud vysoké klenuté průchody a krásné malby na stropě soupeřily s Michelangelovými freskami v Sixtinské kapli. Směsice materiálů a barev i přepychový dekor na ni udělaly obrovský dojem.

Když dostali kartu od apartmá, nastoupili do výtahu, aby vyjeli do věže. Stoupali stále výš a výš, až se Carině zdálo, že doputují přímo do nebe. Potom se dveře výtahu otevřely, naťukali kód a vešli do střešního apartmá.

Vydechla úžasem.

Věděla, že Michael s Maxem jsou hodně bohatí. Po skromných začátcích se rodinná říše rozrostla a nakonec si Conteovi nemuseli s placením účtů dělat vůbec žádné starosti. Venezia si mohla kupovat tolik střevíců, co srdce ráčilo, a paní Conteová se nemusela sama sebe ptát, jak dětem zaplatí vysokoškolské

vzdělání. Dům nechala zrenovovat, ale to byla jediná změna, kterou Carina zaznamenala. Úspěch firmy ani peníze ji neovlivnily, a tak ji apartmá naprosto oslnilo.

V obrovském obývacím pokoji stál nádherný nábytek z třešňového dřeva, břidlicově modrá pohovka a polohovací křeslo. Na sytě hnědých stěnách visela plátna zobrazující italskou krajinu a za vysokými okny se v celé své slávě rozkládalo město. Carina chodila z místnosti do místnosti a s obdivem si prohlížela plný bar, luxusní vířivku a obrovskou masivní postel s tolika polštáři, že hned dostala chuť se na ni natáhnout a zdřímnout si.

„Budu muset Michaelovi říct, ať mi zvýší plat,“ zamumlala po chvíli.

Max se zasmál. „Firma je přece tvoje, cara. Patří ti všechno včetně peněz.“

„Nerada využívám něčeho, na co jsem si nevydělala,“ prohlásila upřímně.

„Chci si právo na ty peníze zasloužit.“

Tvář mu zjihla a na zlomek vteřiny se mu v modrých očích objevil obdiv.

„Já vím. Máš charakter, kterým se mnoho žen dneska pochlubit nemůže.“ Odmítavě sykla. „Ale ano. Ty si jenom pořád vybíráš ty nesprávné.“

„Nemohli bychom dneska nechat můj nepovedený milostný život na pokoji?“

„Jistě.“ Na okamžik se zatvářila provinile. „To s Victorií mě mrzí.“

Pokrčil rameny. „Jako obvykle jsi měla pravdu. Aspoň teď bude usilovat o chlapa, kterého opravdu chce.“ Vzápětí změnil téma a mávl rukou k vedlejší místnosti. „Ukážu ti, kde budeš bydlet.“

Přistoupil ke dveřím, vyťukal kód a otevřel je. Vstoupila do stejného apartmá, kde měla vlastní ložnici a koupelnu. Vypískla nadšením, shodila z nohou střevíce a udělala to, po čem toužila od okamžiku, kdy vešli.

Rychle se rozběhla a vrhla se na postel. Když pod sebou ucítila měkkou matraci, blaženě zasténala a na nastlaných polštářích se slastně protáhla.

„Připadám si jako v ráji,“ prohlásila.

Max se zastavil u pelesti a zasmál se. „Skákání vždycky bylo tvoje. Pamatuješ, jak jsem jednou u bratrance Briana vybudoval tu příšernou konstrukci, aby sis mohla hrát na olympijskou gymnastku?“

Carina se rozesmála. „Panebože, máš pravdu! Snažila jsem se to přeskočit, ale bylo to moc vysoké a zlomila jsem si zápěstí.“

„Dlouho jsem se bál, že mě za to potrestají, ale nikdo mi ani nevynadal.“

Opřela se o loket a tvář si položila do dlaně. „Protože jsem to na tebe neřekla.“

„Cože?“

Carina se usmála. „Bylo mi jasné, že bys měl malér. Vždyť jste mě s Michaelem museli pořád hlídat, aby se mi nic nestalo. Namluvila jsem matce, že jsem tu věc vystavěla sama.“

Dlouho na ni upřeně zíral. „Tys kvůli mně lhala?“ zeptal se nakonec tiše.

Rozbušilo se jí srdce. Jako by se na ni najednou díval jinak, jen nedovedla poznat, jestli káravě nebo s obdivem. Napadlo ji, že vzpomínky na dětství se do jejího svůdnického plánu nehodí a měla by rychle změnit taktiku.

„Chci vyměnit ten příšerný futon v Alexině bytě. Pojď zkusit tuhle matraci, povíš mi, jestli ji mám koupit.“

Trhl sebou a o krok ustoupil. „Ne, netuším, jakou chceš.“

„Ale jdi ty, je tady spousta místa. Nemám žádnou strašlivou chorobu, neboj se. Jen si lehni a řekni mi, jestli je lepší než tvoje doma.“

Svraštil obočí. „Moji postel jsi přece neviděla.“

„To sice ne, ale tenhle luxus tě zjevně neohromuje, tak předpokládám, že bude obrovská. Doufám, že sis nepořídil takovou tu příšernou staromládeneckou ložnici, kde má všechno zebrový vzor a kde jsou skryté reproduktory, z kterých se při vstupu okamžitě ozve ‚Let’s Get It On‘ od Marvina Gaye.“

Vyděšeně couvl. „Jak o takových věcech víš? Z té představy se mi dělá vyloženě zle.“

„Prima. Jeden člověk, s kterým jsem chodila, to měl. Zavřel za sebou dveře, stiskl knoflík, takže pustil tu příšernou písničku, a myslel si, že se hned dostanu do správné nálady.“

Max přistoupil blíž. „Doufám, žes mu na tak laciný trik nenaletěla.“

Ušklíbla se. „Ne, neudělalo to na mě žádný dojem.“ Odtáhla se, odstrčila jeden polštář a gestem ruky ho vyzvala, aby si lehl vedle ní. „Jen na minutku. Pověz mi, co myslíš.“

„Carino –“

„Zapomeň na to. Chápu, že si nechceš pomačkat oblek.“

Její poznámka měla kýžený účinek, protože výzvě nikdy nedokázal odolat. Tvář mu ztvrdla, shodil boty a co nejdál od ní se opatrně položil. Carina potlačila zasmání.

„Tak co tomu říkáš?“

Vzdychl. „Nemůžu uvěřit, že tady testujeme postele. Připadám si jako v reklamě.“

Několikrát se od matrace odrazila a poskočila. „Bezvadně pruží. Povlečení je prvotřídní a polštáře jsou dokonalé.“

„To se pleteš. Chlapi nadýchané polštáře nesnášejí, protože mají pocit, že se v nich udusí.“

„Vážně?“

„Jo. Ale matrace má správnou tloušťku, není moc měkká, ale přitom dostatečně poddajná, takže se na ní může člověk skvěle –“

„Pomilovat.“

Na okamžik ztuhl a pak k ní obrátil hlavu. Zadržela dech. Vpili se do sebe očima a Carina se musela vší silou ovládnout, aby se na něj nevrhla a nezačala

ho líbat. Zorničky se mu rozšířily a zaťal zuby. Chviličku čekala, potom se k němu přisunula o kousíček blíž a dala si záležet, aby se jí blůza trochu svezla a ve výstřihu se ukázal žlábek mezi ňadry. Nakonec jakoby mimochodem natáhla nohu na stranu a sukně se jí vyhrnula nahoru na stehno. Nadechla se a ucítila nádhernou vůni vody po holení, citronu a mýdla opojnější než kolínská té nejlepší značky.

Vzduch ztěžkl napětím. Čekala.

„Chtěl jsem říct ‚vyspat‘.“

Obrátil se na bok, vstal a káravě se na ni zahleděl.

Zmocnilo se jí zklamání a v klíně ji zabolelo. Rozdurděně našpulila rty a zašeptala: „Lháři.“

V příštím okamžiku ji bleskurychle převrátil na záda a kolenem jí roztáhl nohy, potom jí sevřel obě zápěstí a ruce jí dal za hlavu. Krásná smyslná ústa přiložil těsně k jejím a hněvivě do ní zabodl oči. Okamžitě vzplála vášnivou touhou, aby ji dobyl a ovládl, zvláčněla a hlavou jí proběhlo všechno, co si představovala v nejtajnějších fantaziích.

„Nebezpečně si zahráváš, cara,“ zašeptal pomalu a výhrůžně. „Provokovat některé muže se nevyplácí. Mohla bys toho litovat.“

Zahltilo ji opojné uspokojení a polilo ji takové horko, že měla pocit, že se co nevidět úplně rozpustí. Přesně tohle chtěla – aby se Max chopil iniciativy a zkušenými prsty ji rychle dovedl k vyvrcholení. Zvedla bradu a zpříma se mu zadívala do očí. „Třeba jsem to už zkusila a líbilo se mi to.“

„Kdo teď lže?“ Sklonil hlavu a kousl ji do tváře. Zachvěla se a slabě zasténala. Jazykem jí rychle olízl rty a ona se k němu vzepjala. „Věříš, že všechno bude probíhat v tvojí režii, ale zahrávat si s někým, kdo po tobě touží, není moc moudré. Myslel jsem, že jsi chytřejší, děvenko.“

„Nenapadlo tě, že chci víc, než může nějaký muž dát?“ Její statečná slova ztratila účinek, protože ji zatahal za lalůček a jí unikl prudký vzdech. „Pleteš se ve mně, Maxi. Já se milování nebojím.“ Svůdně se usmála. „To oni si nevědí rady se mnou.“

Zvedl hlavu a znovu nastalo dusné ticho. „Tak zjistíme, jak to vlastně je, co říkáš?“ Zakryl jí ústa svými rty a začal ji líbat, jako by ji chtěl potrestat a ukázat jí, kdo je pánem situace.

Zaklela, aby ho přesvědčila, že nemá nejmenší strach.

Zatímco jí plenil ústa, svíral jí zapěstí tak silně, že začala prosit, aby ji pustil, ale chtěla být volná jenom proto, aby mu mohla víc vycházet vstříc a přitisknout se k němu pevněji. Poddala se jeho dobyvačnému jazyku a na útoky odpovídala s vášní, která si s jeho vůbec nezadala. Bradavky jí ztuhly, takže tvrdé vrcholky byly pod blůzou jasně vidět, a v klíně byla úplně mokrá.

Snažila se dát nohy od sebe, dokud něco zoufale nezamumlal, nevytáhl jí sukni nahoru a nohy jí neroztáhl.

Aniž jí přestal drtit ústa, přitiskl jí dlaň do vlhkého rozkroku. Zasténala, kousla ho a prohnula se v zádech, aby ho povzbudila a přiměla –

Zničehonic ji obestřel chlad.

Zalapala po dechu a snažila se pochopit, co se stalo. Max stál u pelesti a díval se na ni vyděšeně, ale v očích se mu zračilo ještě něco jiného. Vztek a chtíč. Carina si sedla a odhrnula si z tváře vlasy, ale šaty si neupravila.

„Co to bylo?“ zavrčel Max zuřivě. „Mělas mě odstrčit a ne mě rozdráždit ještě víc!“

Vyprskla jako rozzlobená kočka. „Co si o sobě myslíš, že provokuješ a pak nedokončíš, co jsi začal? Já se těch tvých ukázek síly nebojím. Řekla jsem ti, že chci víc.“

„Panebože, ty ses snad úplně zbláznila. Koleduješ si o malér. Už toho mám dost. Posadím tě do prvního letadla a vrátíš se domů.“

Pořád ještě měla co dělat, aby se vzpamatovala, ale přimhouřila oči a vyjela na něj: „A co mám podle tebe po příjezdu říct Michaelovi?“

Na okamžik se zarazil, potom si zajel prsty do vlasů. „Zasluhoval bych si, aby se dozvěděl pravdu. Zradil jsem ho.“

„Prokristapána, nech toho. S kým se vyspím, do toho mu vůbec nic není. Chováš se, jako bychom žili ve středověku a měl tě vyzvat na souboj, protože jsi mě připravil o čest. Chudinky ženské tehdy zřejmě vůbec netušily, co je to orgasmus, když je pořád nějaký idiot ochraňoval.“

Max zasténal, jako by nevěděl, jestli se má rozesmát, nebo se rozčílit. Bylo jasné, že netuší, jak s ní má jednat, a Carinu potěšilo, že ho vyvedla z míry. Konečně. Pořád ji považoval za malou holčičku, ale už nastal čas, aby prohlédl a rozhodl se, jestli ji chce. „Pojedeš domů. S Michaelem to vyřídím.“

„Ne.“ Vstala, uhladila si sukni a narovnala blůzu. „Ani mě nenapadne. Přijela jsem, abych se dozvěděla, jak se uzavírá velký obchod, a nehodlám o to přijít. Ale chci, abys o něčem přemýšlel. Mohli bychom spolu strávit jednu noc. Jenom jedinou. Zbavíme se toho napětí, krásně se pomilujeme a potom zase budeme jen přátelé.“

Max zavrtěl hlavou a začal couvat, jako by se bál, že se na něj vrhne. „To nejde. Nejsem pro tebe ten pravý.“

„Já vím.“ Potlačila bolest a soustředila se na to, aby z něj vymámila aspoň tu jednu noc a naplnila touhu, která ji stravovala už tolik let. Pak na něj konečně zapomene. „Už dávno do tebe nejsem zamilovaná, ale mám sexuální potřeby, které chci uspokojit. Matka a sourozenci mě odjakživa hlídali, ale teď už jsem dospělá. Je čas, abys to uznal.“

Měl erekci, na tváři se mu objevil váhavý výraz a to jí dodalo odvahu. Chtěl ji, jenom se bál hodit za hlavu morální zábrany. Zkusila to znovu. „Jdu

dál, Maxi. Hledám zralý fyzický vztah, nic trvalého. Právě jsem začala roztahovat křídla a v dohledné době nehodlám žádnému muži dovolit, aby mi je přistřihl. Navzájem se přitahujeme, vážíme si jeden druhého a máme společné pouto. Proč bychom si nemohli jednu noc pohrát? Tady ve Vegas. Nikdo na to nikdy nepřijde.“

Max zatínal zuby a z očí mu sálal žár. Výborně. Má na ni chuť – víc nepotřebovala vědět. Když k němu přistoupila, zadržel dech. Líně se usmála.

„Mohl bys teď prosím odejít? Dám si vířivku. Uvidíme se později.“ Nečekala na odpověď, odstrčila ho a zavřela za sebou dveře.

Max studoval tvář muže, který seděl naproti němu. Ten měl oči bezvýrazné jako žralok, rty pevně tiskl k sobě, a když obrátil kartu, aby se podíval, co dostal, ruce se mu sebeméně nezachvěly. Potom se opřel do čalouněné židle, sáhl po doutníku a na Maxe se usmál.

„Můžeme skončit.“

Max provokaci ignoroval, soustředil se na karty a přihodil ještě jeden žeton. „Fajn.“ Ukázal dvě esa a čekal. „Jak myslíš.“

Sawyer Wells se zasmál a taky ukázal, co má v ruce. Na Maxe zíraly tři dvojky.

„Do hajzlu.“

„Už dlouho jsme se neviděli, kamaráde. Chyběl mi tvůj humor a mizerný poker samozřejmě taky.“

Max vzdychl a také si zapálil doutník. Pokerový stůl s žetony patřil k zařízení bytu, kde jeho dlouholetý přítel žil. Nechyběl ani bar, kde na jediné polici stály lahve tolika různých značek vodky, rumu a likérů, že si musel vybrat i ten nejnáročnější host. Vzácné obrazy na stěnách mohly klidně soupeřit s poklady nejznámějších sběratelů. Apartmá bylo zařízené v jasně červených a hnědých barvách a Maxovi vždycky připomnělo, že Sawyer Wells si libuje v luxusu, užívá života plnými doušky a vůbec se za to nestydí.

„Snažíš se mě opít, abych s tím tvým hotelem uzavřel nevýhodnou smlouvu.“

Sawyer zavrtěl plavou hlavou a odklepl z doutníku sloupeček popela. Měl světlou pleť, hnědozlaté oči, a nebýt jizvy, která se mu táhla od spánku až k čelisti a kterou někdy zakrývaly dlouhé vlasy, vypadal by jako playboy nebo znuděný aristokrat. Max věděl, že oba dojmy jsou mylné. Wells se vypracoval od píky, přičemž musel spoléhat jen na sebe, měl pronikavý smysl pro humor a bystřejší hlavu než nejprohnanější podnikatelé. „Není můj. Řídit ho budu už jen pár měsíců. Buduju teď úplně nový řetězec, abych zacpal hubu tomu idiotu Trumpovi.“ Max se zasmál. „A pokud jde o to, kolik sneseš pití, řekl bych, že v tom jsi lepší než v pokeru.“

„Vsadil bych se, že ty karty byly cinknuté. Měl jsem jít do kasina.“

„Těch pár tisíc, cos prohrál, tě určitě nezabije.“ Sawyer se zatvářil, jako by si na něco vzpomněl, ale Max se nevyptával. Seznámili se na jachtě v Řecku, kde se Max snažil svést jakousi hezkou princeznu, kterou otec hlídal jako ostříž. Problém tkvěl v tom, že Sawyer o ni stál taky. Nakonec se poprali a Max tu dívku vyhrál, ale hned příští den ji pustil k vodě. Z té rvačky si oba odnesli pár modřin a ráno měli kocovinu, ale skamarádili se.

Když Max zjistil, že Sawyer zná paní Conteovou, začal ho mít opravdu rád a celá léta se pak přátelili. Ale kromě toho, že nemá rodiče a v podnikání se mu ohromně daří, o něm nic nevěděl. Naštěstí mu to bylo úplně jedno. Jak ze zkušenosti zjistil, na mužově minulosti jeho budoucnost nestojí.

„Kromě toho, že se ode mě necháš připravit o spoustu peněz, máš tady ještě jiné plány?“

„Ne. Půjdu na večeři, chvíli si zahraju, najdu si nějakou společnici a vypustím trochu páry.“

Sawyer zvedl obočí. „Máš na mysli určitou ženu?“

Maxovi se mihla před očima Carinina tvář. Pomalu potáhl z doutníku. „Ne.

Je to tak lepší.“

Sawyer přikývl. „Obvykle ano. Nikomu neublížíš a můžeš si do sytosti užít. Ale zdá se mi, že tentokrát se do dobrodružství moc nehrneš.“

Max pohrdavě odfrkl. „Hele, nech si ty svoje domněnky, buď tak laskav.“

„Z nějakého důvodu se bojíš. Mám ti nějakou slečnu dohodit?“

Max se usmál. „Seženu si ji sám. Díky za nabídku, ale o tvoje bývalé milenky nestojím.“

„Na ty bys neměl, kamaráde. Pamatuješ tenkrát v Paříži? Přivedl jsem ti modelku a tys nezabodoval.“

„Tvoje partnerka se mi líbila víc.“

„To jsi měl smůlu, protože já si ji večer vzal domů.“

„Jo, ale další víkend spala se mnou.“

„Hajzle.“

Max věděl, že Sawyer to nemyslí vážně, a zasmál se. V minulých letech spolu zažili spoustu milostných eskapád a nikdy jim nešlo o víc, než aby se dobře pobavili. V srdci ucítil podivnou prázdnotu. Od té doby, co mu do života znovu vstoupila Carina, mu připadalo, že ty krátké známosti nestojí za to. Jako by všechno změnila a přiměla ho, aby se začal dívat na život jinak. Co se to s ním, proboha, děje?

„Sawyere?“

„Hm?“

„Nechceš někdy… víc?“

Sawyer nastavěl žetony do sloupečku a začal sbírat karty. „Jak to myslíš?“ Max pokrčil rameny. Bylo mu trapně. „No, však víš. Od žen a od života.“

Sawyer přestal karty rovnat a zamyslel se. „Ještě ne, ale doufám, že jednoho dne to přijde. Proč? Tobě už jenom sex nestačí?“

Max zahnal myšlenky, které se mu honily hlavou, a zasmál se. „Ne, jen mě to tak napadlo. Musím jít.“

„Sejdeme se za pár hodin a já dostanu druhou půlku tvých peněz.“

Max zamáčkl doutník. „Jak to vy Američané říkáte? O tom si můžeš nechat jenom zdát.“

V místnosti se rozlehl Sawyerův smích.

Za tři hodiny si Max nenápadně urovnal kravatu a požádal sekretářku, aby zkontrolovala klimatizaci. Pod značkovým oblekem se potil a kůže ho začala nepříjemně svědit. Snažil se sebrat a myslet jen na nadcházející jednání. Pobočka ve Vegas by firmě La Dolce Maggie pochopitelně zvýšila zisky a on se hodlal postarat, aby dohoda vyšla. Vždyť byznys byl smyslem jeho života, to jediné, co mu přinášelo hluboké uspokojení a vzbuzovalo v něm hrdost. Celý život usiloval o to, aby v něm vynikl a prokázal, že je schopný. To, že ho otec zavrhl, přece neznamenalo, že za nic nestojí. Matka ho milovala a vždycky v něj věřila. Radši by se smažil v pekle, než ji zklamal a fňukal někde u psychiatra, že ho otec opustil, jako by ho to mohlo ospravedlnit, že

selhal.

Potíž tkvěla v tom, že se nedokázal soustředit. Jakmile se začal věnovat práci nebo si sedl k hracímu stolu v kasinu, vzpomněl si na Carinin návrh a zatočila se mu hlava. Chtěla po něm jen jednu noc. A nikdo by se o tom nedozvěděl.

Ale on to vědět bude. Dokázal by žít s výčitkami svědomí? Co když ho osud potrestá a bude muset těžce platit za to, že nemyslel hlavou, ale penisem? Schůzka začala. Max věděl, že Sawyer a jeho tým mají velký zájem, přestože hotel Venetian zaměstnává vlastního mistra cukráře, který se svými výtvory proslavil a dělá všechny sladkosti na svatebním menu sám. To, že uvažovali o zřízení cukrárny La Dolce Maggie, mluvilo za všechno, třebaže podle jejich plánů měla své výrobky nabízet náhodným zákazníkům a nepočítali s tím, že by se podílela na cateringu přímo pro hotel. Max si řekl, že si o tom ještě promluví s Michaelem, ale v zásadě se mu ten návrh zamlouval.

Nejdřív se ale bude muset podívat na počty návštěvníků a na to, co nejvíc nakupují. Odpověď mu dají čísla.

Carina se do vyjednávání nemíchala, dělala si poznámky a pozorně poslouchala. V závěru, kdy Max začal shrnovat podmínky, se k ní Sawyer otočil. „Slečno Conteová, velice rád poznávám Michaelovu sestru. Těším se, že s vámi a Maxem budu spolupracovat.“

Carina se usmála a tvář se jí rozzářila upřímnou radostí. Maxe její vstřícnost okouzlovala. Jako by člověku otvírala duši, ať už si to zasloužil,

nebo ne. Když věnovala pozornost jemu, připadal si výjimečný, ale zaměřila-li se na někoho jiného, začal žárlit, jako by mu z ní dotyčný mohl kousíček vzít.

„Děkuji, pane Wellsi. Myslím, že La Dolce Maggie bude pro hotel velkým přínosem, a budu ráda, když postoupíme dál.“

Max tiše vydechl a vstal. „Pánové, bylo mi potěšením. Musíme si ještě ověřit nějaká čísla a pak se k vaší nabídce vrátíme.“

„Je velmi slušná,“ prohlásil Sawyer a potřásl mu rukou. „Náš specializovaný catering vám sice svěřit nemůžeme, ale podle mého názoru vám i obchod v hale přinese pěkný zisk.“

Max přikývl, ale nepřestal se tvářit ustaraně. „Možná ano, ale pořád si nejsem jist, že to stojí za riziko.“ Přijmout první nabídku na stole nepřicházelo v úvahu a oba muži to věděli. Max sebral dokumentaci, zavřel kufřík a –

„Maxi, podle mého názoru je ta nabídka opravdu velkorysá,“ ozvala se Carina a přistoupila k nim. Max ztuhl a začal se modlit, aby to nezkazila. Věděl, že je na čísla hotový génius, takže už má asi jasno. Nuceně se zasmál a chytil ji za paži.

„Samozřejmě, Sawyer je velkomyslnost sama. Radši už bychom měli jít, abychom nezmeškali videokonferenci.“

Sawyer se před Maxe postavil a mile se na Carinu usmál. Žralok v masce kapitána Nema se přichystal k útoku. „Signorina, vy jste v číslech nepřekonatelná! Můj návrh je fér a těší mě, že to uznáváte. V Tribece jste tak dobrou nabídku nedostali, že ne? Slyšel jsem, že jste přijali méně výhodnou, abyste svůj řetězec zviditelnili. A právě to pro vás Vegas udělá!“

Max otevřel ústa, aby se do hovoru vložil, ale už bylo pozdě.

„Netušila jsem, že to víte,“ odpověděla Carina a příjemně se zasmála.

„Dostaneme o něco víc než minimální marži, s níž jsme počítali. Myslím, že Michaelovi budou vaše podmínky vyhovovat stejně jako Maxovi.“

Sawyer se usmál a pohlédl Maxovi do očí. Do hajzlu.

Jeho žačka se právě překulila na záda a žraloka nechala, aby jí zasadil smrtelnou ránu. Vyjednávání skončilo a Sawyerova zjevná radost to potvrdila. Carina zářila, jako by právě obchod nepohřbila, ale osobně uzavřela.

Max ovládl vztek. „Ještě uvidíme, že?“

„Jistě.“

Max varovně zesílil stisk prstů na Carinině paži. „Jdeme.“ Pokývl, vyvedl ji z místnosti a zamířil k výtahu. Chtěla něco říct, při pohledu na jeho obličej se však zarazila. Zatvářila se nechápavě, ale mlčela. Zůstala zticha, dokud nedošli ke svému apartmá a nepřekročili práh.

Max pustil kufřík na podlahu, strhl si kravatu i sako a pak vybuchl jako sopka.

„Cos to provedla?! Prokristapána, vždyť na to máš školy, a přitom jsi porušila základní pravidlo vyjednávání! Na začátku nikdy nesmíš přiznat, že se ti nabídka zamlouvá, to nevíš? Právě jsi ji Sawyerovi schválila, což znamená, že ji už nezvýší. Teď nemáme žádný manévrovací prostor a budeme ji buď muset přijmout, nebo odmítnout.“ Max sprostě zaklel a začal přecházet po místnosti.

„Michael mě zabije. Teď už se ten malér nedá napravit.“

Carina zbledla. „Dio, mi dispiace,“ zašeptala chraptivě. „Strašně mě to mrzí, nevím, kam jsem dala hlavu. Myslela jsem, že ty podmínky jsou solidní, nechala jsem se strhnout a pustila si pusu na špacír. Je to moje chyba a jsem ochotná nést následky.“

Max zasténal. „Pro tebe z toho žádné nevyplývají. Lituju, že jsem tě k tomu jednání vzal nebo tě aspoň neupozornil, že nemáš mluvit, jenom všechno sledovat. Zapomněl jsem, že školní teorie se od praxe diametrálně liší.“

Přistoupila k němu. „Nemusíš mě ospravedlňovat. To, co jsem udělala, je neomluvitelné. Zavolám Michaelovi a přiznám se.“

Max se zhluboka nadechl a pokusil se uklidnit. Řvát na ni nemělo smysl. Mohl Michaelovi sám říct, co se stalo, ale nic to neměnilo na skutečnosti, že za uzavření toho obchodu neodpovídala Carina, nýbrž on. Ztlumil hlas. „Něco vymyslím. Teď je ještě brzy do toho Michaela zatahovat. Podívej, jdi zase do bazénu a odpočiň si, já to nějak vyřeším. Užij si zdejšího luxusu, dokud můžeš.“

Čekal, že se na něj vděčně usměje, ale místo toho do něj strčila tak prudce, že zavrávoral. Hnědé oči jí hořely vztekem a celá se třásla potlačovaným napětím jako tu noc, kdy ji políbil. „Jdi s tou svou shovívavostí do hajzlu!“ Zkřivila rty a zaťala pěsti. „Přestaň se mnou jednat jako s dítětem, které se každou chvíli rozbrečí, protože něco rozbilo! Zkazila jsem to a není pro to omluvy. Ty za to nemůžeš a mně se dělá zle, že chceš vzít vinu na sebe.“

„To myslíš vážně?“ Vztekle zavrtěl hlavou. „Já ti říkám, abys šla do toho zatraceného bazénu, a ty na mě ječíš? Nehodlám tě poslouchat. Nemám náladu na tvoje ženské hry a hádanky. Nechápu, o co ti jde. Chceš, aby se s tebou zacházelo jako s každým jiným zaměstnancem? Výborně, tak ti oznamuju, že se tohohle obchodu už nezúčastníš. Zítra se vrátíš domů a postaráš se o kancelář, zatímco já se budu snažit se z té bryndy nějak dostat. To ti vyhovuje víc?“

„Mnohem víc.“ Carina zbledla jako stěna a udělala pár kroků zpátky, přičemž se objala kolem pasu. Najednou vypadala hrozně opuštěně. Maxovi se stáhlo hrdlo dojetím a dostal nepřekonatelnou chuť vzít ji do náručí. „Promiň,“ omluvila se znovu a smutně se zasmála. „Od chvíle, kdy jsem do firmy nastoupila, za mě taháš kaštany z ohně. Musím se zamyslet, jestli bych se líp neosvědčila někde jinde.“

„Carino…“

Prudce zavrtěla hlavou a nejistě zamířila ke dveřím. „Ne, nech mě.

Potřebuju být chvíli sama. Uvidíme se potom.“ Než stačil odpovědět, utekla.

Max si položil tvář do dlaní a pomodlil se, aby mu Bůh dal sílu. Nutně ji potřeboval, aby Carinu neuškrtil, aby se jí netoužil dotknout, poslal ji pryč a vyhnal z hlavy bláznivé myšlenky, z nichž se mu točila hlava.

Požádala o jednu noc.

Rychle tu představu zaplašil, okamžik zaváhal a pak šel za ní.

Carina seděla u baru v kasinu a hrála si s okrajem ubrousku pod sklenicí jablečného martini. Krásná zelená barva ji uklidňovala a alkohol klouzal do krku jako hedvábí. Připadala si zhýrale, že pije uprostřed odpoledne, ale jestli je noc, nebo den, na tom ve Vegas nikomu nezáleželo. Možná se později projede na gondole a pošle mamince a sestrám fotku. Pobavilo by je, že jejich holčička se pohybuje ve velkém světě.

Spolkla drobný vzlyk a zaskřípala zuby. Bože, přece se nerozbrečí. To, jak před lety vyváděla, měla ještě v živé paměti a nevzpomínala na to ráda. Zatímco Venezia dostala do vínku zářivou krásu a Julietta nadprůměrnou inteligenci, jí pánbůh nadělil rozháranou duši. Vždycky se každému snažila vyhovět a moc lidem věřila… byla zkrátka pěkně naivní. Dívala se, jak jiní užívají života a riskují, a sama nedělala nic. Myslela si, že ji svět byznysu ukázní a dá jí směr a cíl. Konečně se bude někde cítit ve svém živlu a bude sama se sebou spokojená. Místo toho si připadala jako hloupá husa.

Už zase fňuká, to nesmí.

V duchu si dala pohlavek a usmála se. Zkazila to. Smůla. Teď to musí napravit, místo aby nechala Maxe, ať to udělá jako obvykle za ni. Porážka chutnala hořce jako pelyněk, ale doufala, že martini tu pachuť spláchne. Potom sebere odvahu a půjde za Sawyerem Wellsem. Sama.

„Chodíš sem často?“

Zadržela povzdech. Sedl si na stoličku vedle ní, objednal si pivo a čekal.

„Maxi, kdy konečně pochopíš, že mě nemusíš opečovávat? To si tady ani nemůžu sednout a zbořit se? Je odpoledne, jsem sama, po zvrhlících, kteří by mě chtěli dostat, není ani vidu. Seber se a jdi se věnovat něčemu užitečnému.“

„Právě to mám v úmyslu! Hodlám tě vytáhnout z černých hlubin deprese.“ Nevinně se ušklíbl a Carina se přidušeně zasmála. Už jen když od něj seděla na metr daleko, začala ztrácet hlavu a veškerá rozhodnutí jako by se rozplynula. Zvedla skleničku a napila se. „Všichni se na začátku dopouštíme chyb. Neměl jsem na tebe řvát.“

„To byla jediná dobrá věc, kterou jsi udělal.“

„Takže ses poučila a můžeme to nechat spát, ne?“

„A co ten obchod?“

„Buď tu nabídku vezmu, nebo se pokusím podmínky zlepšit v náš prospěch. Možná nechám Sawyera chvíli podusit. Svět se z toho nezblázní.“

Jeho znepokojený výraz jí trhal srdce. Měla pocit, jako by ho nechala na holičkách. Absolvovala s červeným diplomem a udělala takovou začátečnickou chybu. Ukázala karty moc brzy.

Vítej ve Vegas, děvenko.

Max se natáhl a vzal ji za ruku. Silná teplá dlaň ji uklidnila a její obvyklá obrana se začala hroutit.

„Myslím, že tahle práce není pro mě, Maxi.“

„Pořád ještě jsi nováček, cara.“

„O to nejde. Trvalo mi hrozně dlouho, než jsem se naučila se ovládat, abych v podnikání mohla uspět. Nejdřív mě to bavilo, ale bohužel asi nebudu nikdy dost silná, abych se prosadila. Místo abych zaměstnancům vynadala, když zavolají, že kvůli nemoci nepřijdou, mám chuť jim donést slepičí polévku.“

Zastrčil jí za ucho neposlušný pramínek vlasů a to něžné gesto jí dodalo odvahy, aby se mu podívala do očí. Slabě se usmál. „Nikdo po tobě nechce, abys ze sebe dělala něco, co nejsi. Za těch pár měsíců sis všechny získala, a není to proto, že každému vyhovíš. Mají tě rádi, protože jsi výjimečná.“

„Jen mě utěšuješ.“

„Ne. Čekal jsem, že budu hlídat dívenku, která natropí spoustu hloupostí. Místo toho pracuju se ženou, která přesně ví, co má dělat, a snaží se najít vlastní cestu. Pokud jde o mezilidské vztahy, vůbec na tebe nemám. Víš, co lidé potřebují, a nebojíš se jim to dát.“ Pohlédl na jejich propletené ruce. „S Robinem jsi měla pravdu.“

Pochvala ji zahřála u srdce. „Překvapuje mě, že se mnou souhlasíš.“

„Někdy mě práce zaslepí a zapomenu, že nemám co do činění s roboty, ale s chybujícími smrtelníky.“

„Jistě, a já mezi nimi hraju prim.“

„To je lehké napravit. Nejlepší je nadechnout se a nechat problém chvilku uležet. Máš sklon s každým hned soucítit, takže požádá-li tě někdo o něco, řekni mu, že zavoláš. Nemusíš se přece rozhodnout hned. Tak získáš čas, abys situaci posoudila s větším odstupem, a nedostaneš se do pasti. Připadá ti to rozumné?“

Carina pomalu přikývla. „Ano.“

„Když jsem začal pro Michaela pracovat, taky jsem toho spoustu zkazil. Jednou jsem dal například jakémusi podnikateli návrh smlouvy, který byl pro nás nevýhodný. Ušetřil jsem mu půl milionu dolarů. Podepsal ho, než jsem na tu chybu přišel.“

„Co na to Michael?“

Maxovi zasvítily oči. „Příšerně mi vynadal. Připadal jsem si jako totální idiot. Ale nikdy se o tom pak už nezmínil a nepředhazoval mi to. Od té doby jsem už nedal zadarmo jediný dolar.“

Carině bylo najednou u srdce lehčeji. V kasinu byly snad stovky lidí, ale v tu chvíli se jí zdálo, že je s Maxem úplně sama. Přesně věděl, co říct, aby ji potěšil. „Vím, co by mi zlepšilo náladu, abych se necítila jako zoufalec.“

„Ani se neodvažuju zeptat.“

„Celine Dion má dneska večer koncert.“

Otřásl se nechutí. „Přej si něco jiného. Dám ti auto, všechny svoje peníze i psa, jen mě nenuť poslouchat ‚My Heart Will Go On‘.“

„Hm, odkud tu písničku znáš?“

Neodpověděl, dlouze se napil piva a k její lítosti ji přestal držet za ruku. „Z Titanicu, ale díval jsem se na něj jen kvůli tomu, že mě zajímá historie,“ odpověděl nakonec.

Carina se ušklíbla. „Lžeš, jako když tiskne. Půjdeme. V sedm.“

„Jak víš, že seženu lístky? Nejspíš je vyprodáno.“

Pohrdavě sykla. „Udělej, co umíš nejlíp. Okouzli nějakou bezmocnou slečnu. Nabídni jí své tělo, a máš lístky v kapse.“

„Dobře, pokud se dohodneme, že se o dnešním odpoledni už nebudeme bavit. Provedlas koninu, nějak se s tím vypořádáme a pustíme to z hlavy. Ujednáno?“

Usmála se. „Ujednáno.“

„Prima. Mám ještě nějaké schůzky, tak si vezmi na zbytek dne volno. Před koncertem půjdeme na večeři a vyzkoušíme, jak se tady v hotelu vaří.“

„Těším se.“

Max hodil na barový pult pár bankovek a vstal. „Snaž se nedostat se do maléru.“

„Taková hodná holčička jako já? Co tě to napadá?“

Vrhl na ni varovný pohled a odešel. Carina popíjela martini a přemýšlela. Jedno bylo naprosto jasné. Bude muset tu záležitost vyřídit sama, ať to stojí, co chce. Bohužel jí nezbývalo nic jiného než Sawyerovi sdělit, že z dalšího vyjednávání vypadla.

Přejela prstem po okraji sklenice a zadržela lítostivý povzdech. Ačkoli leccos uměla, její přínos firmě byl mnohem menší než škody, které zatím napáchala. Asi by se měla pořádně zamyslet, co vlastně chce, místo aby se snažila napodobovat Maxe a Michaela. Toužila po volnosti a tvořivé práci. Co když jí La Dolce Maggie nemůže nabídnout, co opravdu potřebuje?

Myšlenky jí vířily hlavou, ale přinutila se soustředit na jedinou věc, kterou mohla ovlivnit.

Musí napravit, co zkazila. Dopila, vzala si kabelku a zamířila do svého pokoje, aby zatelefonovala Sawyeru Wellsovi.

KAPITOLA DEVĚT

Carina sledovala Sawyera, který jako divoká kočka přecházel po kanceláři, a snažila se zbavit se nervozity. Potřásl jí rukou a vybídl ji, aby si sedla, jako by se rozhodl, že než kořisti prokousne krk, trochu si s ní pohraje. Ach, dobrý bože, vypadá opravdu nebezpečně, vzdychla v duchu. Čišela z něj smyslnost, ale vyzařovalo z něj ještě něco, co ji příšerně děsilo. Při pohledu na něj si vybavila upíra ze seriálu Pravá krev, který měl stejné světlé vlasy a hořící zlatohnědé oči, jimiž každou ženu hypnotizoval, dokud ji neuchvátil do své moci. Vlasy nosil dlouhé jako Michael, ale ne natolik, aby si je mohl v týlu svázat, měl trochu kruté, plné rty, ostře řezané rysy, vystouplé lícní kosti a od spánku až k čelisti se mu táhla jizva, která svědčila o tom, že má leccos za sebou.

Předem se připravila, a věděla o něm tedy aspoň základní fakta. Postavil na nohy spoustu hotelů, které před jeho příchodem prodělávaly, za nějaký čas ho však vždycky přestaly bavit a přesunul se jinam. Jeho současná hračka byl Venetian, a ačkoli se zdálo, že mu na něm záleží, říkalo se, že brzy zase hodlá odejít a po celých Státech otevřít řetězec vlastních luxusních hotelů. Často jezdil do Itálie a Max ho zřejmě dobře znal. Rozhodně víc než jen jako obchodního partnera.

Carina si sedla k obrovskému stolu a rozhlédla se. Místnost s francouzskými okny nabízejícími výhled na město se nacházela v posledním patře a připomínala víc apartmá než kancelář. Všechen nábytek včetně knihoven a baru byl z týkového dřeva a na stěnách visely nádherné moderní krajinomalby a obrazy s erotickou tematikou. Carinu nejvíc zaujala nahá dvojice s propletenými údy, kterou zahalovaly šedé stíny. Živočišnost, jež z plátna vyzařovala, v ní probudila zvědavost a toužila prohlédnout si ho zblízka. Když ji Sawyer přistihl, jak na něj fascinovaně zírá, začervenala se.

„Zajímáte se o výtvarné umění, Carino?“

„Ano. Sama maluju.“

Sawyer si sedl do koženého křesla za stolem a zamyšleně se na ni zadíval.

„Opravdu?“ zamumlal. „Profesionálně?“

„Ne, když jsem se přihlásila na magisterské studium, úplně jsem toho nechala. Ale chybí mi to.“

„Toho, na čem mu záleží, by se člověk vzdávat neměl. Nakonec mu na tom přestane záležet, nebo ho naopak tolik bolí, že to ze sebe musí násilím vyrvat.“ Zatvářil se bezvýrazně, jako by chtěl zahnat nějaký přízrak minulosti. „Na lítost je život moc krátký.“

„Ano.“ Podivný rozhovor ji vyvedl z míry. Panebože, to ve vedlejší místnosti je obrovská postel? A proč ji najednou napadlo, že v ní Sawyer nejen spí, ale dělá i jiné věci?

„Mám v té branži spoustu známých. Kdybyste někdy uvažovala o výstavě, dejte mi vědět. Můj galerista pozná talent naprosto bezpečně.“

Tázavě se na něj podívala. „Vždyť jste moji práci nikdy neviděl.“

„Mám dobrý instinkt.“

„Budu si to pamatovat.“ Carina zkřížila nohy. Podíval se jí na nahá lýtka pod krátkou sukní a pak pomalu přejel pohledem nahoru, ale zdálo se, že obdivuje spíš ji samotnou než její tělo.

„Těší mě, že jste mě vyhledala,“ pokračoval. Při zvuku jeho chraptivého hlasu pomyslela na nahotu a milování. „Sekretářka říkala, že si chcete pohovořit o tom obchodu. Přijde taky Max?“

Dlaněmi si uhladila sukni, sebrala odvahu a po hlavě se do toho vrhla. „Ne.

Netuší, že jsem tady. Byla bych ráda, kdyby to zůstalo jen mezi námi.“

Přikývl a Carina zadržela dech. Napadlo ji, že jí snad čte myšlenky. „To je zajímavé. Měl bych odmítnout, protože vyjednávání neřídíte, ale vzbudila jste mou zvědavost. Jestli mi však řeknete něco, s čím nebudu souhlasit, nemůžu vám slíbit, že to Maxovi nepovím.“

Klidně kývla. „Samozřejmě. Chtěla jsem jen, abyste věděl, že z Vegas odjedu a dalšího jednání se nezúčastním.“

Nepatrně svraštil obočí. „Dostala jste vyhazov?“

„Ne, pane Wellsi.“

„Sawyere.“

„Sawyere.“

Mlčel, ale žádné vysvětlení mu nenabídla. Za chvilku se neochotně usmál a Carina si pogratulovala, že tu drobnou slovní šarvátku vyhrála. „To je všechno, co jste mi přišla říct?“

„Čísla, která jsem uvedla, nejsou správná. Max mi sdělil, že budete-li se držet mého odhadu, obchod neuzavře. Firmě by nevynesl dostatečně velký zisk, aby zřízení pobočky ve Vegas riskovala, zejména když nám bude konkurovat hotelový catering.“

Chvíli si ji beze slova prohlížel a jí se zmocnil podivný pocit, že do ní vidí, probírá jedno její tajemství po druhém a přemýšlí, jestli ji s nimi má konfrontovat. Pak spojil prsty dohromady. „Ví to Michael?“

„Ještě ne.“

„Aha. Takže vy se účasti dobrovolně vzdáváte, aby z toho obchodu nesešlo.“

„Přesně tak. Nechci, abyste mé chyby proti Maxovi nebo Michaelovi využil.“

„Myslíte si, že bych ji kvůli zisku na Michaela vytáhl a požadoval, aby se držel vašich údajů, nebo vás vyhodil?“

Statečně zvedla bradu. „Samozřejmě. Jste obchodník. Na vašem místě bych mu zavolala a informovala ho, že když vám tu sumu nedáme, můžeme se s vaší nabídkou rozloučit. Sdělila bych mu, že jeho sestra udělala velkou botu a musí nést následky.“ Na okamžik se odmlčela. „Budete-li na tom trvat, dám výpověď sama.“

Udiveně na ni pohlédl. „Tak daleko byste zašla, abyste ten obchod zachránila?“

„Ano. A pane Wellsi –“

„Sawyere.“

„Já neblafuju.“

Zkřivil rty. „Dost jste mě překvapila. V každém případě jste se postarala, aby se věci zkomplikovaly.“

Zaplavila ji úleva. Konečně firmě něčím prospěla. Max může znovu začít s čistým štítem a Michael se nedostane do trapné situace. „Jsem si jistá, že vymyslíte nějaký alternativní plán. Vypadáte, že si vždycky umíte poradit.“

„Povím vám tohle, Carino. Vaše chyba další vyjednávání neovlivní.“

„Děkuji vám.“

„Ale myslím, že mi něco dlužíte.“

„Promiňte?“

Usmál se, zpod přivřených víček se na ni vyzývavě podíval a Carina zadržela dech. „Věnujte mi dnešní večer.“

„Cože?“

„Zvu vás na rande. Ledaže chodíte s Maxem.“

Prudce zavrtěla hlavou. „Ne, nic spolu nemáme. Proč se mnou chcete jít?“

„Jste krásná a máte kuráž,“ odpověděl pobaveně. „Vezmu vás na večeři a pak do klubu.“

Carina se snažila uhodnout, co za tím pozváním vězí. Byl ohromně přitažlivý, ale ona určitě nepatřila k ženám, o které měl zájem. Nebo snad ano? „Nemyslete si, že ze mě vytáhnete další obchodní tajemství,“ sykla pohrdavě.

„Podceňujete se. V sedm?“

„Muselo by to být dřív, protože večeři jsem si už smluvila s Maxem a pak jdeme na koncert.“

„Tak potom. V deset.“

Znovu mlčel tak dlouho, dokud neodpověděla. Díval se na ni, jako by měl v úmyslu dostat ji do postele. Netouží právě po tomhle? Po muži, který ji chce a nebojí se dát to najevo? Místo aby seděla vedle Maxe a poslouchala, jak Celine Dion zpívá o neopětované lásce, mohla by se bavit s tímhle vysokým a

nebezpečným blonďákem a možná by pak její budoucí milenec na jednu noc trochu žárlil.

Sawyer se zasmál a zavrtěl hlavou. „Jste rozkošná. Už je to pěkně dlouho, co jsem musel nějakou ženu tolik přemlouvat, aby se mnou šla na koktejl.“

„Sejdeme se v baru. V šest.“

„Dobře.“

Carina se vrátila do svého apartmá, aby se osprchovala a převlékla. Nechápala, jak je možné, že jí největší kopanec, jaký kdy v práci udělala, vynesl se Sawyerem schůzku, ale před odletem domů měla ve Vegas strávit poslední noc a hodlala jí co nejvíc využít.

Celine Dion si může trhnout.

*

Carina vešla do slavného V baru a začala se rozhlížet po Sawyerovi. Jednoduché zařízení ji okouzlilo. Po celé místnosti stály kožené lenošky pro dva a stěny z leptaného skla navozovaly pocit soukromí. Všude už seděla spousta lidí, kteří přišli na martini před večeří. Na rychlý koktejl to bylo přímo ideální prostředí.

Hosteska ji zavedla ke stolku v koutě a Sawyer vstal, aby ji přivítal. Zřejmě měl rád černou barvu a dlužno přiznat, že mu slušela. Byl štíhlý, elegantní a ostře řezanou tvář mu lemovaly dlouhé vlasy. Nebezpečí, které z něj vyzařovalo, začalo Carinu přitahovat.

Objednala si martini se šťávou z oliv.

„Tak jak se vám ve Vegas líbí?“

Ukázala kolem sebe. „Komu by se tu nelíbilo? Celý život jsem strávila v Bergamu, takže tohle mi připadá jako gurmánská večeře po suchém chlebě.“

Usmál se. „Mnohokrát jsem byl v Miláně a díky vaší matce jsem poznal i vaše rodné město. A na rozdíl od vás si myslím, že klid a pohoda, které tam vládnou, mají něco do sebe.“

„Bergamo samozřejmě miluju, ale mám tři starší sourozence, kteří mě vždycky hlídali jako ostříž, takže jsem nikdy nemohla nic vzrušujícího zažít. Teď si užívám svobody.“

„Ano, ta je opojná.“ Sawyerovi zablýskaly oči rošťáctvím. „Jako první doušek prvotřídního vína. A chutná zvlášť lahodně, když na ni člověk musel dlouho čekat.“

Vytáhla z martini párátko a sundala z něj olivu. Očima se jí přisál ke rtům.

„Vy jste básník, Sawyere. Nikdy bych to do vás neřekla. Jak to, že znáte moji matku?“

„Setkali jsme se už před mnoha lety. Vytáhla mě z ošemetné situace a já jí slíbil věrnost až za hrob.“

Carina zvedla obočí. „Nevysvětlíte mi to blíž?“

„Ne.“

Zasmála se. „Zřejmě jste četl nějakou příručku, jak zapůsobit na ženy.

Milujeme tajemství.“

„Myslel jsem, že především rády muže zachraňujete a zbavujete neřestí.“

„To je pravda, ale jen zřídkakdy nám to dovolí.“

Náhle mu v očích zasvítil žár a Carina dostala husí kůži. Ne, na tohohle chlapa opravdu nemá. Ve svádění byl mistrem, kdežto ona se teprve učila. Ale příjemně se s ním povídalo a přitahoval ji, i když se ho zároveň bála.

„Řeknete Maxovi o naší schůzce?“

Maxovo jméno ji vrátilo zpátky do reality. Zaťala prsty v dlaních. „Jestli se zeptá.“

Sawyer zpozoroval, že ztuhla, a naklonil se k ní, takže ucítila smyslnou vůni pižma a cedrového dřeva. „Povězte mi, jaký s ním máte vztah.“

„Vyrostli jsme spolu. Je to nejlepší Michaelův přítel a jel s ním do New Yorku, aby tam vybudovali La Dolce Maggie.“

„Jste si tedy už od dětství blízcí?“

„Ano. Proč vás to zajímá?“

Chvilku si ji pozorně prohlížel. „Dělá si na vás nároky?“ Carině, která se zrovna napila, málem zaskočilo. „Promiňte?“

„Spíte spolu?“

„Ne. A nechápu, co je vám do toho.“

„Neexistuje otázka, kterou by člověk nemohl položit. Jste nejenom krásná, ale i inteligentní, což je kombinace dost nebezpečná. Ujišťuju se, že jste volná.“

Nesmírně jí to polichotilo. Tenhle muž ji chce. Proč se jí tedy nezatočí hlava a nepozve ho k sobě? Kvůli zatracenému Maxovi. Znechuceně si uvědomila, že dětskou zamilovanost ještě úplně nepřekonala.

„Volná jsem a rozhovoru o Maxovi mám právě dost.“

Vzal ji za ruku. Proběhlo jí příjemné vzrušení, ale se slastným pocitem, který zažívala, když se jí dotkl Max, se nedalo srovnat. Proč už zase na toho otravu myslí?

„Já taky. I když vás budu muset propustit, abyste s ním šla na večeři.“ Naklonila hlavu a vlasy jí sklouzly přes rameno. „Ještě ne.“

Slabě se usmál. „Ne, ještě ne. Co malujete?“

„Portréty. Členy rodiny, děti a zvířata. Snažím se proniknout jim do duše a zachytit, co není na první pohled zřejmé. Pokouším se o totéž, o co usiluje moje švagrová ve fotografii.“

„Já neumím nakreslit vůbec nic, ale dovedu umění ocenit. Když jsem poprvé přijel do Itálie, připadal jsem si jako opilý. V galerii Uffizi mě málem zatkli, protože jsem nechtěl odejít.“

„To chápu. Chodila jsem tam pořád. A když jsem uviděla Sixtinskou kapli, plakala jsem jako dítě.“

„Nikdy jste se nechtěla malování věnovat profesionálně?“

Tvář jí zesmutněla. Čím víc přemýšlela o své budoucnosti v La Dolce Maggie, tím víc toužila po něčem úplně jiném. Chviličku uvažovala, jestli mu to má prozradit. „Ano, ale nevěřila jsem si.“

Přikývl. „To znám.“

Odmlčeli se a oba je napadlo, že by mezi nimi mohlo vzniknout přátelství a možná i něco víc.

Za chvilku se Carina usmála. „A teď mi něco řekněte o úžasném světě hotelů.“

Příští hodinu si povídali, dokud nenastal čas, aby šla s Maxem na večeři. Na rozloučenou jí Sawyer vzal ruce do dlaní. „Rád bych se pak s vámi znovu setkal. Půjdeme do klubu, a když budete chtít, zatancujeme si.“

Zaváhala. Měla chuť přijmout, ale touha po Maxovi jí bránila. „Já nevím,“ zašeptala.

„Budu na vás v Tao čekat. Rozhodněte se.“ Políbil ji na tvář a odešel.

Dívala se za ním a představovala si, co by s ním mohla prožít. Přišel čas, aby si vybrala.

Carina se vrátila zpátky do haly, kde se měla s Maxem sejít. Jakmile ji spatřil, na tváři se mu objevil výraz, který předurčil další průběh večera.

Úžasem pootevřel ústa, očima ji přejel od hlavy až k patě a na chvíli ztuhl.

„Prokristapána, Carino, co to máš na sobě?“ zašeptal nakonec pobouřeně.

„Tohle přece nemůžeš nosit! Je to… není…“

„Hm, já myslím, že lepší by bylo, kdybys řekl, že mi to sluší.“

Jakmile ty šaty od Versaceho uviděla, bylo jí jasné, že je musí mít. Vepředu sestával živůtek jen z překřížených pásků, a protože měly broskvovou barvu, šlo jen těžko rozpoznat, co je látka a co pleť. Sukně se od pasu rozšiřovala a padala k nohám v ostrých cípech. Carina si před večeří zašla do salonu krásy a na intimních místech si dala udělat depilaci. Křičela přitom bolestí, ale výsledek ji nadchl. Vlasy si nechala rozpuštěné a kromě silných zlatých náramků si nevzala žádné šperky, takže si připadala jako římská otrokyně.

To, že Max na ni zůstal beze slova zírat, ji naplnilo hlubokým uspokojením a ještě víc ji potěšilo, jak zareagoval, když se otočila a uviděl její záda. Až k oblině hýždí je totiž měla úplně holá.

Začala večer provokací a hodlala v ní pokračovat. Když uslyšela, že zalapal po dechu, přes rameno prohodila: „Jestli se ti ty šaty nelíbí, vždycky je můžeš svléct.“

Neřekl na to ani slovo.

Restaurace Canaletto byla úplně obsazená, ale hosteska je hned odvedla ke stolu na terase u náměstí svatého Marka. Zařízení v krémových barvách a zářící světla Carinu okouzlily. Z terasy se nabízel výhled na Velký kanál, po kterém pluly gondoly, a všude kolem se ozýval tichý hovor. Carina měla pocit, jako by se zničehonic ocitla v Benátkách. Uvolnila se, objednala si montepulciano a pak vychutnávala na jazyku jeho zemitou chuť. Rozhodně to bylo lepší, než kdyby hltala Maxe obdivnými pohledy.

Proč musí vždycky vypadat tak… dokonale? Ze Sawyera čišela divoká živočišnost, ale Max se podobal uhlazenému elegantnímu playboyovi. Místo obleku si vzal tmavěmodrou hedvábnou košili, obyčejné kalhoty a kožené boty na nízkém podpatku. Když sáhl po sklenici a zhluboka se napil, na zápěstí se mu zableskly luxusní švýcarské hodinky ze stříbra.

Carina si umínila, že ho při večeři svede, brzy však bohužel zjistila, že se rozhodl pohybovat se na bezpečné půdě minulosti. „Pamatuješ, jak jsi jednou přivedla domů toho kluka ze školy a my jsme vás pak s Michaelem sledovali do Samovy kavárny?“ Max potřásl hlavou, jako by si to vybavil právě v té chvíli. „Schovali jsme se ve křoví, a když se naklonil, aby ti dal pusu, Michael na něj skočil. Ten chudák se tak vyděsil, že vzal nohy na ramena a my jsme tě pak museli doprovodit domů.“

Vzpomínka na to ponížení Carinu ještě nepřestala pálit. „A jakou to má pointu?“ zeptala se suše.

„Promiň, jen jsem si připomněl, jak na tobě Michaelovi záleží, to je všechno.“

Pochopitelně jí to došlo. O jejím starším bratrovi začal mluvit schválně, aby nespouštěla ze zřetele, s čím si zahrává. Musela zvolit novou taktiku a přitvrdit. Znovu se napila vína, olízla si rty a usmála se. „Dneska večer jsem se sešla se Sawyerem a později se s ním ještě uvidím.“

Zůstal na ni užasle koukat, což jí podstatně zvedlo sebevědomí. „Cože? On tě požádal o schůzku?“

„Ano.“

Max vztekle zaskřípal zuby. „Kdy?“

„Šla jsem za ním do kanceláře. Řekla jsem mu, že se toho obchodu nezúčastním, protože jsem udělala chybu a spletla se ve výpočtech.“

Vztekle zaklel. „Mělas mě nechat, abych to vyřídil.“

Carina odbojně zvedla bradu. „Jestliže něco zkazím, chci to taky sama napravit. Natolik mě snad už znáš.“

Přejel si rukou po čele. „Jistě. Jenom mi vadí, že vždycky musíš jít hlavou proti zdi, abys dokázala, že něco umíš.“

Ta slova ji překvapila. Opravdu ji znal důvěrněji než kdo jiný. „No, už se stalo. Sawyer souhlasil, že ten můj výstup nebude v dalším vyjednávání hrát žádnou roli.“

„Myslela sis, že tu schůzku musíš přijmout? Naléhal na tebe?“

„Ne. Chci na ni jít.“

Max sebou trhl. „Sawyer je mimo tvoji ligu. Drž se od něj dál.“

Carina si myslela totéž, ale přesto ji to rozčílilo. „Ty už nemáš ponětí, v jaké lize hraju. Jak dlouho se s ním kamarádíš?“

„Dost dlouho na to, abych věděl, že pro tebe není ten pravý.“

„A kdo je?“

Max se zakabonil a zadíval se do sklenice s vínem. Carina doufala, že v něm vzbudí žárlivost, ale vypadalo to, že se znovu zaštítil svým zvráceným smyslem pro čest. „Změníme téma, co říkáš?“

„Jak chceš. Dneska jsem šla na brazilskou depilaci.“

Maxovi, který právě spolkl kousek chleba, zaskočilo a do očí mu vhrkly slzy. „Děláš si legraci?“ zašeptal. „O takových věcech laskavě nemluv.“

Pot, který mu vyrazil na čele, jí potvrdil, že ho její oznámení pořádně rozhodilo. „Proč ne? Pořád se na mě díváš jako na malou holčičku, tak ti musím občas připomenout, že už jsem dospělá.“ Mrkla na něj. „Chceš se podívat?“

Začervenal se. „Ne. A doufám, že to nedovolíš ani nikomu jinému.“ Posunul se na židli. „Provokuješ a na následky nemyslíš.“

„Tak si to probereme, ano?“ Zvedla ruku a začala na prstech odpočítávat.

„Oba jsme dospělí. Vzájemně se přitahujeme. Byli bychom spolu jen jednu noc a pak šli dál. Vynechala jsem něco?“

Číšník před ně postavil talíře s čilským mořským okounem pečeným pod solnou krustou. Na míse čekaly nakrájené brambory ochucené spoustou oleje, česneku a bylinek. Carina nabodla kousek ryby s křupavou kůží a křehkým masem a užasle vzdychla. „Panebože, to je ale dobré.“

„To tedy je. I polenta je dokonalá. Zkus ji dohromady s rajčetem.“

„Dobře.“

Chvíli ve zbožném tichu jedli, potom se Max vzpamatoval a navázal, kde přestali. „Teď ti vyjmenuju důvody, proč bychom na poměr měli zapomenout.“

„Žádný poměr. Chci jen jedinou noc.“

„Na tom nezáleží. Zaprvé mi tvůj bratr důvěřuje a ztratil bych jeho úctu a přátelství. Zadruhé naše matky se znají a těžce by je to ranilo. Zatřetí, pracuješ pro mě a negativně by to ovlivnilo náš profesní vztah.“

„Michael ani tvoje nebo moje matka se to nikdy nedozvědí. V práci to nebude hrát žádnou roli, protože půjdu do jiného oddělení. Proč bychom to

neměli zkusit? Nebylo by lepší, kdybych první milování zažila s tebou než s někým, koho neznám?“

Maxem začal cloumat hněv. „Nezahazuj panenství kvůli playboyovi, který do každé ženské hustí, aby se chopila příležitosti. Poprvé by ses měla milovat z lásky. Nemělo by jít jen o fyzickou záležitost bez budoucnosti. Moje odpověď zní ne. Můžeš mě přemlouvat a svádět, jak chceš. Nevyspím se s tebou ani si s tebou nezačnu krátkou aférku, která by mohla zničit všechno, co mezi námi je. To riskovat nehodlám.“

Zahltilo ji tak velké zklamání, že se jím málem zadusila. Úplně pohořela. Její fantazie o jedné noci zůstane jen krásným snem. Nestojí mu za riziko. Znovu se přesvědčila, že nedokáže pobláznit muže natolik, aby hodil morální zábrany za hlavu. Dokonce ani když je napůl nahá, zapomene na hrdost a nabídne se mu. Bože dobrý, vždyť ani svádět nedovede jinak než pomocí logických argumentů, tak jak by po ní Max mohl toužit? Pálilo ji ponížení. Měla chuť zalézt si do postele, přetáhnout si přikrývku přes hlavu a vyplakat se. Přesně jako to dělala před lety, kdykoli si uvědomila, že Maximus Gray ji nikdy nebude chtít tak, jako ona chce jeho.

Sen se rozplynul jako fata morgána. Zvedla oči a zjistila, že Max se na ni znepokojeně dívá. Krucinál, ten pohled už dobře znala a s jejími fantaziemi neměl vůbec nic společného.

V té chvíli si vzpomněla na Sawyera. Ten se o ni nezajímal jako o kamarádku z dětství, ale jako o ženu. S ním by mohla poznat všechno, o čem snila. Možná nastal čas udělat skok do neznáma. Už ji unavovalo chodit každou noc do postele sama. Je jí šestadvacet, a o milování si může nechat jenom zdát. Viděl kdy někdo tak zoufalou ženskou?

Pomalu si utřela ústa ubrouskem a na tváři vynutila úsměv. „Máš tedy jasno.“

„Věř mi, tak to bude nejlepší.“

Přikývla. „Chápu. Ale musíš mi slíbit jednu věc.“

„Jakou?“

Zvedla bradu a podívala se mu do očí. „Přestaneš se o mě starat.“

Zamžikal. „Mrzí mě, že jsem tě rozhněval, cara. Prosím tě, neříkej mi, že jsem přišel o tvoje přátelství. Moc pro mě znamená.“

Carina potlačila slzy, které se jí draly do očí. „Nikam nezmizím, takže úplně mě nikdy neztratíš. Ale tuhle hru už musím skončit a jít dál, rozhodovat se sama a život si zařídit, jak to vyhovuje mně. Dnes večer jsi pouta mezi námi přeťal, takže jsi ztratil právo mi říkat, co smím a nesmím dělat.“

Zaskřípal zuby a naklonil se k ní. „Ty se hodláš s někým zahodit, aby ses mi pomstila?“

Smutně se zasmála. „Dio, ty jsi ale namyšlený. A není divu, protože jsem dovolila, abys mě ovládal. Ale to už neplatí. Dneska v noci spát sama nebudu.

A ne proto, že se chci zahodit, ty idiote. Konečně si vezmu, co už dlouho chci. Muže, který mě bude objímat a ukáže mi, co je to rozkoš, který uskuteční moje nejtajnější fantazie a tužby. Ty ses toho vzdal.“

„Carino, nedělej to.“

Odstrčila židli a vstala. „Jestli si mě aspoň trochu vážíš, nebudeš se mi do soukromí míchat. Dlužíš mi to.“ Položila ubrousek na stůl. „Díky za večeři.“

„Počkej.“

Zůstala stát. Kolem nich zněl tichý hovor, cinkání příborů a sklenic, zvonivý smích a šplouchání vody, kterou dole pod nimi rozrážely gondoly. Dívala se, jak mu na tváři nervózně cuká sval, a mlčela.

Věděla, že v jejich vztahu nastal rozhodující okamžik, a zatímco čekala na verdikt, srdce jí tlouklo jako splašené. Vypadal zmučeně a nevydal ze sebe ani hlásku. Nevyřčená slova visela ve vzduchu jako obláček v kresleném seriálu, který zůstává prázdný, dokud ho autor nevyplní.

Potom stiskl rty, úsečně přikývl a proměnil se v cizího člověka, kterému na ní vůbec nezáleží.

„Už tě nebudu obtěžovat.“

Hrdlo se jí stáhlo, ale ovládla se a bez ohlédnutí odešla.

Co to provedl?

Max zíral do talíře na stole a snažil se zachovat si chladnou hlavu. Popadl sklenici, dopil ji a ukázal číšníkovi, že chce dolít. Večeře dopadla příšerně. Cloumala s ním zoufalá panika, a přitom ani nevěděl proč.

Zachoval se přece správně. Sakra, jinak se přece rozhodnout nemohl! Nedokázal by vzít si Carinu na jednu noc do postele, připravit ji o panenství a pak předstírat, že se nic nestalo. Proč to nechápe?

Řekla, že dnes v noci sama nezůstane. Sawyer.

Její poslední slova mu nepřestávala znít v uších. Půjde za Sawyerem, aby dokázala, že nemluvila do větru? Líbí se jí? Co myslela těmi nejtajnějšími fantaziemi a tužbami? Před očima se mu začaly odvíjet obrazy, které ho přiváděly k šílenství. Zaťal pěsti. V duchu viděl nahou Carinu, jak zaklání hlavu, kouše se do těch nádherných rtů, sténá a mumlá jméno muže, který do ní proniká.

Potlačil vztek a žárlivost a napomenul se ke klidu. Určitě jen provokovala a nic neudělá. Nejspíš si jen trochu zaflirtuje, možná někomu dovolí, aby ji políbil, aby uspokojila zvědavost. Stačí, když ji bude zpovzdálí sledovat a dávat na ni pozor. Nezasáhne, takže o něm nebude vědět.

Až s tím svým experimentem skončí, vrátí se do New Yorku a věci se určitě vyvinou tak, jak mají. Najde si chlapa, který si ji zaslouží a netrpí žádnými emocionálními problémy. Slušného, milého člověka přiměřeného

věku, který nemá zjizvenou duši a nedělá mu potíže navázat trvalý vztah. Kdyby si s ní něco začal, muselo by to skončit katastrofou. Ublížil by jí a nikdy by se na sebe už nedokázal podívat. Ztratil by Michaelovo přátelství a přišel o kariéru.

Jedna noc za to nestojí. Dokonce ani se ženou, která na jeho duši působí jako balzám a kvůli které se chce stát lepším člověkem.

KAPITOLA DESET

„Líbila se vám večeře s Maxem?“

Carina seděla v soukromé lóži nad nočním klubem Tao. Sawyer se s ní setkal u dveří, kde návštěvníky vítala slavná šestimetrová Buddhova socha. Kontrast syrové sexuality a povznášející spirituality ji okouzlil a v duchu si poblahopřála, že na schůzku přece jen přišla. V mramorových vanách posetých růžovými lístky se koupaly spoře oblečené ženy a rudé stěny a světlo svíček rozehřívaly smysly. Tady se mohla ztratit a zapomenout na zábrany. Na parketu se svíjela spousta dvojic, ale Sawyer ji vzal za loket a odvedl ji nahoru do lóže skryté za tlustými sametovými závěsy.

V křehkých vysokých sklenicích stálo vychlazené šampaňské a ve vzduchu se vznášela exotická vůně květin. Lóže byla zjevně zvukotěsná, protože do ní hudba nepronikala. Při Sawyerově otázce přeběhl Carině po zádech mráz.

„Ano, byla příjemná.“ Zatímco ji hltal pohledem, upíjela šampaňské. Oheň v jeho očích ji rozechvíval, ale odmítla nechat se vyvést z míry. Sawyer Wells bude mít dnes v noci štěstí a ona taky. Už se pevně rozhodla.

Výraz v Maxově tváři, když vyslovil svůj verdikt, za minulostí konečně zabouchl dveře.

„Na co myslíte?“

Rychle se vzpamatovala. „Na nic zvláštního.“

„Skutečně?“

Připadalo jí, že do ní vidí, a najednou už nejde jen o nevinný flirt. Jako by věděl, že ji ta otázka zasáhla, čekal na odpověď. Rozprostírala se před ní noc s nekonečnými možnostmi a měla už plné zuby toho, že musí o mužský zájem bojovat. To, že si může dělat, co chce, v ní vyvolávalo opojnou radost. Tentokrát si špatně nevybere.

„Ano.“

Rty se mu zkroutily v úsměvu a najednou se jí zmocnil pocit, že ji obestřel smyslný žár. „To jsem rád. Dnes v noci vám chci dát potěšení. Už se nepamatuju, kdy ve mně nějaká žena vzbudila takovou touhu.“

Na pažích jí naskákala husí kůže. Vypila rychle po sobě několik sklenic šampaňského, v uších jí začalo příjemně šumět a svět se krásně rozmazal. Věděla, že Sawyer brzy navrhne, aby s ním šla do jeho apartmá, a tak honem vyhrkla: „Sem si ženy vodíte, abyste je svedl?“

„Ne. Většina se snaží svést mě.“

„Jak to dělají?“

Zasmál se. „Divila byste se. Ale o jiných ženách mluvit nechci. Máte ráda hudbu? Tančíte?“

„Ano.“

„Tak jdeme?“

Nedočkavě se zachvěla. „Moc ráda.“

Sešli po schodech dolů do hlavní místnosti, kde z reproduktorů duněl hip-hop. Zavěsila se do něj a nechala se odvést doprostřed parketu. Ženy v krátkých, lesklých sukénkách a na vysokých podpatcích houpaly boky, muži je za ně chytali, brali je za zadek a veřejně předváděli kopulační pohyby. Oslepující světla blikala a ve vzduchu se vznášela zemitá vůně napůl nahých těl, parfémů a potu. Carina, rozehřátá alkoholem, se hudbě okamžitě poddala a přestala myslet na okolní svět.

Cítila se svobodná, volná, nevnímala nic než rytmus, a když si ji Sawyer k sobě přitáhl, položila mu ruce kolem krku. Jejich těla se dotýkala, klouzala od sebe a znovu na sebe narážela v rytmu hudby. Sawyerova nádherná vůně Carinu sváděla, aby udělala poslední krok. Zavřela oči.

Zabořil jí prsty do vlasů a zašeptal jí do ucha: „Pojďte ke mně do pokoje.“ Chtěla přisvědčit, ale neudělala to.

Potřebovala víc času, a tak neodpověděla a tančila dál. Pak se jí pohled zarazil na pronikavých modrých očích. Max.

Stál sám u baru a pozoroval ji. Zaplavila ji lítost, že není s ním, a měla chuť se k němu vrhnout, ale věděla, že na něj musí zapomenout.

„Ano!“ vyhrkla zničehonic.

Čekala, že ji Sawyer políbí, ale místo toho se od ní odtáhl a začal studovat její tvář. Potom se pomalu otočil.

„Pojďme.“ Carina ho vzala za ruku a začala ho táhnout z parketu, ale už bylo moc pozdě. Max stál najednou přímo před ní a celý se třásl vzteky. Polilo ji horko a ucítila, že má mokré kalhotky. Tělo jí najednou ožilo vzrušením.

„Co to do hajzlu děláš?“ zeptal se Sawyera.

„Do toho ti nic není,“ zasyčela a skočila mezi ně. „Slíbil jsi, že se o mě přestaneš starat.“

Sawyer se na kamaráda bezvýrazně podíval. „Uklidni se. Nechodíte spolu a Carina dala jasně najevo, že je k mání.“

„Prokristapána, je to Michaelova sestra!“

„No a? Je to taky krásná žena a je jenom na ní, s kým půjde. Myslím, že na dnešní večer si už vybrala.“

Max vymrštil ruku a chytil ho za límec. „Já tě zabiju, ty hajzle.“

Než Sawyer stačil zareagovat, Carina se na Maxe vztekle vrhla a prudce do něj strčila. „Nic ti do mě není!“ vykřikla. „Nech nás na pokoji!“

„Carino, ty nemáš ponětí, do čeho se pouštíš.“ Max s tváří planoucí žárlivostí prudce Sawyerem zatřásl. Takhle zuřit ho ještě nikdy neviděla.

„Tak už dost.“ Sawyer se zničehonic ze sevření osvobodil a ustoupil stranou. „Carino, miláčku, chvilku tady počkejte. Hned se vrátím. Musím si s Maxem promluvit.“

„Ale –“

„Prosím vás.“

Nejistě přikývla a sedla si na nejbližší stoličku. Rozčileně se chvěla a dívala se, jak Sawyer táhne Maxe ven. Proč to Max dělá? Pro sebe ji nechce, a přesto jí odmítá dovolit, aby se odevzdala někomu jinému. Ze zvrácené hry, kterou spolu posledních pár měsíců hráli, se jí dělalo zle.

Skladba skončila a začala další. Chvíli se dívala na tančící dav a pak vyskočila. Ať jde Max do hajzlu a Sawyer se taky může jít vycpat. Kašle na oba.

Zatancuje si.

Prodrala se na parket a poddala se rytmu.

Zlost a pokoření Max dobře znal. Když byl konečně dost starý, aby se dozvěděl pravdu o svém otci, zachvátil ho vztek, který ho rval na kusy a málem ho zadusil. Mnoho let se snažil dokázat, že je schopný se sám o sebe postarat. Dost dlouho na to, aby ho otec vyhledal a uznal za syna. Když neuspěl, musel se smířit s hořkou chutí porážky, která v něm zanechala hluboký smutek a touhu po odplatě.

Ve srovnání s tím, co cítil, když uviděl Carinu v Sawyerově náručí, to však nebylo vůbec nic.

Šel se Sawyerem do lóže, kde se pořád ještě vznášela její vůně, protahoval si prsty a těžce oddechoval jako boxer, který i po dvanáctém kole odmítá uznat porážku. „Co to děláš?“ vyjel vztekle.

Sawyer si uhladil záhyby na košili a varovně se zamračil. „Podívej, kamaráde, vyskakovat sis na mě mohl jen proto, že jsem ti to dovolil. Ale jen jednou. Příště to už nezkoušej.“

„Nemáš právo na ni sahat a nakopat ti můžu stejně jako před deseti lety.“

Sawyer se slabounce usmál. „No jo, pamatuju se. Ale tehdy jsem byl na mraky. Tys sice tu ženskou vyhrál, jenže jako obvykle sis ji dlouho nenechal. Tentokrát jsi podle mého přišel moc pozdě.“

Max začal přecházet sem a tam, aby na něj neskočil a nevymlátil z něj duši.

„Poslouchej mě. Je nevinná, a navíc Michaelova mladší sestra. Jestli se jí dotkneš, přiletí sem dřív, než řekneš švec, a udělá ti ze života peklo.“

Sawyer lhostejně mávl rukou. „Když opravdu chci ženu, která stojí za to, nenechám se tak snadno zastrašit. Cožpak ty ses jí nevzdal? Několikrát jsem se jí zeptal a ujistila mě, že spolu nic nemáte.“

„Samozřejmě! Nikdy bych Michaela nezradil a nezničil jí život. S chlapem, který milenky denně střídá, ještě neměla co do činění. Zaslouží si někoho lepšího, než jsi ty nebo já. Někoho, kdo jí dá trvalý vztah.“

Sawyer se na něj chvilku pozorně díval, aby zjistil, o co mu ve skutečnosti jde. „Neřekla, že chce někoho nastálo. Mám naopak dojem, že touží po

dobrodružství. Vždycky se ti líbilo hrát v posteli dominantní roli, tak proč ti to vadí u mě?“

„Nejde přece jen o sex, copak to nechápeš? Vždyť je ještě panna!“

„Proč se toho tak bojíš? Myslím, že ti na tom záleží víc než jí.“ Sawyer na něj ukázal prstem. „Podíval ses na ni někdy pořádně? Jakmile jsem dal najevo, kdo je pánem situace, skoro se mi před očima rozpustila. Má submisivní sklony a bude jí vyhovovat milenec, který ji naprosto ovládne. Obvykle mám radši zkušenější ženy, ale Carina se už nemůže prvního milování dočkat. Potřebuje jen správného chlapa.“

„Ale ty to nejsi. Potěšení a byznys jsi nikdy nemíchal. Máme spolu uzavřít obchod.“

Sawyer přešel k baru a nalil dvě sklenice koňaku. „Carina se ho už nezúčastní. Odešla.“

„Ano, ale pořád pracuje pro firmu.“

Sawyer mu podal sklenici a Max ji jedním hltem vypil.

„Mluvili jsme o tom. Právě se rozhoduje, jestli v La Dolce Maggie zůstane, nebo zvolí jinou budoucnost, ale podle mého si to ještě neuvědomuje.“ Sawyer se usmál. „Je jako sopka před výbuchem. Jakmile zjistí, co opravdu chce, nic ji nezastaví.“

Pomyšlení, že se Carina svěřovala Sawyerovi s tím, co ji trápí, Maxe podráždilo. Prudce postavil sklenici na stůl a vjel si prsty do vlasů. Co se to, sakra, děje? Chytil se jediné věci, kterou mohl ovlivnit. „Jestli na ni sáhneš, ještě dneska v noci Michaelovi zavolám. Zničí tě a já tě pošlu do nemocnice.“

Sawyer zařval smíchy, a to Maxe rozčílilo ještě víc. „Slyšíš se vůbec? Carina není hračka ani tvůj majetek, ale dospělá žena. Zřejmě to víš, jenom si to nechceš připustit, protože pak už bys neměl žádné výmluvy.“

Sawyer zavrtěl hlavou. „Jsi v tom až po uši, Maxime. Za jiných okolností bych šel za tím, co chci, a na následky kašlal, zvlášť když jde o ženu tak nádhernou jako Carina. Je nevinná a smyslná zároveň. Stojí za to, aby o ni člověk bojoval.“ Sawyer zvážněl a vrhl na Maxe provokativní pohled.

„Vzdám se jí jen proto, jak se zatvářila, když ses objevil. Líbím se jí, ale ve skutečnosti chce tebe.“ Poodešel stranou a tiše zaklel. „Nemám zájem dělat náhradníka za milence, po němž opravdu touží, ale jestli si vztah k ní nevyjasníš, své šance využiju.“

Max se zachvěl úzkostí. Už by jí odolat nedokázal. Kdyby se mu nabídla znovu, ztratil by rozum a upsal se peklu bez ohledu na to, co bude následovat. Kdyby mohl ochutnat její nevinnost a pořádně se s ní pomilovat, snad by si ji vyhnal z hlavy. Morálka a touha v něm sváděly lítou bitvu.

Sawyer vycítil, co se v něm sváří, přistoupil k němu a vzal ho za rameno.

„Chceš ji?“

Max se na něj podíval a rozhodl se, že řekne pravdu. „Ano. Ale to bych popřel všechno, v co věřím. Nikdy to nemůže fungovat. Je pro mě příliš čistá.“ Sawyer přikývl. „Do budoucnosti nikdo z nás nevidí. Zřejmě závisí na tom,

kolik jsi ochoten vsadit.“

Maxovi se zatočila hlava. Démoni vyhráli a vzbudili chtíč, jaký ještě nezažil. Nekonečné měsíce napětí si vybraly svou daň a už se nedokázal soustředit na nic jiného než na představu, že se Cariny zmocní. Ucítí, jak pod jeho rty otvírá ústa, zaboří jí prsty do vlasů a nechá se omámit její vůní a žárem. Uslyší její smích a steny a naučí ji milování. Na jedinou noc mu bude patřit a oba se dotknou nebe.

Bez jediného slova se otočil na podpatku a šel ji najít.

Netrvalo mu to dlouho. Zjistil, že na stoličce už nesedí, ale víří na parketu v chumlu opilých mužů a žen v opojném světě, kde vládne hudba a realitu dne maskuje tma. Ve Vegas noc vždycky vyhrála.

Pod vířícími světly jí zářila pleť a do žlábku mezi ňadry stékal pot. Zaklonila hlavu, zatočila se a Max se sykavě nadechl, protože si uvědomil, že Sawyer má pravdu. Vířící sukně jí odhalovala stehna, z křivky rtů, zavřených očí a houpajících se boků čišela smyslnost. Najednou s jistotou věděl, že jestli ji nedostane, zemře touhou.

Všechny cesty vedly k této chvíli a ženě, která před ním tančila. Propletl se k ní, vzal ji za boky a prudce ji k sobě přitáhl.

Otevřela oči a ostře vydechla. Měl erekci a přitiskl ji tak pevně, že to okamžitě poznala. Místo aby ho přivítala s otevřenou náručí a svůdně se na něj usmála, se však ušklíbla a trhla bradou vzhůru. „Tak tohle ne. Jdi si najít nějakou svolnou číšnici. Kde je Sawyer?“

Max si uvědomil, že to nebude mít snadné, ale dobře se pobaví. „Není tady.

Zapomeň na něj.“

Nehnula brvou, jen pohrdavě sykla: „Ani náhodou. Vzhledem k tomu, že se mnou nechceš nic mít, co kdyby ses ztratil?“

Vesele se zasmál, sklonil hlavu a kousl ji do šíje.

Zachvěla se. Natáhl ruku a pohladil prstem tvrdou bradavku, která se jasně rýsovala pod tenkou látkou šatů. Díky bohu, že nemá podprsenku, pomyslel si vděčně. „Promiň mi ten výstup před chvílí. Sawyer mi ukázal, jaký jsem idiot, když nechci sám sobě přiznat, že mě přitahuješ.“ Znovu jí přejel po ňadru.

„Už před tím utíkat nehodlám.“

Odmítla mu uvěřit. „Lháři. Odvedeš mě do pokoje, uložíš mě do postele a ujistíš, že se ráno budu cítit líp. Pak si samolibě poblahopřeješ, že jsi nevinnou dívenku ochránil před velkým, zlým vlkem. Běž do hajzlu, Maxime Grayi. Jdu najít Sawyera.“

Chtěla se mu vykroutit, ale otočil ji, vzal ji za zadek a znovu ji k sobě přitiskl. Tentokrát jí unikl slabý povzdech. Potom se sehnul a začal jí drtit ústa.

Zatímco duněla hudba, pronikal jazykem stále hloub, aby ji nenechal na pochybách, kdo je pánem situace. Za pár vteřin se poddala a zabořila mu prsty do vlasů. Dal si na čas, a když se ujistil, že se vzdala, pomalu se od ní odtrhl.

Dolní ret se jí třásl. „Maxi?“

„Ten velký, zlý vlk jsem já, miláčku. Teď utíkej do svého pokoje.“ Nepohnula se. „Proč?“

Pevně zavřel oči, aby se před pravdou schoval, ale věděl, že ji vyslovit musí. Když je konečně otevřel, dal jí nahlédnout do své duše. „Protože po tobě toužím. Vždycky jsem tě chtěl. Noc s tebou si nezasloužím, ale při pomyšlení, že se tě dotýká někdo jiný, mám chuť vraždit.“

Úsměv, který jí rozzářil tvář, ho zasáhl přímo do srdce. „Tak dobře.

Jdeme.“

Vzal ji za ruku a zamířil s ní do kasina, kde se nepřetržitě ozývalo cinkání automatů. Prošli kolem davu lidí, kteří u rulety fandili muži ve špinavých ustřižených džínách a tričku, jenž měl vedle sebe vysoký sloupek žetonů. Minuli barpult z třešňového dřeva, u kterého seděly dvojice ve smokinzích a třpytivých koktejlových šatech s jasně barevným pitím v rukou, a vstoupili do výtahu. Max vsunul kartu do příslušného otvoru a vyjeli do střešního apartmá. Celou tu dobu mlčeli, protože oba mysleli jen na to, co se za chvíli stane. Maxovi chviličku trvalo, než odemkl, pak ji postrčil do pokoje a kopnutím zavřel dveře.

O tom, že svede Carinu Conteovou, snil nesčetněkrát. Od té doby, co mu znovu vtrhla do života, strávil většinu nocí s penisem v ruce a s jejím obrazem za zavřenými víčky. Představoval si, jak ji pomaličku učí milování. V duchu viděl velikou, měkkou postel, plápolající svíčky a slyšel romantickou hudbu, při které ji něžně líbá, dlouho se s ní mazlí a nakonec do ní pomalu vstoupí.

Dnes ho hnala jen sžíravá touha ji dobýt a zmocnit se jí. Přirazil ji ke stěně, vzal si její ústa, a zatímco do nich jazykem zajížděl a dusil její steny, vsunul prsty do měkkého místečka sálajícího žárem. Chutnala po šampaňském, čokoládě a opojném hříchu. Kousl ji do rtu a sevřel jí hýždě, aby ji k sobě mohl pevněji přitisknout. Hlava se mu točila a železné sebeovládání, které mu obvykle při milostných hrách nedělalo potíže, se začalo rozplývat. Ještě nikdy nepoznal tak stravující vášeň a potřebu si partnerku podrobit. „Za to, žes mě provokovala, teď draze zaplatíš, drahoušku. To ti slibuju.“

Prohnula se v pase a on ucítil vůni jejího vzrušení. Verbální předehra, kterou měl tak rád, se jí zjevně líbila, a to ho naplnilo uspokojením. Zatímco ji líbal a něžně kousal do krku, nohou jí roztáhl stehna a jeho nevinná panna ho hryzla do ušního lalůčku. „Pořád jenom mluvíš a k ničemu se nemáš.“

Zasmál se a sundal jí kalhotky. „Orgasmus číslo jedna. Dám ti, co chceš, jenom když se za tuhle drzost omluvíš.“

„Dělej.“

Poslechl. Prstem do ní hluboko pronikl, druhý přitiskl na klitoris, začal ho krouživým pohybem laskat a přitom zajížděl do úzké, stále mokřejší štěrbiny. Carina vykřikla, začala se zmítat a žadonit, ať nepřestává. U žádné ženy něco takového ještě nezažil. Nehty mu zaryla do ramenou, a když dosáhla orgasmu, znovu pronikavě vykřikla. Zatímco se chvěla v sladké křeči, pozoroval její tvář a penis mu pulzoval bolestnou touhou se jí zmocnit, ale ovládl se a nepřestal ji lehounce dráždit, aby její slast co nejvíc prodloužil. Když se o něj nakonec zchváceně opřela, byl na pokraji sil.

„Panebože,“ zasténala. Celá se třásla. Políbil ji na naběhlá ústa. „To bylo nádherné.“

„Ještě jsem s tebou neskončil. Už jsi ochotná se omluvit?“

Spokojeně se ušklíbla. „Myslíš, že jsem celá ta léta čekala jen na tohle?“ Nemohl uvěřit svým uším.

„Vždycky jsi byla trochu rozmazlená. Tak si ještě pohrajeme, co říkáš?“

Sklonil hlavu a pod hedvábím našel bradavku. Napřed jazykem látku zvlhčil, ale potom ji odsunul stranou a začal sát. Zároveň Carinu hladil v klíně, až začala přerývaně vzdychat, vzpínat se a žádat o víc. „Omlouváš se?“

„Ano.“

„Pozdě. Až budu chtít tvou omluvu přijmout, řeknu ti.“ Zatahal za tvrdou bradavku a obkroužil ji jazykem, potom přesunul rty k druhému ňadru. Laskal ji a hrál si s ní, až zapomněla na hrdost a znovu začala prosit. To, jak neustále opakovala jeho jméno, mu zatemnilo mozek a měl co dělat, aby se na ni okamžitě nevrhl. Když jí znovu přejel prstem po klitorisu a kousl ji do bradavky, podruhé se rozplynula v rozkoši.

Zachvěla se a celá se mu odevzdala. Byl příliš vzrušený, aby se s ní mohl ještě mazlit, a tak jí rozepnul šaty a stáhl je na zem. Byla nádherná. Spatřil těžká ňadra s červenými bradavkami, oblé boky, břicho a depilovaný klín, na který celý večer myslel a svíjel se přitom v mukách. Růžové rty se jí mokře leskly. Tiše zaklel, uchvátil ji do náruče a položil na postel, potom se svlékl a na pelest si připravil kondom.

Ležela a dívala se na něj s hladovým výrazem v očích, který ho málem připravil o rozum. „Jsi tak krásný,“ zašeptala přiškrceně.

Zavrtěl hlavou a lehl si vedle ní. „Ne, ty jsi krásná. Mnohem víc, než jsem si kdy představoval. Ale za to mučení s brazilskou depilací se ti teď pomstím.“ Začala ho hladit po zádech, zadku a stehnech a něžné doteky dlaní spolu se škrábáním nehtů ho málem připravily o rozum. Dobrý bože, zřejmě už to déle nevydrží. Ale musel se snažit, aby byla co nejvíc vzrušená a mokrá, protože to

pro ni bylo poprvé, a až si ji vezme, nechtěl jí způsobit bolest.

„Líbí se ti to?“

Přisál se jí k ústům a obklopila ho sytá vůně pleťového kokosového krému.

„Teď se ti můžu pořádně věnovat.“ Oči se jí rozšířily.

„Orgasmus číslo tři.“

„Maxi, já myslím, že ne… Ach, panebože!“

Dal jí nohy od sebe, zabořil ústa do žlábku v klíně, který nezakrývaly žádné chloupky, začal jí otevřenými ústy líbat Venušin pahrbek, vnitřní stranu stehen a břicho. Nakonec roztáhl stydké pysky a ochutnal.

Její horečné výkřiky mu zněly v uších jako nejsladší hudba. Vůně pižma a vzrušení ho omámily a pokaždé, když prsty zajel dovnitř a jazykem polaskal klitoris, v duchu jí poděkoval za dar, který mu dává. Brzy znovu dosáhla vyvrcholení a Max věděl, že už se ovládat nedokáže. Třesoucími se prsty rozbalil kondom, nasadil si ho a položil se na ni.

Tmavé oči měla zastřené a stále ještě se chvěla v orgasmických křečích.

„Miláčku, podívej se na mě,“ zašeptal.

Pokusila se o to. „Vyhrál jsi, promiň.“

Její nádherná pokora mu vzala dech. Může se jí kdy jiná žena vyrovnat?

Bude už celý život hledat někoho, kdo mu dá tolik jako Carina?

„Můžu pokračovat?“

„Ano. Ukaž mi, o co jsem přicházela.“

Kousek do ní pronikl a potom trochu víc. Chytila ho za ramena a požádala, ať už nečeká. Na čele mu vystoupil pot a svaly se mu napjaly v mučivé agonii. Panebože, byla mokrá a horká, ale nechtěl jí udělat bolest. Ještě kousek a bude v ní napůl. Pokud ovšem dřív nezemře.

„Víc,“ vyrazila ze sebe chraptivě. „Nechovej se ke mně jako k porcelánové panence a vezmi si mě!“

Zaťal zuby a vyhověl jí.

Konečně je moje, blesklo mu hlavou.

Měl pocit, jako by mu penis těsně obepnul vlhký satén a ocitl se v ráji a pekle zároveň. Nohama mu sevřela boky a zaryla mu do nich podpatky, zaklonila hlavu a poprosila, aby pokračoval.

Poslechl.

Pokaždé, když prudce přirazil, zachvátila ho horká, oslepující žádost. Nejdřív se snažil nespěchat, ale brzy zjistil, že to nezvládne. Zoufale se pokoušel zpomalit, Carina mu to však nedovolila. Křičela a prosila, dokud se nepřestal kontrolovat a jí i sobě nedal to, po čem oba toužili.

Jakmile ucítil, že se jí stahují svaly a dospěla k orgasmu, poddal se rozkoši.

Měl pocit, že se rozpadl na tisíc kousků, a vykřikl její jméno.

Za chvilku se převrátil, objal ji, přetáhl přes ni přikrývku a do rozcuchaných vlasů jí vtiskl polibek.

Dostal pannu, která ho připravila o rozum.

Carina měla pocit, že tak dobře se ještě v životě nevyspala. V místnosti byla pořád tma, ale nedokázala odhadnout, kolik je. Celé tělo ji příjemně bolelo jako po ranním cvičení ve fitku. Protáhla se a narazila do pevné hrudi.

Max.

V její posteli. Konečně.

Zaplavila ji nesmírná radost. Celá léta si představovala, jaké by to bylo se s ním milovat, ale skutečnost všechny její fantazie daleko překonala. Byl vášnivý a od partnerky vyžadoval naprosté odevzdání, ale na oplátku se jí cele dával. Není divu, že se až doteď nechtěla vzdát panenství. Zdvořilé něžné mazlení, které zažila s jinými muži, s ní vůbec nic nedělalo, kdežto Maxova náruživost a rozhodnost v ní probudily něco, o čem ani nevěděla, že to v ní dříme. Připadala si úplně vyždímaná, tělesně i duševně.

Dnes dostala nesmírně vzácný dar. Když si připomněla, že brzy nastane ráno, zabolelo ji srdce, ale utěšila se tím, že aspoň bude mít nádhernou vzpomínku na noc, kdy poznala samu sebe.

„Neříkej mi, že jsi ochotná dát si další kolo.“ Max zasténal a přitáhl ji na sebe. Vlasy černé jako uhel měl rozcuchané a strniště na bradě zdůrazňovalo křivku smyslných rtů. Vybavila si, jakou slast jí ta ústa způsobila, a málem zasténala touhou. Zabořila mu tvář do prsou, ucítila tvrdé svaly a na bradě ji zašimraly chloupky. Přejela mu prsty po bicepsech a nadechla se opojné vůně sexu, mýdla a mužského potu.

„Těch osm let z člověka úplně vysaje sílu, co?“

Něco zavrčel a plácl ji přes zadek. Vyjekla, ale příjemné pálení ji vzrušilo. Zároveň zjistila, že Max má erekci, a blaženě se zavrtěla. „Ty jsi ale drzá. Dáš se někdy zkrotit?“

„Jestli mě budeš trestat tímhle způsobem, tak asi ne.“

Zamžikal jako líný dravec, který se probudil z krátkého spánku a chystá se znovu se vydat na lov. „Možná potřebuju trochu víc času, abych ji zase nabral, ale zato mám výdrž a na rozdíl od tebe nemusím škemrat o přestávku.“

V podbřišku jí sladce zatrnulo a zachvěla se očekáváním. Nikdy se ho nenabaží, v posteli ani mimo ni. „Protože máš víc zkušeností. Jen mi dej čas.“

Ušklíbl se, zabořil jí prsty do vlasů a přitáhl si ji blíž. „Jsi učiněný otrokář,“ zašeptala. Měl erekci a líbal ji vášnivě, ale nespěchal. „Potřebuješ se vykoupat, aby se ti uvolnily svaly. Nechci, aby tě všechno bolelo.“

„Kolik je hodin?“

„Ještě se nerozednívá. Mně je jedno, kolik je. Až do svítání jsi moje.“

Jeho slova ji vzrušila a ztuhly jí bradavky, ale na další milování si musela nechat zajít chuť, protože ji ještě jednou něžně plácl po zadečku, vstal a

zamířil do koupelny. Za chviličku uslyšela, jak teče voda. „Vždycky jsem si chtěl do té obrovské vany vlézt, ale pro jednoho mi připadala moc velká.“ Nahý přistoupil k posteli a natáhl ruku. Strniště na tvářích a bradě jí připomínalo piráty z historických milostných románů. „Vstávej.“

Pomaličku sklouzla z pelesti a zároveň kolem sebe omotala prostěradlo.

Ušklíbl se. „Na to zapomeň.“ Prostěradlo z ní strhl a zadíval se na ni. „Jsi moc krásná na to, aby ses schovávala.“ Carina potlačila náhlý záchvat studu a statečně za ním vykročila. Dívala se mu na pevný, svalnatý zadek, představovala si, jak do něj zatíná zuby, a v ústech se jí začaly sbíhat sliny.

Lesknoucí se mramor ji chladil do bosých nohou a vysoký strop, z nějž proudilo světlo, v ní vzbuzoval dojem, že se ocitla ve starověkých římských lázních. Naproti vaně viselo na stěně obrovské zrcadlo.

Max ji vzal za ruku, vyvedl ji po schůdcích a potom ji usadil do horké, napěněné vody, jež nádherně voněla po levanduli. Za chviličku ucítila, že ji tělo přestává bolet, a uslyšela, že Max zavřel kohoutek. Když zvedla pohled, zjistila, že před ní zůstal se ztopořeným údem stát.

Vzpomněla si na Davidovu sochu. Na bicepsech i pažích opřených v bok se mu zřetelně rýsovaly svaly a hnědá kůže se slabě leskla potem. Černé chloupky na prsou tvořily na břiše tenkou linku vedoucí dolů. Stál s rozkročenýma nohama a vyzařovala z něj síla i půvab. Bylo vidět, že se za své tělo nestydí a nahý se cítí naprosto přirozeně. Když upřela oči na ztopořený penis, poprvé se začervenala.

„Koukám, že trocha studu ti zůstala. Tak to se musíme postarat, abys na něj před dalším orgasmem zapomněla.“

Jeho slova ji vzrušila a z pěny vykoukly tvrdé bradavky. Max se tiše zasmál a sedl si do vody vedle ní. Popadl ji za boky a zády k sobě si ji posadil na klín. Ňadra jí vzal do dlaní a občas bradavky přejel prstem. Začala sténat a kroutit se. Klouzavé doteky rukou ji přiváděly k šílenství.

„Maxi?“

Shrnul jí vlasy na stranu a začal ji jemně kousat do krku. „Máš tolik citlivých místeček a já nechci žádné vynechat. Mělo by se ti zakázat, abys nosila šaty. Já bych tě nechal chodit jen nahou.“

Zasmála se, ale když ji polaskal mezi nohama, zalapala po dechu. „Neměla bych tolik jíst. Julietta s Venezií pořád drží dietu, aby neztloustly.“

Stiskl jí ňadra. „A chlap pak nemá kam položit ruku. Věř mi, že jsem ještě nikdy po žádné ženě tak netoužil jako po tobě. Takové tělo, jako máš ty, ztvárňují malíři v erotickém umění a naplňuje mužské sny.“ Carina blaženě vzdychla, uvolnila se a roztáhla nohy.

„Za tu lichotku možná dostaneš odměnu.“

„Vezmu si ji hned teď.“ Vzápětí se nadzvedl a přiměl ji, aby si klekla.

Když ve vysokém zrcadle zahlédla svůj obraz, zatočila se jí hlava.

Max něco tiše zamumlal a zadíval se na ni do zrcadla.

Carina tu nahou ženu klečící na všech čtyřech nepoznávala. Rozcuchané vlasy jí padaly na ramena, rty měla naběhlé a oči zastřené touhou. Max vypadal jako válečník, který se chystá zmocnit se zajatkyně na dobytém území. Fascinovaně sledovala, jak popadl kondom a nasadil si ho.

„Chceš se dívat?“ zeptal se chraptivě. Tiše zasténala a přikývla. Chtěla s ním dnes v noci dělat všechno, dokud neuspokojí každou svou fantazii, nenasytí se a nezůstane naprosto bez vlády. „Hodná holčička. Chytni se kraje vany.“

Sevřela hladký bílý mramor. Chvilku jí laskal hýždě, jako by ji chtěl připravit, a pak do ní vnikl.

Zaplavila ji tak prudká rozkoš, že se musela ovládnout, aby nezačala křičet. Šplouchání vody, pohled v zrcadle na to, jak do ní zezadu zajíždí, to všechno v ní vzbudilo vzrušení, které nedokázala vydržet. Jejich oči se v zrcadle setkaly a v Maxových zaplál divoký oheň. „Jsi moje, Carino, pamatuj si to,“ procedil.

Potom jí sáhl mezi nohy a přirazil. V tom okamžiku dostala orgasmus.

Vzepjala se proti němu a oddala se rozkoši. Cítila, jak jí pulzují svaly v klíně a klitoris i tvrdé bradavky slastně bolí. Ocitla se ve světě, který si nikdy nedovedla představit. Prsty se snažila držet se kluzkého mramoru, aby neztratila rovnováhu, a hlavou jí přitom blesklo, že jiného muže už nikdy nebude chtít.

Tolik let snila o tom, o čem vlastně nic nevěděla. Něžné polibky, které až dosud poznala, v ní nikdy nevyvolaly víc než příjemný pocit. Při mazlení zažila vzrušení a díky mužským i svým vlastním prstům poznala orgasmus, ale Maxovi se podařilo dovést ji mnohem dál a probudit k životu všechny fantazie, na které se ani neodvažovala pomyslet. Chtěl víc než jen vstřícnost, vyžadoval, aby zahodila veškeré zábrany a popustila uzdu smyslnosti, a tak jí teď zmítaly protichůdné pocity, z nichž se jí točila hlava.

Už nikdy se s ničím menším nespokojí. Mít správného partnera, byla by jako milenka opravdu výjimečná. Zemdleně se o Maxe opřela a nechala slast doznívat.

Znovu se vykoupali, podělili se o láhev vody, potom se zabalili do přikrývky a uvelebili se na pohovce před praskajícím krbem. Carina položila Maxovi hlavu na rameno a chvíli seděli v družném tichu. „Asi z firmy odejdu,“ řekla nakonec.

Konejšivě ji pohladil po zádech. „Proč? Kvůli tomu, cos provedla dneska ráno?“

„Ne, jde o víc. Už tam nejsem spokojená.“ Ztuhl. „Můžu za to já?“

„Ale ne, ty hlupáčku. Myslím si, že se do byznysu nehodím. Snažila jsem se, ale jenom proto, že mám dobrou hlavu na čísla, se snad ciframi nemusím zabývat každý den do konce života. Nesnáším ty malinké boxy, které máme místo kanceláří, odbytové statistiky a tabulky. Nemám v sobě tu dravost jako ty a Julietta.“

Pomalu vydechl a chvíli mlčel. „Michaelovi se to nebude líbit,“ odpověděl nakonec.

„To je mi jasné. Napevno jsem se zatím nerozhodla. Nějaký čas tomu ještě dám a pořádně si to rozmyslím.“

„Co bys místo toho chtěla dělat?“

Vzdychla a těsněji se k němu přimkla. „Uvažuju, že se vrátím k malování a tentokrát se mu budu opravdu věnovat. Mohla bych skloubit to, co mi jde, s něčím tvořivějším. Pustit se na nejistou půdu se už nebojím.“

„Podle mého názoru si v La Dolce Maggie vedeš skvěle, ale práce tě musí bavit, jinak budeš nešťastná. Ať zvolíš, co chceš, podpořím tě.“

„Děkuju.“ Obestřel ji smutek. Konečně měla pocit, že našla spřízněnou duši, která jí rozumí, ale čas neúprosně běžel a noc se chýlila ke konci. Brzy se nad horizontem rozbřeskne a úsvit ji odvleče zpátky do reality. Věděla, že s Maxem nemají žádnou budoucnost. Dal jí jasně najevo, že se nechce vázat, a zvlášť ne k ní. Zůstával bezpečně schovaný za zdmi, které kolem sebe už v raném mládí vystavěl, a rozhodnutí zůstat sám zdůvodňoval věkem, rodinnými pouty a dalšími překážkami. Věděla, že se jen vymlouvá, ale bojovat o něj už neměla sílu. Zasloužila si někoho, kdo ji bude tolik chtít, že ho překážky nezastaví. Při pomyšlení na to, že ho nikdy nedostane, ji zaplavil hořký smutek, ale přísahala si, že to překoná.

„Proč nikdy nemluvíš o svém otci?“

Ruka, která ji hladila po zádech, se zastavila. Mlčky čekala a za chviličku ji znovu začal laskat.

„Protože mě to pořád ještě bolí.“

Upřímná odpověď ji překvapila. Zvedla hlavu a položila mu dlaň na tvář.

„Vím, že to byl velmi bohatý Švýcar, tvoje matka se do něj bláznivě zamilovala, a když ses narodil, opustil ji. Ale nikdy jsi o něm neřekl nic bližšího… jestli jsi ho našel, nebo jestli udržujete nějaký kontakt.“

Věděla, že kráčí po tenkém ledě, a předpokládala, že se Max zaštítí cynismem a odbyde ji nějakou ironickou poznámkou. Vždycky o minulosti mlčel, a přestože patřil k rodině, nezmínila se o ní ani matka s Michaelem.

K jejímu úžasu jí dal toho večera druhý dar.

„Když mi bylo jedenadvacet, rozhodl jsem se ho vypátrat. Do té doby jsem čekal, že se přihlásí, pošle třeba dopis, nějaký dárek nebo aspoň pohled. Nakonec jsem si uvědomil, že se mi neozve a musím se sám chopit iniciativy. Připadalo mi divné, že by se velký podnikatel tak najednou ztratil z povrchu

zemského, a tak jsem si myslel, že třeba způsobil nějaký skandál a chtěl mě chránit. Dokonce mě napadlo, že zemřel.“

Mluvil naprosto bezvýrazně a jí nad ním usedalo srdce. Konejšivě ho objala.

„Našel jsem ho v Londýně. Stal se z něj pijan, kterému na ničem nezáleželo. Odejít ho nedonutily vnější okolnosti a pro to, že matku a mě opustil, neměl žádnou omluvu.“

„Mluvili jste spolu?“

„Ano. Setkal jsem se s ním v jakési hospodě a řekl mu, kdo jsem. Bylo mu to jedno. Nestál o mě, když jsem byl dítě, a jako dospělého mě nechtěl o nic víc. Myslel, že by mi měly bohatě stačit peníze, které mi tenkrát dal.“ Carina přemítala, jaké to asi je, když člověka odmítne vlastní rodič. Není divu, že se Max tolik izoloval, nechtěl riskovat a k nikomu se nepřipoutal. „Ale aspoň jsem na něj konečně přestal myslet. Unavovalo mě žít s přízrakem, který neexistoval. Druhý den jsem z Londýna odjel a nikdy víc se neohlédl.“

Carina věděla, že je to lež – každý se ohlíží –, ale nechala si to pro sebe.

„Podle mého názoru mu tvoje maminka odpustila, a dokonce ho má pořád svým způsobem ráda.“

Sklonil hlavu a podíval se na ni. „Ne, nikdy o něm nemluví. Proč si to myslíš?“

Natáhla ruku a zabořila mu prsty do vlasů. „Protože jí dal tebe a ty jsi smysl jejího života, Maxime.“

V očích se mu mihlo něco, co v nich nikdy předtím neviděla. Něha, která ji obestřela jako hebounký teplý háv a zahřála až u srdce.

Políbila ho. Tiše zasténal a vklouzl jí jazykem hluboko do úst. Patou se mu opřela o lýtko, na klíně mu poposedla a okamžitě ucítila, že se probudil k životu.

„Sakra, jednoho dne z tebe bude úžasný manžel.“ Ta slova jí vyklouzla z pusy dřív, než je stačila zadržet, a tak znovu zaklela. „Do hajzlu, víš, jak to myslím. Nemusíš se naparovat. Mluvím jen o sexu.“

„Díky, žes mi připomněla, k čemu tu vlastně jsem.“ Vzala mu penis do dlaně a začala si s ním hrát. Zasténal a trochu nadzvedl boky, aby ho mohla uchopit až u kořene. Ztopořený úd jí v ruce pulzoval a ji opájel úžasný pocit, že má Maxe ve své moci. „Miláčku, ty mě zabiješ.“

Obkročmo si na něj sedla, sehnula hlavu a usmála se. „Ještě ne, až za chvíli.“

Vzala si ho do úst a sevřela rty kolem žaludu. Maxova vůně a chuť ji poháněly, aby mu dala co nejvíc rozkoše, a když začal chraptivě klít, vzrušilo ji to ještě víc. Za pár minut ji popadl za boky, a než stačila zaprotestovat, napřímil se. „Kondom,“ zašeptal. „Honem.“

Chviličku jí trvalo, než mu ho nasadila, ale jakmile se jí to podařilo, jedním rychlým pohybem ji nadzvedl a vnikl do ní.

Celičkou ji zaplnil a vyhnal jí z hlavy každou myšlenku kromě té, jak by mohla dosáhnout ještě větší slasti. Naklonila boky dopředu a začala přirážet, ale za chvíli už Max nedokázal čekat, ujal se vedení a přiměl ji, aby zrychlila tempo. K orgasmu dospěli současně, a když se mu Carina blaženě svezla na hruď, napadlo ji, jestli ještě někdy bude schopná chodit nebo vůbec dělat něco jiného než myslet na Maxima Graye.

„Sakra, kde ses to naučila?“ zeptal se užasle a trochu rozzlobeně. Potlačila úšklebek. „To ti nemůžu říct. Stydím se.“

„Jsme u desátého orgasmu, takže se před sebou snad už stydět nemusíme, ne?“

„Na banánu.“

Místo aby ho to pobavilo, zvedl přísně obočí. „No to je tedy síla.“

Carina se radostně zasmála a uvědomila si, že je do něj pořád ještě trochu zamilovaná.

Trochu.

Hned tu myšlenku zavrhla. Od té dávné noci, kdy pronesla kouzelné zaklínadlo a spálila papírek s Maxovým jménem, protože ho bezhlavě milovala a doufala, že se za něj jednou provdá, si odmítala lásku k němu přiznat.

Neodpověděla, jenom ho políbila na tvář, objala ho a pak čekali, až začne svítat.

KAPITOLA JEDENÁCT

Žaluzie nechal vytažené.

Slabé ranní světlo proniklo dovnitř a připomnělo mu, že noc oficiálně skončila. Pohlédl přes rameno na ženu vedle sebe. Tvrdě spala a roztomile pochrupovala, což svědčilo o tom, že je naprosto vyčerpaná. Jak se má, krucinál, teď zachovat?

Má odejít a nechat jí vzkaz? Přinést jí kávu? Probrat s ní, co se mezi nimi stalo? Mlčet? Mohl si vybrat ze spousty možností, a protože byl muž, bylo naprosto jisté, že zvolí špatnou.

Husté tmavé vlasy se jí rozprostíraly kolem hlavy jako svatozář, na tvářích i na krku měla pleť podrážděnou od vousů a rudé rty naběhlé. Bodl ho pocit viny. Nezacházel s ní moc hrubě? Jakmile se s ní začal mazlit, přestal brát na její panenství ohled, protože každým svým dechem potvrzovala, že touží se mu odevzdat a neovládá ji nic jiného než smyslnost. Představovala ztělesnění všech mužských fantazií – měla nevinnou tvář a tělo i duši ďáblice. Věnovala mu drahocenný dar, který si nezasloužil. A už nikdy ji nepožádá, aby mu ho dala znovu.

Zachvátil ho smutek, ale odmítl se jím zabývat. Nejspíš se osprchuje, oblékne se a donese jí kávu. Řekne jí, co pro něj znamená a že ho milování s ní navždycky změnilo, ale potom jí znovu vysvětlí, proč nemají budoucnost.

Ledaže…

Co kdyby se scházeli dál? Carina v jeho posteli. Bral by ji na večeře, svlékal jí ten přísný kostým, který nosila do kanceláře, pracovali by spolu. Třeba by to fungovalo. Možná…

Díky Michaelovi Contemu a jeho rodině se z něj stal slušný a úspěšný člověk. Protože vyrůstal bez otce, potřeboval něco, oč by se mohl opřít. Svou čest, důvěryhodnost. Ta pro něj znamenala všechno a nesmírně si na ní zakládal. Kdyby Michael zjistil, že se s Carinou vyspal, nikdy už jeho důvěru zpátky nezíská, a to by ho zlomilo.

Ne, to nesmí dopustit.

A co by jí vůbec mohl nabídnout? Nedokázal by jí dát, co si zaslouží. Jednoho dne by chtěla, aby se k ní navždycky připoutal, navlékl jí snubní prsten a zplodil s ní děti, jenže on jí může dát jen přítomnou chvíli – dobrý sex, kamarádství a respekt. Nakonec by toho měla plné zuby a opustila ho. Nebo ještě hůř, co kdyby jí ublížil? Už před mnoha lety si přísahal, že kvůli němu žádná žena nešťastná nebude. Takovou odpovědnost na sebe odmítal vzít.

Carina byla ve všech ohledech výjimečná a určitě by jí zkazil život. Rozhodl se, vyklouzl z postele a zamířil do koupelny.

V té chvíli někdo zaklepal na dveře. Nastražil uši, ale za vteřinku tiché klepání uslyšel znovu. Sakra, vždyť ještě není ani šest! Nechtěl, aby se Carina vzbudila, a tak si natáhl boxerky a dveře otevřel.

Na prahu stála paní Conteová. Vytřeštil oči.

„Maxime?“ Stará paní se zatvářila nechápavě. Jako v katastrofickém filmu se další události odvíjely ve zpomaleném tempu a Maxovi připadaly podivně surreálné. Paní Conteová se podívala na číslo na dveřích a pak na papírek, který držela v ruce. „Věděla jsem, že jsi tady, ale tohle je Carinin pokoj.“

Max ignoroval prudce bušící srdce a pevně ji objal. „To je ale příjemné překvapení. Ne, to je můj pokoj, ale jen co se obléknu, zavedu tě do Carinina.“

Málem vyhrál.

Zaklonila hlavu a zasmála se. „Ty hlupáčku, mně nevadí, že jsi jen v prádle.“ Obešla ho, vstoupila dovnitř a sundala si vestu. „Vždyť jsi u nás pobíhal nahý každé léto.“ Udělala pár kroků, aby svetr položila na pohovku.

„Ale jestli chceš, utíkej na sebe něco hodit.“

V té chvíli zakopla o střevíc s vysokým podpatkem a na podlaze uviděla rozházené šatstvo. Zamířila k dvoukřídlovým dveřím otevřeným do ložnice.

Max sledoval její pohled a uviděl krajkové podvazky, tanga a svoji košili.

Otevřel ústa, aby ji zarazil, ale na prahu ložnice se zastavila. Tiché pochrupování zesílilo a proměnilo se v hlasité chrápání. Tmavé kudrny kontrastovaly se sněhobílým povlečením. Paní Conteová k posteli pomalu došla a zadívala se na nahou dceru.

Najednou se film bláznivě zrychlil a Max se probudil k životu. Skočil před postel a natáhl ruce, jako by čekal, že si ho stará paní ohne přes koleno a dá mu výprask. „Panebože, není to tak, jak myslíte. Vlastně je to přesně tak, ale neměla jste to vidět. Ježíšikriste, mě to strašně mrzí.“ Začal nesrozumitelně koktat a pak si uvědomil, že si zase připadá jako malý kluk.

Paní Conteová se na něj hnědýma očima zadívala a chviličku mlčky uvažovala, potom přikývla, jako by dospěla k nějakému rozhodnutí. „Odveď mě do svého pokoje, Maxime. Teď hned. Musíme si promluvit.“ Zamířila ke dveřím. „Máš přesně minutu na to se obléct a vylézt ven. A neprobuď Carinu.“

Pak se za ní zavřely dveře.

*

Max si zajel prsty do vlasů. Škvařil se v pekle.

Na čele mu stál studený pot. Nejlepší matčina přítelkyně a jeho pěstounka seděla před ním ponořená v myšlenkách. Nepromluvila od té doby, co přišli, jen mu ukázala na židli a příštích deset minut ho nechala dusit. Vychovala čtyři děti a ztratila manžela, ale z maličkého cukrářství vybudovala La Dolce

Famiglia, jeden z největších řetězců v Itálii, a pořád byla silná jako dřív. Šedivé vlasy měla svázané do uzlu, takže půvab tváře i hluboké vrásky byly dobře vidět. Nohy ji už neposlouchaly, musela chodit o holi a nosit ortopedické boty s tlustými podrážkami, energie však měla pořád na rozdávání.

Max ještě v životě neměl z žádné drobné staré paní takový strach.

„Jak dlouho už to trvá?“

Měl co dělat, aby se mu netřásl hlas. „Strávili jsme spolu jen jednu noc.

Doufali jsme, že to nikdo nezjistí. Nechtěli jsme nikomu ublížit.“

„Hm.“ Svraštila obočí. „Ty ses rozhodl ji svést?“

„Ne! Oba jsme věděli, že spolu vztah navázat nemůžeme. Pochopitelně jsme se navzájem přitahovali, ale myslel jsem, že to mám pod kontrolou. Jenže včera se na mě Carina rozzlobila, Sawyer Wells po ní vyjel a –“

„Sawyer je tady?“

Max přikývl. „Řídí tenhle hotel.“

„Hm. Pokračuj.“

„No, my jsme se kvůli Carině poprali, pak se mi věci vymkly z rukou a… strašně mě to mrzí a udělám všechno, co budeš chtít, abych to napravil.“

Natáhla se a poklepala mu po hřbetu ruky. „Já vím, Maxime. Vždycky jsi byl hodný chlapec. Trochu divoký, ale s dobrým srdcem. Michaela to rozzlobí, ale vysvětlíme mu to.“

„Zabije mě,“ zasténal Max.

„Nesmysl, to bych mu nedovolila. Musíme však jednat rychle. Nemáme čas počkat na tvou matku, takže uděláš totéž co Michael a za pár měsíců můžeme uspořádat pěknou svatbu pod širým nebem v Bergamu.“

Ztuhl zděšením.

„Zavolám domů a řeknu, že jste se rozhodli pobytu ve Vegas využít, když už jste tady. Lidé se tady přece berou pořád a svatby to jsou moc hezké, nemyslíš?“

Svatba?

„Do odpoledne můžeš vyřídit papíry a vybrat kapli. Zítra musím letět do New Yorku. Michaelovi se nelíbilo, když jsem trvala na tom, že se tady předtím zastavím, ale vždycky jsem se sem chtěla podívat. Nevíš, jestli je tu Celine Dion?“

Max na ni nechápavě zíral. Jaká svatba? Proč mluví o Celine Dion? Kdyby se držel původního plánu, vzal by Carinu na ten zatracený koncert, pak ji doprovodil do pokoje a do téhle kaše by se nikdy nedostali. Ale pomyšlení, že by se jí nikdy nedotkl a nenaučil ji milování, nedokázal snést.

„Zachováš se, jak se patří. Všechno dobře dopadne.“

Slova paní Conteové jím projela jako blesk. Místnost se s ním naklonila a začala se točit, ale za chviličku se zase všechno srovnalo.

Předpokládala, že se s Carinou ožení.

Zadrhl se v něm dech. „Počkejte, já myslím, že jde o nedorozumění.“ Paní Conteová naklonila hlavu na stranu. „Ano, strávili jsme spolu noc, ale nejsme v Itálii. Tady se tyhle věci někdy stávají a dotyční se potom v klidu rozejdou.“ Nesmyslně se zasmál, jako by byl napůl nepříčetný. „My samozřejmě zůstaneme blízcí přátelé, ale vzít se nemůžeme.“

Paní Conteová ztuhla, tvář jí zledověla a jemu se zastavilo srdce. „Proč ne?“

Do hajzlu, do hajzlu, do hajzlu.

„Protože nejsem pro Carinu dost dobrý. Pracuju od rána do večera, jsem nestálý a ona ještě neví, co od života chce. Určitě by se cítila jako v pasti. Měla by dostat muže, který se o ni bude starat a založí s ní rodinu. Někoho lepšího než já.“

V místnosti se rozhostilo přízračné ticho a Maxe zachvátila panika. Carinu si za žádnou cenu vzít nemohl. Zničil by jí život a zlomil srdce. Nastálo nikoho nechtěl. Nikdy.

Paní Conteová ho vzala za ruku a naléhavě mu ji stiskla. „Mýlíš se. Jsi pro ni přesně ten pravý a vždycky jsi byl. To, co jste udělali, jen urychlilo, co by se stejně stalo později.“ Usmála se. „A teď už nechci slyšet žádné nesmysly. Odjakživa patříš do rodiny a nevykládej mi, že by s tebou nebyla šťastná. Je čas, aby ses usadil se ženou, která se ti vyrovná a může ti dát, co potřebuješ.“

„Ale –“

„Zklameš svou matku, protože jsi dostal strach?“ Její ocelový tón prorazil mlhu a pronikl k jádru problému. Kdyby se v Bergamu rozneslo, že se s Carinou vyspal a neoženil se s ní, jeho matka by už nikdy nemohla chodit se vztyčenou hlavou. Zničilo by jim to oběma dobrou pověst, kterou si s takovou námahou vybudovali. On by ztratil čest i domov. Zachoval by se v podstatě stejně jako otec. Utekl by před odpovědností a matku, které město konečně odpustilo, pokořil znovu. Je pravda, že ani v Bergamu se nikdo neoženil jen proto, že si to se svou milou rozdal, ale jestliže to vyšlo najevo, vypukl skandál. Zavlekl by svou rodinu i Carinu do hanby. Už nikdy by se neodvážila přijet domů a on by si netroufl podívat se matce do očí.

Najednou pochopil, že si ji opravdu musí vzít. Byl to jediný způsob, jak může napravit, co provedl. Vyžadovala to jeho čest a nic jiného než ji neměl.

Zmocnil se ho podivný klid. Ochutnal zakázané ovoce a musí nést následky. Nic jiného mu nezbývá.

Jestliže opravdu přijme odpovědnost, stane se nedílnou součástí rodiny, kterou vždycky miloval. Ale za jakou cenu? Bude z něj dobrý manžel? Nikdy si Carinu nezaslouží, ale snad bude stačit, když dokáže, že není jako jeho otec.

Musí to zvládnout.

V duchu poděkoval nebesům, že se na místě nezhroutil, zvedl hlavu a přikývl. „Ano. Ale dovol mi, abych to provedl po svém. Jestli si Carina bude myslet, že si ji beru na tvůj popud, odmítne mě. Víš, jak je umíněná.“

„Máš pravdu. Jdi za ní a požádej ji o ruku. Udělej ji šťastnou, na ničem jiném nezáleží.“

Její slova jím otřásla a po zádech mu přeběhl mráz. „Co když to pokazím?“ Natáhla se a vzala mu tvář do vrásčitých rukou. Z tmavých očí jí zářila moudrost a klid, kterých se chytil jako posledního stébla. „Myslíš, že bych ji nechala, aby si vzala někoho, kdo si ji nezaslouží? Musíš si víc věřit, Maxime. Tomu člověku, který tě opustil, se vůbec nepodobáš. Viděla jsem tě vyrůstat a jsem na tebe pyšná. Na to, jak si vedeš v práci a jak se staráš o matku.“ Lehce ho štípla do tváře, jako by byl batole. „Já vím, že jsi dobrý člověk a bude z

tebe skvělý manžel.“

Zachvěl se a chtěl zaprotestovat, ale slova mu uvízla v hrdle.

„Teď si dám dole snídani. Až budeš moct, přijď za mnou.“

Díval se, jak paní Conteová odchází, a pomalu se zhluboka nadechl. Pár vteřin počkal a pak se vydal vzbudit svou budoucí ženu.

Carina někde v dálce uslyšela Maxův hluboký hlas, ale díky endorfinům, které se jí do krve vyplavily při milování, byla příjemně obluzená a neodpověděla, jen zasténala do polštáře a protáhla se. Hlas zesílil, a tak se nakonec překulila na bok.

„Dobré ráno.“

Přes čelo mu padaly rozcuchané vlasy, pronikavé modré oči měly výraz, který nedovedla určit, a tak ho k sobě přitáhla a políbila na krásně vykrojená ústa. Tvrdé strniště jí poškrábalo citlivou kůži. Na okamžik zaváhal, jako by nevěděl, jak má reagovat, ale vzápětí ji přitiskl zpátky na matraci, lehl si na ni a polibek jí vášnivě oplatil. Chutnal po vzrušení a z nekonečných hodin milování na něm ulpěla trocha její vůně. Nakonec se od ní odtáhl a usmál se.

„Tvůj pozdrav byl lepší než můj.“

Zasmála se a pohladila ho po tváři. „Souhlasím. Kde mám kávu?“

„Hned ji přinesu, nechal jsem se rozptýlit. Rád bych ti ale nejdřív něco řekl.“

„Nemusíš.“ Věděla, co jí poví, a sevřelo se jí srdce. „Vypijeme kávu, oblékneme se a o včerejší noci už nikdy nebudeme mluvit,“ vyhrkla rychle, aby ho předešla. „Nedělej si starosti. Dostala jsem, co jsem chtěla, a jsem naprosto spokojená.“ Vynutila ze sebe smích. „Připadám si jako zkušená Američanka, která muže využije a s klidem pošle k vodě. Další fantazie, kterou si můžu škrtnout ze seznamu.“

Kupodivu nezaznamenala v jeho tváři žádnou úlevu. Místo toho se odtáhl, sedl si na pelest a začal si prohlížet její nahou nohu. Do očí se jí nepodíval.

„Pravidla se změnila, Carino. Aspoň pro mě.“

Zmocnil se jí zmatek. Posadila se a odhrnula si z tváře rozcuchanou hřívu.

„O čem to mluvíš?“

Odkašlal si a zvedl k ní oči. „Chci, aby ses za mě provdala.“ Užasle zamžikala. „Zbláznil ses?“

Třesoucí se rukou si promnul čelo. Je nervózní? Má strach, protože se vyspal s mladší sestřičkou svého nejlepšího kamaráda? „Na žádost o ruku můžeš takhle reagovat jenom ty. Ne, jsem při zdravém rozumu. Nehodlám předstírat, že se mezi námi nic nestalo. Jsme pro sebe jako stvoření. Pojď, vezmeme se. Tady ve Vegas.“

Léta doufala, že jí Max přesně tohle řekne. Cožpak každá žena nesní o tom, že ji po vášnivé noci požádá muž o sňatek? Je to dokonalý konec každého milostného románu. Tak proč se mu nevrhne do náruče a nadšeně nevykřikne, že souhlasí?

Protože ji instinkt varoval, že něco není v pořádku. Proč tak najednou změnil názor? Jak to, že zatvrzelého starého mládence za necelých čtyřiadvacet hodin popadla touha po manželství? Lehkomyslné já se radovalo a našeptávalo jí, že na důvodech nezáleží, ale neposlouchala ho. „Hm. Lichotí mi to, vážně, ale jestli se nechceš s naším vztahem skrývat, proč spolu prostě nezačneme chodit?“

Prudce zavrtěl hlavou. „Ne, to nejde.“ Čišela z něj panovačnost, která se jí moc líbila a nutila ji se podřídit. Nikdy by do sebe neřekla, že ji bude mužská dominance tak vzrušovat. Kdo by si to pomyslel? „Čekal jsem celý život, až si budu naprosto jistý, a už toho mám dost. Říkalas, že jsi mě měla vždycky ráda. Skočíme do toho rovnýma nohama, vezmeme se a budeme spolu žít.“

Co se to s ním stalo?

Carina těžce polkla, a ačkoli jí srdce bušilo jako zvon, klidně odpověděla:

„Proč ta náhlá změna? Vždyť jsme se dohodli, že spolu strávíme jen jednu noc. Tvrdil jsi, že se usadit nechceš. Poukazoval jsi na rozdíl věku, na Michaela, moji rodinu a svoji touhu po dobrodružství. Co se děje, Maxi?“

Vztyčil se nad ní, vzal ji za hlavu, přisál se jí ke rtům a začal je pustošit, dokud se k němu nepřitiskla a nezaťala mu nehty do ramen. Rozechvěla se touhou, zvláčněla, a když se na ni zadíval, měla pocit, že musí okamžitě udělat všechno, co jí jeho oči přikazují. „Změnil jsem názor. Chci tě napořád a se vším všudy. Nenech se prosit. Řekni, že souhlasíš.“

Otevřela ústa, aby řekla ano. Proč by měla odmítnout? Mnoho let po něm toužila a právě s ním prožila neuvěřitelnou noc. Byli ve Vegas, kde se lidé chovali bláznivě a svatby z náhlého popudu se konaly každý den. Možná

zjistil, že ji miluje? Jiný důvod k žádosti o ruku přece mít nemohl, nebo snad ano?

Ledaže…

Srdce se jí sevřelo, protože ji přepadly pochyby, které nechtěla podrobně zkoumat. Na druhé straně už nebyla tak naivní, aby uvěřila, že se do ní zčistajasna zamiloval a svobody se chce vzdát proto, že bez ní nemůže žít.

Odstrčila ho, posadila se a zkoumavě se na něj zahleděla. Tvářil se umíněně, jako by sjednával obchod, který rychle potřebuje uzavřít. Carina se podřídila instinktu, který jí říkal, aby ho vyzkoušela.

„Díky za nabídku, ale líbí se mi, jak to je. Počkáme a uvidíme, kam to povede. Nemusíme se přece po jediné bláznivé noci vrhnout do manželství.“

V modrých očích se mu zableskla panika a zaťal čelisti. „Posloucháš mě? Prosím tě, aby sis mě vzala! Říkám ti, že jsi ta pravá, a chci tě mít ještě dnes. Pojď se odvázat a udělat to tady ve Vegas. Jsme pro sebe jako stvoření a já si to konečně uvědomil.“

Naklonil se k ní a ona věděla, že než stačí zjistit, o co mu skutečně jde, zase ji omámí a souhlas si vymůže. Z pudu sebezáchovy se posunula na posteli dál a nastavila dlaně před sebe, aby k ní nemohl.

„Proč to musí být zrovna teď?“

Max zoufale rozhodil ruce. „A proč ne? Minulá noc potvrdila, že se k sobě skvěle hodíme.“

Srdce jí sevřel smutek. Lhal. Tvářil se, jako by kolem něj stála neviditelná zeď, a svaly měl napjaté jako před boxerským zápasem. Pak vyskočil a začal nervózně rázovat po místnosti. Takhle se zamilovaný muž nechová, pomyslela si pochmurně.

Co jí uniká? Max se netvářil jen provinile, ale zjevně ho ovládala panika, jako by se ocitl v pasti…

V pasti.

Carině se udělal v krku knedlík a těžce polkla. „Kdo to zjistil?“

Max na okamžik ztuhl, pak si vjel rukou do vlasů a znovu začal přecházet sem a tam. „Nevím, o čem mluvíš. Právě jsem tě požádal o ruku a ty mě vyslýcháš jako válečného zajatce. Tak mi promiň, jestli jsem z toho trochu vedle.“

„Byl to Michael? Zavolal sem?“

„Ne. Poslyš, nestojím o to, abychom spolu jen chodili. Chci s tebou žít, spát a pracovat. Tak to bude nejlepší, miláčku. Musíme se zachovat správně.“

Třesoucíma se rukama si omotala přikrývku kolem nahých prsou a poručila si rychle se sebrat.

„Okamžitě mi pověz pravdu, nebo přísahám, že dostanu hysterický záchvat,“ poručila mu přiškrceně. „Dlužíš mi to.“

Odvrátil se od ní a svaly na nahých zádech mu ztuhly. Potom vztekle zaklel a nakonec se k ní zase otočil. „Je tady tvoje matka. Brzy ráno sem přišla a nachytala nás.“

Carina zalapala po dechu a potřásla hlavou. „Dio, to snad ne! Co tady dělá?

Jak mohla vědět, kde nás najde?“

„Chtěla se s tebou vidět, než pojede k Michaelovi. Číslo tvého pokoje jí dal on.“

Roztřásla se strachem. Není divu, že ji požádal o ruku. Matka na něj určitě naléhala, aby splnil svou povinnost, a on podlehl. Nevěděla, jestli ji víc pálí vztek nebo pokoření. To si nemůže dopřát ani jedinou avantýru? Která žena musí ráno po promilované noci čelit matčinu hněvu? Na těle jí vyrazil pot z nervozity a zoufale zatoužila se obléct a o samotě si všechno promyslet. „Aha, už chápu,“ zašeptala, když se trochu vzpamatovala. V tichu pokoje dutě zazněl její smích. „Nic holce nezaručí vdavky tak jistě jako bdělá maminka. Nedělej si s tím hlavu, dám to do pořádku. Kde je?“

„Šla na snídani.“

„Promluvím si s ní a vyřeším to. Můžeš mi dát pár minut, abych se oblékla?“

Přešel k posteli a klekl si na zem. Při pohledu na jeho kamennou tvář se v ní svářila láska a hněv, že ji zradil a snažil se ji obloudit něžnostmi, které nemyslel vážně. Opravdu věřil, že je tak hloupá, aby z vděčnosti skočila do manželství? To ji pořád tak podceňuje?

„Musíš se za mě provdat, Carino.“

Oči jí hněvivě zablýskaly. „Ani náhodou. Teď jsem v Americe a jen proto, že jsme se spolu vyspali, si hned nemusíme běžet pro papíry k sňatku. Já si tě vzít nechci!“

Max sebou trhl, ale pořád se tvářil umíněně. „Tvoje matka na nic jiného nepřistoupí. Rodina na to přijde a zničí ti to pověst.“

„Prima, čistou jako padlý sníh jsem ji měla už dost dlouho.“

„To není legrace. Moje matka se to taky dozví a zlomí jí to srdce.“

V duchu mu dala za pravdu, ale hned na něj zas dostala zlost. Ať jde do hajzlu. Pevně zavřela oči a modlila se, aby se z té noční můry probudila.

„Smíří se s tím. Nějak jim to všem vysvětlíme. Náš život v Bergamu ani tady to neovlivní.“

„To bych jí nedokázal udělat. Nemůžu dovolit, aby si myslela, že jsem se obrátil zády ke všemu, v co věřím. Nemáme na vybranou.“

Otevřela oči. „Ale ano, máme. Teď mě prosím tě nech. Půjdu za matkou a slibuju, že tu záležitost urovnám. Dobře?“

Chvilku se na ni v ranním světle díval, pak přikývl a vstal. „Zkusit to můžeš, ale už teď vím, že to na věci nic nezmění,“ prohlásil rezignovaně.

Spojovací dveře se zavřely. Carina potlačila vzrůstající paniku, vyskočila z postele a rychle posbírala prádlo. Když si natahovala džíny, všechny svaly ji bolely. Oblékla si černé tričko a vlasy si svázala do uzlu, potom vklouzla do žabek a vyčistila si zuby. Nakonec zamířila dolů do jídelny.

Elegantní jídelně vévodily široké obloukové vchody a obrovská otevřená okna. Na hlavním podlaží stály nekonečné řady stolů s podnosy dobrot, které uspokojovaly i ty nejnáročnější chutě. Když procházela kolem a hledala matku, kuchaři s bílými čepicemi na hlavě jí kývali na pozdrav. Nakonec se jí oči zastavily na postarší ženě, která seděla sama na terase, před sebou tři talíře. Vedle ní ležela vyřezávaná vycházková hůl.

Při pohledu na matku, na niž se spoléhala celý život, Carinu zabolelo srdce. Matka se na ni usmála a přitáhla si ji k sobě, aby ji mohla políbit. Voněla sladkým javorovým sirupem a skořicovými rohlíčky. „Carinko, v životě jsem neměla tak dobré jídlo ani neviděla tak úžasný Velký kanál.“

„Ahoj, mami.“ Carina se posadila ke stolu naproti ní. „Co tady děláš?“

„Než pojedu k Michaelovi, chtěla jsem tě vidět a prohlédnout si tohle slavné město. Nikdy bych nevěřila, že je možné vybudovat uprostřed pouště takovou nádheru.“

„Ano. Později tě tady provedu, ale nejdřív ti musím říct skvělou novinku.“

„Jakou?“

„Budeme se s Maxem brát.“

Musela uznat, že se matka zachovala jako zkušený pokerový hráč. Rozzářila se a s předstíraným nadšením zatleskala. „No ne! Nevěděla jsem, že spolu chodíte. Mám takovou radost, beruško! Počkej, až to povím Venezii a Juliettě.“

„Myslíš, že bychom se svatbou měli počkat do Itálie, nebo ji uspořádat tady?“

„Určitě tady. Jen se rozhlédni, na svatbu je to tu dokonalé!“

„Mami, přestaň.“

Paní Conteová nehnula ani brvou, jen se na ni beze stopy výčitky tmavýma očima upřeně zadívala.

„S čím?“

„Já vím, co se stalo. Zjistila jsi, že jsem se s Maxem vyspala, a přiměla jsi ho, aby mě požádal o ruku. Jak jsi mohla? Jak jsi po něm mohla chtít, aby si mě uvázal na krk jako kámen?“

Paní Conteová si s odpovědí dala na čas. Vzdychla, odstrčila talíř a napila se kávy. „Nechtěla jsem tě oklamat, Carino,“ řekla nakonec. „Myslela jsem, že by bylo lepší, kdybys nevěděla, že s tím mám něco společného.“

Carina pobouřeně zalapala po dechu. „Vždyť je to jen tvoje práce! Podívej, strávili jsme sice spolu noc, ale ani jeden nechceme dlouhodobý vztah. Nehodíme se k sobě. Když se odvoláváš na jeho čest, nutíš ho k rozhodnutí,

které udělat nechce. Můžeme na to přece zapomenout. Když si tu záležitost necháš pro sebe, nikdo se o ní nedozví a nikomu to neublíží.“

Žena, která vychovala čtyři děti a vybudovala obrovskou firmu, přimhouřila oči a upřela na dceru přísný pohled. „Copak to nechápeš?“ zeptala se tak ledovým tónem, že se Carina roztřásla. „Vyspala ses s ním. Já tebe ani Maxima nevychovala k tomu, abyste utíkali před odpovědností. Jen proto, že jsi teď v Americe, přece nehodíš za hlavu všechno, co jsem ti vštěpovala. Tohle musíte napravit.“

Carině bušilo srdce tak hlasitě, že jí jeho tlukot zněl v uších. Zhluboka se nadechla a pokusila podívat se na to jako na obchod, který musí vyjednat, ať to stojí, co chce. Matka však bohužel byla nejsilnější protivník, s jakým se kdy setkala. „Mami, já ti nechtěla ublížit, ale teď už mám vlastní život. Nemůžu si Maxe vzít.“

„Proč?“

„Protože. Nemilujeme se. Když se dva lidi spolu vyspí, neznamená to, že spolu zůstanou celý život.“

Paní Conteová přikývla a založila si ruce na prsou. „V tom případě mi odpověz na jednu otázku,“ odpověděla chladně. „Jestliže jsi ochotná mě zklamat a vysmát se všemu, co jsme tě s tatínkem učili, musíš mi slíbit, že řekneš pravdu.“

Carina se zastyděla, ale zaťala ruce v pěst a přikývla. „Slibuju.“

„Podívej se mi do očí a pověz mi, že Maxe nemiluješ.“

Prudce vydechla, jako by dostala ránu pěstí, a napůl vyděšeně, napůl s úlevou na matku pohlédla. Vždyť je to tak snadné. Kdyby prohlásila, že je jí lhostejný, byla by volná… Samozřejmě by měla výčitky svědomí, že matku ranila, ale nemusela by dávat falešný manželský slib a předstírat lásku, kterou necítí.

Ne, nemiluju ho.

Otevřela ústa, aby to vyslovila, ale najednou se vrátila do dětství. Po otcově smrti se jí zhroutil svět a byla hrozně nešťastná. Michael se jí snažil pomoct, ale největší oporou jí byla matka, která laskavě a zároveň pevnou rukou držela rodinu pohromadě. Každý večer, kdy bylo Carině nejhůř a zoufale plakala, jí o otci vyprávěla. Milovala ho celý život a našla sílu o tom upřímně hovořit, přestože jí srdce muselo usedat žalem. A Carina si tehdy přísahala, že jednou bude stejně statečná jako ona.

Zatímco se jí na jazyku formovala slova, jimiž hodlala svou lásku popřít, srdce na ni křičelo, že je lhářka.

Matka čekala a předpokládala, že uslyší pravdu. Věřila, že se její dcera neukáže jako zbabělec a nezpronevěří se sama sobě.

Pořád Maxe miluje.

To poznání ji zdrtilo a smutek i bezmoc ji zaplavily jako tsunami, která ji hrozila zničit.

„Nemůžu,“ zašeptala zoufale.

Matka se natáhla, vzala ji za ruku a stiskla. „Já vím. Vždycky jsi ho milovala. A protože to vím, musím to manželství prosadit a ty se musíš snažit se s tím vyrovnat. Max k tobě chová hluboké city, Carinko. Nedovolím mu, aby to popřel a připravil tě o šanci na štěstí. Jestli s tou svatbou nebudeš souhlasit, zavolám jeho matce a povím všechno Michaelovi. Ublížíš spoustě lidí a nejvíc mně, protože mi zlomíš srdce.“

Carině se stáhlo hrdlo, najednou na ni padla obrovská únava a přestala se bránit. Měla chuť se rozplakat, vylézt matce na klín, jako když byla malá, a nechat se utěšovat. Jenže byla dospělá a s následky svých činů se musela vypořádat sama.

Už neměla na vybranou.

Maxe si vezme, ale to neznamená, že se jí to musí líbit.

Carina zaklepala na dveře Maxova pokoje.

Když otevřel a ustoupil, aby mohla projít, její slabé srdce vybuchlo touhou. Díky bohu si vzal něco na sebe, ale moc toho nebylo. Modré šortky mu visely nízko na bocích a odhalovaly svalnaté břicho. Tričko stejné barvy bylo zjevně hodně staré a sepraná látka mu lnula k ramenům a hrudi, jako by je hladila.

Carina potlačila nutkání se naklonit a vdechnout jeho vůni, směs mýdla, kávy a stopy pižma. Osprchoval se a vlasy měl vlhké a úhledně sčesané z čela.

„Tak co?“ Díval se jí do tváře a jednu nohu opíral o druhou.

„Měl jsi pravdu. Trvá na tom, abychom se vzali.“

Předpokládala, že se hrozně vyděsí a vztekle zakleje, že udělá něco, co by ji ospravedlnilo, aby zlomila matce srdce a přijala trest. Místo toho přikývl, jako by věděl, jak to dopadne, a smířil se s tím. „Já si to myslel. Dáš si kávu?“ Ukázal ke stolu, který mezitím pokojová služba prostřela. Pod stříbrnými poklopy byla míchaná vejce a vedle vázičky s jedinou bílou růží stála konvice.

Carinu zachvátil hněv. „Ne, to si tedy nedám! A nechci ani manžela, který o mě nestojí. Opravdu to hodláš podstoupit a vzít si ženskou, kterou sis sám nevybral?“

Zvedl šálek a zadíval se na ni. Jeho tvář jí připomínala masku, jež neprozrazovala jediné hnutí mysli. „Ano.“

„Proč?“

Napil se. „Protože se musím zachovat správně.“

Vzkypěl v ní takový vztek, že se přestala ovládat. „Jdi do hajzlu, Maxi! Vezmu si tě, ale vodit mě jako loutku nebudeš. A pamatuj si, že jsem tě nechtěla. Šlo mi jen o jednu noc milování, o víc jsem nestála. Tvůj soucit ani velkomyslnost nepotřebuju.“

Otočila se na patě a práskla za sebou dveřmi. Den jí uplynul jako v mlze.

Max vybral kapli La Capella, která vypadala, jako by ji do Vegas přenesli z Toskánska. Syté zemité tóny, podlahy z leštěného mramoru a lavice z mahagonového dřeva připomínaly Carině kostel doma. Stála před zrcadlem, na sobě dlouhé bílé šaty od Very Wang. Matka jí dlouho upravovala účes, jako by šlo o opravdovou svatbu, a prameny neposlušných lesklých vlasů jí stočila do načechraných kučer. Když jí položila na hlavu závoj posetý perličkami a zakryla jí tvář, nikdo neviděl slzy, které jí vhrkly do očí.

Vždycky si představovala, že až půjde k oltáři k milovanému muži, bude kolem sebe mít usměvavé sestry. Zastavila se ve vchodu a konečně pochopila, jak bylo její švagrové, když se snažila ovládnout záchvat paniky. Žaludek se jí sevřel a na čele jí vystoupil pot.

Potom zazněly varhany a Carina ve střevících od Ciccottiho s deseticentimetrovými podpatky a s pravými diamanty udělala krok zpátky, jako by se chtěla otočit a utéct. Ano, bude nevěsta na útěku. Stopne si náklaďák a někde daleko začne nový život. Změní si jméno, bude žít v utajení a –

Podívala se na Maxe.

Upřel na ni pronikavé oči sálající odhodláním, a to jí dalo sílu, aby se sebrala. Nadechla se a pak ještě jednou. Matka se do ní zavěsila, sevřela hůl a vydala se s ní k oltáři.

Max z ní oči nespustil a silou vůle ji přinutil, aby došla až k němu. Na sobě měl nažehlený černý smoking s rudými akcenty a v klopě růži. Byl ztělesněním elegance a mužské krásy.

Když odříkával slib, hlas se mu ani jednou nezachvěl. Myslela na to, jak je to všechno absurdní, a až do chvíle, kdy ji kněz vyzval, aby promluvila, si připadala jako ve snu. Jazyk se jí zadrhl. Opravdu to dokáže? Vezme si muže, který ji nemiluje? V hlavě jí horečně vířila spousta otázek a nedokázala se soustředit. V kapli nastalo ticho. Matka naklonila hlavu a čekala. Carině začalo bušit ve spáncích a lehce se zapotácela.

Lehký stisk Maxových prstů ji vzpamatoval. Pomaličku kývl, aby ji povzbudil k poslednímu kroku.

„Ano.“

Navlékl jí prsten s tříkarátovým diamantem a navždycky si ji přivlastnil.

Rty měl teplé, ale polibek jí dal naprosto nevinný. To byl formální konec obřadu, který jim měl navždycky změnit život.

Sawyer jim poskytl soukromou jídelnu. Známá kapela hrála staré italské písně, stoly se prohýbaly a víno teklo proudem. Svatební dort udělal osobně hotelový mistr cukrář.

Příštích několik hodin měla Carina pocit, že se dívá sama na sebe. Když to bylo třeba, usmívala se, ochotně zavolala Maxově matce a sourozencům, aby jim oznámila, že se vdala. Kvůli sestrám ze sebe vynutila šťastný smích, vylíčila jim, jak spolu tajně chodili, a mohla se přitom udusit. Celou tu dobu se jí Max jedinkrát nedotkl, a když spolu povinně tančili, skoro se na ni nepodíval. Lila do sebe šampaňské, aby zapomněla na to, co udělala, a pak konečně nastal čas, aby odešli do svého pokoje.

Obrovská postel jako by se jí posmívala. Ve vzduchu se pořád ještě vznášela vůně milování, nebo se jí to možná jen zdálo. Max stál před ní ve smokingu, krásný a půvabný, tak blízko, a přesto nekonečně daleko. Oči mu zářily takovou touhou, že se jí podlomila kolena a málem podlehla. „Tohle je naše svatební noc,“ zašeptal.

Představila si, jak ji svléká, roztahuje jí stehna a sklání hlavu, jak jí líbá klín a nakonec do ní hluboko vnikne a přiměje ji, aby zapomněla úplně na všechno kromě rozkoše.

Popadla z kbelíku láhev šampaňského, skopla z nohou střevíčky a posměšně se ušklíbla.

„Tak na nás, Maxie. Dobrou noc.“

Vztekle mu zasalutovala a s lahví v ruce odešla. Zavřela za sebou dveře a zamkla se, potom se svezla podle zdi na podlahu a do očí jí vhrkly horké slzy.

KAPITOLA DVANÁCT

Od svatby uplynuly dva týdny a Max si uvědomil, že se mu život opravdu změnil.

Měl rád jednoduchost a pořádek a životnímu stylu, který vyznával, odpovídalo zařízení jeho domácnosti. V ložnici stál nábytek z třešňového dřeva a o výzdobě se dalo říct, že je velmi prostá, ale teď se místnost rozzářila barvami – na podlaze se objevil oranžový koberec, na háčku za dveřmi visel jemný růžový šátek, na poličce stály flakony s parfémy a v rohu ležela hromádka střevíců.

Koupelna voněla po okurkách a melounu. Holicí strojek ze skříňky zmizel a místo něj tam teď stály kelímky s krémy a lahvičky s pleťovým mlékem. Když scházel po točitém schodišti do obýváku, všiml si, že na pohovce leží vedle ženských časopisů několik milostných románů s barevnými obálkami. Jeden zvedl, že ho dá do knihovny, ale pak se rozhodl, že se do něj podívá. Přečetl odstavec a ke svému překvapení zjistil, že mu začaly hořet tváře. Rychle knížku postavil na polici a šel do kuchyně.

Byla vzorně uklizená, jen na bílé žulové lince leželo několik drobečků chleba, jako by tam hodovala myška. Zamířil přes halu do zadní části domu. Carina si tam zabrala nejsvětlejší pokoj, udělala si z něj ateliér a trávila tam spoustu času. Max zaklepal na dveře a otevřel.

Stála v kaluži světla uprostřed pokoje a zírala na černé plátno. Max tu místnost používal v podstatě jen jako skladiště, ale Carina z ní krabice a další harampádí odnesla, sundala žaluzie a strhala tapety. Vdechla jí nový život a vytvořila si malířský ráj. Arkýřovými okny proudilo dovnitř slunce a odráželo se od broskvově vymalovaných stěn, u nichž stály police se zásobami malířských potřeb. Max sem nainstaloval stereo a teď se od zdí odrážela sexy skladba od Beyoncé. Na stěnách visely skici různých postav a jedna nedokončená krajinomalba.

Carina sevřela v prstech štětec namočený v mechově zelené barvě. Na plášti měla skvrny od barvy a šmouhy od uhlu, vlasy v rozcuchaném uzlu na temeni. Soustředěně tiskla rty, jako by už na plátně viděla, co zatím měla jen v hlavě. Max ji takhle neznal, a nedokázal z ní proto spustit oči. Rocky ležel u okna, kam dopadaly sluneční paprsky, a chrápal. Jak už Max zjistil, nejlepší přítel člověka ho ochotně zradil. Říkal si, že ho Carina musela snad zhypnotizovat, protože za ní chodil, ať se hnula, kam chtěla. Už bylo naprosto jasné, koho má radši.

Během pouhých dvou týdnů mu novomanželka převrátila život naruby. Byla trochu nepořádná. Nezavírala zubní pastu, střevíce vždycky skopla z nohou hned za dveřmi a nechala je tam ležet, a když házela kabát na věšák, nikdy se netrefila.

Také přišel na to, že se stejně jako on ráda dívá na detektivky a občas s chutí zhlédne i nějakou příšernou reality show. Často seděli před televizí s Rockym vedle sebe, pili víno a v blaženém tichu zírali na obrazovku. Gurmánská jídla, s nimiž experimentoval, už nemusel jíst sám, a když teď vařil pro ni, těšilo ho to mnohem víc.

Samozřejmě pořád čekal, že se co nevidět dostaví panika, poněvadž se musel vzdát starého způsobu života a vlezl do chomoutu. Předpokládal, že bude zuřit a přemůže ho nechuť nebo strach. Od té příšerné svatební noci, kdy ho Carina tak jedovatě zpražila, se od ní držel dál. Dosáhli jakéhos takéhos příměří a chovali se k sobě zdvořile a s respektem. Maxovi se ulevilo, že ho nenutí do falešných důvěrností, ale překvapilo ho, že se jí manželství tak příčí a jeho společnost je jí zjevně lhostejná. A už ho nepotřebovala ani v práci. Na své dilema, jestli má z firmy odejít, zřejmě nezapomněla, ale nemluvila o tom, a protože se nedopouštěla žádných vážných chyb, Max usoudil, že se možná rozhodla zůstat.

„Carino?“

Prudce se otočila a jemu se zastavilo srdce. S rozcuchanými vlasy, které jí padaly na ramena, se šmouhou uhlu na tváři a v košili pocákané barvou vypadala úplně jinak, než jak ji obvykle vídal. Ustřižené džíny odhalovaly opálená stehna a na bosých nohou svítily červeně nalakované nehty. Zamračila se na něj. „Co je?“

Přešlápl a najednou si připadal jako puberťák. „Jak ti to jde?“

„Já nevím.“ Roztomile nakrčila nos. Už si všiml, že takhle se vždycky tváří, když je na rozpacích. „To, co obvykle dělám, mě neuspokojuje. Mám pocit, jako bych se pomaličku dostávala někam dál, ale ještě si nejsem jistá, k čemu vlastně.“

„Neboj, zvládneš to.“

„Jednou jistě.“ Na okamžik se odmlčela. „Chceš něco?“

Panebože, proč si připadá jako idiot? Vnucuje se vlastní manželce, aby s ním vůbec ztratila slovo. Odkašlal si. „Vařím večeři. Myslel jsem, že si dáš přestávku.“

„Nenechal bys mi trochu? Teď toho nemůžu nechat.“

„Jasně. Ale neudři se.“

„Hm,“ zabručela roztržitě a přestala si ho všímat. Podráždilo ho to. Proč jí tolik vadí, že se musela vdát? Vždyť on se dosavadního života vzdal taky. „Za dva týdny otvíráme novou pobočku a odvedlas na tom dobrou práci, ale měla bys šetřit síly. Příštích pár dní zřejmě zase budeme pracovat do noci.“

Jako by si uvědomila, že se mu zapomněla zmínit o nepodstatné maličkosti, mávla lhostejně rukou. „Jo, vypadlo mi to z hlavy, ale měl bys vědět, že z firmy odcházím.“

Zarazil se. „Cože?“

Projela si rukou vlasy a na několika pramenech ulpěla červená barva.

„Promiň, chtěla jsem ti to říct dřív. Zoufale mě to tam nebaví. Zítra si promluvím s Michaelem. Zůstanu, dokud neseženeš dobrou asistentku.“

Zůstal na ni ohromeně zírat. Kdy se rozhodla? Od té doby, co se vrátili z Vegas, už nezůstávala v kanceláři tak dlouho jako dřív. Všechny úkoly plnila svědomitě, ale Max viděl, že ji někdejší zápal nadobro opustil. Když si uvědomil, že už ji v práci neuvidí, zhoupl se mu žaludek, zároveň k ní však pocítil obdiv. Vzpomněl si na jejich společnou noc a v duchu se hořce usmál. Tehdy se mu nahá schoulila v náručí a svěřila se, že má ohledně své budoucnosti v La Dolce Maggie pochybnosti. Teď se rozhodla, jak s ní naloží, a zmínila se mu o tom jen tak mimochodem. Zmocnila se ho hluboká touha, ale nevěděl, co si s ní počít. „Co budeš místo toho dělat?“

Carina se zasmála a oči jí zasvítily vzrušením. „Pracovat v Alexině obchodě BookCrazy.“

„Páni! Věděl jsem, že Alexa potřebuje pomoc, když teď bude mít druhé dítě, ale netušil jsem, že tam za ní chodíš.“

„Zastavila jsem se u ní začátkem týdne a zjistila jsem, že její účetní je k ničemu a nadělala v účtech příšerný binec. Slíbila jsem, že to dám do pořádku, a když jsem tam pár hodin pobyla, uvědomila jsem si, že se mi tam moc líbí.“

Když viděl její radost, usmál se. Neustále ho překvapovalo, jak se ve chvilce dovede z chladné manažerky proměnit v nadšenou ženu plnou života a lásky. „To je jasné. Knihkupectví představuje dokonalou syntézu byznysu a tvořivosti.“

„Přesně tak. Příštích pár týdnů se budu zaučovat a vyzkouším si, jestli mi to půjde.“

„Určitě ano. Daří se ti všechno, na co sáhneš,“ odpověděl upřímně.

„Díky.“

Dívali se jeden na druhého a Max po ní zoufale zatoužil. Koneckonců byli manželé a měli spolu žít až do smrti. Při milování si báječně rozuměli, tak proč by si měli sex odpírat?

Carina si uvědomila, že to mezi nimi začíná jiskřit, a pomalu se nadechla. Napětí vzrostlo, Max dostal erekci a chtěl se milovat. Při představě, že by ji mohl položit na pracovní stůl a vniknout do ní, se mu celé tělo napjalo a připadal si jako hřebec, který se chystá obskočit klisnu. Udělal krok dopředu a oči mu potemněly příslibem rozkoše.

Obrátila se k němu zády. „Děkuju, že ses na mě přišel podívat, ale teď už se musím vrátit k práci.“

Max potlačil zaklení. Jak dlouho tenhle stav věcí potrvá? Jak dlouho ho Carina hodlá trestat za to, že se museli vzít? Zřejmě by jí měl ukázat, o co přichází, a přesvědčit ji, že jsou pro sebe do postele jako stvoření.

Asi nastal čas, aby svou manželku svedl.

Chvilku čekal, ale Carina si ho nevšímala a začala na prázdné plátno prudce nanášet červené čáry. Nechal ji tam ve slunečním světle samotnou a přemítal, co si s ní počne.

Co tomu schází?

Carina se dívala na obraz před sebou. Po technické stránce nebyl špatný, ale něco mu chybělo. Prostě to nebylo ono.

Zakroutila hlavou a rozhlédla se. Kolik je hodin? Slunce už dávno zapadlo a naposledy se na ni Max přišel podívat kolem večeře. Pohled na hodinky jí potvrdil, že pracovala několik hodin.

Zachvěla se zklamáním. Pustit se znovu do malování po tak dlouhé době nebylo snadné. Když se přihlásila na ekonomii, neměla času nazbyt, navíc doufala, že ji zaujmou vyhlídky na slušnou kariéru, a tak raději na štětec ani nesáhla.

Nemohla se víc mýlit. Chuť se vrátila s ještě větší silou, jenže za ta léta ztratila řemeslnou zručnost a portréty, které dřív dělala, se jí nedařily. Zapsala se tedy do kurzu, kde znovu získala základní dovednosti, od nichž se mohla odrazit. Díky nové práci v BookCrazy a malování měla pocit, že se její život konečně ubírá správným směrem. Však už bylo na čase.

Když si ovšem odmyslela to povinné manželství.

Vzpomněla si, jak za ní Max odpoledne přišel. Vypadal senzačně a zjevně ji hodlal svést. Musela sebrat všechnu sílu, aby se k němu otočila zády, ale nic jiného jí nezbývalo. Nechtěla, aby si myslel, že je pořád to roztomilé sladké štěňátko, které přiběhne, sotva na něj kývne prstem. Usilovala o něj celý život a už ji to vyčerpávalo. Musí si zachovat chladnou hlavu a rozhodnout se, jak s jejich vztahem naloží. A tentokrát bude po jejím.

Vzdychla a pohlédla na sebe. Panebože, vypadá příšerně. Rocky se probral z několikahodinového spánku, zvedl hlavu a zívl. Zasmála se, klekla si k němu a drbala ho na hrudi, až našla místečko, kde mu to dělalo zvlášť dobře, a začal v extázi škubat nohama.

„Asi na něj budu žárlit.“

Zvedla hlavu. Max stál ve dveřích a v ruce držel sklenici. Vzal si staré levisky, které mu padaly na úzké boky, a na širokých prsou se mu napínalo bílé tričko. Byl bosý.

Její tělo okamžitě zareagovalo, ochotné se podvolit. Podezřívavě se na něj podívala. „Rocky bude mít vždycky přednost. Co to máš?“

V očích mu zatančily plamínky a jí se rozbušilo srdce. „Nevečeřela jsi, tak jsem ti přinesl něco dobrého, aby sis zvedla hladinu cukru.“

„To je od tebe hezké.“

„Viď? Chceš ochutnat?“

Zamračila se na sklenici a pak na něj. „Co je to?“

„Čokoláda,“ odpověděl tiše a pomalu.

V podbřišku jí zatrnulo. Zhoupl se v bocích a horkýma očima ji přejel od vlasů až ke špičkám prstů na nohou. Chtěla si odkašlat, ale vyschlo jí v krku. Ten chlap by se měl zakázat, pomyslela si zlostně.

„Nemám hlad,“ vypravila ze sebe s námahou.

„Lhářko.“

Dostala ještě větší vztek. „Já to myslím vážně, Maxi. Proč se nesebereš a nejdeš dělat, co ti jde nejlíp? Běž zachránit někoho, kdo to potřebuje.“

„Nemám zájem.“

Ta slova ji spálila jako sálající oheň. Zvedla prudce hlavu a zaskřípala zuby. „Tak co chceš?“

„Tebe. Teď hned. Svlékni se.“

Ztuhla. „Cože?“ Aniž z ní spustil pohled, pomalu k ní přistoupil blíž. Připomínal jí šelmu, která se co nevidět vrhne na kořist. Zaťala ruce v pěst a třaslavě se nadechla. Zastavil se těsně u ní, očima jí přikázal, aby poslechla, a ona se musela vší silou držet, aby to neudělala. Panebože, proč ji jeho panovačnost tak vzrušuje? Proč v ní všechno křičí, aby se podvolila?

„Povím ti, co chci, Carino. Už týdny ležím v posteli s erekcí. Pořád musím myslet na tu noc a představovat si, kolika způsoby bych ti mohl udělat rozkoš.“

Polilo ji horko, ňadra se jí napjala a bradavky ztuhly, takže ucítila, jak se třou o podprsenku. S očima stále upřenýma do jejích k ní sklonil hlavu, ale kousíček od jejích úst se zastavil. Obklopila ji jeho vůně a zatočila se jí hlava. Přitiskl jí palec na dolní ret a přejel po něm. „Já vím, že se zlobíš. Vím, že jsem to zkazil. Ale tolik tě chci, že ztrácím rozum. Proč bychom se nemohli pomilovat?“

Řekla si, že mluví pravdu. Tomu, že po ní fyzicky touží, mohla věřit. Přitiskl se jí penisem ke stehnu a její tělo se rozplakalo touhou po naplnění. Po úžasném sexu. Po ničem víc ani míň.

Stejně jako tomu bylo tehdy v noci.

Zaváhala. Může se pustit do tak nebezpečné hry, když ví, že ho pořád ještě miluje?

Natáhl ruku, vzal ze stojanu čistý štětec, položil jí ho na tvář a lehounce ji pohladil. Zachvěla se a od hlavy k patě jí proběhlo vzrušení, které ji rozpálilo doběla. „Řekni ano. Protože já si chci hrát.“

Podlomila se jí kolena a hlavou jí blesklo, že se chová přesně jako hrdinka z nějakého zamilovaného románu. Jestlipak omdlí nebo si při polibku stoupne na špičky s jednou nohou ohnutou v koleni? Hned nato se však roztřásla, a když vzrušení doputovalo do klitorisu, nemohla dát jinou odpověď, než jakou po ní vyžadoval.

„Ano.“

Rozepnul jí plášť a hodil ho na podlahu, pak jí přetáhl přes hlavu tričko. Chviličku se díval na černou krajkovou podprsenku, potom sáhl dozadu, jediným obratným pohybem ji rozepnul a Carina sykavě vydechla. Vzal jí ňadra do dlaní, nazvedl je a začal hladit, dokud se jí z hrdla nevydral první sten. Pak sklouzl jednou rukou dolů, rozepnul jí zip na šortkách a stáhl je.

Stála před ním v černých tangách a tváře jí hořely ruměncem. Sehnul se a líně jí zajel jazykem do úst. Z chuti kávy a máty se jí zatočila hlava, přitiskla se k němu a za trest ho kousla do rtu. Když se od ní odtáhl, v očích mu plál divoký svit. „Jsi tak nádherná. Teď si tě prohlédnu. Všude.“

Napůl opilá jeho hořícíma očima si kalhotky poslušně sundala.

Dlouho se na ni díval a hladově ji hladil. Na rozdíl od ní zůstal oblečený, takže měla pocit, že ji ovládá, a to ji vzrušovalo stejně jako to, co dělal. Se spokojeným úsměvem sáhl do kapsy a vyndal dlouhý hedvábný šátek.

Rozšířily se jí oči. „Chceš napodobovat Padesát odstínů šedi?“ zašeptala. Zasmál se. „Panebože, já tě zbožňuju. O tom si ještě můžeme promluvit,

ale dnes ti jen zavážu oči a trochu tě vyzkouším. Věříš mi?“

Zaváhala, ale pak si připomněla, že nejde o nic jiného než o sex. „Ano.“

Když jí přiložil šátek na oči a volně ho zavázal, obklopila ji temnota a chviličku jí trvalo, než se zorientovala. To, kde Max je, poznala podle vůně a tepla jeho těla. Pak uslyšela šroubování víčka, něco cinklo a nakonec zašustilo šatstvo.

„Uvolni se a užívej si to,“ řekl chraptivě s ústy až u jejího ucha. „Pověz mi, co cítíš.“

Zhluboka se nadechla a slabě zasténala. „Čokoládu.“

„Výborně. Teď ochutnej.“ Dal jí trochu na jazyk a v ústech se jí rozprostřela hořkosladká chuť.

„Hm.“ Olízla si dolní ret. „Moc dobré.“ Sykavě se nadechl. „Teď je řada na mně.“

Otevřela pusu a čekala, ale marně. Za okamžik ji překvapilo pohlazení štětce na bradavce. Trhla sebou, ale dráždění neustávalo. Pochopila, že jí čokoládu nanáší na prsa. Začala sténat a bradavky jí v očekávání ztuhly. „Jsi krásná,“ zamumlal a pak ucítila, jak z ní horký a mokrý jazyk čokoládu líže. Prohnula se v pase a musela se ho chytit za ramena, aby udržela rovnováhu. V rozkroku ji začalo bolet, zvlhla a roztřásla se.

„Máš pravdu, miláčku, ta čokoláda je skvělá.“

„Parchante.“

Tiše se zasmál. „Za to zaplatíš.“

Nemluvil do větru. Pomaloval jí i druhou bradavku, začal ji sát a jazykem přitom kroužil tak dlouho, až začala prosit o slitování. Štětec se stal nástrojem mučení a orgasmické extáze. Nakreslil linku mezi ňadry až do pupku a pak ji slízal, ochutnal břicho a stehna. Nakonec ucítila jeho horký dech v klíně, ale

nevšímal si jejích proseb a prozkoumal jamku vzadu pod kolenem, lýtko, a dokonce i kotník.

Carině se točila hlava a nevnímala nic než jeho hlas a doteky, jimiž se nechala slepě vést k vrcholu rozkoše. Když dospěla až téměř k němu, zaúpěla a roztřásla se nedočkavostí, až jí dovolí na něj vystoupit.

„Prosím! Já už to nevydržím.“

Umlčel ji tím, že jí čokoládu nanesl na rty a pak ji hladově začal líbat, takže se o sladkou chuť podělili. V očích ji pálily slzy bezmoci. Najednou ji zdvihl a udělal s ní pár kroků. Uslyšela, jak chřestí štětce a padají sklenice. Potom ji přitiskl na něco tvrdého a jí rychle došlo, že ji položil na stůl. „Už jsme skoro skončili. Zbývá už jen jedno místo, které jsem neochutnal.“

„Ne!“

„Ale ano.“ Roztáhl jí nohy a začal štětcem hladit klitoris, potom zajel dovnitř. Zaryla si nehty do dlaní a zaťala zuby, aby nezešílela.

Nakonec ucítila jeho ústa.

Vykřikla a okamžitě jí projela tak intenzivní slast, že se začala v křečích třást a slzy, které až dosud zadržovala, jí začaly téct po tvářích. Držel ji v náručí, dokud orgasmus neodezněl, potom uslyšela, jak se něco trhá a Max kleje. Vzápětí do ní vnikl a přirazil.

Znovu se jí zmocnilo vzrušení a tentokrát dospěli k vyvrcholení současně. Carina měla pocit, že se čas zastavil, nevěděla, jestli uplynuly vteřiny či celé hodiny. Šátek se uvolnil. Zmateně zamžikala.

Před sebou uviděla jeho tvář. Silné obočí, vystouplé lícní kosti, ostře řezané čelisti a smyslné plné rty, které by rozplakaly i Michelangela. Ušklíbl se. „Chutnala ti čokoláda?“

Vyprskla smíchem. „Ty jsi vážně parchant, viď? Kam se na tebe hrabe Christian Grey.“

„Mám sice podobné jméno, ale nikdy bych ti neřekl: ‚Zatím nashle, zlato‘,“ odpověděl vesele.

Zůstala na něj užasle zírat. „Tys tu knížku četl!“

Zatvářil se uraženě. „Viděl jsem to na Twitteru. A vůbec, nerozčiluj mě, nebo tě zmučím mraženým krémem.“

Carinu to okamžitě zaujalo a hned ji napadlo, jestli je úplně normální.

Pomohl jí ze stolu a něžně jí odhrnul vlasy. Najednou pochopila, jak si představuje jejich budoucí vztah a že s tím vlastně před chvílí vyjádřila souhlas. Nepodepsala právě smlouvu s ďáblem? Najednou zatoužila rychle se obléct. Opravdu by mohla oddělit sex a city, které k Maxovi chová? Zmocnila se jí panika. „Maxi, já –“

„Dneska už ne, miláčku.“ Zjevně věděl, o čem s ním chce mluvit, protože ji rychle vzal do náruče. „Teď tě odnesu do postele a ukážu ti, co ještě jsem se z erotických románů naučil.“

Přitiskla se k němu a rozhodla se, že pochybnosti prozatím pustí z hlavy.

„Máte s Carinou nějaké problémy?“

Setkali se v pracovně. Velká okna vedla do zahrady a dovnitř pronikal bzukot včel a zurčení vody. Michael podal Maxovi sklenici koňaku a oba se posadili do obrovských kožených křesel. V místnosti panovalo ticho a klid. Kolem stěn stály knihovny vysoké až ke stropu, na stolcích červené lampy ve stylu art deco a u zadní stěny se nacházelo křídlo. Ve vzduchu se vznášela vůně kůže, papíru a leštěnky na dřevo s přídechem pomerančů.

Když Carina bratrovi oznámila, že z firmy odchází, požádal Maxe, aby se s ním po práci sešel. Ten souhlasil, protože věděl, že nastal čas si leccos vysvětlit. Už dlouho musel před Michaelem spoustu věcí tajit a měl toho právě dost. „Proč se ptáš?“

„Má přece zdědit podnik. Napřed jsem si myslel, že jí dám čas, aby se vypořádala s tou svou touhou malovat. Teď tvrdí, že bude pracovat v Alexině knihkupectví, a to mi dělá starosti, protože jsem jí chtěl La Dolce Maggie přenechat jako své zástupkyni. Je to její podíl na rodinném jmění.“

Maxovi se stáhlo hrdlo. Krev není voda a on tu správnou neměl. Nezáleželo na tom, že dřel jako kůň a na úspěchu firmy měl nezanedbatelné zásluhy. Conteovi se k němu chovají, jako by k nim patřil, ale za svého ho považovat nebudou, i když se oženil s Carinou. Jestli mu Michael nechce předat kormidlo, měl by se poohlédnout po jiné práci. Mohl by vybudovat vlastní podnik. Ale v žádném případě nedovolí, aby Michael jeho manželkou manipuloval.

„Zapomeň na to,“ prohlásil chladně. „Když u nás nechce pracovat, je to její věc.“

Michael, který byl zvyklý vždycky dostat, co chce, mávl rukou. „Můžeš mi pomoct ji přesvědčit.“

„Ne.“

„Cože?“ Michael se na něj nechápavě díval.

Max se k němu v křesle naklonil. „Řekl jsem ne. Malování ji baví. A hádej co? Je skvělá, má velký talent. A už se od nás všech naposlouchala dost řečí, že je to jen pěkný koníček. Objevuje, co v sobě má, a mně se líbí se na to dívat. A jestli pro tebe nejsem dost dobrý, abys La Dolce Maggie svěřil mně, protože mi v žilách nekoluje tvoje krev, odejdu taky.“

Michael sebou trhl, jako by dostal ránu. „Scusi? O čem to mluvíš?“

„Dej tu svou drahocennou firmu manželce nebo dětem. Už mě nebaví čekat, jestli moje zásluhy jednou oceníš.“ Max se neradostně zasmál. „Je to zvláštní. Konečně vím, jak se Carina celá ta léta asi cítila. Pořád se snažila dosáhnout od rodiny uznání, ale nikdy se jí to nepodařilo. Nech ji na pokoji.

Měla by se přestat ohlížet na to, co po ní kdo chce, a konečně dělat, co chce sama.“

Michael postavil sklenici na tácek a podíval se mu do očí. „Netušil jsem, jak se na věci díváš. Proč jsi nikdy nic neřekl?“

„Chtěl jsem, abys uznal moje kvality bez ohledu na naše kamarádství.“

Michael vypustil z úst proud barvitých nadávek. „Celou tu dobu jsem na tebe spoléhal a nikdy jsem se sám sebe nezeptal, jestli ti tvá role vyhovuje. Protože ty jsi rodina, Maxime. Jsi můj bratr, kamarád a moje pravá ruka. Jistěže firma patří i tobě, jen mě nikdy nenapadlo dát to oficiálně na papír. Mi dispiace. Co nejdřív to napravím.“

Maxe ohromilo, jak ochotně Michael souhlasil. Nemohl uvěřit, že se celá léta trápil zbytečně a šlo jenom o to, že se Michael jako typický chlap řítil životem a nikdy mu nepřišlo na mysl nahlas vyslovit, co pokládal za samozřejmé. To, o čem Max tak dlouho snil, měl na dosah ruky. Stačilo ji jen natáhnout a vzít si to.

Teď by ale měl vyložit na stůl úplně všechny karty.

„Ve Vegas jsem se s Carinou vyspal.“ Sám se divil, že měl odvahu to vyslovit.

Michael naklonil hlavu. Otevřeným oknem pronikl dovnitř ostrý ptačí hvizd. „Co to vykládáš? Ve Vegas jste se přece vzali.“

Max si strčil ruce do kapes a podíval se příteli do očí. „Ještě před svatbou.

Považovali jsme to jen za záležitost na jednu noc.“

Michael vstal a přešel přes vínově červený orientální koberec. Ve snědé tváři se mu nepohnul ani sval, ale v očích mu svítil chladný vztek. „Tys ji svedl? Na služební cestě, na kterou jsem vás poslal?“

„Ano.“

„Ale miloval jsi ji, jinak by ses s ní přece neoženil, ne?“

„Ne. Tvoje matka nás druhý den ráno nachytala a přesvědčila nás, že se vzít musíme.“

„Ani jsi ji nemiloval?“ zasyčel Michael zuřivě. „Choval ses k ní jako k jedné z těch svých laciných holek? A já ti tolik důvěřoval!“ Výhrůžně ztlumil hlas. „Okamžitě vysyp, jak to bylo.“

„Ne.“

Michael sebou trhl. „Cos to řekl?“

Max nehnul ani brvou. „Teď už to není tvoje starost. Do mého vztahu s manželkou se nemáš co míchat. Dlužil jsem ti pravdu, ale pokud jde o firmu, nebudu do Cariny hučet, aby se do ní vrátila. Musí jít vlastní cestou a já ji v tom hodlám podporovat.“

Výraz v Michaelových očích ho bodl do srdce jako ostrý nůž. „Jak se opovažuješ se mnou takhle mluvit? Věřil jsem, že Carinu ochráníš, a tys ji

využil. Oženil ses s ní bez lásky a zradil naše přátelství.“ Michael na něj napřáhl prst a ruka se mu přitom třásla. „Strašně jsi mě zklamal.“

Max si vzpomněl na scénu z Kmotra a najednou věděl, jak se musel Fredo cítit. Do hajzlu, pěkně to zbabral. Podíval se kamarádovi přímo do očí a odmítl pohledem uhnout. Neměl na vybranou. Musel se za Carinu konečně postavit a bránit ji. „Promiň, Michaeli, nechtěl jsem ti ublížit. Ale tohle je naše záležitost, ne tvoje.“

„Chtěl jsem ti dát ve firmě podíl a udělat z tebe partnera! Takhle projevuješ loajalitu k podniku a úctu k mé rodině?“

Max potlačil hněv a pokusil se zachovat klid. „Nezapomínej, že je to i moje rodina. Carina je teď moje žena.“

„Nevím, jestli za těchto okolností spolu můžeme ještě pracovat. Přestal jsem ti věřit, takže to asi nepůjde.“

Sen o podílu v La Dolce Maggie se rozplynul tak rychle, že se z toho Maxovi zamotala hlava. Kdyby situaci podrobněji vysvětlil, Michael by ho třeba líp chápal. Mohli by to pořádně probrat a –

Ne.

Vždyť zrovna minulou noc se s ní miloval a pak ji až do rána držel v náručí. Provokovala ho k hněvu, dala mu poznat strhující vášeň, dovedla ho rozesmát, a když vzpomínal na otce, uměla ho utěšit. Díky ní jeho život dostal smysl. Líbilo se mu dlouho s ní vysedávat u večeře a mluvit o práci nebo se dívat, jak si hraje s Rockym. Radši by šel do pekla, než zradil její křehkou důvěru a prodal ji za partnerství ve firmě. Michael už neměl právo jí něco nařizovat.

Ani jemu.

Max se neradostně zasmál. Vědomí, že už mu na podílu ve firmě nezáleží, ho samotného překvapilo. „Mně je to jedno.“

„Scusi?“

„Jestli se mnou už nemůžeš pracovat, chápu to. Carina pro mě znamená víc.“

Michael přimhouřil oči. „Co to říkáš?“

„Nedávej mi podíl, klidně mě vyhoď, prostě dělej, jak myslíš. Ale nepleť se Carině do života a nechej ji, aby o sobě i o našem manželství rozhodovala sama.“

Otočil se na patě, odešel z místnosti a na Michaela se ani nepodíval. Lhaní a ospravedlňování měl už plné zuby.

Dělal to tak dlouho, že mu to vydrží na celý život.

KAPITOLA TŘINÁCT

Vyspala se s Maxem. Znovu.

Carina jela domů z práce v BookCrazy, a zatímco přemýšlela o své situaci, nepřítomně ťukala prsty na volant. Pořád ještě nemohla Maxovi odpustit, že ji požádal o ruku pod matčiným nátlakem a přitom se ji snažil přesvědčit, že to dělá z lásky, ale vzrušení v jeho očích způsobilo, že okamžitě ztratila hlavu a vzdala se mu. Jeho tělo nelhalo. Proč by se s ním tedy nemohla těšit? Vždyť jsou manželé, prokristapána.

V koutku duše však dobře věděla, proč by s ním do postele chodit neměla. Protože ho pořád ještě miluje.

Odjakživa ho milovala, a to se nezmění. Nikdy city k němu nepřekonala a bylo jí jasné, že ji budou jako kříž tížit navždycky. A to, že s ním poznala sex, věci jen zhoršilo. Nedokáže si od něj udržovat odstup a získat sílu a odvahu, které zoufale potřebuje.

Kupodivu ve všech ostatních ohledech se silnější cítila. Odejít z La Dolce Maggie pro ni bylo hodně těžké, ale zvládla to. Vsadila by se, že Michael ji bude ještě přesvědčovat, aby se vrátila. Přemlouvala ji i Julietta, která jí jen kvůli tomu zavolala z Milána. Ale debaty s nimi Carině jen potvrdily, že se rozhodla správně. Malování jí šlo občas líp, občas hůř, ale díky kurzu konečně pochopila, že se musí bez ohledu na morální zábrany pokusit ztvárnit to, čeho má plnou duši. Erotické fotografie v Sawyerově kanceláři ji vzaly za srdce a obrazy, které teď malovala, v ní vzbuzovaly stud i pýchu. To, že touží po dominantním milenci a bude dělat erotické umění, by do sebe nikdy

neřekla.

Jistotu jí dodávala i práce u Alexy. Konečně našla dokonalé propojení byznysu a něčeho tvůrčího. Využívala svých ekonomických znalostí, aby Alexe pomohla, a přitom se pohybovala ve světě knih.

Kdyby se nevdala ze špatných důvodů, všechno by bylo senzační.

Je blázen, že Maxe neopustí? Proč si prostě nesbalí kufry a neodstěhuje se? Toužila po jeho lásce a žít s ním v jedné domácnosti pro ni byla hotová muka. Do hajzlu s tím. Odejde od něj, pustí ho z hlavy a bude si žít po svém.

Lže sama sobě.

Musela si přiznat, že není na odchod připravená. Kvůli nepatrné jiskřičce naděje se ještě nedokázala s Maxem rozloučit. Nedrží celá léta při životě stejný důvod i oběti mučení? Naděje, že jednou uniknou a zachrání se? Ano, její bolavá duše se dosud nechtěla snu o milovaném muži vzdát. Stačilo, aby si připomněla, že ho možná už nikdy neuvidí.

Ještě to nezvládne.

Carina si vzdychla, zaparkovala na kruhové příjezdové cestě a vydala se po dlážděné cestičce ke vchodu. Kolem domu rostly bujné růžové keře a pichlavé borovice, cestičku lemovaly miniaturní fontánky a zvuk zurčící vody Carinu uklidňoval. Moc ráda si nosila stojan k bazénu a malovala venku. Teď si rychle spočítala, že než půjde do knihkupectví na druhou směnu, může vyšetřit hodinku a kreslit si.

Vytáhla z kabelky klíče.

A vtom se to stalo. Přímo před ni spadl pták.

Když sletěl z oblohy a zůstal na dlažbě ležet, Carina vyděšeně couvla. Sněhobílá holubice se zkroucenou nožkou zvedla hlavičku, potom znovu klesla na zem a znehybněla.

„Bože můj.“ Carina pustila kabelku a klekla si. Zjistila, že holubička pořád ještě žije. Třesoucími se prsty ji začala opatrně ohmatávat a prohlížet a přitom si všimla, že má kolem nožky kroužek s číslem. Jedno křídlo trčelo v nepřirozeném úhlu, takže bylo asi zlomené. Nohy i drápky vypadaly v pořádku. Nikde nebyla vidět kapka krve, ale holubička měla zavřené oči.

Carina ji opatrně vzala do dlaní a odnesla dovnitř, rychle našla starý měkký ručník a položila ji na něj. Se slzami v očích zavolala veterináři a pak zběžně prohlédla internet, jestli tam nenajde nějaké rady, jak si v takové situaci počínat.

Nakonec znovu popadla telefon a vytočila Maxovo číslo.

„Potřebuju, abys přijel domů. Musíš mi pomoct.“

„Už jedu.“ Zavěsila a čekala.

„Tak co myslíš?“

Carina se dívala na holubičku, která teď ležela ve velkém akváriu a zlomené křídlo měla zafixované náplastí. Oči měla otevřené, ale trochu zastřené, jako by nevěděla, co se s ní děje. Max si prohlédl číslo na kroužku a zapsal si ho. „Podle mého se už víc udělat nedá. Doktor říkal, že vnitřní zranění nejspíš nemá, a až se jí křídlo zahojí, můžeme ji poslat zpátky. Zjistíme, jestli podle toho čísla najdeme majitele.“

Carina si nervózně mnula ruce a nespouštěla z holubičky ustarané oči. Max ji vzal do náručí. Opřela se mu o prsa a nadechla se známé vůně. „Dobře to dopadne, uvidíš. Ne nadarmo tě nazývají zaříkávačkou zvířat. Jestli má naději, tak jen díky tobě.“

Když Carina uslyšela přezdívku, kterou jí kdysi dali sourozenci, usmála se a na okamžik se k němu přitiskla. „Promiň, že jsem tě vytrhla z práce.“

Vtiskl jí polibek na temeno. „Jsem rád, žes mi zavolala,“ zamumlal.

Najednou ucítila, že ji přestal hladit konejšivě a má erekci. Ztuhla a ve vzduchu začalo třaskat napětí. Panebože, tolik ho chtěla! Toužila sundat mu

červenou kravatu a proužkovaný oblek, sednout si mu na klín a souložit, dokud nezapomene, že se s ní nechtěl oženit a nemiluje ji. Za zavřenými víčky jí hořela vzpomínka na to, jak jí sál čokoládu z bradavek a z klína, jak ji celou noc něžně objímal, jako by věděl, že potřebuje víc než jen sex. Prudce se

nadechla a odstrčila ho.

„Ne.“

Zaťal pěsti, celý se napjal a odvrátil pohled. Mlčela, a tak nakonec promluvil sám. „Promiň. Můžu počkat, dokud nebudeš chtít, jen mi… hrozně mi chybíš.“

Srdce se jí rozechvělo, ale hned nato se jí zmocnil hněv. Ať jde ten chlap někam! „Nevykládej! Chybí ti jedině to, že mě nemůžeš komandovat, neběhám za tebou jako hárající fenka a není po tvém. Nejednej se mnou jako s blbečkem a nepředstírej, že ti někdy šlo o víc.“

Svraštil čelo. „Jak můžeš o sobě takhle mluvit?“ zeptal se chladně. „Máš právo se zlobit, ale buď tak hodná a oba nás neponižuj. Ostatně, situace se změnila.“

Carina nevěřícně zavrtěla hlavou. „Nezměnilo se vůbec nic. Rozdíl je jenom v tom, že si v posteli vyhovujeme. Všechno ostatní je jedna velká lež.“

Ztuhl a zamračil se. „Vzali jsme se. Nemohli bychom svůj vztah posunout dál? Ty děláš, jako bychom si byli cizí a nic mezi námi nebylo.“

V té chvíli se přestala ovládat. „Kde mám, sakra, to štěstí až do smrti, co se o něm píše ve všech pohádkách? Snila jsem o tom, že mě jednou na koleni požádá o ruku muž, který mě bude milovat a manželský slib bude myslet vážně. A víš, co jsem dostala? Dobré úmysly, odpovědnost a pár orgasmů.“ Poslední slova opovržlivě vyplivla. „Tolik toužíš po sexu? Čím tě moje matka vydírá teď? Nebo se chceš se mnou vyspat jen proto, abys mě zbouchnul a měl dědice?“

V modrých očích mu zasvítila taková zuřivost, že se roztřásla strachy.

„Tohle ti odpustím. Ale jen pro tentokrát. Nechám tě na pokoji, ale varuju tě. Až usoudím, že jsem ti dal dost času, nic mě nezastaví.“ Rty mu zkřivil krutý úsměv. „A slibuju ti, že mě o milování budeš prosit.“

Pak za sebou práskl dveřmi.

Bože, je takový idiot!

Max se podíval nahoru na schodiště a chviličku poslouchal Rihannu, kterou si Carina pustila. Od hádky uplynuly dva dny. Carina si od něj držela odstup a chovala se k němu s ledovou zdvořilostí, která ho dováděla k šílenství. V knihkupectví pracovala dlouho do večera, když přišla domů, zavřela se do ateliéru a odmítala s ním večeřet.

Připadal si osamělý jako nikdy předtím. V celém domě cítil její přítomnost a toužil po tom, aby s ním aspoň mluvila. Chyběl mu její smích, energie a vtip. Chyběla mu celá. Vždyť i Rockymu věnovala víc času než jemu.

Neměl na ni tlačit, ale když se mu stulila do náručí a obklopila ho její vůně, ztratil hlavu. Tiskla se k němu ňadry, pod tváří cítil její kučery hebké jako hedvábí, a tak zatoužil vzít ji do ložnice a znovu se jí zmocnit. Teď si uvědomoval, že si nemohl vybrat horší chvíli.

Zasténal. Je tak hloupý! Místo aby se choval rozumně a dal jí čas, který potřebovala, začal jí vyhrožovat. Jo, krev mu zcela jistě stoupla jinam než do hlavy a pro svůj výstup neměl žádnou omluvu. To, co mu řekla, se mu vpálilo do mozku a nepřestávalo ho mučit. Opravdu ji připravil o iluze a sny?

Vždycky se bál, že jí jednou ublíží. Jistě, vzal si ji z donucení, ale kupodivu mu to přestalo vadit. Každý den se těšil, až přijde domů a uvidí ji. Zasloužila si o tolik víc. Místo toho dostala jeho.

Padla na něj deprese. Přestane na to myslet. Uvaří večeři a donutí ji, aby se s ním najedla. Zamířil do ložnice, svlékl si oblek a vzal si džíny a černé tričko. V kuchyni nalil dvě sklenice merlotu a rozhodl se, že udělá kuřecí salát, který měla ráda. Automatické pohyby při přípravě jídla ho uklidňovaly. Kuchyně byla vyrobená na zakázku, měla desky z béžové žuly, značkovou lednici s mrazákem a vinotékou, cihlovou pec na pizzu a sporák značky Viking. Uprostřed stál ostrůvek s dřezem a další pracovní plochou, barpult na snídaně a vysoké stoličky s koženými sedátky. Max popadl měděnou misku, nalil do ní olivový olej a pak začal krájet rajčata a cibuli. Za deset minut seběhla Carina ze schodů a zastavila se ve dveřích. „Tak já letím. Nečekej na mě.“

Položil nůž a jedním bokem se opřel o linku. „Vařím večeři. Kam jdeš?“

„Do knihkupectví.“

„Napřed si něco sněz. Nemůžeš pracovat s prázdným žaludkem.“ Přešlápla a bylo vidět, že váhá. „Nemám čas. Koupím si něco v bufetu.“

„Mají tam jen sendviče a potřebuješ bílkoviny. Ježíši, vždyť se mnou nemusíš vysedávat.“

„Já ne –“

„Nenech se prosit.“

Vytáhla si stoličku. To, jak okamžitě poslechla, mu připomnělo její povolnost v ložnici a hned dostal erekci. Dal jí na talíř kuře, polil ho salsou a spolu s vidličkou položil na pult. Carina se pustila do jídla s obvyklou chutí a potěšením. Max rozpačitě poposedl a snažil se vzrušení potlačit.

„Vypátrala jsi něco o té holubičce?“

„Ano. Je to poštovní holub a jmenuje se Gabby. To mi řekl majitel, který bydlí asi sedmdesát kilometrů odtud. Gabby nezávodí, ale občas létá se vzkazy, aby nevyšla ze cviku. Chovatel patří do nějakého klubu a z posledního letu se všichni holubi kromě ní vrátili. Byl z toho zoufalý.“

Max si také naložil talíř a sedl si na stoličku naproti ní. „Netušil jsem, že holubi závodí. Přijede si pro ni?“

Carina se napila vína. „Ne. Vysvětlila jsem mu, že má zlomené křídlo, a on souhlasil, abych se o ni starala, dokud se neuzdraví. Potom ji pustím. Kdyby se hojila špatně nebo nastaly jiné komplikace, vyzvedne si ji, ale myslím, že už dneska se jí daří líp. Zvedá hlavičku a vypadá, že ví, co se s ní děje.“

„Za jak dlouho se jí to křídlo zahojí?“

„Za dva až tři týdny.“ Na tváři se jí rozšířil úsměv. „Majitel říkal, že nosila dopisy mezi rozhádanými páry. To je, co?“

„To tedy ano,“ odpověděl a úsměv jí oplatil. „Jen si dávej pozor, drahoušku. Vždycky ke každému zvířeti přilneš.“

Nakrčila nos. „Já vím. Ale tohle je jen pták, takže to jistě v pohodě zvládnu.“

„To ti tak věřím. Pamatuješ na toho čipmanka?“

Zasmála se. „To už je tak dávno! Tehdy jsem byla ještě dítě.“

Posměšně sykl a nabodl další kousek kuřete. „Pojmenovala jsi ho Dale podle toho Disneyova filmu. Podle mého názoru ho pacička vůbec nebolela a jenom ti hrál na city. Díky tobě měl pro sebe celou kůlnu, takže není divu, že se mu odtamtud nechtělo.“

„Byl roztomilý, jenže nezůstal dlouho.“

„Zlomyslnějšího tvora jsem neviděl. Když jsme si s ním chtěli hrát, vždycky nás pokousal. Potom si z širokého okolí přivedl kamarády a my se s Michaelem báli jít si do kůlny pro kolo.“

Hnědé oči jí vesele zasvítily a krásná tvář zjihla. „Do zdí nadělali díry a schovávali si tam hromady oříšků. Když na to přišel tatínek, hrozně se rozzlobil a přinutil mě, abych ho dala pryč.“

„Plakala jsi celé dny.“

„Ty, které miluju, nerada pouštím.“

Když jí to překvapující přiznání nechtěně vyletělo z pusy, trhla sebou a zjevně toho zalitovala, ale hned se zase začala věnovat jídlu. „Já vím,“ odpověděl Max tiše. „Ale vždycky se k tobě vracejí.“

Carina odmítla zvednout oči. Potlačil nutkání pohladit ji po tváři a smutek z ní slíbat. Místo toho dolil víno a změnil téma. „Jak ti jde malování? Pořád ještě děláš portréty?“

V obličeji se jí mihl zvláštní výraz. „Dá se to tak říct. Zkouším něco nového.“

„Mám v uměleckém světě spoustu kontaktů. Jestli chceš, smluvím ti schůzku s nějakým kunsthistorikem. Kdyby se mu tvoje věci líbily, třeba by ti uspořádal výstavu.“

Aniž přestala jíst, zavrtěla hlavou. „Ne, díky. Já si to zařídím sama.“

Spolkl zklamání a připomněl si, že ji musí nechat, aby si cestu k úspěchu prošlapala bez pomoci a začala si věřit. „Jasně, chápu. Ještě jsem ti chtěl říct, že v BookCrazy nemusíš trávit tolik hodin denně. Podle Alexy odvádíš fantastickou práci, ale pořád si bereš dvojité směny. Už tě vůbec nevidím.“

„Potřebuju peníze.“

Tázavě naklonil hlavu. „Patříš do jedné z nejbohatších rodin v Itálii. Ani mně se nevede špatně a ty jsi moje žena, tak proč se, sakra, staráš o peníze?“

Zvedla umíněně bradu. To gesto ho dovádělo k šílenství. „Vy dva s Michaelem bohatí jste, ale já ne. Mám sice velký svěřenecký fond, ale hodlám si na živobytí vydělávat stejně jako všichni ostatní. Jestli to znamená, že si musím vzít ještě jeden úvazek, nedá se nic dělat.“

Max měl strašnou chuť zaklít, ale ovládl se. „Rodina se přece o svoje členy stará. Co je jejich, je i tvoje. Proč to nechceš pochopit?“

Odfrkla si jako muž. „A proč ty nechceš pochopit, jak se člověk cítí, když selže ve všem, do čeho se pustí?“

Úžasem mu spadla brada. „Cože? Na co sáhneš, ti přece jde!“

„Nejsem hloupá, Maxi,“ odpověděla ledově. „Nejspíš bys mě rád dostal do postele, ale lhaní ti nepomůže. Na rozdíl od maminky jsem nikdy nebyla skvělá v kuchyni a na rozdíl od Julietty a Michaela jsem se neosvědčila v podnikání. Nejsem krásná jako Venezia a ve světě módy se nevyznám. Tak si laskavě tyhle řeči nech.“

Drásalo mu to srdce. Tahle krásná, inteligentní a laskavá žena si myslí, že za nic nestojí. Chvilku nevěděl, jestli ji má uškrtit, nebo políbit, potom spolkl knedlík, který se mu udělal v krku, a řekl jí pravdu.

„Vynikáš v tom, na čem v životě záleží. Rozumíš lidem i zvířatům, cítíš s nimi a rozdáváš se jim. Na ničem jiném přece nesejde, ale ty to pořád nechceš uznat.“

Carina se zarazila a hluboké hnědé oči se jí rozšířily údivem. Vypadalo to, že mu konečně uvěřila a je ochotná mu naslouchat. Odložil vidličku a natáhl se, aby ji vzal za ruku.

Okamžitě vyskočila a pár kroků couvla. „Už musím jít. Díky za večeři.“ Vyběhla z kuchyně a nechala ho samotného s prázdnotou v duši.

*

Za několik dní stála Carina v ateliéru a kriticky si prohlížela obrazy před sebou. Kurz jí pomohl, pokud jde o formu, a naučila se v něm několik nových technik, díky nimž se posunula dál. Učitel jí doporučil, aby dokončila sérii pláten se stejnou tematikou a pak kontaktovala někoho, kdo by jí zařídil výstavu. Zamrazilo ji strachy. Kdyby své věci ukázala na veřejnosti, nesla by nejenom kůži na trh jako začínající malířka, ale bylo by to totéž, jako kdyby se

svlékla do naha, stoupla si doprostřed Times Square a začala křičet, ať se na ni všichni podívají.

Nejvíc se samozřejmě bála reakce své milující rodiny, matky a sourozenců, kteří si mysleli, že má talent, ale malování je pro ni jen zábava. To, že z něj chce udělat náplň svého života, jim ještě neměla odvahu prozradit. V Bergamu si lidé umělců vážili, ale úspěšní podnikatelé vzbuzovali úctu mnohem větší a Conteovi se díky cukrárnám La Dolce Famiglia stali předními občany města.

Carina se chviličku kousala do rtu a pak se v pravém dolním rohu plátna podepsala.

Právě dokončila první obraz. A kdyby ho někdo viděl, myslel by si, že je děvka.

Dvojice na plátně byla namalovaná šedočernou barvou, takže to vypadalo, jako by ležela ve stínu. Z ženy byl vidět jen obličej v extázi vyvolané blížícím se orgasmem a ňadro se ztuhlou bradavkou. Muž ležel tváří k ženě a její nahé tělo zakrýval. Na zádech i pažích se mu rýsovaly svaly a na levém rameni měl vytetovaného hada. Na pravé straně obrazu bylo okno, které navozovalo dojem, že divák dvojici tajně sleduje; tabulkou pronikalo dovnitř jasné denní světlo.

Carina zaťala ruce v pěst a pak pomalu natáhla prsty. Křeč v zápěstí jí napověděla, že pracovala mnoho hodin. Při pohledu na plátno se jí zježily chloupky na krku. Bylo to dobré. Cítila to v kostech a takové uspokojení z dobře vykonané práce už hodně dlouho nezažila. Rozhodně od té doby, kdy nastoupila na vysokou. S nutkáním vyjádřit, co v ní hárá, bojovala několik měsíců a celou tu dobu dělala portréty, ale sama viděla, že jsou jako bez života a nemůžou divákovi vůbec nic říct. Teď poprvé hodila zábrany za hlavu.

To, jak obraz působí, ji samotnou šokovalo. Kdo by si pomyslel, že Max otevře bránu do její duše a urve zámky? Vrátit se k portrétům už nemohla. Ve chvíli, kdy uviděla díla v Sawyerově kanceláři, si uvědomila, že musí malovat nahotu. Ať už budou mít její obrazy úspěch nebo propadnou, aspoň se v nich pokusila vyjádřit své potřeby, tužby a fantazie.

Už bylo na čase.

Vyčistila štětce, uklidila barvy a sundala si halenu. Musí dát Rockymu pamlsek a zkontrolovat Gabby. Pozvala rodinu na večeři a doufala, že předtím stihne trochu si na sluníčku zdřímnout.

Gabby jako obvykle na přivítanou radostně zavrkala. Carina si ji zamilovala a už teď se děsila, že ji bude muset pustit. V jejích jasných bystrých očkách četla příběh, o kterém by se ráda dozvěděla víc. Říkala si, že než se s ní rozloučí, promluví si s chovatelem a ten jí třeba o Gabbyiných dobrodružstvích něco poví.

Podívala se Gabby na obvaz, nakrmila ji a odnesla akvárium na zadní terasu. Obrovský bazén obklopovala bujná zeleň, dovezené palmy a ostře

červené a fialové kosatce, takže si člověk při plavání připadal jako v tropické laguně. Rocky vyšel ven, a aniž věnoval Gabby jediný pohled, svalil se na zem. Carina si postavila na stolek sklenici merlotu, uvelebila se na dřevěné lehátko

a zaposlouchala se do zurčení vody a šumění listí.

Uvolnila se, občas něco Rockymu a Gabby tiše řekla a pak se jí pomalu zavřely oči.

„Carino?“

Její jméno mu sklouzlo ze rtů jako kapka sladkého medu. Usmála se a zvedla obličej, příliš líná, aby pohnula rukama. Vánek k ní přinesl nádhernou vůni mýdla, mužnosti a náznak kolínské. „Hmmm?“

Po tváři ji lehounce pohladily něžné prsty. Přitiskla se k teplé ruce a políbila ji do dlaně.

„Miláčku, žene se bouřka. Měla bys jít dovnitř.“

„Dobře.“ Protáhla se a zatoužila, aby ji svlékl, roztáhl jí nohy a vklouzl do ní. Všechny svaly se jí napjaly nedočkavostí. Slabě ho kousla do zápěstí a vzdychla: „Tak krásně chutnáš a voníš.“

„Dio, ty mě chceš zničit, viď?“

Byla rozespalá, mozek jí nefungoval a na svoje rozhodnutí zapomněla. Zamžikala, natáhla ruku a odhrnula mu vlasy z čela, potom mu přejela prstem přes arogantní nos a měkká plná ústa. „Jsi tak krásný,“ zašeptala. „Pro mě až moc, nemyslíš?“

„Přestaň. Nejsem svatý.“

Teplými ústy jí přejel rty, jako by upíjel lahodné víno. Jakmile ucítila jeho jazyk, zasténala a otevřela se mu. Líbal ji nekonečně dlouho, až mezi nohama zvlhla a ztratila veškerou vůli. Když zvedl hlavu, věděla, že vyhrál, a čekala, že ji zvedne do náruče a odnese do ložnice. Na tom, co si předsevzala, jí už vůbec nezáleželo.

V té chvíli se ozval domovní zvonek.

Rocky se okamžitě vymrštil a začal štěkat, Carina se vrátila do reality a napřímila se. Max zavrtěl hlavou. „Ať je to kdo chce, nejspíš ho zabiju,“ procedil skrz zuby, vrhl na ni významný pohled a francouzským oknem prošel do domu.

Carina vstala. Přemítala, jestli zasáhl sám osud a zachránil ji. Jak dlouho by vydržela, než by mu zase skočila do postele? Zevnitř uslyšela hlas své švagrové a zhluboka se nadechla, aby se uklidnila.

Teď už byla před tělesnými svody v bezpečí. Na chvíli.

Maggie se přikolébala do pokoje. Na sobě měla černé úpletové šaty ke kolenům a na nohou žabky poseté barevnými sklíčky, které o mramorovou podlahu hlasitě pleskaly. Zjevně se necítila dobře a byla podrážděná. „Carino,

říkám ti, že jestli ty haranty ze mě hned nevyndají, udělám to sama,“ prohlásila a přejela si rukou přes obrovské břicho. Potom se zastavila u křesla a doslova do něj spadla. Carina si říkala, že bez jeřábu se z něj už nezvedne.

Soucitně a zároveň trochu pobaveně mlaskla. „Víc než týden už to nepotrvá. Brzy se dočkáš.“

Maggie se na ni zamračila a vzala si sklenici minerálky s citronem, kterou jí Max přinesl. „To se pleteš. Včera jsem byla u doktora a ten mi sdělil, že ještě nemám ani poslíčky. Niente. Moc se jim tam líbí. Dostávají najíst, spokojeně chrupou, a když se nudí, dají si kolečko v karate. Proč by měli jít ven?“ Maggie zasténala. „Nechtěla jsem císařský řez, leda by to bylo nezbytně nutné, ale teď si myslím, že to jinak nepůjde. Doufám, že mě slyší, leknou se a radši vylezou sami.“

Carina ji konejšivě pohladila po ruce. „Za pár dní budeš držet v náručí dvě krásná a zdravá miminka. Pamatuješ, jak to bylo s Alexou? První dítě přenášela dva týdny.“

„No jo, to byla sranda! Když to na ni konečně přišlo, Nick tak zazmatkoval, že málem odjel do porodnice bez ní.“

Max přinesl paní Conteové čaj a všichni se usadili u planoucího krbu. „Já tu historku slyšel a moc se mi líbila. Jak se Alexe daří?“ zeptal se.

„Dobře. Na víkend vzali Lily do zábavního parku Sesame Place. Je úplně posedlá Elmem.“ V té chvíli dlouze zahřmělo a za pár vteřin oblohu rozčísl blesk. „Podle předpovědi bude ta bouřka opravdu něco. Doufám, že Michaela moc nezdrží. Už by tady měl být.“

„Říkal, že si na schůzku na Manhattanu nevezme auto, ale pojede vlakem. Na Wall Street je nějaká velká demonstrace, a tak nechtěl uvíznout v zácpě. Měl by být v pohodě.“

Maggie si přetřela velké břicho. „Nevím, jestli budu večeřet. Celý den je mi špatně od žaludku.“

V místnosti se ozvala z mobilu melodie Sexy Black a Maggie se natáhla po kabelce. „Nemůžu na ni dosáhnout. To je Michael.“

Carina růžový mobil vyndala a podala jí ho. Maggie chvíli do telefonu střídavě nadávala a soucitně něco mumlala. „Tomu nebudete věřit,“ prohlásila, když konečně hovor skončila. „Ve městě vypadl proud a všechny vlaky mají zpoždění. Michael tam bude trčet ještě pár hodin.“

Carina se kousla do rtu. „Bude v pohodě? Jsou na ulicích policajti? Kde je zrovna teď?“

Maggie vzdychla. „Večeří v La Mia Casa. To je italská hospůdka, kterou jsem mívala moc ráda a díky mně si ji taky oblíbil. Majitele znám a jsem si jistá, že se o něj postará.“

„Díky bohu. Jestli chceš, můžeš tady přespat. Ráno ti uděláme senzační snídani.“

Paní Conteová pohoršeně sykla. „Snídani připravím já, Carinko. Už jsem pro vás nevařila tak dlouho, že jsem určitě vyšla ze cviku. Dneska si uspořádáme pyžamový večírek.“

„Můžeme si pustit Bez kalhot?“ zeptala se Maggie.

Max zvedl obočí. „Mám dojem, že mamince by se ten film moc nelíbil.“

„Proč?“ zeptala se paní Conteová. „O čem je?“

„O striptérech,“ informovala ji Maggie. „Je moc dobrý.“

„Zkusím to,“ odpověděla zamyšleně stará paní. Max zasténal. „Já toho Michaela zabiju.“

Příští hodiny jim u jídla a družného hovoru rychle uběhly. Michael znovu zavolal, aby se ubezpečil, že je Maggie v pořádku, a ujistil ji, že sám se má dobře. Ale řekl, že se z města pravděpodobně dostane až brzy ráno. Maggie si položila nohy na polštář a zachumlala se do pokrývky. Max se nakonec vzdal a dovolil jim, aby si film pustily, ale okamžitě toho litoval, protože všechny tři začaly hned při první scéně vzdychat jako u vytržení. Aby je rozptýlil, házel na obrazovku popcorn.

Když se objevily titulky, Maggie spokojeně vzdychla a prohlásila: „Já ten film miluju. Má hloubku.“

Max pohrdavě odfrkl. „Je to ženské porno. Připadám si celý oslizlý.“

„Jen ses naštval, protože ta sexbomba se nesvlíkla,“ odsekla Maggie.

„Mám k ženám větší úctu než ty k mužům.“

„Jo, to je asi pravda. Zřejmě… panebože.“

Maggie zkřivila tvář zděšením, zhluboka se nadechla a pohlédla dolů. „Asi mi praskla voda.“

Mokrá skvrna na pohovce potvrdila, že se nespletla. Maggie si přetřela břicho. „Myslela jsem, že mám něco se zažíváním, ale zřejmě rodím.“ V panice pohlédla na paní Conteovou.

Carina ztuhla a Max zadržel dech, ale paní Conteová vstala z pohovky, na klidné tváři konejšivý úsměv. Tmavé oči jí zářily. „Už brzy porodíš, Margherito,“ řekla. „Všechno bude v pořádku.“

Maggie se zalily zelené oči slzami a prudce zavrtěla hlavou. „Michael tady není,“ zašeptala. „Potřebuju ho.“

Paní Conteová ji vzala za ruce a stiskla je. „Já vím, ale dvojčatům to jistě pár hodin potrvá. Uvidíš, že Michael přijede. Jak ho znám, udělá všechno, co je v jeho silách, aby mohl být při porodu s tebou.“

„Bojím se.“

„To je přece samozřejmé,“ odpověděla paní Conteová s úsměvem. „Žádná ženská nemá z ničeho jiného v životě větší strach. Ale jsme tady všichni s tebou. Teď máš rodinu a zůstaneme u tebe.“

Maggie se zhluboka nadechla, přikývla a zvedla telefon. „Dobře. Zavolám Michaelovi a doktorovi. Maxi, můžeš připravit auto? Carino, dojdi mi prosím tě nahoru pro župan, kartáček na zuby, nějaké tričko a tak dále.“

„Už letím.“ Carina vstala a vzala Maxe za ruku. Tvářil se, jako by měl strach se pohnout nebo promluvit, protože by to mohlo vyvolat kontrakce a Maggie by začala křičet. „Maxi?“

„Co?“

„Pokus se zachovat větší klid než Nick, ano? Dojdi pro auto a zavolej Alexe a Nickovi, co se děje. Zvládneš to?“

„Jistě.“

„A ne abys odjel bez nás.“ Při pohledu na jeho vyděšené oči zjihla, stiskla mu dlaň a propletla prsty s jeho. Max překvapeně zamžikal a Carina se usmála. „Dneska uvidíme, jak se nám narodí synovci nebo neteře. Tak zachovej klid, ať z toho něco máš, ano?“

Sklonil hlavu a políbil ji. Úplně lehounce, jen letmo se dotkl jejích rtů, aby věděla, že není sama.

„Máš pravdu. Díky, žes mi to připomněla.“ Pustil ji a zmizel v chodbě.

KAPITOLA ČTRNÁCT

„Chci něco proti bolesti!“

Maggie nesténala, nekvílela ani nekřičela, ale panovačným tónem vydávala příkazy, takže se nakonec všechny sestry bály do jejího pokoje strčit nos. Max jí držel před očima Rubikovu kostku, aby se na ni soustředila, a Carina musela uznat, že se drží statečně. Při každé kontrakci na Maggie naléhal, aby se na kostku zaměřila a mělce dýchala, jejích nadávek a kleteb si nevšímal a nepřestal na ni mluvit.

Když odešel, aby jí přinesl sklenici ledu, našla kostku na pelesti a vztekle s ní mrštila na protější stěnu.

Jediný člověk, na kterého dala, byla paní Conteová. Ta ji neutěšovala a za nadávky ji kárala, ale ani na chviličku od ní neodešla. Tichým konejšivým hlasem jí vyprávěla o porodu každého ze svých čtyř dětí a jaké to pro ni tenkrát bylo. Mezi kontrakcemi se Maggie vždycky uklidnila a poslouchala. Až do náporu další bolesti.

Carina na pár minut vyvlekla Maxe z místnosti. „Stihne to Michael?“ zeptala se. „Rodí už věčnost, a když ji doktor naposledy prohlížel, říkal, že už je dost otevřená a brzy může tlačit.“

Max si zajel rukou do vlasů a přešlápl. „Poslal mi esemesku, že tu bude asi za hodinu. Tohle je hotová noční můra. Já to nezvládnu, Carino. Potřebuje Michaela nebo aspoň Alexu a mě by nejradši uškrtila.“

„Ne, má bolesti a je vyděšená. Chce, aby s ní byl manžel, ale ty jsi pro ni hrozně důležitý. Vždyť s ním kamarádíš už od dětství.“

Zasténal. „Kam se poděly ty časy, kdy chlapi museli zůstat v čekárně?

Sakra, až začne opravdu rodit, nebudu se muset dívat, že ne?“

„Hele, srabe, ty ze sebe dva lidi dostat nemusíš, tak se laskavě seber.

Potřebuje tě.“

Max se vzchopil, napřímil se a přikývl. „Promiň. Už přestanu fňukat.“

Když se intervaly mezi nápory bolestí začaly zkracovat, Maggie zavrčela:

„Do hajzlu, podepsala jsem, že mi můžou dát epidurál, tak kde s ním jsou?“

„Margherito, mluv slušně,“ napomenula ji tchyně. „Na anestezii je pozdě, za chviličku už budeš tlačit.“

„Bez Michaela ani náhodou,“ procedila Maggie a zaskřípala zuby. „Dokud sem nedorazí, rodit odmítám.“

Paní Conteová jí utřela z čela pot. „Bude tady, neboj se.“

„Už nikdy se nebudu milovat. Nenávidím sex!“

Carina se kousla do rtu a odvrátila se. Její matka přikývla. „To chápu.“

„Maggie, podívej se na mě,“ přikázal Max ostře. „Až přijde další kontrakce, soustřeď se na moji tvář. Povím ti jeden příběh.“

„Já pohádky nesnáším.“

„Tohle je spíš thriller. Řeknu ti, jak se z nás s Michaelem stali kamarádi na život a na smrt.“

Maggie se mihl na obličeji slabý zájem. Max si sedl na židli u postele, naklonil se k ní a spustil.

„Naše matky byly blízké přítelkyně, takže jsme vyrostli spolu. Jednou nás vzaly na hřiště a tam byla vysokánská prolézačka. Myslím, že nám tenkrát bylo asi šest. Začali jsme se vytahovat, kdo na ni vyleze první. Michael byl trochu menší než já, ale rychlejší, takže síly byly vyrovnané. Oba jsme začali šplhat a přitom se navzájem snažili shodit. Nahoru jsme se dostali současně.“ Max zavrtěl hlavou. „Nikdy nezapomenu na ten okamžik, kdy jsme se tam jeden na druhého podívali. Jako bychom si uvědomili, že odteď jsme nejbližší kamarádi a budeme dělat všechno společně. Potom jsme se začali strkat, abychom toho druhého srazili dolů.“

Maggie zalapala po dechu. „To si děláš legraci, ne? Zbláznili jste se? Co se stalo pak?“

„Spadli jsme a zlomili si ruku. Oba pravou.“

Paní Conteová znechuceně sykla. „Jen co jsme z nich na minutku spustily oči, uslyšely jsme příšerný jekot. Kluci leželi na zemi a byli samá krev. Málem jsem omdlela. Když jsme k nim doběhly, brečeli a smáli se zároveň, jako by přišli o rozum.“

Max se ušklíbl. „Oba jsme dostali sádru a začali jsme si říkat ‚pokostní bratři‘.“

Carina obrátila oči v sloup. „To jako místo pokrevní? Podle mého názoru jste odjakživa byli bratři v blbosti.“

Maggie se začaly koulet po tváři slzy. Carině jí bylo hrozně líto a dala by všechno na světě, aby jí mohla Michaela přivolat. „On to nestihne, že ne?“ zašeptala Maggie.

Max se k ní naklonil a zadíval se jí do očí. „Teď na tom nezáleží. Věř mi. Jsem tady já. Mysli si, že Michael je moje dvojče. Spolehni se na mě a ta miminka přivedeme na svět společně. Nehnu se od tebe.“

Dovnitř vešla sestra, aby Maggie prohlédla. „Tak se podíváme, zlatíčko, jestli už se do toho můžete pustit,“ zašvitořila.

Maggie vzlykla, pomalu natáhla ruku a stiskla Maxovi dlaň. „Drž mě a nepouštěj, ano?“

„Neboj se.“

„Tak já jdu na to.“

Carina s matkou stály na jedné straně postele, Max na druhé. Čas běžel a vteřiny se prodloužily v minuty. Maggie tlačila, sténala, nadávala a nakonec klesla úplně vyčerpaná do polštářů. Obličej měla rudý od námahy, po čele jí tekl pot a ztěžka lapala po dechu. „Končím. Už nemůžu.“

„Ale ano, mi amore, musíš,“ ozval se hlas plný sebedůvěry.

Carina si přitiskla prsty na ústa. Do místnosti vkročil její bratr, zaujal Maxovo místo a vzal manželku za ruku. Zasypal jí čelo a tváře polibky a něco jí zašeptal. Přikývla, svraštila tvář a znovu zatlačila.

„Už vidím hlavičku. První děťátko je skoro na světě. Ještě jednou, Maggie, a opři se do toho. Seber sílu a zatlač!“ Vzduch rozčísl výkřik a Carina viděla, jak na svět vyklouzlo červené, vrásčité novorozeně, zatřepalo ručkama a rozplakalo se. „Je to chlapec.“ Sestra položila Maggie děťátko na břicho a všichni se začali smát. Maggie se rozvzlykala a synka pohladila.

„Je tak krásný. Ach, panebože.“

„Zlatíčko, ještě jste neskončila,“ prohlásila sestra vesele. „Ještě tam máte jedno, tak do práce!“

Maggie poslechla, se zaťatými zuby vykřikla a druhé dítě vyšlo ven. „Další chlapec! Blahopřeju, maminko a tatínku, máte dva nádherné syny.“

Carina se dojatě dívala, jak bratr se slzami v očích děti opatrně hladí. Paní Conteová se zářivě usmívala. V místnosti nastal ruch. Sestry obě děti zvážily, změřily, zabalily je do deček a daly jim na hlavu čepičky. Zatímco se doktor staral o rodičku, Michael zvedl syny do náruče a začal jim něžně broukat.

„Seznamte se s Lukem a Ethanem.“

Paní Conteová natáhla ruce, vzala si Luka, začala ho houpat a něco mu italsky šeptat. Carina políbila švagrovou na tvář. „Vedla sis skvěle,“ řekla tiše.

„Moc mě mrzí, žes tady nemohla mít Alexu. Já vím, že ti chyběla.“

Maggie se na ni usmála. „Ne, Carino, jsem ráda, že tady jsi ty. Vždyť jsi moje sestra. Milovala jsem tě od chvíle, kdy jsme se seznámily, a mám radost, že jsi rozkvetla v krásnou a silnou ženu. Chtěla bych, abys šla Lukovi za kmotru.“

Carině vhrkly do očí slzy radosti. Mlčky přikývla, protože měla dojetím stažené hrdlo. Matka k ní přistoupila a položila jí uzlíček v přikrývce do náruče. „Pochovej kmotřence,“ vybídla ji.

Carina pohlédla na svraštělou tvářičku s krásnou pohybující se pusinkou. Zpod růžovomodré čepičky vykukovaly tmavé vlásky. Třesoucími se prsty pohladila chlapečka po hedvábném obličejíku a začala na něj mluvit. Byl to živoucí zázrak, důkaz toho, co mohou stvořit dva lidé, kteří se milují.

Zamžikala, aby lépe viděla přes závoj slz, a zvedla hlavu.

Max se na ni upřeně díval a v jeho modrých očích se zračila zoufalá touha, která jí drásala srdce.

Prudce se nadechla. A čekala.

Miluje ji.

Max se díval, jak jeho žena houpe v náručí dítě a něco mu pobrukuje, a zmocnil se ho zvláštní, napůl zoufalý, napůl opojný pocit, z kterého mu začala

třeštit hlava. V ústech měl sucho, jako by si celou noc přihýbal. V té chvíli konečně s úžasem pochopil, co měl poznat už dávno.

Miluje ji.

Vždycky ji miloval. Proto se nedokázal k žádné ženě trvale připoutat. Sváděl to na kariéru, touhu po svobodě a dobrodružství nebo na věk. Nacházel spoustu výmluv, a tak se ženy v jeho životě střídaly jedna za druhou. Jenom Carina do něj vždycky patřila. Jeho přítelkyně, milenka a spřízněná duše.

Když se díval, jak Maggie rodí, najednou jako by se mu srdce zahojilo. Došlo mu, že sám sobě lhal a schovával se za falešný smysl pro čest, za hrdost a takzvanou počestnost. Jeho vztah k lásce neměl co dělat se strachem, že selže jako kdysi otec. Uvědomil si, že musí sebrat odvahu a o milovanou ženu bojovat. Musí se jí odevzdat, aby si mohla konečně vybrat.

Nikdy jí nedal šanci a celá ta léta určoval pravidla, aby si od ní udržel bezpečný odstup. Dokonce i manželství uzavřel z důvodů popírajících ryzí city, jež k ní choval. A přitom to byla jediná žena, o kterou kdy stál.

Hlava se mu točila, ale pomalu ke Carině přišel a zastavil se vedle ní. Usmál se na dítě, potom jí zvedl bradu a zahleděl se jí do očí. „Pojď se mnou domů.“

Nechápavě zamžikala. „Proč?“

„Prosím tě, udělej to pro mě.“

Třaslavě se nadechla a přikývla. „Dobře.“

Podala miminko paní Conteové. V té chvíli k nim přistoupil Michael a položil Maxovi ruku na rameno. „Díky, příteli. Měl jsi pravdu. Už se mezi vás nebudu míchat. Jsi nejen můj obchodní společník, ale i bratr, který při mně vždycky stál. Odpusť mi.“

Max ho objal a poklepal po zádech. „V rodině není co odpouštět.

Blahopřeju, tatínku. Ještě přijdeme.“

„Si.“

Cestou z nemocnice mlčeli. Max se každou chvilku na Carinu podíval, ale zamyšleně hleděla z okénka vozu a nevšímala si ho.

Když ji odpoledne našel u bazénu, jak spí s Rockym a Gabby vedle sebe, málem padl na kolena. Nádhernou tvář měla uvolněnou, rty pootevřené a její krása mu doslova vyrazila dech. Na zvuk jeho hlasu a dotek okamžitě zareagovala, protože podvědomě věděla, že mu patří. Kdyby je Maggie nevyrušila, tam na místě by se jí zmocnil a dokázal jí, že je jen jeho a tak to už navždycky zůstane.

Bude ji muset nějak přesvědčit. Musí ji k sobě znovu připoutat, poprosit ji za odpuštění a požádat ji, aby ho neopouštěla.

Netoužil po ničem jiném než konečně s ní vstoupit do skutečného manželství.

Musela to manželství skončit.

Carina zírala z okna. Ve chvíli, kdy Luke s Ethanem přišli na svět, jako by prozřela. Tehdy si poprvé uvědomila, že už ve lži déle žít nedokáže. Pořád Maxe chtěla, ale věděla, že ho nikdy nezíská. Bylo to jednoduché. Nikdy ji nebude milovat, a tak bylo na čase, aby ho nechala odejít.

Vycítila, že se jí chce svěřit, k čemu dospěl sám. Třeba se dohodnou, rozejdou se jako přátelé a s následky se vyrovnají, jak nejlíp budou umět.

Rychle zajel k domu a šel s ní po cestičce dovnitř. Ostře vyjel na Rockyho, ten ihned přestal radostně štěkat, zakňučel a vrhl na Carinu smutný pohled, jako by jí chtěl říct, že by jí hrozně rád pomohl, ale neví jak.

S bušícím srdcem se zhluboka nadechla. „Maxi, myslím, že –“

„Jdi nahoru.“

Sevřel se jí žaludek a v podbřišku ucítila známý tlak. Panebože, byl tak přitažlivý! Chřípí se mu dmulo, modré oči metaly blesky a sálala z něj primitivní živočišnost. Ucítila, že se jí tvrdé bradavky třou o košili a v rozkroku ji bolí touhou. „Ne,“ odpověděla. Uslyšela, jak chraptivě její hlas zní, a tak si odkašlala. „Musíme si promluvit. Takhle to už dál nejde.“

„Já vím a hodlám to vyřešit. Nahoře.“

Na pažích jí naskákala husí kůže. Popadl ji za ruku a zamířil ke schodišti. Nohy ji kupodivu poslouchaly až do ložnice, kde jí zrak okamžitě padl na obrovskou postel. Ačkoli jí srdce pořád tlouklo jako o závod, postavila se čelem k Maxovi a ruce si překřížila přes hruď. „Tak jsi spokojený? Už mi vyložíš ten svůj vynikající plán, co hodláš udělat s tímhle děsivým manželstvím a naším zvráceným vztahem?“

Strhl ze sebe košili, a když Carina uviděla jeho nahou svalnatou hruď, těžce polkla. Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest. Ano, skutečně se mohl pochlubit půltuctem svalových pruhů. Ve srovnání s ním byl Channing Tatum hotový tlouštík. Co tady dělá? Co to dělá on? Ne, kdepak, už se s ním nevyspí. Jestli

si myslí, že je tak hloupá, musí mít v hlavě o kolečko víc. „Já s tebou do postele nepůjdu, Maxi. Pokud si myslíš, že se vrátíme zase na začátek, jsi blázen.“

Skopl z nohou boty. „Pomilujeme se. Teď hned. Byl jsem idiot, že jsem tak dlouho čekal a skrýval, co cítím. Mohli bychom si v kuchyni pěkně popovídat, ale nevěřila bys jedinému slovu, které bych řekl.“ Odkopl stranou kalhoty, které mu spadly ke kotníkům. Pod boxerkami bylo vidět, že má erekci.

„Takže to uděláme jinak.“ Očima ji přišpendlil ke zdi. „Svlékni se.“

Carina zalapala po dechu a zaplavilo ji vzrušení, ale okamžitě zase vzala rozum do hrsti a s předstíranou lhostejností si začala Maxe prohlížet. „Ne, díky. Až si budeš chtít pohovořit, dej mi vědět.“

Tiše se zasmál. „Ty jsi rozkošná. Nikdy bych nevěřil, že budeš mít tak tvrdou hlavu. To je další důvod, proč jsi pro mě jako stvořená. Potřebuju ženu, která bude schopná se mi postavit a v ložnici zvlášť.“ Přitiskl ji ke stěně, kousl ji do lalůčku a horkým dechem jí ovanul tvář. „Která má čistou duši, umí se smát a připraví mě o rozum.“ Položil jí ruce na ramena a začal si hrát s ramínky přiléhavého tílka. Nakonec jedno shrnul dolů, pak druhé. Carina spolkla toužebný sten a umínila si, že se nepoddá. Jestli tohle kolo vyhraje, může odejít se vztyčenou hlavou.

„Chci ti ukázat jediným způsobem, který umím, že jinou než tebe nechci. Vystavěla jsi kolem sebe nepřekonatelnou zeď, miláčku. Vím, že si za to můžu sám. Připadám si, jako bych se snažil projít minovým polem, ale tvoje tělo mi nedokáže lhát a dobře víš, že moje to taky nedovede.“

Zatáhl za tílko a rozerval ho.

Jakmile jí ňadra vyklouzla ven, chytil je do dlaní, začal je hníst a zároveň se jí přisál ke rtům. Potom jí prudce strhl šortky a kalhotky, takže před ním zůstala stát nahá. Jeho neodbytnost ji tolik vzrušila, že jí po stehně stekl uzoučký pramínek, ale nevydala ani hlásku a pevně si skousla dolní ret.

Max se od ní odtáhl, modré oči mu ztmavly do bouřkové šedi a zkroutil jí bradavky, až to trochu zabolelo a Carina nedokázala zadržet sten. „Ty mi to neusnadníš, viď? Nevadí. Rád tě dobývám.“

Otočil ji k sobě zády, přitiskl se na ni a penisem jí přejel po žlábku mezi hýžděmi. „Parchante,“ zasyčela.

„Dej nohy od sebe.“

„Ne.“

Chodidlem jí nohy doširoka roztáhl. Když ucítila vůni vlastního vzrušení, zahořely jí tváře. Sklouzl jí prsty po zadku dolů, zajel dopředu a stiskl. „Líbí se ti to?“

„Ani náhodou.“

„Lžeš.“ Když vsunul prsty hluboko dovnitř, napjala se jako struna, sevřela ruce v pěst a začala mělce dýchat, aby se ovládla. Tváří se opírala o chladnou stěnu a naprostá bezmoc v ní vzbudila ještě větší touhu. Max si už dávno vzal její srdce a duši, ale jak dokázal ovládnout její fantazie? Hrál si s ní a hladil ji, až sebou začala divoce zmítat, aby vzrušení konečně vybila. Kousal ji do šíje, lízal ji, přejížděl rty dolů po páteři a narážel do ní v rytmu, který ji dováděl k šílenství.

„Chci… musím…“

„Já vím, miláčku. Nastal okamžik pravdy. Řekni, že mi patříš. Vždycky jsi byla jen moje.“

„Ne.“

Když podráždil klitoris, podlomily se jí nohy. Jednou rukou ji přidržel, ale druhou ji nepřestával laskat. „Řekni to.“

V hrdle se jí zadrhl vzlyk. Byla už tak blízko. Věděla, že za okamžik se rozplyne v rozkoši, a v sladkých mukách se k němu boky přitiskla.

„Nenávidím tě,“ zašeptala. „Nenávidím.“

Přejel jí rty po vlhké tváři. „Já tě miluju, Carino.“ Na okamžik se odmlčel a trochu ji nadzvedl. „Teď se pro mě udělej.“

Zajel jí prsty hluboko dovnitř a stiskl jí klitoris. Měla pocit, že ji slast roztrhá na kusy, a pronikavě vykřikla. Zvedl ji, položil ji na postel a nasadil si kondom. Potom do ní vnikl.

Je moje, blesklo mu hlavou.

Carina mu zaryla paty do zad a odevzdala se mu. Pronikal do ní tak hluboko, že nevnímala nic než jeho úd. Byl jako divoké zvíře, neměl s ní slitování a rychle ji znovu přivedl k orgasmu. Ležela v objetí jeho silných paží a matně si uvědomovala, že také dosáhl vyvrcholení, ale nepustila ho, dokud na ni nepadla tma a už nemusela myslet.

Max jí pohladil zpocené vlasy a obličejem se jí přitiskl na tvář. Vzal do dlaně ňadro a nohu jí vsunul mezi stehna. Na kůži mu lpěla její vůně. Divil se, že mu trvalo tak dlouho, než si uvědomil, co k ní cítí. Ano, kvůli otci se nechtěl zamilovat, protože se bál, že zdědil jeho geny a ublíží nějaké ženě tak, jako před lety otec zranil matku. Ale hlavní důvod byl prostší.

Měl strach se odevzdat.

Teď mu vlastní srdce přestalo patřit. Takhle se Carina cítila celá ta léta? Prožívala stejná muka, obavy i opojnou radost, když se ocitla v jeho přítomnosti? Dal by za ni život, ale ona o to nestála. Ležela vedle něj, a přestože dostal její tělo, duchem byla stále někde daleko.

„Na co myslíš?“ zašeptal.

Zvedla hlavu a políbila ho do dlaně. „Na to, co pro mě znamenáš. Kdykoli jsem tě viděla, přemítala jsem, jaké by to bylo, kdybys mě měl rád. Kdyby ses se mnou miloval. Dívala jsem se na všechny ty ženy, s kterými jsi chodil, a modlila se, aby někdy přišla řada i na mě. Teď se mi to přání splnilo a já mám strach se chopit příležitosti.“

Obrátil ji k sobě. V čokoládově hnědých očích se jí zračil smutek a bezmoc, které mu drásaly srdce. „Miluju tě. Už mi nejde o to, abych se zachoval správně a neudělal totéž co otec. Chci s tebou žít a o žádnou jinou ženu už nikdy stát nebudu.“

Nepohnula se a neodpověděla. Díval se na tmavé kučeravé vlasy, umíněnou bradu, oblé líce a dlouhý nos. Byla silná, krásná a dokonalá. Zachvátila ho panika. „Carino, poslouchej mě. Nikdy jsem si nemyslel, že jsem pro tebe dost dobrý. Kvůli svému věku a povaze, tvojí rodině, zkrátka zdálo se mi, že nemáme budoucnost. Teď se budu každičký den snažit, abys byla šťastná, že sis mě vzala. Chci si tě zasloužit.“

„Já taky, ale –“

„Co?“ Mlčela a jeho naděje se zhroutily. Co víc by jí mohl dát? Co víc by mohla chtít? Pohlédl jí hluboko do očí.

A najednou to poznal.

„Ty mi nevěříš.“

Trhla sebou. „Ráda bych, a dokonce mám dojem, že teď to myslíš upřímně. Ale vždycky se budu divit, proč sis vybral zrovna mě, a budu čekat, že mě necháš. Když se na tebe dívám, srdce se mi může rozskočit a nevím, co si s tím mám počít. Připadám si stejně, jako když mi bylo šestnáct a netoužila jsem po ničem jiném, než abych ti udělala radost a aby ses na mě usmál.“

Obešel ho strach, protože si uvědomil, že ho neodmítá kvůli jeho chybám, ale svým vlastním komplexům a pocitu méněcennosti. Mohl by takhle žít? Pořád ji ujišťovat o své lásce a bát se, že jí to nebude stačit a jednoho dne se rozhodne mu ze života zmizet? Panebože, je to možné? Jak to, že neví, jak je výjimečná, a že to je on, kdo si ji nezaslouží? „Už nejsme děti, Carino. Neměla bys to konečně pochopit a uznat, že jiní lidé se na tebe dívají jinak než ty sama?“ Najednou mu něco blesklo hlavou a prudce si sedl. „Ale v něčem máš pravdu. Potřebuju, abys mi vycházela vstříc. Potřebuju silnou a statečnou ženu, která v mou lásku bude věřit, stát při mně a nebude pořád myslet na to, že ji z nějakého důvodu opustím.“ Stiskl zuby a rozhodl se. „To všechno ty jsi, lásko, a ještě mnohem víc. Ale dokud tomu sama neuvěříš, nemáme šanci.“

„Já vím.“ Tvář se jí stáhla smutkem, půvabně vstala a zůstala před ním nahá stát. Dívala se na něj s tak obrovskou bolestí v očích, že ho to rvalo na kusy, ale zároveň v nich měla pevné odhodlání. „A proto s tebou teď nemůžu žít. Než se o to pokusím, měla bych se přesvědčit, zač stojím. Je mi to moc líto, Maxi, ale musím od tebe odejít.“

Když za sebou zavřela dveře, zíral na ně a přemítal, jestli se ještě někdy prázdnota v jeho srdci zaplní a co je v budoucnu čeká.

KAPITOLA PATNÁCT

Alexa se s Ethanem na jedné ruce spustila na kanárkově žlutou pohovku a s nostalgií se rozhlédla po svém bývalém bytě. „Nemůžu uvěřit, že to tak letí,“ poznamenala. Pod mateřským tričkem, na němž se skvěl nápis BOOKCRAZY BABY MAMA, se jí boulilo obrovské břicho. „Nemáš ponětí, kolik vína tady proteklo.“

Maggie, která držela v náručí Luka a kojila ho, pohrdavě odfrkla. „Ani kolik schůzek tady špatně dopadlo. To víno bylo opravdu zapotřebí.“

Děvčata se zasmála a Carina posunula plátno, na němž pracovala. „No, tak to já piju už napřed pro jistotu. Páteční večery trávím u romantických filmů a láhve červeného.“

„Klidně k nám můžeš chodit na večeři jako dřív,“ odpověděla Alexa. „Max se stejně skoro neukáže. Michael říká, že cos ho opustila, dělá v kanceláři jenom zmatky, večer se po vzoru slečny Havishamové z Nadějných vyhlídek zavře v baráku a nevystrčí nos.“

Carina zavrtěla hlavou. „Ne, samota mi jde k duhu, tedy pokud jde o práci. Spoustu jsem toho namalovala.“ Zadívala se na obraz před sebou, který byl poslední ze série, a potlačila slzy. „Ale stýská se mi.“

Maggie se soucitně usmála. „Já vím, beruško. Ale myslím, že jsi udělala správně. Po Maxovi jsi vzdychala celý život a vždycky ses starala jen o to, čím by ses mu zalíbila. Ale v manželství by si měli vycházet vstříc oba partneři. Abys mohla být silná s někým jiným, musíš být silná sama o sobě.“

Alexa se na kamarádku udiveně zadívala. „Sakra, kde se v tobě ta moudrost bere?“

Maggie se ušklíbla. „Moudrost? Díky. Snažím se do ostatních vcítit, aby ze mě byla dobrá matka.“

„Poslyš, Carino, už jsem ti říkala, že hledám do knihkupectví společníka,“ prohlásila Alexa. „Byla bys perfektní a já bych si nemusela dělat starosti, že když za mě občas zaskočí Maggie, všechny zákazníky mi odežene. Už jsem mluvila s právníkem, a jakmile budeš chtít, můžeme podepsat smlouvu.“

Cariny se zmocnilo radostné vzrušení. Poprvé v životě v sobě objevila schopnosti, díky nimž nejen vydělávala, ale nacházela v práci uspokojení. Teď, když dokončovala poslední obraz v sérii, byla připravená k dalšímu významnému kroku. Zavolala Sawyerovi a ten jí slíbil, že pošle galeristu, aby

se na její obrazy podíval. Varoval ji, že ten člověk jí nebude mazat med kolem úst, a dospěje-li k závěru, že se její plátna neprodají, otevřeně jí to řekne. Carinu to neodradilo. Chtěla znát pravdu a věděla, že jestli tentokrát neobstojí, bude se ještě víc snažit. Její život se konečně začal měnit a směřovat k nějakému cíli.

Ale chyběl jí Max a chodila jako tělo bez duše.

Ode dne, kdy od něj odešla, se s ní nepokusil spojit. Deset dní se nekonečně vleklo, až měla pocit, že jestli ho neuvidí, zešílí z toho. V noci se jí o něm zdálo a ve dne na něj pořád myslela. Smutek a úzkost se jí podařilo vtělit na plátno a doufala, že syrovost jejích pocitů se na obrazy promítla dost silně, aby je diváci poznali. Zdálo se jí zvláštní, že se utrpení může přetavit ve velké umění.

Vrátila se zpátky do přítomnosti. „Stát se spolumajitelkou BookCrazy by se mi moc líbilo,“ řekla. „Díky za důvěru, Alexo.“

„Děláš si legraci? Vždyť se tam málem udřeš a dokázalas, že si ji zasloužíš.

Já nic zadarmo nedávám.“

Maggie přikývla. „Děti a zvířata si ji vždycky omotají kolem prstu, ale jde-li o obchod, je jako žralok.“

Carina se rozesmála. „Ještě že to vím.“

„Když už jsme u zvířat, jak se daří Gabby? Vypadá, že se už úplně zahojila,“ řekla Maggie.

Carina pohlédla na holubičku, která v kleci vzrušeně vrkala. Ráda poslouchala ptáky ve větvích stromů za oknem, ale zdálo se, že je v zajetí spokojená. Jenže Carina věděla, že ji brzy musí nechat odletět. Křídlo už měla naprosto v pořádku a chovatel ji chtěl zpátky. Ale přesto – neměla by ještě počkat? Třeba Gabby potřebuje víc času. Možná ještě není na odlet připravená.

„Co nevidět ji pustím,“ odpověděla.

Alexa vzdychla. „Taky bych takovou chtěla, ale psi by na ni nejspíš žárlili.“

Maggie se ušklíbla. „No jistě, živě si s ní dovedu Nicka představit. Rybičky skoro zahubil. To bys tomu ubohému ptáčkovi mohla rovnou zakroutit krkem.“

Alexa na ni vyplázla jazyk.

„No, už musíme jít. Jen jsme se chtěly ujistit, že nesmutníš.“ Carina je obě políbila a pak dala pusu i synovcům. Maggie jí stiskla ruku. „Pamatuj, že když nás budeš potřebovat, jsme tu pro tebe. Kdykoli.“

„Díky, holky.“

S těžkým srdcem se za nimi chviličku dívala a pak se vrátila k práci.

Carina třesoucími se prsty zavřela mobil. Bude mít výstavu.

Vyjekla radostí, začala skákat po místnosti, houpat boky a natřásat zadeček. Galerista její práci ztrhal a vyjmenoval spoustu důvodů, proč neprodá jediný kus. Přijala jeho kritiku statečně a bez námitek. Řekla mu, že příště si povede líp.

Přikývl, dal jí vizitku a odešel.

Za týden zavolal Sawyer, že galerista nemůže dostat její plátna z hlavy. V případě, že některé věci trochu upraví a namaluje ještě jeden obraz, dá jí šanci a uspořádá výstavu. Cariny se zmocnila tak opojná radost, že se začala vznášet deset metrů nad zemí. Chviličku se dívala na mobil a pak si našla jedno číslo.

Chtěla zavolat Maxovi.

Ne matce nebo Michaelovi ani Maggie. Toužila podělit se o tu skvělou zprávu s manželem, který jím nejspíš už dlouho nebude a který jí řekl, aby malovala, jestli jí to přináší uspokojení, a tvrdil, že se podceňuje.

Na dveře někdo zaklepal.

Rozbušilo se jí srdce a řekla si, že jí osud poslal odpověď. Jestli je to Max, skočí mu do náruče a poprosí ho za odpuštění. S bušícím srdcem otevřela.

Na prahu stála matka.

Carina svěsila ramena, ale vynutila ze sebe veselý úsměv. „Ahoj, mami. Je dobře, že jsi přišla, protože mám báječnou novinu.“

Matka ji políbila na tvář a vstoupila dovnitř. Po poškrábané dřevěné podlaze zaklapala hůlka. „Tak sem s ní. Vypadáš šťastně.“

Když se paní Conteová dozvěděla, že dcera bude mít výstavu, bylo vidět, že je na ni hrdá, a Carinina radost byla tím větší. „Já věděla, že prorazíš. Poslední týdny jsi na nic jiného než na malování nemyslela. Můžu se na ty obrazy podívat?“

Carinu zachvátila panika. „Ukážu ti je, až budou všechny hotové,“ odpověděla nejistě. „Uvidíš je na výstavě.“

Paní Conteová zavrtěla hlavou. „Promiň, holčičko, to asi nepůjde. Proto jsem tady. Koncem týdne se vrátím do Itálie.“

„Aha,“ vydechla Carina sklesle. Zvykla si, že má matku u sebe a může ji vidět každý pátek na večeři u Michaela či Alexy. S Maxem se začali jako rozvedený pár střídat, aby ani jeden o příležitost setkat se s rodinou nepřišel. Matka si hluboce vzdychla, opřela hůl o pohovku a uvelebila se na prosezených polštářích. „Je ti dobře, mami?“

„Ano, jen jsem unavená a těším se domů.“

Carina se usmála, sedla si vedle ní a vzala do dlaní vrásčité ruce, které chovaly děti a utíraly jim z tvářiček slzy, hnětly těsto a dělaly tisíc jiných věcí, aby rodině nikdy nic nechybělo. „Chápu. Bude se mi moc stýskat.“

„Můžu tě tu nechat, děvenko? Nechceš jet se mnou?“

Carina matku políbila na hřbet ruky. „Ne. Snažím se zabydlet se tady.

Cítím se silnější. Už nejsem dívka, ale žena, která ví, co chce.“

Paní Conteová vzdychla. „Protože máš zlomené srdce. To člověk dozraje rychleji, než se naděje. Tak už to chodí.“

„Ano.“

„Ale musím ti něco říct o Maximovi.“

„Mami –“

„Šššš, poslouchej. Pořád ses kolem něj točila už od dob, co jsi začala dospívat. Věděla jsem, že nejde jen o poblouznění, ale o lásku na celý život. Jenže jsi byla moc mladá a Maximovým úkolem bylo tě chránit, dokud nevyrosteš. A protože je to hodný chlapec, choval se k tobě jako pravý rytíř.“

Matka se usmála. „Všimla jsem si, jak se na tebe dívá, když si myslí, že ho nikdo nevidí. Tak smutně a zamilovaně, že mi přitom usedalo srdce. Bylo mi jasné, že vás čas svede dohromady, ale bude vás to oba bolet, než pochopíte, co jeden pro druhého můžete znamenat. To ráno, kdy jsem vás přistihla, jsem trvala na tom, abyste se vzali, protože jste oba potřebovali popostrčit. Max se bál Michaela a nemohl zapomenout, že má být především tvým ochráncem. Musela jsem tu bariéru strhnout, jinak byste neměli šanci. Apelovala jsem na jeho smysl pro čest, ale vždycky jedná po svém, a kdyby si tě vzít nechtěl, nic by ho k tomu nedonutilo. Miluje tě. A teď je řada na tobě, aby ses rozhodla. Musíš být dost silná, abys dokázala riskovat a o jeho lásku si říct. Všichni ti věříme. Nemyslíš, že bys už měla věřit sama sobě?“

„Já nevím, mami. Já prostě nevím.“

Matka vzdychla a podívala se z okna. „Doufala jsem, že to dopadne jinak. Nepočítala jsem s tím, jak jsi umíněná. S Michaelem a Maggie jsem měla stejný problém, ale díky bohu mi to vyšlo.“

Carina tázavě naklonila hlavu. „Co tím myslíš?“

Paní Conteová se zasmála. „Když přijeli do Bergama, okamžitě jsem poznala, že lžou a ještě se nevzali. Ale bylo nad slunce jasné, že jsou jeden pro druhého stvoření, a tak jsem zařídila, aby kněz přišel k nám domů.“

Carině spadla brada. Matka tehdy onemocněla a požádala Michaela s Maggie, aby uspořádali svatbu v Bergamu. Celou tu dobu věděla, o co jde, a naplánovala vlastní lest.

„Ty jsi neuvěřitelná. Jak to, že tě nikdo neprohlédl?“

„Jsem matka a ta dělá, co musí, když si myslí, že to dětem prospěje. Kdybych tak jen přiměla Juliettu, aby se místo na statistiky prodeje podívala na nějakého muže.“

Carina se zasmála. „Hodně štěstí.“

Natáhla se a matku objala. Obklopila ji známá vůně pudru a vanilky, teplo a bezpečí. „Mám tě ráda, mami.“

„A já tebe, holčičko.“

Zůstaly v objetí, dokud Carina nenačerpala tolik síly, aby matku pustila.

*

Přišel čas se rozloučit.

Carina stála venku s Gabby na paži.

Slunce ji zalévalo hřejivými paprsky, v nichž se bílá holubí pírka oslnivě leskla. „Mám tě ráda, kulíšku,“ zašeptala Carina a pohladila ptáčka po hladké hrudi. Naklonil hlavičku a zavrkal, jako by vycítil, že si musejí dát sbohem. Carina zaváhala. Věděla, že už ho nikdy neuvidí. Odletí domů a nechá ji tady.

Jestlipak už je stejně silná jako Gabby? Max ji miluje.

Nepochybovala o sobě už dost dlouho? Kdy si bude naprosto jistá, že si Maxe zaslouží, a sáhne po štěstí? Posledních několik týdnů jí jasně ukázalo, že teď už dokáže stát na vlastních nohách a uskutečňovat své sny i bez něj. Věděla, že když neuspěje, nezhroutí se a beze strachu půjde dál.

Dovedla by bez něj žít, ale nechtěla.

Manžel ji miluje, potřebuje však ženu, která mu bude rovna. Carina si nikdy dost nevěřila, aby mu dala všechno, pořád se bála, že pro něj není dost dobrá.

Vzpomněla si na matčina slova a zatočila se jí hlava. Nenastal čas, aby o sobě přestala pochybovat?

Ano.

„Už musíš letět, Gabby.“

Carina napřáhla paži, holubička zamávala křídly, vznesla se a proti větvím stromů zasvítila bílá křídla. Carina se dívala, jak v dáli mizí, potom na vteřinku obrátila oči k načechraným obláčkům. Když znovu začala Gabby pohledem hledat, nebylo po ní ani památky.

Zmocnil se jí hluboký klid. Instinkt jí říkal, že se musí pohnout dál a chovat se jako žena, kterou vždycky chtěla být.

Pokusí se získat manžela zpět.

KAPITOLA ŠESTNÁCT

Max si prohlédl nápis nad prestižní galerií v SoHo.

Elegantními písmeny na něm bylo vyvedeno Carinino jméno a kolem vchodu visela veselá bílá světélka, která poutala pozornost kolemjdoucích. Max se zhluboka nadechl a pomodlil se, aby měl dost sil večer absolvovat.

Pozvání na Carininu první výstavu ho překvapilo, ale zároveň v něm vyvolalo smutek. Jeho krásná, talentovaná manželka konečně poznala, že se dokáže prosadit, a on to s ní neoslaví. Ale musel ji ještě vidět a podívat se na její práci, zatímco bude vzpomínat, jak se s ní v ateliéru miloval a natíral ji čokoládou.

V srdci ho ostře bodla lítost. Otevřel dveře a vešel dovnitř.

Rozlehlou místnost rozdělovaly mohutné sloupy na čtyři části. U jedné stěny stál bar a číšníci roznášeli jednohubky, víno a šampaňské. Lidé chodili v hloučcích kolem, povídali si a smáli se. Max okamžitě upřel pohled do pravého rohu místnosti, jako by vycítil Carininu přítomnost.

Zrovna zakláněla hlavu a smála se něčemu, co jí vykládal jakýsi muž. Měla na sobě dlouhé černé šaty, které se ve světlech oslnivě leskly. Tmavěhnědé nepoddajné vlasy si úhledně vyčesala, ale Max věděl, že by stačilo vytáhnout jedinou sponku a na ramena by se jí spustil hedvábný vodopád. Oči jí blýskaly radostí a sebedůvěrou, kterou v nich nikdy předtím nespatřil.

Je bez něj šťastná.

Spolkl zklamání, odvrátil se a přešel k prvnímu obrazu. A ztuhl v šoku.

Čekal, že uvidí oduševnělé portréty podobající se těm, jež měl to štěstí vidět dřív. Tahle plátna vypadala, že je namaloval někdo úplně jiný.

Byla syrová a odvážná, provedená černou a šedou barvou jen s občasným akcentem červeně, a všechna zobrazovala dvojice v nejdůvěrnějších chvílích. Na jednom stála u stěny žena vzpínající se k milenci, který jí líbal nahá ňadra. Jejich těla pulzovala smyslností, ale bylo jasné, že uspokojení je teprve čeká. Okno vpravo zřejmě představovalo rozhraní mezi soukromím a vnějším světem. Divák si musel připadat skoro jako voyeur a nedokázal od těch dvou odtrhnout oči.

Jak Max prohlížel jeden obraz za druhým, uvědomil si, že pár prochází určitým vývojem. Jeden obraz zachycoval touhu na ženině obličeji, když se na milence dívala. Jeho profil neukazoval nic než tvrdé linky a ocelové odhodlání. Na dalším se milenci dotýkali čely, oči měli sklopené, ústa jen milimetr od sebe, a bylo na divákovi, aby si domyslel, co se mezi nimi děje.

Max se díval na každý obraz s nadšením, které cítil jen zřídka. Uvědomil si, že jde o neobyčejné dílo, vášnivé a hluboké, jež může otřást celým

výtvarným světem. Stál u zrodu dlouhé, úspěšné kariéry. Není divu, že Sawyer mluvil tak vzrušeně. Objevil nejlepší současnou malířku v New Yorku.

Lidé kolem něj chodili a někteří se snažili navázat s ním rozhovor, číšníci se u něj zastavovali a ptali se ho, jestli nechce něco k pití. Neodpovídal, jen hleděl na Carinina plátna a měl pocit, jako by právě poznal tajemství její duše, které před ním až dosud schovávala. Teď se ukázalo v celé své nahé kráse.

Panebože, jak ji miloval!

Přišel brzy, aby se vyhnul Alexe, Nickovi, Michaelovi a Maggie. Měl směšný, typicky mužský plán: vkrást se dovnitř, prohlédnout si výstavu, chvíli se trápit a pak se zase vyplížit ven. Jít domů a s Rockym u nohou se do němoty opít.

„Maxi?“

Uslyšel její hlas, trochu chraptivý a svůdný, ale zároveň sladký jako andělské zvonky. Zaťal zuby a otočil se.

Usmála se na něj tak zářivě, že málem dostal úžeh. Okamžitě se ho zmocnila primitivní žádost, ale potlačil ji a podařilo se mu úsměv jí oplatit.

„Ahoj, Carino.“

„Tak jsi přece přišel.“

Pokrčil rameny. „Chtěl jsem to vidět.“

Proč se na něj dívá tak chtivě? Aby ho mučila? „Mám radost. Co si o tom myslíš?“

„Je to… nádherné,“ dostal ze sebe namáhavě.

Zamžikala, jako by musela zahnat slzy, a jemu se zase urval kousek srdce. Než ten rozhovor skončí, nic mu z něj nezůstane. „Ještě jsi neviděl ten poslední. Visí samostatně tamhle vzadu.“

„Už půjdu, Carino.“

„Ne! Prosím tě, musím ti ho ukázat.“

Takhle vypadá láska? Když člověka zachvátí krutá bolest, která jako by ho stáhla pod vodu a nepustila zpátky na hladinu, aby se nadechl? Max spolkl námitky a přikývl. „Dobře.“

Šel za ní do zadní části místnosti a nahoru po několika schůdkách. Obraz nasvícený reflektorem visel ze stropu. Max udělal krok dopředu a zvedl hlavu.

Díval se na sebe.

Název byl napsán velkým písmem nahoře. Maximus. Muž na plátně měl nahou hruď a byl bos. Na bocích mu nízko seděly džíny. Rysy tváře měl napůl rozmazané a ve stínu. Hleděl přímo na diváka a na tváři se mu svářily protichůdné pocity. Nejnápadnější na něm byly uhrančivé oči, jejichž pohled Maxem otřásl. Viděl v něm všechno. Bezmoc, umíněnost, náznak arogance, touhu po lásce a schopnost milovat.

Srdce se mu sevřelo. Otočil se.

Před ním stála Carina, tmavé oči plné zbožňování a lásky a síly, kterou v nich nikdy neviděl. „Miluju tě, Maxi. Vždycky jsem tě milovala, ale napřed jsem musela mít ráda samu sebe, abych ti mohla dát, co potřebuješ. Nevím, jestli už není moc pozdě, ale slibuju, že dáš-li mi ještě jednu šanci, budu ti oporou a dostaneš ve mně ženu, jakou si zasluhuješ. Změnila jsem se a už se můžu stát druhou polovinou tvé duše. Chci se k tobě vrátit, ale otázka zní, jestli se ty vrátíš ke mně.“

Zmocnila se ho nesmírná radost, zasmál se a sevřel ji do náručí. „Já nikdy neodešel, cara.“

Vzal si její ústa a začal ji něžně líbat, jako by chtěl zpečetit manželský slib, který si před několika měsíci dali ve Vegas.

Najednou zjistil, že je obklopila rodina. Michael s Nickem mu poklepávali po zádech a Alexa s Maggie si utíraly slzy.

Konečně byl opravdu doma.

„Chválabohu, že jste se zase dali dohromady,“ řekla Alexa a popotáhla.

„Už jsme to napětí nemohli snést. Páteční večeře začaly vypadat jako tryzna.“

Max, který držel Carinu pevně po svém boku, se zasmál. „Tenhle týden to napravíme. Přijdete k nám na večírek.“

V té chvíli k nim přispěchal galerista a tvářil se jako u vytržení. „Hm, Carino, můžu s vámi na vteřinku mluvit?“

„Jistě.“ Pevně políbila Maxe na rty, poodešla stranou a chviličku si s galeristou něco tiše vykládala. Když se vrátila, vypadala omámeně, jako by nevěděla, co se s ní děje. „Všechno jsem prodala.“

Max se ušklíbl. „To mě nepřekvapuje. Mě tvoje obrazy naprosto uchvátily. Ale asi už bychom měli jít. Budeš toho muset namalovat mnohem víc a já ti musím dát inspiraci.“

Carina se zasmála a zabořila mu ruce do vlasů. „Nemůžu se dočkat,“ zašeptala.

Max se podíval na ženu, kterou miloval, na svou manželku a spřízněnou duši, která mu bude navždycky patřit.

„Půjdeme domů.“

Ležela v zamotaných přikrývkách, vyčerpaná, ukojená a nesmírně šťastná.

„Tak co, už se vzdáš?“

Nepatrně nadzvedla hlavu, ale hned ji zase položila na polštář. „Nikdy. Dej mi minutku a uvidíš.“

Tiše se zasmál, vstal a pak uslyšela, že jde do šatny a zase nazpátek. Jakmile znovu ucítila jeho vůni, vzedmulo se v ní nové vzrušení. Sakra, manžel z ní dělá úplnou nymfomanku a jí se to líbí!

„Mám pro tebe dárek.“

To ji přimělo, aby si sedla. Při pomyšlení, že jí něco koupil, se začala tetelit zvědavostí jako školačka. „Fakticky?“

„Jo. Doufal jsem, že se vrátíš, a já ti ho budu moct dát.“

Carina se dychtivě kousla do rtu a zadívala se na obdélníkovou krabici zabalenou v rudém papíře.

„Co je to?“

„Koukni se, miláčku.“

Nedočkavě jako dítě pod vánočním stromečkem papír servala, sundala víko a užasle vydechla.

V bílém hedvábném papíře ležely střevíčky, jaké ještě v životě neviděla. Měly deseticentimetrové jehlové podpatky, otevřenou špičku a byly z čirého skla posázeného diamanty.

Zvedla jeden střevíc do vzduchu a chviličku se dívala, jak se kameny ve světle třpytí. Tenké sklo bylo na omak hladké jako hedvábí. „Panebože, Maxi, ty ses překonal! Jsou nádherné.“

„Jednou jsi mi řekla, že jsi vždycky chtěla lásku až do smrti jako z pohádky a žes ji nedostala. Myslel jsem, že ti to vynahradím, když ti dám střevíčky pro Popelku.“

V očích ji začaly pálit slzy a popotáhla. „Jdi do háje, Maxime Grayi. V životě by mě nenapadlo, že pod tím svým frajerským exteriérem schováváš sentimentalitu.“

„Miluju tě, Carino.“

„Já tebe taky.“

Přitiskl čelo k jejímu a přísahal si, že už nikdy nedopustí, aby o jeho lásce pochybovala.

EPILOG

Maggie vzdychla a rozhlédla se po obýváku. „Je tady nějak moc dětí, nebo se mi to jen zdá?“

Carina se zasmála a strčila Marii do pusinky dudlík. Miminko přestalo okamžitě ječet a začalo hltavě sát. Po místnosti pobíhala Lily a hrála si s vycpanou postavičkou Dory ze známého televizního seriálu, zatímco opodál křičel Nick junior. Ethan s Lukem, které Maggie zrovna nakojila a přebalila, leželi v přenosných postýlkách. „Počkej, až se s Maxem přidáme. Budeme muset zřídit střídavou hlídací službu, jinak se žádná z nás už s manželem nikdy o samotě neuvidí.“

„Ty jsi těhotná!?“ zvolala Alexa nadšeně. V ruce držela pomyslný hrníček a předstírala, že z něj pije, zatímco Lily stojící vedle ní se potěšeně hihňala.

„Ne, ještě počkáme. Připravuju novou výstavu a Max otvírá další pobočku. Užíváme si teď jeden druhého. Za měsíc letíme na nějakou dobu do Itálie. Oběma se nám stýská po mamince.“

Maggie znovu vzdychla. „Mně taky chybí, ale děti jsou na takový výlet ještě moc malé. Jak se má Julietta? Pořád ještě od sebe odhání chlapy?“

„Má na ně negativní názor. Je přesvědčená, že ji muž připraví o samostatnost a bude ji brzdit v kariéře. Nedá si to vymluvit.“

Alexa se zasmála. „Zřejmě potřebuje knihu kouzel. Matka země nemohla být ke mně ani k Maggie štědřejší.“

Maggie po ní hodila plyšového psíka a trefila ji do hlavy. Alexa na ni vyplázla jazyk.

Kniha kouzel.

Carina si vzpomněla na tu noc, kdy rozdělala oheň a hodila do něj papírek s Maxovým jménem. Panebože, přírodní síly ji skutečně vyslyšely? Na pažích jí naskákala husí kůže, a tak k sobě přitiskla Marii pevněji, aby se zahřála. „Hm, o čem to mluvíte? Když mi Maggie tu knihu dávala, tvrdila, že jsou to nesmysly a nikoho by ani nenapadlo se tím zabývat.“

Alexa zavýskla smíchem. „No to je teda gól. Zrovna nedávno mi konečně přiznala, že než si vzala Michaela, to zaklínadlo řekla. Naše cynička klesla tak hluboko, že vzala zavděk čárami a kouzly.“

Maggie pokrčila rameny. „No a co? Je to jen shoda náhod. Carina tu knihu vyhodila, a přitom je teď šťastně vdaná za Maxe. Takže prosit Matku zemi o muže nemělo smysl.“

Carina polkla. „Já jsem lhala.“

„Co tím myslíš?“

„Použila jsem ji. Za několik dní jsem se vykradla na zahradu, vyslovila zaklínadlo a papír hodila do ohně.“

V místnosti se rozhostilo ticho. Dokonce i miminka jako by vycítila, že se něco děje, a zmlkla. Kreslený seriál Max a Ruby, který běžel v televizi, byl němý a napjaté ticho jen podtrhoval.

„Napsalas na něj vlastnosti, které od manžela očekáváš?“ zašeptala Alexa.

„Odpovídá Max tomu, cos chtěla?“

Carina se na švagrovou a na kamarádku podívala a polkla. „Napsala jsem tam jenom jméno.“

Maggie vyskočila, jako by najednou uviděla strašidlo, Alexa se opřela o břidlicově modrý polštář pohovky a zavrtěla hlavou. „Panebože, ono to vyšlo!“

Maggie se zasmála, ale znělo to dutě. „To není možné. Neblázněte a přestaňte mě strašit.“

„Kde je ta knížka, Carino? Dalas ji někomu?“

„Ne, mám ji v knihovně. Nevyhodila jsem ji.“

Alexe zasvítily oči. „Já myslím, že ji musíme poslat dál. Mám na mysli tvé sestře.“

„Cože? Julietta by nikdy to zaklínadlo nevyřkla. Je praktická až do morku kostí. Na ni by to neúčinkovalo.“ Carina se na okamžik zarazila. „Nebo ano?“

Maggie si chviličku zamyšleně klepala prstem na bradu. „To není špatný nápad. Carina jede za měsíc do Itálie. Třeba přijde na způsob, jak Juliettu přimět, aby to kouzlo vyzkoušela. Konečně zjistíme pravdu. Že se to povedlo dvakrát, to mohla být jen náhoda. Vyplatilo se to sice i potřetí, ale to pořád ještě nic neznamená. Kdyby to zabralo čtyřikrát, s jistotou bychom věděly, že to opravdu funguje.“

Carina se na ně zadívala. Měly pravdu. Její sestra si zasloužila poznat pravou lásku, a jestli jí k tomu kniha kouzel pomůže, musely se postarat, aby ji dostala.

„Udělám to.“

Maggie popadla skleničky, nalila do nich chianti, jednu podala švagrové, druhou Alexe a poslední si vzala sama. Potom sklenice zvedly a usmály se.

„Salute.“

Carina se napila.

Děti si hrály a spaly, ženy si povídaly a smály se. Muži si občas přišli pro polibek a utrousili nějakou žertovnou poznámku. Když se Carina podívala na manžela, vždycky se na ni něžně a zároveň smyslně usmál a jí zazpívalo srdce. Manželský omyl, kterého se dopustila, jí dal všechno, o čem kdy snila.

Věděla, že s Maxem bude šťastně žít až do smrti.