Jennifer Probst

Manželství s miliardářem 04. Manželská zkouška

KAPITOLA JEDNA

Tak už to bylo naprosto jisté. Selhala.

Julietta Conteová slepě zírala na slonovinově bílou stěnu obýváku, na niž nikdy nenašla čas pověsit obrazy ani fotografie. Obvykle ji ta čistá plocha neposkvrněná otvory po hřebících uklidňovala, protože jí připomínala, že vede spořádaný život naplněný prací, který má naprosto pod kontrolou. Dnes se jí zdálo, že se jí posmívá, a při pohledu na ni ji přepadl pocit prázdnoty.

Ze rtů jí vyklouzl drobný vzlyk. Přišla o největší obchod, který cukrárna

Conteových mohla uzavřít. Měsíc skoro nespala, dělala rešerše, nekonečné hodiny proseděla nad dokumentací a zúčastnila se nepočítaně společenských akcí, a všechno to bylo k ničemu. Luxusní hotel Palazzo nakonec spolupráci s firmou La Dolce Famiglia odmítl. Byla si tak jistá, že se to povede! Teď jí nezbývalo nic jiného než připravit se na to, že zítra ráno přizná svému týmu porážku.

Utáhla si pevněji pásek bílého hedvábného župánku, přešla po měkkém koberci do kuchyně a nalila si víno. Za jejími zády tiše hovořily hlasy v televizi, ale jinak v bytě panovalo ticho, které jí připadalo nesnesitelné.

Co to s ní dnes večer je? Vždyť pár

neúspěchů už zažila a nejenže ji nevyvedly z míry, ale tím odhodlaněji se zase vrhla do práce. Kromě toho La Dolce Famiglia neměla žádné finanční potíže, takže nešlo o otázku života a smrti. Jenže Julietta toužila zanechat ve světě byznysu nesmazatelnou stopu a dokázat rodině své schopnosti. A tu možnost teď ztratila.

Uslyšela tiché zabzučení, zvedla mobil a podívala se na zprávu. Zase jí napsala Carina. Ten večer to bylo už potřetí nebo počtvrté.

Už jsi to udělala?

Julietta se rozčílila. Její nejmladší sestra se před několika měsíci vdala za svou dávnou lásku a z nějakého nesmyslného důvodu zastávala názor, že

za to vděčí jakémusi trapnému zaklínadlu. Kdyby to tak šlo! Život by byl daleko lehčí, kdyby stačilo, aby každá žena napsala na kus papíru seznam vlastností vysněného muže, spálila ho v ohni na počest Matky země a pak už jen spokojeně čekala. Julietta se samozřejmě snažila Carině vysvětlit, že za své štěstí může poděkovat tomu, že jsou pro sebe s Maxem stvoření, jenže ta se nedala přesvědčit.

Při poslední návštěvě doma vtiskla Juliettě do ruky knihu ve fialové plátěné vazbě a přinutila ji přísahat na všechno, co je jí svaté, že to pitomé kouzlo vyzkouší. Skálopevně věřila, že jestli to Julietta udělá, u jejích dveří se okamžitě objeví princ na bílém koni a od základu

jí změní život. Hodinu jí vyčítala, že nemyslí na nic jiného než na práci a kašle na budoucnost, až nakonec Julietta slíbila, že se do té knížky podívá. Myslela si totiž, že sestra pustí tu směšnou záležitost brzy z hlavy a nechá ji na pokoji.

Od té doby uplynulo čtrnáct dní a během nich Carina poslala dvacet esemesek a nejmíň desetkrát zavolala. Vypadalo to, že na ten pošetilý nápad jen tak nezapomene.

Tentokrát Julietta odpověděla velmi stručně.

NE.

Na jazyku jí tančila svěží ovocná chuť vína. Otevřela lednici, vzala si hrozen a vydala se zpátky do obýváku. V duchu

soptila. Od té doby, co jí Carina tu fialovou knihu vnutila, ji nepřestala mučit a připomínat jí, že díky kouzlu našla spřízněnou duši nejen ona, ale i Alexa a Maggie. Proč nechce pochopit, že žena může žít spokojeně i bez partnera? Ona přece je šťastná. Víc už to ani nejde.

Dolehla na ni bezmoc, kterou vzápětí vystřídal záchvat úzkosti. Nadechla se a snažila se své pocity objektivně analyzovat. Samozřejmě sourozencům trošku záviděla. Všichni se usadili, manželství jim zjevně svědčilo a neustále básnili o svých protějšcích, dětech a rodinných setkáních. Ona jediná zůstala svobodná, a tak očekávali, že jim na oplátku bude líčit své milostné

avantýry a žhavé sexuální zkušenosti.

Julietta se podívala na spořič obrazovky, na němž blikalo logo La Dolce Famiglia, jako kdyby se jí posmívalo. Místo o lásce vykládala rodině o statistikách prodeje a obchodech, které rodinné firmě ještě víc zvýší prestiž, a matka se na ni začala dívat se znepokojením a možná i trochu soucitně.

Prudce rozkousla kuličku vína a na jazyku se jí rozlila sladká šťáva. Merda. Proč by ji to mělo trápit? Cožpak v dnešní době ženy ještě muže potřebují? Sex se přeceňuje a ji stejně nezajímá. Mnoho let se trápila, že nedokáže dosáhnout orgasmu ani navázat hluboký vztah, ale pak se pevně

rozhodla, že v zájmu zachování zdravého rozumu bude tuhle stránku života ignorovat. Hlava sice po fyzické intimitě toužila, ale tělo jako by bylo z ledu. Po mnoha neúspěšných pokusech cítit něco

– cokoli – k opačnému pohlaví, si přestala dělat starosti a smířila se s tím, že zůstane sama.

Minimalisticky zařízený byt svědčil o tom, že je bohatá, úspěšná a má vkus. Její sestry dávaly přednost toskánskému nábytku, ale ona měla radši moderní a přísně funkční zařízení, které odpovídalo jejímu smyslu pro pořádek. V obýváku dávaly jasně bílé stěny pod vysokými stropy vyniknout skleněným a černým stolům, lenoškám v barvě slonové kosti a fialovým polštářům.

Velká okna pouštěla ve dne dovnitř záplavy světla a v noci nabízela nádherný výhled na rozsvícený Milán. V kuchyni stála linka z černé žuly a červené kožené barové stoličky. Velký stůl Julietta nepotřebovala, protože vždycky jedla sama. Když se objevil nějaký nový spotřebič, koupila ho. Byt byl plný nejmodernějších technických vymožeností včetně několika počítačů s rychlým přístupem k internetu, televize s obrovskou obrazovkou a audio systémem, který měl reproduktory v každé místnosti.

Možná neměla takový smysl pro módu jako Venezia, ale elegantní kostýmy si dávala šít u předních designérů. Kvalitní oblečení dovedla ocenit a šatnu měla

plnou kožených a semišových bund, sukní i kalhot nebo hedvábných a saténových šatů. Díky platu by si klidně mohla koupit dům, dávala však přednost luxusnímu apartmá v centru Milána, odkud měla blízko do práce a kde žila uprostřed městského ruchu s pocitem, že je obklopená lidmi. Ticho na venkově by ji mohlo dovést k šílenství. Právě žvýkala další kuličku vína, když mobil zase začal bzučet.

Čeho se bojíš?

Julietta ho popadla a potrestala sestru jediným možným způsobem – vypnula ho a tím ji umlčela.

Nebála se ničeho kromě neúspěchu, ale naučila se, že tvrdá práce a nelítostné sebeovládání obvykle

přinesou kýžený výsledek. Jediná věc, kterou nedokázala ovlivnit, bylo tělo, a tak se s ním smířila a přestala se o něj starat. Teď jí pár esemesek od sestry neustále strašilo v hlavě a vyrušovalo ji z klidu. Chvíli těkala očima po místnosti, potom se pohledem zastavila na té zatracené knize. Zdálo se, že ji přímo vyzývá, aby se do ní podívala. Julietta přešla místnost a strčila ji ke svým oblíbeným biografiím, ale fialová vazba mezi jejich hřbety bila do očí. Možná tu věc prolistuje a Carině zalže, že kouzelnou formuli odříkala. Tím ta směšná záležitost skončí a bude na ni moct zapomenout.

Postavila sklenici na tácek, přešla místnost a malou útlou knížečku zase

vytáhla. Vypadala úplně obyčejně. Kniha kouzel. Hm, nemá žádného autora. Když rychle obracela ohmatané tenké stránky, s uspokojením zaznamenala, že se vůbec nic nestalo. Nezvedl se čarodějný kouř, pokoj se nezačal otřásat a závany studeného větru taky necítila.

Opřela se o polštáře pohovky. Zvláštní bylo, že celá knížka sestávala z jediné kouzelné formule přivolávající lásku. Rychle zjistila, že má napsat seznam všech vlastností, které od své spřízněné duše vyžaduje. Jako by jí to mohlo zajistit sňatek a štěstí až do smrti. Kopii seznamu si měla dát do postele pod matraci, původní seznam spálit v ohni a přitom odrecitovat

říkanku, kterou poprosí Matku zemi o pomoc. Finito.

To je celé?

Julietta potřásla hlavou, tiše zaklela a chňapla po zápisníku, který vždycky ležel vedle laptopu. Když nečitelně škrábala po bílé stránce – co nejrychleji, aby to už měla za sebou – černý inkoust se rozpíjel. Tentokrát o věci nepřemítala, ani ji neanalyzovala a vychrlila ze sebe všechno, co vždycky od manžela chtěla, i když dobře věděla, že člověka s takovými vlastnostmi nikdy nepotká.

Ani si to po sobě nepřečetla. Oba papíry načtyřikrát složila a jeden strčila pod matraci, s druhým zamířila do kuchyně, vyndala nerezovou mísu, ze

zásuvky vytáhla sirky a papír zapálila.

Když okraje zčernaly a zkroutily se, začala mávat rukou před detektorem kouře a s očima upřenýma na hořící seznam tiše odříkala hloupou prosbu k Matce zemi. Tváře jí přitom hořely ponížením. Až příště Carinu uvidí, dá jí co proto, že z ní udělala idiota. Ale aspoň dodržela slib. Než se párkrát zhluboka nadechla, v míse kromě trochy popela nic nezbylo.

Zaplavil ji zvláštní pocit, jako by provedla něco, co už nemůže vzít zpátky, a srdce se jí rozbušilo jako splašené. Proč na ten seznam napsala, co se nikdy neodvážila vyslovit? Měla se zachovat rozumně a zaznamenat vlastnosti, které se očekávají od řádného

manžela. Ale vždyť na tom nezáleží. Matka země bude mlčet, a tak se prozrazení nemusí bát. Co si přeje, se nikdo nedozví.

Popadla mobil, prudce zmáčkla tlačítko a vyťukala zprávu.

Hotovo. Teď už mě nech laskavě na pokoji.

Za vteřinu se na displeji objevil smajlík.

Díky bohu. Teď se vrátí do normálních kolejí a tu epizodu pustí z hlavy.

Ignorovala pocit prázdnoty a zesílila zvuk v televizi, aby přehlušila ticho.

KAPITOLA DVĚ

Julietta si upravila šedozelený šátek kolem krku a uhladila si sukni, potom otevřela pozlacené dvoukřídlové dveře, přešla přes vestibul a přistoupila k recepčnímu pultu. Žena středního věku si zapsala její jméno a řekla jí, aby se posadila. Hm, zvláštní. Julietta očekávala mladou krásku s vysokými podpatky, k jejímž povinnostem patří o polední přestávce oblažovat šéfa. V duchu se napomenula, že by se za ty představy měla stydět. Možná ji Sawyer Wells mile překvapí.

Sundala si světlezelený plášť,

postavila aktovku na podlahu a rozhlédla se. Firmě Wells Enterprises se zřejmě dařilo. Na čelní zdi se skvělo na vyleštěné mosazné desce obrovské logo W@E, všude stála pohodlná kožená křesla a na podlaze ležel tmavěmodrý koberec. Obrovský recepční pult z tvrzeného skla byl vybaven nejen řadou zásuvek a organizérů, ale i nejnovější komunikační elektronikou.

Julietta se pečlivě připravila, ale moc jí to nepomohlo. Během rychlého telefonátu jí švagr Max řekl, že Sawyer je jeho kamarád, byznysu dokonale rozumí a vždycky drží slovo. Jeho jméno bylo v hotelovém průmyslu dobře známé. Majitelé luxusních hotelů ho vyhledávali, jestliže se dostali do potíží.

Vždycky se objevil na scéně, převrátil organizaci příslušného zařízení naruby, a když dal všechno do pořádku, bez průtahů se uhlazeně vzdálil. Hlavní kancelář měl v New Yorku, ale před deseti měsíci si v Miláně otevřel novou pobočku, což lidi z branže značně znepokojilo. Julietta by se vsadila, že ho bedlivě sleduje i vedení známého hotelu Principe di Savoia. Měl bezúhonnou pověst a úžasnou schopnost udělat z každého upadajícího podniku zlatý poklad.

Telefonát jeho sekretářky Juliettu zaskočil. Proč by se s ní chtěl nejlepší krizový manažer přes hotely v pondělí hned v půl desáté ráno setkat? Když se sekretářky zeptala, dostala strohou

odpověď, že jí pan Wells všechno osobně vysvětlí, a pokud se nemůže dostavit v navrhovaný čas, další příležitost nedostane.

Julietta neměla tajemství v byznysu ráda. Se schůzkou souhlasila, ale okamžitě začala shánět informace. Ke svému údivu zjistila, že tenhle vlivný člověk, který cestuje po světě a pomáhá velkým pětihvězdičkovým hotelům z nesnází, zřejmě nemá žádnou minulost, jako by do svých pětadvaceti neexistoval. Od té doby, to znamená posledních deset let, udělal závratnou kariéru. Nic jiného kromě barvitého líčení jeho milostných afér se o něm v tisku nedočetla. Jenže u bohatých byznysmenů se daly zástupy milenek

očekávat, a s kým šel pan Wells do postele, ji vůbec nezajímalo. Co by naopak věděla moc ráda, bylo to, co si slibuje od její firmy. Max prohlásil, že o kamarádových záměrech nic neví, ale poradil jí, aby na schůzku šla.

„Pan Wells vás očekává, slečno Conteová.“

Julietta se usmála, zvedla aktovku a jakási asistentka ji krátkou chodbou odvedla k bohatě vyřezávaným dveřím z višňového dřeva. Když se natáhla po klice, tiše se otevřely. Po zádech jí přeběhl mráz a zaváhala. Měla zvláštní pocit, že překročí-li práh, život se jí navždycky změní. Jako kdyby ji k sobě zval pán strašidelného zámku, který jí chce ukrást duši.

„Dále,“ uslyšela chraptivý hlas.

Udělala tři kroky dovnitř a dveře se za ní bezhlučně zavřely.

Pevně sevřela držadlo aktovky. Co to s ní jen je? Obvykle při obchodních schůzkách od prvního okamžiku ovládala situaci, ale teď stála jako vrostlá do země a přes místnost zírala na jednoho z nejpřitažlivějších mužů, jakého kdy viděla.

Už se nedivila, že recepční vypadá jako mateřský typ. Nebylo ženy, která pro něj mohla pracovat, aniž se do něj zamilovala až po uši a úplně ztratila hlavu. Kancelář byla obložená tmavým dřevem, nábytek s vínově červeným čalouněním byl bohatě zlacený. V knihovně za stolem, která sahala od

podlahy až ke stropu, stály nekonečné řady knih v kožené vazbě a sošky i další umělecké předměty z mramoru, stříbra a mědi. Na vínově vymalované levé stěně visely obrazy s erotickou tematikou. Dostala chuť si je zblízka prohlédnout, ale rychle ji potlačila. Skoro půlku místnosti zabíral stůl z třešňového dřeva. Křeslo muselo stát na nějakém schůdku, aby muž na něm budil dojem převahy, protože nebylo možné, aby byl tak vysoký. Seděl na tom svém trůnu z červené kůže a zkoumavě si ji prohlížel, jako by jí chtěl proniknout až do ledví a zjistit, co pod uhlazeným zevnějškem skrývá. Najednou si připadala jako nahá a ještě víc znejistěla.

Sawyer Wells měl zvlněné vlasy dlouhé až na ramena, které musely každou ženu pokoušet, aby mu do nich při milování bořila prsty. Hrály mnoha odstíny plavé barvy a díky odleskům světla, které v nich tančilo, to vypadalo, že mu kolem hlavy plane svatozář. Julietta si ho změřila a zaznamenala půvabně vyklenuté obočí, vysoko posazené lícní kosti a silnou bradu s náznakem rýhy uprostřed. Oči mu museli darovat sami andělé, protože svítily, jako by byly z ryzího zlata, pronikaly pod povrch věcí přímo k jádru a viděly to, co na sebe žádná žena nechce prozradit. Julietta si byla jistá, že mu většina rychle podlehne. Tenhle muž si bez omluvy bral, co chce.

Pak andělé vyletěli do nebe a přenechali ho peklu. To mu dalo do vínku plné rty s posměšně zvednutými koutky, které svědčily o tom, že je smyslný a společenské zvyklosti mu můžou být ukradené. Na pravé straně obličeje se mu od obočí až k bradě táhla tenká jizva. Julietta si představila, jak ostří proťalo kůži, a snažila se, aby neukázala žádný soucit. Sawyer Wells ho rozhodně nepotřeboval.

Uvědomila si, že jeho tvář musí ženy neodolatelně vábit. Ještě štěstí že ona je vůči silnému pohlaví naprosto imunní. Zájem ztratí dlouho předtím, než se dostanou k tomu, proč se vlastně sešli. Narovnala ramena a podívala se mu přímo do očí. „Dobré ráno, pane Wellsi.

Ráda vás poznávám.“

Přistoupila ke stolu, Wells vstal a potřásli si rukou. Když ta její zmizela v jeho teplé drsné dlani, měla pocit, že místo neosobního pozdravu jí nabízí víc, jako by si ji chtěl přivlastnit a zmocnit se jí.

Protože ji ta představa překvapila, ruku rychle stáhla a teprve v té chvíli si uvědomila, že zadržuje dech. Wells zkřivil nádherné rty ve slabém úsměvu. Nevěděla, jestli se její reakci pošklebuje, nebo ho potěšila, ale obě možnosti ji rozčílily. Okamžitě vycítila, že tenhle člověk je sám se sebou spokojený, zvykl si vyhrávat a na lidi se dívá, jako by účinkovali v divadelním kusu, v němž on vystupovat odmítá. Hm.

Musela rychle přejít do útoku. Obrana by ho k smrti nudila a jí by nic nepřinesla. Posadila se, překřížila nohy, s předstíraným klidem se usmála a opřela se do křesla.

„Koukám, že máte rád hry.“

Naklonil hlavu a v očích se mu mihl údiv, což jí trochu zvedlo náladu. „Podle toho jaké.“

Chladně se usmála. „Mám na mysli šachy.“ Ukázala na polici, na jejíchž protilehlých koncích stály nádherně vyřezávané figurky krále a dámy z ebenu a slonoviny, které prozrazovaly, že majitel téhle kanceláře studuje strategii a taktiku. „Jsou překrásné.“

Sawyer položil lokty na leštěný stůl, sepjal prsty a zabodl do ní pronikavé

oči. Vydržela a pohledem neuhnula. Když nakonec promluvil, jeho hluboký hlas v ní probudil pocity, které nikdy předtím nepoznala. „Hrajete?“

„Ne.“

„Proč ne?“

„Šachy mě nezajímají,“ odpověděla stroze. „Dávám přednost poctivé výměně informací k prospěchu obou stran.“

Zvedl zlaté obočí. „Jste výkonná ředitelka velké firmy, takže vítězství i porážky musíte dobře znát.“

Ach ano, má rád slovní potyčky. Zaplavilo ji hluboké uspokojení. Jen málokdy mohla změřit inteligenci s mužem, který se jí dovedl postavit. Většinu její převaha znejistěla nebo

popudila a začali se hádat jako idioti. Ne, měla radši vtip, ušlechtilý a ostrý jako samurajův meč. „Když děláte svou práci dostatečně dobře, protivník ani nepostřehne, že prohrál,“ odpověděla neurčitě.

„S tím nesouhlasím. Jestli za něco stojí, dobře ví, že jedna strana druhou vždycky předčí. Nezvratného vítězství dosáhne člověk jen tehdy, když dámu zneškodní.“

Otevřela aktovku, jako kdyby ji konverzace začala nudit. Ve chvějícím se tichu se ozvalo šustění papírů a ona si uvědomila, že má vlhké dlaně. Zvláštní. Nervy za to rozhodně nemůžou. Šlo o něco jiného, ale netušila, oč vlastně.

„Lze ji přece obětovat. Je to sice

nejsilnější figurka, ale všechno závisí na králi. Má-li hráč dobrý záložní plán, dámu může oželet.“

Potemněly mu oči. Ano, pro tohoto muže by nemohla žádná žena pracovat. Měli by ho vystavovat na plakátech jako varování pro adolescentky, aby se nedostaly do maléru. Julietta si dovedla představit, že snadno dokáže ženy přimět, aby zapomněly na rozum a vrhly se mu kolem krku bez ohledu na to, jak hluboký pád je čeká. Jí se to naštěstí stát nemohlo.

„Říkala jste, že šachy nehrajete,“ zamumlal.

„Přesně tak.“ Zvedla bradu. „Ale to neznamená, že jsem si neosvojila pravidla. Pro všechny případy.“

Wellsův tichý smích jako by ji pohladil přímo mezi nohama, ale zachovala chladnou hlavu. „Jste zajímavá, Julietto.“ Její jméno pronesl zálibně, jako by se s ním laskal, a dal mu úplně nový význam. Jestliže ji obchodní partner oslovil křestním jménem, vždycky zostražitěla, protože někteří se snažili navázat s ní důvěrnější vztah, aby ji mohli snáz obalamutit a pokořit. Sawyer se k ní však navzdory té podivné konverzaci choval s úctou, a to ji vyvádělo z míry. „Jsem rád, že jsem poslechl instinkt a rozhodl se dát vám příležitost, abyste pro mě pracovala.“

Zavřela aktovku a postavila ji zpátky na podlahu, pak krátce prolistovala složku, kterou z ní vytáhla. „Vážím si

toho, že jste si mě vybral, ale byla bych ocenila, kdybyste mi podrobnosti nabídky poslal ještě před touhle schůzkou. Nerada ztrácím čas dohadováním o věcech, které za to nestojí. Jistě mě chápete, pane Wellsi.“

„Sawyere.“ Dal si bradu do dlaní.

„Setkal jsem se už s většinou členů vaší rodiny a s vaším švagrem jsme dobří přátelé. To nejmenší, co můžeme udělat, je říkat si křestním jménem.“

„Dobře.“

„Tak do toho.“ Vzhlédla. „Promiňte?“

Rozhostilo se mezi nimi podivné napětí. Julietta měla pocit, jako by zahájili hru a ona nevěděla, co je v banku. „Vyslovte moje jméno,“ vybídl

ji tiše.

Zamžikala. Polilo ji horko a všechno ji začalo svědit, pak se jí sevřel žaludek, ale hned nato se zase uklidnila. Nechtěla ho poslechnout a už otevřela ústa, aby ho odbyla nějakou posměšnou poznámkou, k vlastnímu údivu mu však neochotně vyhověla. „Sawyere.“

Vzápětí si za to v duchu vynadala. Ve tváři se mu mihlo uspokojení, ale nic neřekl, jen souhlasně přikývl. „Děkuju.“

Odkašlala si a znovu se soustředila na složku. „Když jsme se jaksepatří seznámili, měli bychom se pohnout dál. V hotelové branži se o vás hodně mluví.“

„Doufám, že v dobrém,“ odpověděl líně.

„Většinou.“

Znovu se krátce zasmál. „Jste úplně jiná než vaše sestry.“

Popudilo ji to, ale podařilo se jí nedat nic najevo. „Doufám, že v dobrém,“ odpověděla s úsměvem.

Svraštil čelo a naklonil se k ní. „Snad jste se neurazila? Chtěl jsem říct, že ve vás má Michael pravý poklad. Vašim sestrám obchodní duch chybí, takže pro firmu znamenáte velký přínos.“

Připadala si, jako by jí pofoukal bolístku. Proč si dělá starosti, jestli se jí nedotkl? Jako by tušil, že má komplexy, a nechtěl ji ranit.

„Samozřejmě že ne. Pokládám za štěstí, že můžu La Dolce Famiglia řídit. Jen mě zaskočilo, že moje sourozence

znáte tak dobře.“

Tvář mu zjihla. „Max a já jsme se pohybovali ve stejných kruzích a sblížili jsme se. Vyprávěl mi o Venezii a loni jsem se seznámil ve Vegas s Carinou. Byl jsem jí na svatbě.“

Julietta si připomněla, že na sestřinu svatbu neměla čas přijet, protože se konala hrozně narychlo. Vždycky toho litovala. Matka byla z rodiny jediná, kdo se jí mohl zúčastnit, a pomyšlení, že na ní byl také Sawyer, ji podráždilo.

„Zajímavé,“ zamumlala. „Takže matku znáte z Vegas?“

Zatvářil se bezvýrazně. „Měl jsem tu čest potkat ji už před mnoha lety. Velice si jí vážím.“

Za jeho slovy se skrýval nějaký

příběh, ale Julietta nepočítala, že jí prozradí, o co jde. Ukázala na papíry, které držela na klíně. „Zdá se, že jste ve výhodě. Já o vás vím jen to, že jste před několika lety začal přebírat prodělávající hotely a stavět je zase na nohy, aby začaly vynášet. Nenašla jsem jedinou zmínku o vašem místu narození nebo rodině ani nic o tom, co jste dělal do svých pětadvaceti let. Jako byste do té doby neexistoval.“

Světlehnědé oči mu potemněly a objevily se v nich hněv a tak prudká bolest, že se jí zadrhl dech, ale vzápětí zmizely. „Přesně tak,“ odpověděl. „To vám bude muset stačit.“

Julietta nenaléhala. Koneckonců i ona měla tajemství. „Ano, souhlasím,“

odpověděla a pomalu přikývla.

Usmál se. Oslnivě bílé zuby měl vepředu maličko křivé, ale nevadilo to, protože jinak by vypadal jako manekýn.

„Dobrá. Pojďme si promluvit o tom, proč jsme se sešli. Mám pro vás návrh na fúzi.“

Julietta zkřížila ruce na prsou a neodpověděla. Vypadalo to, že na něj její sebeovládání a trpělivost udělaly dojem, a tak ji napadlo, s jakým typem žen je v obchodním světě zvyklý jednat.

„Chystám se vybudovat vlastní hotelový řetězec. V uplynulých letech jsem koupil pozemky ve velkých evropských a amerických městech a hodlám otevřít nejprve v Miláně, pak v Římě, Benátkách a ve Florencii. Potom se

přesunu do Anglie, kde jsem si kromě Londýna vytipoval ještě dvě města, a skončím ve Spojených státech. Tam budu stavět v New Yorku, Los Angeles a Chicagu.“

Čekal na komentář, ale Julietta stále mlčela.

„Můj řetězec se bude jmenovat Purity. Na konceptu jsem pracoval mnoho let a postavil jsem tým, který je připraven rychle se pustit do práce. V Itálii jsem se rozhodl začít z mnoha důvodů, mimo jiné proto, že podle statistik sem jezdí vysoký počet turistů, a zejména ti američtí jsou ochotni připlatit si za to, co ostatní hotely nenabízejí. Chci jim poskytnout prvotřídní lázeňské a restaurační služby. Rád bych

spolupracoval s firmami, které se mnou můžou podepsat exkluzivní smlouvu. Mám v úmyslu vybudovat nejluxusnější hotely na světě, které budou hosty hýčkat a plnit jim každé přání. Hodlám se soustředit na tři hlavní oblasti. Zaprvé, budeme používat lůžkoviny, župany, trepky a ručníky vyrobené na zakázku výlučně pro nás. Něco podobného, jako dělá Frette, ale my budeme mít sortiment, kterým se Armani pochlubit nemůže. Zákazníci si u nás musejí připadat jako v ráji. Zadruhé se postaráme o to, aby dostávali prvotřídní jídlo a mohli u nás po libosti relaxovat. To už jsem zajistil. Podařilo se mi získat dva šéfkuchaře, kteří kvůli zaměstnání u mě odmítli vlastní pořad

v televizi. Zatřetí, ve vestibulu naši hosté najdou obchody, kde si budou moct koupit šperky na zakázku, značkovou módu a samozřejmě nejvybranější dezerty.“

Julietta se lehce naklonila dopředu a srdce jí začalo tlouct rychleji.

„Chci najmout velkou firmu, která bude do hotelů Purity dodávat cukrářské výrobky, a to nejenom při společenských událostech včetně svateb, které se u nás budou konat. Potřebuju špičkové cukrářství, které zajistí zásobování všech hotelových restaurací, pokojové služby i obchodů v hale pro náhodné nakupující.“

Julietta horečně přemýšlela. Plán to byl riskantní, za současného stavu

ekonomiky skoro šílený, ale měl něco do sebe. Kdyby Sawyer uspěl, vytvořil by jednu z nejvyhledávanějších hotelových značek na světě. Zamyšleně stiskla rty.

„Šéfkuchaři, s nimiž jste podepsal smlouvu, s podmínkami souhlasí? Většina chce mít absolutní kontrolu nad vším, co přijde na stůl, a to včetně dezertů.“

„Pravidla znají. Nechci skvělé kuchaře, kteří umějí upéct dobré dorty, ani jednoho šéfcukráře. Potřebuju dobře fungující řetězec, který dá hostům všechno, co budou chtít, ve všech hotelích Purity. A požaduju špičkovou firmu. La Dolce Famiglia do té kategorie jednoznačně patří.“

Uznání ji potěšilo, ale nedala to

najevo. Ten člověk byl přesvědčivý, ale už dávno zjistila, že každý dobrý obchod má nějaký háček. „Vaše nabídka na mě udělala dojem, ale budu se muset napřed podívat na plány vývoje, časový rozvrh a tak dále, abych se ujistila, že hotely Purity pro nás budou to pravé.“

„Samozřejmě.“

„Jde především o to, jestli nám bude vyhovovat marže.“

„Jistě.“

„Jedna věc se mi ale moc nezamlouvá.“

„Jaká?“

„Exkluzivita.“

S hladovým výrazem v očích se jí zadíval na ústa. Překvapilo ji to. Muži se s ní často chtěli měřit, to ano, ale

žádost v nich obvykle nevzbuzovala. Nebylo by jim to ostatně nic platné, protože při obchodních jednáních nemyslela na nic jiného než na úkol před sebou. Teď poprvé na mužský zájem zareagovala a napadlo ji, jaké by to bylo, kdyby ji tenhle sebevědomý chlap začal svádět. Zamyšleně si mnul bradu a pozorně se na ni díval, potom si štíhlými prsty přejel po hladce vyholené čelisti a přitiskl je pod plný dolní ret. Má pod tím černým oblekem od Gucciho všude tak zlatohnědou pleť jako na tváři? Uměly by si ty prsty hrát s jejím tělem a probudit sladkou řeku touhy mezi jejími stehny?

Je to jenom fantazie, pomyslela si a vzdychla. Jakmile by ji políbil

a zjistil, že není normální roztoužená samička, na jaké je zvyklý, ztratil by zájem. Zažila to už několikrát. A ani to těm mužům nevyčítala. Dio, co se to s ní děje, že si ho představuje nahého? Zbláznila se?

„Exkluzivita vám vadí?“ Odstrčil se i s židlí od stolu a položil si kotník na koleno druhé nohy. Juliettě vyschlo v ústech. Proč to najednou vypadá, že diskutují o úplně jiném významu slova exkluzivní?

Lehce pokrčila rameny. „Někdy. Jestliže má firma víc partnerů, riziko se sníží.“

Sawyer se usmál. „Přesně. Riziko nezdaru. Ale pokud se připoutá k tomu správnému, může zaznamenat obrovský

úspěch.“

„Nebo můžou společně zbankrotovat.“ Slovní potyčka jí rozproudila krev a srdce jí začalo tlouct silněji. „To se přece stalo už mockrát.“

„Možná máte špatné zkušenosti s nesprávnými partnery,“ prohlásil Sawyer tiše a takovým tónem, jako by ji chtěl pohladit. Cítila to nejenom v uších, ale i mezi nohama. „Se mnou se toho bát nemusíte.“

Po zádech jí běhal mráz a ňadra pod jednoduchou bílou podprsenkou ji začala bolet. Najednou dostala chuť strhat ze sebe šaty, sednout si na stůl, roztáhnout nohy a nabídnout se mu. Podvolila by se všemu, co bude chtít. Primitivní reakce, kterou v ní vyvolal, ji

vyděsila a překvapila zároveň. Díky bohu, že se už dávno naučila ovládat dech a nedávat svoje pocity najevo. Přinutila se slabě se usmát. „Vy jste si nějak jistý. Bod pro vás, to u partnera oceňuju. Předpokládám, že mi svou nabídku dáte písemně, abych si ji mohla prostudovat.“

Mlčky k ní přes stůl přesunul černé kožené desky. Vzala si je, krátce do nich nahlédla a pak je strčila do aktovky.

„Ještě tenhle týden vám dám vědět.“

„Ne. Zítra.“

Julietta svraštila čelo. „To není možné. Potřebuju, aby se na to podívali právníci a členové správní rady. Taky si musím promluvit s Michaelem.“

Sawyer máchl rukou. „Michael vede

La Dolce Maggie a dostane ode mě stejný návrh, až otevřu hotely v New Yorku. Pokud jde o naši spolupráci, musím se spolehnout, že se můžu ve všem obracet jen na vás. Rozhodovat budete vy. Demokracie je dobrá věc, ale někdy má monarchie lepší výsledky.“ V očích mu hříšně zasvítilo. „Budu vám to muset brzy dokázat.“

Julietta se odmítla nechat zastrašit.

„Riskujete, že vás odmítnu.“

„Ano. Ale i v tom případě chci odpověď už zítra. Vezmu vás na večeři.“ Zavrtěla hlavou. „To není třeba, pane

Wellsi, já…“

„Sawyere,“ přikázal jí rozhodně.

V podbřišku jí zatrnulo. „Sawyere.

Potřebuju čas do pěti odpoledne.“

„Výborně. Ať už se rozhodnete jakkoli, u vína to zpečetíme. Vyzvednu vás v sedm.“

Julietta zrozpačitěla a rychle se snažila získat zpět ztracenou rovnováhu.

„Myslím, že to není nutné.“

„Já ano. S většinou členů vaší rodiny se znám a s vámi bych se aspoň rád najedl, i když spolu třeba podnikat nebudeme. Popovídáme si o Maxovi a vaší sestře. Chci toho od vás tolik?“

Připadala si jako idiot. Jestli tuhle rozumnou žádost odmítne, bude vypadat jako hrubiánka. Ale něco jí říkalo, že by s ním zůstávat o samotě neměla, zvlášť u sebe doma. Kdyby ho pozvala, aby ji tam vyzvedl, byl by to její konec.

„Dobře. Přijďte pro mě do kanceláře,

budu pracovat,“ odpověděla nejistě.

Souhlasně přikývl, jako by společná večeře byl její nápad. „Výborně. Budu se těšit na vaši odpověď.“

Vstala a rozhodla se, že tentokrát už mu raději ruku nepodá. Samozřejmě pochopil, proč se tomu vyhnula, a slabě se usmál, ale zůstal sedět za stolem a jen se díval, jak odchází. Dveře se znovu tiše otevřely, jako by jí dovolovaly uniknout. Má pod stolem dálkový ovladač, aby si mohl s klienty hrát a zastrašovat je? Celé to setkání ji vyvedlo z míry.

Sebrala však sílu, narovnala ramena, vykráčela z kanceláře a neotočila se.

Chtěl ji.

Sawyer zíral na zavřené dveře a pokoušel se vyznat ve svých pocitech. Zhluboka se nadechl, aby zachytil její vůni, která zůstala viset ve vzduchu. Sladká vanilka a exotický kokos. Opojný protiklad. Plná protikladů byla i ona sama.

Sakra, tohle bude složitější, než předpokládal.

Vstal a začal přecházet po místnosti. Od nejstarší sestry Conteovy očekával rezervovanost, břitkou inteligenci a tvrdou cílevědomost. Všechny tyhle vlastnosti vzbuzovaly jeho obdiv a u dlouhodobého partnera je nutně potřeboval. Rozhovory s Maxem a Michaelem ho přesvědčily, že La Dolce Famiglia se mu bude perfektně

hodit a Julietta je schopná samostatně rozhodovat. Přesto si teď říkal, že by udělal nejlíp, kdyby svou nabídku stáhl.

Nikdy ho totiž nenapadlo, že by ho mohla pobláznit.

Věděl, že má nad ženami zvláštní moc. Částečně to byl dar, částečně cvik. Každý odstín jejich chování analyzoval. Slova, řeč těla i jednotlivá gesta. Zvlášť výraz očí, které podle jeho názoru skutečně byly oknem do duše. Kromě těch jeho. Zlato, které z nich zářilo, připravovalo ženy o obezřetnost. Jakmile se do nich některá zahleděla, jediné, co našla, byla pekelná černá díra.

Potlačil ponuré myšlenky a vrátil se zpátky k problému. Od okamžiku, kdy

vešla a chladně ho pozdravila, se jí chtěl zmocnit. Můžeš se podívat, ale nedotýkej se mě, křičelo z ní. A nedívej se dlouho. Můžeš se ptát, ale odpověď nečekej.

Její hlas mu navzdory roztomilému italskému přízvuku připomínal cinkot ledu. Vlasy měla přísně sčesané dozadu a tváře i krk jí laskalo jen několik tenkých pramínků. Když otočila hlavu, světlo je rozsvítilo do barvy tmavěčerveného vína a na perlách, které měla kolem krku, zářilo jako rubíny. Obličeji vévodily velké tmavé oči, kterým zlato kolem duhovek dávalo skrytou hloubku. Sawyer by se vsadil, že většina mužů si toho nikdy nevšimla. Silný nos, brada a vysoké lícní kosti

zvýrazňovaly ústa tak měkká a plná, že by je mohl sát a líbat celé hodiny. To, že si je nemalovala, je dělalo ještě svůdnější.

Evidentně měla ráda drahé klasické oblečení a věděla, jak ho nosit. Značkový smetanový kostým s úzkou sukní těsně obepínající boky a sahající až do půli lýtek podtrhoval nádherně štíhlou a pružnou postavu. Přes místnost přešla v kožených lodičkách slonovinové barvy tak rázně, jako by k ní to půvabné tělo nepatřilo. Pohled na vysoká drobná ňadra pod kabátkem kostýmu a na hladkou hnědou kůži, která vykoukla, když zkřížila nohy, ho okamžitě vzrušil a dostal mohutnou erekci. Díky bohu, že stůl byl tak

vysoký, protože jinak by se ocitl v trapné situaci. Nemohl si vzpomenout, kdy na něj nějaká žena tak silně zapůsobila. Naposledy se mu to stalo ve Vegas s Carinou.

Před očima mu vyvstala vzpomínka na Juliettinu mladší sestru. Než přišel na to, že si na ni dělá nároky Max, s nímž se už léta přátelil, její živočišná smyslnost a nevinnost ho neodolatelně přitahovaly. Ale rychle si uvědomil, že je do Maxe zamilovaná, a protože nechtěl hrát druhé housle, nechal ji jít. I kdyby ji dostal, nebylo by to nadlouho. Možná by spolu prožili krátký románek, ale tak jako na Maxe by se na něj nikdy nedívala. Sawyer byl rád, že jsou dnes šťastně svoji. Ostatně ve srovnání s tím, jaká

žádostivost se ho zmocnila, když Julietta přestoupila práh, byla jeho reakce na Carinu jen slabý čajíček.

Když mu podala ruku, zjistil, že se jí silné hladké prsty trochu třesou. Dokázala vést náročnou konverzaci, do které by se většina mužů nedovedla zapojit, a nic ji nevyvedlo z míry. Jakmile však poznamenal, že je úplně jiná než její sestry, ztuhla a v hnědých očích jí zahořela bolest.

Chovala se upjatě, ale bylo jasné, že chlad jenom předstírá a hárají v ní pocity, které by nikdy nepřiznala. Nejlíp by udělal, kdyby večeři s ní zrušil, nabídku na spolupráci odvolal a začal hledat jinde. Žena jako Julietta by ho mohla připravit o soustředění, ohrozit

jeho plány a udělat mu ze života peklo.

Přesto ho k ní něco táhlo. Cítil neodolatelné nutkání zbavit ji zábran, strhnout bariéry, které kolem sebe vystavěla, a přinutit ji, aby ukázala, jaká ve skutečnosti je. To, jak reagovala na požadavek, aby ho oslovila křestním jménem, mu hodně napovědělo. Měla submisivní sklony, což by mu skvěle vyhovovalo. Jaká by byla v posteli? Určitě je tak zvyklá neustále se ovládat, že oddat se rozkoši jí dělá potíže.

Mohl by ji něco naučit.

Ve spáncích mu začala bušit krev. Nebyla by snadný soupeř. Dala by mu pěkně zabrat. Může si teď takovou aférku dovolit? Splnění dlouholetého snu vybudovat vlastní hotelové impérium má

na dosah ruky. Jestliže ji k sobě po pracovní stránce připoutá, bude hodně riskovat. Ale zatraceně, svázat ji, ať už jakýmkoli způsobem, ho tolik lákalo!

Dobře si uvědomoval, že v poslední době nestojí jeho milostný život za nic. Hrál si na lásku tak dlouho, že by tu opravdovou nepoznal, ani kdyby mu poklepala na rameno. Deset let ho v podstatě nezajímalo nic jiného než práce a ta také zůstala jeho jedinou náročnou milenkou. Výlety za rozkoší předem plánoval a stanovil si pro ně pevná pravidla, ale mnoho žen se do něj přesto zamilovalo a s tím si nevěděl jiné rady než vztah pokaždé co nejdřív skončit. Julietta by mu mohla dát víc než jen sex a zcela jistě by nedovolila, aby jí

osobní život zasahoval do profesního.

Dal by krk za to, že se dokáže vyrovnat se vším, co jí život přinese.

Poklepal si prstem na rty a uvažoval. Mezi prací a zábavou existovala hranice, kterou musel respektovat. Měl pocit, jako by kráčel po visutém laně a nesměl udělat jediný chybný krok. Než bude moct použít žihadlo biče, bude s ní muset zacházet v rukavičkách. Potřeboval zjistit, jaké má slabosti, co skrývá a jak ji zbavit letitých zábran. Vystavil by se vysokému riziku, zvlášť když se chystá uskutečnit svůj sen a dosáhnout cíle, který mu celá léta dával chuť do života. Je ochoten ho podstoupit?

Odpověděl si tak, jak chtěl od

okamžiku, kdy ji uviděl.

KAPITOLA TŘI

Julietta vzhlédla. Bylo za dvě minuty pět.

Na konferenčním stole před sebou měla úhledně rozložené papíry. V místnosti bylo ticho, jen občas se do ní slabě donesly hlasy a vyzvánění telefonů. O Wellsově nabídce už informovala správní radu, probrala ji s právníky a promluvila si s Michaelem. Celou noc bez ustání telefonovala a nezamhouřila oka. Nakonec dospěla k rozhodnutí.

Byla by blázen, kdyby na ten návrh nepřistoupila.

Dostala by příležitost udělat pro firmu něco v globálním měřítku. Ačkoli zastávala funkci výkonné ředitelky, pravomoc rozhodovat samostatně měla jen pár let. Bratr ji stále kontroloval, a dokud se neoženil a nepochopil, že jí musí předat otěže, dohlížel na každý její krok. Teprve potom se konečně posunula kupředu, začala dělat obchody bez jeho souhlasu, a když uzavřel smlouvy s některými špičkovými hotely ve Státech, toužila udělat totéž v Itálii, aby se mu vyrovnala. Už ovládla pouliční trh, ale jejím cílem byly velké hotely. To, že ji Palazzo odmítl, ji pořádně bolelo. Skvěle se připravila, byla by za tu smlouvu dala duši a pořád se nemohla vzpamatovat z toho, že manažeři hotelu

nakonec La Dolce Famiglii nechtěli jen proto, že ji vede žena.

Místo toho se dohodli s jejím konkurentem, který se sice nemohl pochlubit žádnou koncepcí, zato měl vlivného dědečka. Julietta si pak uvědomila, že nad ní chtěli mít plnou kontrolu a kontakty s ní přerušili hned, jakmile zjistili, že sebou nenechá manipulovat.

Teď by se její sen mohl splnit. Do světa luxusních hotelů mohla La Dolce Famiglii uvést spolupráce se Sawyerem Wellsem.

Ale neslo to s sebou velké riziko. Kvůli exkluzivitě by nemohla vybudovat žádné další pobočky, dodávala by pouze do sítě Purity, a kdyby Sawyer neuspěl,

padla by spolu s ním. Vydávala se do nejistoty a lomcovala s ní nervozita. Kdy naposledy litovala, že s někým uzavřela smlouvu? Zoufale potřebovala úkol, na který by se mohla soustředit a vybřednout ze sebelítosti, ve které se teď každý večer utápěla. Nic by jí nepomohlo víc než injekce adrenalinu v podobě nového obchodu.

V pět zabzučel interkom. Zmáčkla tlačítko. „Ano?“

„Slečno Conteová, na telefonu je Sawyer Wells. Můžu ho spojit?“

Zavrtěla hlavou a potlačila úsměv.

„Ano, děkuji.“

Na lince to zašumělo a pak se ozval hlas, který zněl jako sypající se štěrk, ale zároveň hladil jako hedvábí. „Tak

co, rozhodla jste se?“

„Jste přesný jako hodinky.“

„Na tom si zakládám.“ Odmlčel se.

„Můžeme si zahrát další kolo a u večeře to ještě probrat. Nepochybuju, že vás přesvědčím. V přemlouvání jsem expert.“

Jeho neuvěřitelná arogance jí připadala pekelně svůdná. Sakra, pracovat s ním bude zábava. „To si můžete odpustit. U dobrého jídla a pití mě už mámila spousta špičkových byznysmenů, ale na můj názor to nikdy nemělo žádný vliv.“

Jeho temný smích zněl jako výhrůžka.

„Moji taktiku ale neznáte.“

„Taktika většiny mužů za moc nestojí.“

„Páni! Koukám, že budete tvrdý oříšek.“

Julietta si dlouze vzdychla. U večeře mu nalije čistého vína a vysvětlí mu, že sexuální narážky ho nikam nedovedou. Jestli si myslí, že mu kvůli smlouvě věnuje svou přízeň, šeredně se plete. Doufala, že se nerozzlobí a neurazí jako jiní muži, které odmítla. „Věřte mi, že mluvím pravdu a neprovokuju. Moje odpověď zní ano.“

Zavládlo ticho. Julietta čekala.

„Ano?“ opáčil nakonec.

„Mám to zopakovat? Smlouvu podepíšu. Jestli pořád ještě trváte na tom, že bychom se měli večer sejít, vyzvedněte mě tady a můžeme to oslavit. Ráda jsem si s vámi popovídala, pane

Wellsi.“

Vypnula sluchátko. Byla sama se sebou moc spokojená. To, že ho oslovila příjmením, bylo možná dětinské, ale ta rebelie stála za to. Evidentně byl zvyklý, že na jeho zavolání ženy vyskočí a vrhnou se mu do náruče. Už je na čase, aby si uvědomil, že nemůže dostat každou, kterou chce, protože mu pánbůh věnoval sexuální přitažlivost. Probudila se v ní lítost. Jaké by to bylo, kdyby se nějakému muži podvolila a nemusela se bát, že v ní nevyvolá žádnou reakci? Kdyby se po hlavě vrhla do dobrodružství, prožila vášnivou noc a ráno tiše zmizela?

Je směšná. Jestli jí v životě chybí jen fyzické uspokojení, nemá si na co

stěžovat. Čeká ji nový zajímavý obchod, dlouhé hodiny v kanceláři a vědomí, že si vede skvěle.

Dosáhne úspěchu a naplnění z dobře vykonané práce.

To úplně stačí.

Než se vrátila k papírům, několikrát si to zopakovala jako mantru. Příští dvě hodiny pilně pracovala, poslední dvě minuty využila k tomu, že si uhladila vlasy, převázala šáteček kolem krku a uložila dokumentaci. Sawyer dorazil přesně na čas a vypadal senzačně. Trochu rozmrzele ho přejela pohledem. Stál ve dveřích a mlčel. Tvářil se povýšeně a ona s překvapením zjistila, že musí bojovat s nutkáním sklopit pokorně hlavu.

Měl na sobě přísný tmavěšedý pruhovaný oblek s fialovou kravatou, který ostře kontrastoval s vlasy svázanými do krátkého culíku, tvrdými liniemi lícních kostí a červenou jizvou na tváři. Nepokrytá smyslnost a pánovitost obestřené elegancí ji ohromily, ale jen na chvíli. V duchu zavrtěla hlavou. Nesmí se tomu poddávat, musí naopak aktivovat obranu. Hra začíná.

„Vy máte ráda vždycky všechno pod kontrolou, viďte, Julietto?“

Byla si jistá, že ji křestním jménem oslovil s rozmyslem, ale stejně jí to bylo příjemné. Přinutila se k milému úsměvu.

„To snad každá žena, ne?“

„Nechcete, abych viděl váš byt,

dokonce ani kancelář. Nečekal jsem, že vás na večeři budu vyzvedávat v konferenční místnosti.“

Julietta sebrala červenou značkovou kabelku a přistoupila k němu. Měla pocit, že z něj sálá horko, a když se mu chtěla podívat do očí, musela trochu zaklonit hlavu. Bože, krásně voněl po kávě a koření, sytě a mužsky. Vysoká postava jí obvykle dávala výhodu. Měřila skoro sto osmdesát, takže se nad většinou svých obchodních partnerů tyčila, ale Sawyer ji o několik centimetrů převyšoval. Navíc si uvědomila, jak má v tom svém konzervativním obleku široká ramena. Byl to primitiv s civilizovaným nátěrem, a to ji děsilo. Okamžitě se zařekla, že mu

nikdy nedovolí žádné důvěrnosti. Musí ihned stanovit hranice, nebo ji spolkne jako malinu. „Se smlouvou sice souhlasím, ale do svého soukromí nikoho nezvu.“

Ve tváři se mu nepohnul jediný sval.

„Nikdy?“ opáčil tiše.

„Náš profesní vztah nezaručuje, že se z nás stanou přátelé, Sawyere. Znáte sice členy mé rodiny a teď spolu půjdeme na večeři, ale dostatečně vás neznám, takže ode mě víc než spolupráci na projektu Purity nemůžete čekat.“

Chviličku o jejích slovech přemýšlel a nakonec přikývl. „To je poctivé. Počítal jsem, že půjdeme na piazza Repubblica.“

„Výborně.“

Ze dveří ji vyvedl, jako by naprosto ovládal situaci, a když šli po hrbolaté dlažbě k restauraci, držel ji ochranitelsky za loket.

Julietta se nadechla těžkého vlhkého vzduchu, který byl pro Milán typický, a přejela očima známé ulice. Spousta aut a spěchajících chodců propůjčovala městu atmosféru činorodé cílevědomosti, která ji uklidňovala. Kolem s řevem projížděly motorky, davem se obratně proplétaly krásně oblečené ženy na vysokých podpatcích a ze stolečků venkovních kaváren se šířila vůně espresa a pečiva.

Kdysi viděla videa z New Yorku a od té doby se jí zdálo, že se mu Milán podobá, až na tu šedavou mlhu, která ho

neustále zahalovala, takže se zdálo, že se topí v příkrovu bláta. A místo skleněných mrakodrapů tady dominovala katedrála Narození Panny Marie. Když dorazili pod klenuté podloubí a vešli do přeplněné restaurace, okamžitě je uvedli do červeného boxu a Sawyer objednal láhev šampaňského. Julietta se s potěšením rozhlédla. Na stolech ležely bílé ubrusy, podlahy měly vysoký lesk a všude hořely svíčky. Přišel číšník, vybrali si předkrmy a Julietta se konečně uvolnila.

„Dnes s sebou nemáte aktovku s materiály?“ poznamenal Sawyer. Zdvihl skleničku šampaňského ke rtům a napil se. Při pohledu na jeho ústa se zachvěla, ale hned nato jí začalo být

horko, protože větracími otvory sálalo do místnosti teplo, aby zahnalo chlad zimního večera. Rozepnula si sako a pověsila ho přes židli.

„Bylo by to zbytečné. Většinu údajů už mám v hlavě.“

Sawyer se usmál. „To mě nepřekvapuje. Správní rada vám dala zelenou?“

„V každém případě souhlasila, abych s vámi jednala dál, protože stejně jako já považuje riziko za únosné. Jste si jist, že skutečně za půl roku otevřete?“

„Ano.“

Naklonila hlavu, vzala si kousek teplého křupavého chleba, rozlomila ho a nakapala si na něj olivový olej.

„Spousta věcí se může zvrtnout a vaše

plány zhatit.“

Překvapilo ji, jak soustředěně ji sleduje, protože většina mužů jí takovou pozornost nevěnovala. Napadlo ji, jestli je to jeden z jeho triků při svádění.

„Počítal jsem naprosto se vším,“ promluvil nakonec. „Zaskočit mě nemůže vůbec nic.“

Jeho odpověď ji uklidnila. Potřeboval ji stejně jako ona jeho. Sáhla po sklenici. Možná jsou si podobnější, než původně myslela. Neztratil by ze zřetele svůj prvotní cíl jen kvůli tomu, aby ji dostal do postele. Ženy pro něj určitě moc neznamenají. Ulehčeně se usmála.

„Výborně. Oba tedy chceme něco dokázat.“

„Ano, zřejmě máte pravdu.“ Zlaté oči

mu zazářily. „Otázka zní, proč?“

Sevřela poslední sousto chleba v prstech a zadoufala, že si nevšimne, jak se jí třesou. „Nechce každý vydělat? Dobýt svět? Je to lidská přirozenost.“

„Po tom toužíte, Julietto? Zanechat po sobě stopu?“ V očích se mu znovu objevil žár. „Řekněte mi, proč ten obchod s Palazzem nevyšel.“

Soustředila se na chleba a do tváře se mu nepodívala. „Udivuje mě, že to nevíte. Zvlášť když La Dolce Famiglia máte už nějakou dobu v hledáčku.“

„Samozřejmě to vím, ale rád bych slyšel vaši verzi.“

Popudilo ji to, ale odpověděla naprosto klidně. „Došli k názoru, že nejsem žena, za jakou mě původně

považovali. Předpokládali, že odkývám všechno, s čím přijdou. Jinými slovy, hodlali mi vzít ve vlastní společnosti veškeré pravomoci.“

„Ale firma by získala prestiž a zvedly by se jí zisky. Mohla by se rozrůst.“

Nepatrně svraštil čelo a Julietta dostala nepříjemný pocit, že se snaží něčeho se o ní dopátrat, ale netušila, co by to mělo být. „To by vás neuspokojilo? Za ztrátu kontroly by vám to nestálo?“

„Ne. Nedřela jsem se celá léta proto, abych se vzdala vedení a přenechala rozhodování jiným.“ Usrkla šampaňského, aby se uklidnila. „Budu souhlasit s exkluzivitou, ale svých pravomocí se nevzdám. Nikdy.“

Oči mu zasvítily chtivostí, ale vzápětí ten výraz zase zmizel, takže si Julietta nebyla jistá, jestli v nich neviděla jen plamínky svíček. Nebyla typ, který by vzbuzoval prudkou žádost, zvlášť u muže s tak primitivními sklony. „Nehodlám spolupracovat s někým, kdo nemá páteř, Julietto. Jak už jsem řekl, potřebuju manažera, který si poradí v každé situaci. Využiju veškerý váš intelekt a talent. Postavil jsem tým silných osobností, ale varuju vás: konečné slovo budu vždycky mít já.“

Srdce jí začalo splašeně tlouct a zničehonic jí projelo tak prudké vzrušení, že musela přitisknout stehna k sobě. Panebože. Jak může takhle reagovat na jeho drzé požadavky?

Vždycky nesnášela muže, kteří si mysleli, že můžou rozkazovat jenom proto, že mají penis. Potlačila myšlenky na sex a prohlásila: „Ale jen pod podmínkou, že veškeré záležitosti týkající se La Dolce Famiglia se mnou napřed prodiskutujete.“

„Samozřejmě. Až ukážeme Palazzu, jak prohloupili, že vás nechali jít, co dál? Bude vám tenhle obchod stačit?“

Sevřelo se jí hrdlo. Jak se odvažuje vyzvídat a tahat z ní důvěrnosti? „Pořád se mi snažíte proniknout do soukromí?“ zeptala se ledově, když byla zase schopna slova. „Moje pohnutky nejsou vaše starost. Co kdybyste mi řekl o vašich? Bude vám Purity stačit?“

Prázdnota v jeho očích jí hodně

napověděla. Zaťala ruku v pěst, protože měla chuť ji přes stůl natáhnout a dotknout se ho, jako by tím mohla zhojit otevřenou ránu, která ho určitě hodně bolela. Jací démoni tíží jeho minulost? Nejspíš by bylo lepší se po tom nepídit. „Doufám, že ano,“ odpověděl. „Ale dopředu to nevím.“

V té chvíli přišel číšník s křupavou chobotnicí na mozzarelle, ančovičkách a kaparech, s hovězími raviolami ve smetanové omáčce s tymiánem, grilovaným baklažánem a tykvičkami pokropenými olejem. Juliettě se najednou zdálo, že se se Sawyerem sblížila, jako by si vzájemně prozradili nejhlubší tajemství. Co se to děje? Už byla na stovkách obchodních večeří

a potkala spoustu přitažlivých dynamických mužů, kteří v ní vzbudili zájem, jenže zanedlouho ho vždycky ztratila. Sawyer ji sice neustále provokoval, ale vypadalo to, že od ní čeká víc než ostatní. Jako by nechtěl jen její tělo, ale i duši.

Směšné.

Potlačila zachvění a ukrojila si kousek baklažánu. Opečená kůrčička chutnala po omáčce z rajčat a česneku.

„Proč jste si pro otevření prvních hotelů vybral zrovna Milán?“ zeptala se, když díky té dobrotě získala zpátky ztracenou rovnováhu. „Nebylo by to doma snazší?“

S uznáním zaznamenala, že si s odpovědí dal na čas, aby si mohl pořádně vychutnat sousto, které zrovna

donesl do úst. Většině Američanů záleželo jen na tom, aby dostali co největší porci s bohatou oblohou. Sama dávala přednost prostším jídlům, která pouze ukojila hlad.

„Nemám domov.“

Upřímná odpověď ji tak ohromila, že se zarazila s vidličkou na půl cesty k ústům. „Co tím myslíte? Max říkal, že žijete ve Vegas a občas taky v New Yorku.“

Pokrčil rameny. „Vždycky bydlím v hotelu, ve kterém zrovna pracuju. To mi dává svobodu, můžu vést luxusní život a zvyšuju si tím odbornost.“ Na tváři se mu mihl stín. „V Miláně jsem nějaký čas žil, když jsem byl hodně mladý a teprve se učil. Strávil jsem taky

pár let v Carltonu a v New Yorku se cítím příjemně, ale usoudil jsem, že nejlepší bude začít tady. Obvykle zůstávám na jednom místě asi rok a pak mě to zas začne táhnout jinam.“

Sevřelo se jí srdce. Nedovedla si představit, že by neměla domov a rodinu, na kterou se vždycky může spolehnout. Sestra s bratrem se sice odstěhovali do New Yorku, ale ona čerpala sílu z hrbolatých milánských chodníků pod nohama a z nekonečné toskánské oblohy nad hlavou. Netoužila jít někam jinam. Ze Sawyerova lhostejného vysvětlení usoudila, že musí být hodně osamělý, ale zřejmě mu to nevadí.

Nebyl ani důvod, proč by to mělo

vadit jí. Tenhle člověk ženskou něhu a soucit nepotřeboval. Dá-li mu najevo, že ji přitahuje a dojímá, okamžitě toho využije ve svůj prospěch. V duchu se ušklíbla. Kdyby věděl, že taková cesta ho nikam nedovede!

„A nechcete víc?“ zeptala se. „Nějaké místo, které by bylo vaše?“

Hned svých slov litovala. Světlehnědé oči mu vzplály plamenem žhavějším než stoprocentní whisky, kterou tatínek upíjel, když si myslel, že se maminka nedívá. Vzápětí posměšně zvedl koutky smyslných rtů. „To mi nic neříká. Naučil jsem se cenit si přítomnosti. Vychutnávám všechno, co přináší, protože mi nic nezaručuje, že se z toho budu moct těšit i zítra. Domov je

můj současný pronájem.“ Z očí mu vyšlehla vášeň a spálila ji jako kapky vařící vody. „Kromě Purity. To je jediné, co chci mít napořád. Všechno ostatní nakonec ztratí kouzlo.“

„I láska?“

Jakmile jí ta otázka vyletěla z úst, zajíkla se úlekem a do tváří jí vstoupil ruměnec. Dio mio, co to udělala? Musí mít nějakou krizi středního věku. Ke své hrůze zjistila, že v Sawyerově společnosti ji obvyklá rozvaha a klid opouštějí. Čekala, že ho tak dotěrná otázka rozhněvá, ale ruka s vidličkou mu ztuhla na půl cesty k ústům, jako by byl šokován stejně jako ona. „Co jste říkala?“

Přinutila se k úsměvu. „Omlouvám se,

zapomeňte na to prosím. Nevím, co mě to napadlo.“

„Já asi ano.“ Upřeným pohledem ji svlékal, sondoval a trhal na kousky a ji stálo všechnu sílu, aby se nesesypala.

„Lidí, kteří se nebojí zeptat se na to, co je zajímá, si cením. Upřímnost má mnohem větší váhu než hezká slova, která kloužou jen po povrchu a nic neznamenají.“

„Nemusíte –“

„Ale já chci odpovědět. Na lásku nevěřím. Sázím na vášeň a rozkoš, poctivost a oddanost. Na tvrdou práci a sebeobětování, na požitek z darů tohoto světa. Ale na lásku ne.“

Vzala si skleničku, vypila ji a doufala, že si nevšiml, jak se jí třesou prsty.

Potkala někdy muže s tak silným charismatem? Choval se, jako by žádné téma nebylo tabu a jako by mu dělalo potěšení pronikat do nejskrytějších zákoutí její duše. A přesto se s ní klidně podělil o jedno ze svých tajemství.

Nevěřil v lásku.

Místo aby se jí ulevilo, zaplavil ji smutek. Nechápala to. Proč ji jeho doznání znepokojuje? Proč by se jí mělo dotýkat, že nikdy nepoznal hlubší cit? Vždyť je to cizí člověk. Toužila dozvědět se o něm víc, ale bylo jí jasné, že by to skončilo moc špatně. Zatímco ji přes stůl upřeně pozoroval, dospěla k nezvratnému rozhodnutí.

Jejich vztah bude jen pracovní. Nic víc.

Nastal čas, aby stanovila základní pravidla.

Odstrčila talíř a vzala rozum do hrsti.

„Díky za upřímnost, ale moje otázka byla nevhodná a omlouvám se za ni. Myslím, že bychom se měli bavit jen o práci.“

Ret se mu zkřivil úsměvem. Vyvedlo ji to z míry. Ať jde s tou svou otevřeností do háje. Chová se kvůli němu jako blázen. „Jste tak zdvořilá. Zřejmě se cítíte nepříjemně, protože mluvím o věcech, které si člověk obvykle nechává pro sebe.“

Podařilo se jí zachovat chladnou tvář, ale v duchu soptila. „Příštích několik měsíců spolu budeme úzce spolupracovat, a to je taky to jediné, na

co bychom se měli soustředit. Ani jeden bychom se neměli ničím jiným rozptylovat.“

„Myslíte tím třeba sex?“

Tentokrát sebou škubla a málem převrhla skleničku. Chytila ji v poslední chvíli a přitom si všimla, že se na ni dívá s upřímným pobavením. „Rád šokujete ženy, Sawyere?“ zeptala se ostře. „Brzy zjistíte, že se mnou to nebude tak jednoduché. Obchodní partneři mě obtěžovali, dělali mi nemravné návrhy, uráželi mě a předváděli, jak se umějí vztekat. Všechno jsem to už zažila a umím tomu čelit. Byla bych radši, kdybychom se zaměřili na to, co bude ku prospěchu nám oběma, ale jestli chcete hrát jinak,

taky dobře. Capisce?“

Sawyer se pozorně díval na ženu před sebou, jejíž nádherné hnědé oči plály potlačovaným hněvem a smyslností, kterou nemilosrdně držela na uzdě.

Už si nemohl lhát. Učarovala mu.

Nadšení v něm vzbuzovala už jenom konverzace s ní. Slovní přestřelky zaměstnávaly jeho intelekt a při pohledu na ni mu tělo zpívalo potěšením. Ve všech ohledech mu byla rovna, jen si odmítala přiznat, že ho chce.

Ale toužila po něm, o tom nebylo pochyb.

Každý zadržený dech, který se snažila skrýt, mu zněl v uších jako rajská hudba. Dokonale se ovládala, ale přesto

v jejím pancíři našel trhliny. Když uslyšela slovo sex, oči jí zazářily a vidlička v prstech se jí lehce zachvěla. Neví snad, co jednoduchá bílá podprsenka a bílá hedvábná halenka dělají s mužskou fantazií? Viděl pod nimi stín bradavek tlačících se na svobodu. Měla rozkošný zvyk přejíždět si jazykem po dolním rtu, což ho nutilo představovat si, jak asi chutná. A ten zatracený červený šátek kolem útlého krku? Našel by pro něj mnohem lepší použití. Svázal by jí ruce, aby se nemohla hýbat, až jí tu přísnou blůzu a podprsenku svlékne a začne jí pomalu laskat ňadra.

Nejzajímavější na tom samozřejmě bylo, že fyzické potřeby potlačovala,

jako by tělo odsoudila do vězení. Představoval si, že to bude právě on, kdo ji z něj osvobodí a sklidí zisk. Rád by věděl, který idiot způsobil, že tělesné tužby ignoruje. Proč jinak by se energická žena plná života schovávala za práci?

Během večeře na ni tlačil, protože ji chtěl lépe poznat. Ale měla pravdu. On by nikdy kvůli potěšení neriskoval dobrý obchod a ona určitě musela často jednat s muži, kteří se k ní chovali hanebně. Zřejmě už nastal čas, aby jí o sobě něco řekl a aby zjistila, s kým má co do činění.

Zasloužila si upřímnou odpověď.

„Nechtěl jsem vás urazit, Julietto.“ Její jméno se mu rozpustilo na jazyku

jako sladká pralinka. „Pojďme si něco vyjasnit. Nemusím ženám vyhrožovat ani je terorizovat, aby se mnou šly do postele. Mám sex rád a těší mě dávat rozkoš. Vy jste zajímavá, komplikovaná a vášnivá. Taky si myslím, že jste jediná žena za posledních pár let, jež mě přinutila porušit několik pravidel, jenom abych ji dostal. Ale jestli se domníváte, že nehraju poctivě, a jestli vás obtěžuju, zdvořile se stáhnu a nechám vás na pokoji. Capisce? Teď začněte zase dýchat.“

Na jeho příkaz prudce vydechla. Seděla ztuhlá a v široce rozevřených očích se jí zračil úžas, náznak strachu a touha. Ano, taky ho chce. Proč se podle toho nechová? Zvláštní. Proč ji

mužský zájem tak děsí?

Přišel číšník, sebral talíře a zeptal se, jestli chtějí dezert.

„Ne,“ odpověděla rozhodně.

„Ano, prosím,“ kontroval Sawyer.

„A dvakrát espreso se sambukou.“

Sjela ho zlostným pohledem a on musel potlačit nutkání jí ten hněvivý výraz slíbat. Jak to, že má tak plné a sytě růžové rty, když se nemaluje? „Doufám, že tohle není ukázka vaší potřeby všechno řídit,“ poznamenala. „Oceňuju vaši otevřenost, ale ujišťuju vás, že vám dlouho přitažlivá připadat nebudu. Kromě toho na avantýry nemám čas.“

Její věcný tón v něm vyvolal tak prudkou žádost, že musel poposednout a narovnat si ubrousek v klíně. „Proč

myslíte, že to okouzlení vyprchá?“

Odvrátila oči a napřímila ramena, ale bylo jasně vidět, že je napjatá jako struna. „Vždycky to tak je.“

„Chcete mě?“

Tentokrát už nedokázala vyděšený vzdech zadržet. „Seznámili jsme se teprve včera a já nemám ve zvyku skočit s každým cizím mužem do postele. A nerozhoduju se, jestli to udělám, po jediné večeři.“

„Někdy je nejlepší věřit instinktu. Když člověk začne svoje pocity rozebírat, riskuje, že se rozplynou jako voda.“

Jeho slova ji evidentně zasáhla a v očích se jí objevila lítost. Jakmile to uviděl, dostal chuť ji ukonejšit, pevně ji

obejmout, pochovat a ten smutek, který schovávala za chladnou tváří, rychle zahnat. Ale nepatřila mu, a tak na to neměl právo.

Zatím.

Když přinesli dezerty, mlčela. V tichu jedli kakaové sušenky a pochutnávali si na čokoládových jazýčcích v hustém krému. Tvrdý alkohol v espresu Sawyera zahřál v žaludku a hned nato se mu teplo rozlilo po celém těle. Pozoroval, jak Julietta vraští obočí a soustředěně přemýšlí. Potom přišel číšník s účtem, Sawyer vytáhl peněženku, a když Julietta otevřela ústa k protestu, vrhl na ni rychlý varovný pohled. Nakonec si utřela rty ubrouskem a podívala se mu do očí.

„Myslím, že budeme skvělý tandem,“ řekla pomalu. „Ale nehodlám zatahovat náš vztah do ložnice. Mám svoje důvody. Cením si vaší upřímnosti. Jste přitažlivý a za jiných okolností bych se nějakému románku nebránila. Doufám, že budete moje rozhodnutí respektovat a přestanete na mě tlačit. Nedělejte to… prosím vás.“

Při posledních slovech se jí hlas trochu zadrhl a jemu se sevřelo srdce potřebou, kterou neznal. Ale dobře znal pravidla, protože je sám vytvořil. Aby se věci pohnuly kupředu, musejí chtít obě strany, a aby vztah byl žhavý, musejí si důvěřovat. Samec v něm vyl chtíčem a touhou donutit ji, aby prosila za odpuštění, že ho tolik mučí. Než

odpověděl, chviličku počkal, až se trochu uklidní a zase se mu vyčistí hlava.

„Jak si přejete,“ zamumlal s úsměvem.

Uvolnila se, olízla si spodní ret a usmála se. „Grazie.“

Vstala, oblékla si kabátek kostýmu a vzala si kabelku. Když ji vedl ven, znovu ji vzal za loket a ucítil, jak se mu vzrušením napínají svaly a škrtí dech. Hra začíná, řekl si v duchu.

KAPITOLA ČTYŘI

Julietta zvedla hlavu a protáhla si krk. Ačkoli zvládla jen polovinu toho, co si předsevzala, tupý tlak za očima ji varoval, že by si měla odpočinout. Mio Dio, jak dlouho seděla za stolem? Rychlý pohled na hodinky jí potvrdil, že to byly bez přestávky celé čtyři hodiny. Ze rtů se jí k vlastnímu překvapení vydral povzdech. Trávit sobotní dopoledne nad tím, na co během týdne neměla čas, se jí obvykle líbilo. Vždycky si dala kávu, pustila muziku a spokojeně se ponořila do práce. Ale teď…

Zadívala se z okna. Na únorové obloze se z šedivých mraků prodralo slunce a vypadalo to, že na ní hodlá nějakou chvíli zůstat. Natáhla nohy, vstala, přistoupila k oknu a upřeně se zahleděla na ulici, odkud se ozývalo burácení motocyklů a mopedů. Zdálo se, že všichni Miláňané chtějí využít hezkého počasí a provětrat se.

Položila dlaň na studené sklo a chviličku uvažovala, jestli si také nemá vyjet. Bylo to zvláštní. Od posledního setkání se Sawyerem měla pocit, že přestává spoléhat na rozum a logiku a víc se řídí momentálními nápady. Teď ji popadla chuť porušit obvyklý sobotní program a vyrazit ven.

Ano, udělá to, rozhodla se. Práce

může počkat.

Odpoledne se projede. Při představě, jak chytí řídítka motorky a přestane na chvíli přemýšlet, ji začaly svrbět prsty. Kvůli workoholismu se už několikrát málem zhroutila vyčerpáním, ale naštěstí měla koníčka, díky němuž nemusela na psychoterapii. Zachránily ji motorky.

Zastavila se, aby narovnala fotky na krbové římse, pak zamířila do ložnice a bleskově se převlékla. Vzala si úzké kalhoty od Prady, vysoké boty a jednoduchý kašmírový svetr. Potom si oblékla koženou bundu, z komory vytáhla helmu, do batůžku si zastrčila mobil a vyběhla z bytu.

Do garáže, kde motorku nechávala, to měla několik bloků. Vál ostrý vítr, ale

říkala si, že se oblékla dost, aby nepromrzla. V duchu si spočítala kilometry, které chtěla urazit, a rozhodla se, že pojede do Navigli.

Když stála před svou tajnou láskou, chvěla se vzrušením, jako by se dívala na milence.

Zbrusu nový stroj značky Moto Morini Corsaro byl dokonalost sama.

Kombinace pochromovaného kovu a hladké černé kůže působila nesmírně elegantně, motorka byla navíc rychlá, lehce ovladatelná, měla bleskovou akceleraci a sexy rachotící motor, což se Juliettě moc líbilo.

Navlékla si kožené rukavice a zachvěla se nedočkavostí. Motorky ji naučil milovat Michael a její sestry nad

tím kroutily hlavou. Nechápaly, co na nich vidí, zvlášť když byla vždycky tak upjatá a chovala se jako dáma. Vzpomněla si, jak se kdysi Michaela dychtivě vyptávala na závodní auta a bez dovolení si půjčovala jeho motorku, aby se mohla projet. Snila o tom, že jednou bude mít tu nejlepší, a nakonec se jí to přání splnilo.

Když zvedla nohu, aby ji přehoupla přes sedlo, začal zvonit mobil.

Porca vacca. Nejdřív si řekla, že to nevezme, ale nakonec zvítězila odpovědnost, a tak sáhla do batohu, aby aspoň zjistila, kdo volá. Podívala se na displej, vteřinku s prstem na tlačítku zaváhala, ale nakonec ho stiskla.

„Ano?“

„Ciao bella. Vy nemáte radost, že mě slyšíte?“

Potlačila netrpělivost a připomněla si, že se chystá uzavřít obchod století a za každou cenu musí zachovat zdvořilost.

„Promiňte, Sawyere, ale právě hodlám vyrazit na chvíli ven. Copak byste rád?“

„Potřebuju s vámi projít některé body smlouvy. Nemohla byste ke mně zajít, že bychom je probrali?“

Julietta se na telefon zamračila. „Teď se mi to zrovna nehodí. Nepočká to do zítřka?“

Nastalo dusné ticho, které svědčilo o tom, že se Sawyer snaží ovládnout podrážděnost. „Nechci vám zasahovat do osobního života, ale tahle věc má pro Purity obrovský význam. Musím vědět,

že pracujete na sto procent.“

Měla co dělat, aby nevyprskla nevolí.

„Půlku soboty jsem strávila u počítače, takže bych řekla, že o mém nasazení nemusíte pochybovat. Nemůžeme to projednat po telefonu?“

„Ne. Kam se chystáte? Co kdybych se tam s vámi setkal?“

Zahleděla se na motorku a dostala takovou chuť okamžitě na ni nasednout, že se málem zalkla. „Pár hodin si chci zajezdit. Pak se u vás zastavím a prohovoříme to, co říkáte?“

„Zajezdit na čem? Na kole?“

„Ne,“ odsekla pohrdavým tónem, který se jí nepodařilo skrýt. „Na motorce.“

Sawyer s odpovědí na zlomek vteřiny

zaváhal. „Skvělé,“ odpověděl nakonec.

„Dejte mi čtvrt hodinky a setkáme se u katedrály Narození Panny Marie.“

Julietta překvapením vykulila oči.

„Cože? Ne, se mnou nemůžete. Opravdu si vyjedu na motorce.“

„Já vás předtím slyšel. Slibuju, že do vás nebudu vrážet ani vás jinak ohrožovat. Tak brzy nashle.“

Zavěsil.

Julietta několikrát zamžikala, aby se vzpamatovala. To se jí snad jen zdá. Místo klidného výletu, který ji měl zbavit stresu, pojede na služební cestu s pánovitým chlapem, jemuž se chce za každou cenu vyhnout. Chvíli uvažovala, že se u katedrály neukáže nebo zavolá zpátky a schůzku odřekne, ale bylo

jí jasné, že ten zmetek mobil nevezme. A kdyby se nedostavila, mohl by se rozhodnout, že smlouvu nepodepíše.

Znechuceně vzdychla, nastartovala a zamířila k centru. Obratně se proplétala mezi auty, ale jela poměrně pomalu a rychlost zvýšila, až když se dostala na otevřenou silnici.

Musela uznat, že je dobrý. Přesně za čtvrt hodiny u ní zastavil a při pohledu na stroj, na kterém dorazil, měla co dělat, aby nedala najevo překvapení. Čekala nadupaného harleye, ale tomu chlapovi se podařilo ji naprosto vykolejit.

Zvedla si hledí na helmě a chladně se na něj podívala. „Pěkná mašina. Kde máte harleye?“

Přijel na MV Agustě F4 CC a vypadal přímo senzačně. Měl na sobě těsné seprané džíny, koženou bundu a staré jezdecké boty a vypadal napůl jako gangster a napůl playboy, takže se jí málem rozklepala kolena. Pomalu si rozepnul přilbu, sundal ji a strčil si ji pod paži. Potom si protřepal rozcuchané plavé vlasy a rychle se usmál, takže ukázal křivý přední zub. „Neposmíváte se chloubě amerického motocyklového průmyslu, že ne, drahoušku? Za to by vás mohli ve Státech zastřelit.“

Julietta slabě pokrčila rameny. Nemusel vědět, že ve skutečnosti tu klasiku obdivuje. „Naštěstí jsme v Itálii. Jak se vám ji podařilo sehnat? Vyrobili jen sto kusů.“

Sawyer snížil hlas do spikleneckého šepotu: „Znám pár lidí, kteří mi dluží laskavost.“

Po zádech jí proběhlo drobné zachvění. Hladový pohled, kterým ji přejel od hlavy k patě, jí zrychlil tep, ale přesto se chladně zeptala: „Co chcete prodiskutovat?“

Tiše se zasmál. „Teď zrovna nic. Kam pojedeme?“

Zamračila se a pokusila se odpovědět co nejrozhodněji. „Na to zapomeňte. Vyřídíme tu pracovní záležitost a já pak vyrazím sama.“

„Kam?“

Pokrčila rameny. „Kam se mi bude chtít.“

„To se mi líbí. Někde pak zastavíme

a probereme to. Jeďte první.“

Julietta měla takovou chuť mu jednu vlepit a ten samolibý výraz mu z tváře smazat, že ji začaly svrbět ruce. „Snažím se chovat se zdvořile, ale vy mi to ztěžujete. Na společenskou konverzaci dnes nemám náladu.“

„Kdo mluví o konverzaci?“

V krku jí vyschlo a musela potlačit povzdech. Jako by poznal, jak na ni jeho poznámka zapůsobila, zkřivil plné rty.

„Jestli se mnou neudržíte rychlost, čekat na vás nebudu. Tohle odpoledne si chci užít,“ sdělila mu.

Pomaličku roztáhl ústa v provokativním úsměvu, který ji zároveň podráždil a rozechvěl.

„Přiznávám, že mě ta vaše mašinka

trochu překvapila. Ale zvládnete ji, děvenko? Možná na vás budu čekat já.“

Julietta sklopila hledí, nastartovala a vrhla na něj pohrdavý pohled.

„Uvidíme se na druhé straně.“ V příští vteřině byla pryč.

Proplétali se provozem, a když zřídl a vozovka se jim otevřela, vytočili plyn naplno. Kolem nich ubíhalo město a v dálce se jako fata morgána chvěly nádherné vrcholky Alp. Slunce v boji s šedými mraky vyhrálo a na několik hodin opanovalo oblohu. Ačkoli byla sobota, provoz nebyl tak hustý jako obvykle. Julietta zamířila k Navigli a jela, co to dalo. Silnice pod koly, chladný vítr, rychle se míhající modré, zelené a žluté domy, to všechno ji

naplňovalo nezměrnou radostí a na chvilku se cítila volná jako pták.

V bistru u kanálu se zastavili a koupili si oběd, zaparkovali motorky a chvilku se prošli, aby si protáhli nohy. Na tržišti bylo živo a po vodě pomalu plula stará loď. Navigli se pyšnilo jedním z nejhezčích milánských tržišť, kde se prodávalo oblečení, jídlo, pravé šperky i cetky. Večer se vždycky do hip-hop nočních klubů, vináren a butiků nahrnula kromě místních i spousta turistů. Brzy už měl nastat soumrak a Julietta věděla, že lidí podstatně přibude, a tak strčila zabalené jídlo i vodu do jízdní brašny a znovu vyrazila.

V duchu ocenila, že neřekl ani slovo. Ale pozorně sledoval každý její

pohyb a neušlo mu, že na něj vrhá kradmé pohledy. Zadek měl stejně pěkný jako Michelangelův David a ten jí připadal tak krásný, že jí jednou vehnal do očí slzy.

Julietta pohlédla na oblohu. Zanedlouho padne tma. Chyběl jí adrenalin, který ji opájel vždycky, když uzavřela nějaký obchod, ale teď dostala nápad, jak si ho zvednout.

Zastavila a udělala Saywerovi nabídku. „Ráda bych jela ke Castello Sforzesco. Je tam otevřená silnice, kde můžeme stroje hezky provětrat. Schválně kdo tam bude první.“

Zatvářil se překvapeně. „Vy chcete závodit?“

„Říkejte tomu, jak myslíte. Až se

doplahočíte k bráně, budu tam na vás čekat.“

Zaklonil hlavu, srdečně se rozesmál a jí to znělo sladčeji než Mozartova hudba a Pavarottiho zpěv. „To nemůžete myslet vážně. Moje mašina má větší koule než většina motorek na trhu.“

Vlídně se usmála. „Vy určitě taky.

Takže se uvidíme.“

Zamrazilo ji vzrušením a krev jí v žilách začala kolovat rychleji, protože už se nemohla dočkat, až ho porazí.

Ke Castellu Sforzesco se rozjela, jako by kromě muže vedle sebe hodlala předhonit i zapadající slunce. Musela s nechutí připustit, že jezdí jako profesionál a silný stroj ovládá s elegancí, kterou by mu většina jezdců

mohla jen závidět.

V průběhu let už jela se spoustou mužů a obvykle ji jejich agresivita a sobectví zklamaly, ale o Sawyerovi to neplatilo. Respektoval sílu motorky a nesnažil se z ní vyždímat třístovku, které mohla údajně dosáhnout, ale zacházel s ní jako zkušený milenec, jistě a zároveň něžně, takže Julietta brzy ucítila, že mezi nohama vlhne. Každou zatáčkou projel tak bravurně, že jeho sebejistota brala dech.

Byl to silný soupeř, ale Julietta závodila celá léta, ulice znala nazpaměť, překážky objížděla s přehledem a mezi vozy se proplétala jako had. Nakonec se ujala vedení, a protože jí adrenalin propůjčil křídla, také si ho udržela.

K cíli dojela o několik vteřin dřív. Nádherný kamenný hrad bral dech, ale chtěla se projít v tichém parku za ním. Zastavila, sundala si přilbu a čekala, až Sawyer také vypne motor.

Když sesedl, předpokládala, že ji obdaří nějakou kousavou poznámkou, nebo udělá vtip či začne vysvětlovat, proč nevyhrál.

Neřekl však ani slovo, jenom popadl tašku s obědem a nechal se odvést po cestičkách dlážděných kočičími hlavami na otevřené prostranství. Půda byla pořád ještě studená, a tak si sedli na jednu z vyřezávaných laviček mezi vysokými stromy, odkud byl na hrad nejlepší výhled.

Julietta moc ráda jezdila po silnici,

která vedla pod věží s hodinami obklopenou masivními kamennými zdmi. Dovnitř zvala návštěvníky velká fontána, do jejíž kulaté mramorové nádrže padaly proudy vody zachycující poslední sluneční paprsky. Všechna ta starobylá krása jí připomínala, že život je dlouhý, mnoho věcí pomíjí, ale skutečné hodnoty přetrvají věky.

Sawyer mlčel, jako by i jeho opředlo prostředí svým kouzlem, rozbalil jídlo a podělili se o něj. Měli křupavý chléb s nasládlým jahodovým máslem, velké slané olivy, tenký salám strolghino di culatello a gorgonzolu.

Julietta se uvolnila, spokojeně jedla, jako by byla sama, a přitom se dívala na hrad. Hlava se jí konečně vyčistila, jako

by právě po týdenní meditaci vyšla z indického ášramu.

„Máte senzační mašinu a jezdíte skvěle. Povíte mi, jak jste se to naučila?“

Začervenala se pýchou. „Můj bratr Michael jezdil závodně automobilový okruh, ale miloval taky motorky a nakazil mě. Naštěstí si nemyslel, že se takový koníček pro slušnou dívku nehodí, a naučil mě všechno, co zná.“

Sawyer potřásl hlavou a dlouze se napil vody. „To je fajn. Ženám chybí fyzická síla a většinou ji kompenzují zbrklostí, ale vy jste jela nádherně. Byla to hotová báseň. Vášeň, krása a půvab v nejvyšší rychlosti. Jakou nejlepší mašinu jste kdy měla?“

„Pořád ji ještě mám. Je to veterán, třistapadesátka Moto Morini.“

„To snad ne!“

Julietta se naklonila dopředu. „To snad jo. Je celá červená, má klasické linie, a kdybyste slyšel motor, měl byste pocit, že se vám jen zdá. Renovace trvala léta a se sběrateli se u mě netrhnou dveře.“ Stiskla rty. „Jako bych ji mohla prodat někomu, kdo na ní nebude jezdit! To by bylo šílenství.“

Zastavil se očima na jejích rtech. Namáhavě se nadechla, ale zaryla si nehty do dlaně, aby se uklidnila. Ten chlap byl nebezpečný a ona odmítala práci a zábavu míchat. I když miloval motorky a rozuměl jim.

„Souhlasím. Nechat krásu ležet ladem

je hřích.“

Dvojsmyslná odpověď jí zamotala hlavu a bradavky jí okamžitě ztuhly. Naklonil se k ní, zvedl ruku a pomaličku ji natáhl k její tváři. Chtěl se jí dotknout. Připadala si jako lovná zvěř a trvalo jí pár vteřin, než zareagovala.

„Nechte toho.“ Trhla bradou na stranu. „Dohodli jsme se, že se budeme držet pouze byznysu.“

Zvedl dlaň. „Promiňte. Máte na tváři máslo. Chtěl jsem vám ho setřít.“

Sklonila hlavu, aby skryla slabý ruměnec, a popadla ubrousek. Zaznamenala, že se znovu zatvářil trochu pobaveně. Jako by mu na ní záleželo. Ne, to si jen namlouvá. Spíš jako by byl nad veškeré city povznesen a s úsměvem

ji studoval. „Tak jaký problém se vyskytl s tou smlouvou?“ zeptala se.

„Část B, odstavec tři. Zapomněla jste ho parafovat.“

Chvilku na něj beze slova zírala. „Vy jste mi zavolal a vnutil se mi kvůli takové prkotině? Právníci by to vyřešili za vteřinu.“

„Rád dělám všechno sám. Ve všech ohledech.“

Julietta pohrdavě sykla. „Kam na ty hlášky chodíte? Konverzace s vámi je jako cesta přes minové pole a vždycky vede k sexu.“

To ho dostalo. Zvedl obočí a poposedl. „Je na něm něco špatného?“ Nedokázala si pomoct. Tvářil se vyzývavě a bylo zjevné, že pracovní

záležitosti využil jako záminku, aby ji mohl obtěžovat. Pomaličku se k němu přisunula, až měla tvář jen několik centimetrů od jeho. Ostře se nadechl. Ucítila mátu, cukr a hřích a mimoděk si olízla dolní ret. Unikl mu slabounký sten. Položila mu ruku na tvrdé stehno a stiskla. „Vůbec nic. Za vhodných okolností.“

„A tyhle nejsou?“ opáčil chraptivě, jako když skřípe štěrk.

Přidušeně se zasmála. „Pracujeme spolu, takže nic takového nepřipadá v úvahu.“

„Technicky vzato nepracujeme. Ta smlouva je neplatná, protože jste ji neparafovala.“

Pomalu přesunula ruku k přezce pásku

a vklouzla pod koženou bundu. Začala se bavit. Jen zřídkakdy nějakého muže vyprovokovala a pak ho nechala být, ale tenhle nutně potřeboval dostat za vyučenou. Svaly na břiše mu pod její dlaní ztuhly a jantarové oči potemněly.

„Pořád ještě nepřipadá v úvahu.“

„Můžete mi říct proč?“

Spokojeně a trochu lascivně se usmála. „Chlap s největšími koulemi vždycky nevyhraje.“

Zamumlal nějakou kletbu. „A kdo tedy?“

Julietta stiskla rty. „Ten, kdo dojde až do cíle.“

Zachvěla se zadostiučiněním. Tenhle dvojsmysl se vám líbí, pane Wellsi? Opojená radostí, že měla poslední

slovo, se začala z nebezpečné zóny stahovat.

Pozdě.

Vrhl se na ni tak rychle, že neměla šanci. Zdvihl ji z lavičky jako pírko, sotva stačila zalapat po dechu, a posadil si ji na klín. Ruce jí držel přitisknuté k bokům, takže málem ztratila rovnováhu. Instinktivně se začala bránit, ale choval se naprosto klidně, a tak toho brzy nechala.

Udělala vážnou chybu. A teď za ni zaplatí.

Ta ženská ho dováděla k šílenství.

Měl tak silnou erekci, že se bál, aby mu penis neprotrhl kalhoty. Když ucítil vůni kůže, pižma a kakaa, zdálo se mu,

že už to nevydrží a vrhne se na ni. Byla štíhlá, ale ňadra, boky a zadek, který cítil v rozkroku, měla správně zaoblené. Na tváři se jí zračila nejistota a náznak lítosti, že to s provokací přehnala. Výborně. Alespoň poznala, že má co dělat s chlapem, který musí ženu ovládat. Její potlačovaná smyslnost, ironie a břitký vtip ho málem připravily o rozum.

Když se s ní odpoledne setkal, šel do kolen a musel několikrát polknout, aby mu nezačaly téct sliny. Byla celá v černé kůži, na nohou měla boty vysoké až po stehna a na hlavě červenou přilbu. Neznal žádnou ženu, která umí jezdit na motorce, natož aby motorky milovala. To, jak se při závodě soustředila,

svědčilo o tom, že je nesmírně ctižádostivá, a když viděl, že se bez zpomalení dokáže každé překážce bravurně vyhnout, tolik se vzrušil, že málem ejakuloval.

Málem.

A předjela ho. Poctivé souboje měl rád a prohrával jen zřídka. Už jenom pomyšlení, že je schopná dorazit do cíle před ním, úplně stačilo, aby dostal chuť strhat z ní oblečení a zvítězit v zápase mnohem příjemnějším.

Sevřel ji pevněji. Věděl, že ho chtěla vydráždit, a umínil si, že ji natolik rozzuří, aby se aspoň trochu přestala ovládat. Instinkt mu říkal, že ve vzteku zahodí zábrany a ta vášeň, která se v ní skrývá, konečně vybuchne. Zatím se

obdivuhodně držela zpátky a nejenom kvůli tomu, že byli obchodní partneři. Dokud nezjistí, co jí brání se podvolit, nemohl v noci pořádně spát.

Spona ve vlasech černých jako uhel se jí zlomila a husté kadeře se uvolnily. Až dosud ji viděl jen s uzlem úhledně stočeným v týle a to, co nyní spatřil, ho utvrdilo v rozhodnutí, že ji za každou cenu musí dostat.

Po ramenou se jí až k pasu rozlil lesklý hedvábný vodopád, který mu vzal dech. Představil si, jak do něj boří prsty, zatímco Julietta klečí na kolenou a on do ní zezadu hluboko proniká, nebo jak se nad ním sklání a ty lesklé rovné prameny mu přejíždějí po stehnech, břiše a prsou. Na zlomek vteřiny se ho zmocnilo

šílenství a musel sebrat všechny své síly, aby se na ni nevrhl.

Probrala ho její chladná slova. „Co to děláte? Pusťte mě. Nechováte se profesionálně.“

Krucinál, sálala z ní touha. Aniž ji přestal svírat, zasmál se. „A to, co jste udělala vy, bylo profesionální? Provokovala jste mě.“

Bojovně zvedla bradu. „Zasloužil jste si to. Pořád děláte narážky na sex.“

„Máte pravdu. Jste mokrá, že?“

V očích se jí zableskl šok, vztek a chtíč. „To se mi snad jen zdá,“ zasyčela. „Zacházíte moc daleko.“

„Tělo vás prozrazuje.“ Přejel jí rukou po zadku a pak pod bundou dopředu, vzal do ruky její ňadro a v dlani ucítil

bradavku. „Na krku vám pulzuje žilka, máte tvrdé bradavky, rozšířené zorničky a nemůžete popadnout dech.“

„Je zima a ten závod mi dal zabrat.“

Penis se mu pohnul. Byla nádherná a odmítala třeba jen o krok ustoupit. Dobývat ji by mohlo stát za to. „Vím ještě o jedné věci, která dostala zabrat a ztuhla,“ zamumlal.

„Vidíte? Další dvojsmysl. Pusťte mě.“

„Když mě políbíte.“

Strnula. Objevil se jí na tváři strach, nebo lítost? Z jakého důvodu je tak nervózní?

„Proč?“

„Dokažte, že o mě nemáte zájem.“

Obrátila oči k nebi. „Koukám, že jste měl samé blondýny. Myslíte, že vám na

ten pitomý návrh skočím?“

Sawyer potlačil úsměv. „Dejte mi jediný polibek. Když uvidím, že s vámi vůbec nic neudělal, nechám vás na pokoji.“

„Nebudete na mě sahat?“

„Slibuju.“ S lítostí sundal ruku z jejího ňadra a spustil ruce k bokům. Když Julietta poposedla, aby neztratila rovnováhu, spolkl bolestný sten.

„Takže to proběhne v mé režii a tím to skončí?“

„Ano.“

Trošičku svraštila obočí. Trpělivě čekal, dokud nepřikývla. „Dobře. Potom už spolu budeme jednat jako obchodní partneři a ty narážky si odpustíte.“

„Souhlasím.“

Jako by se připravovala na zkoušku, pomalu se nadechla, zavřela oči a naklonila se k němu. Potom ucítil její rty, měkké a sladké jako cukrová vata, kterou v dětství nade všechno miloval. Zvláčněla a Sawyer jasně poznal, že je vzrušená. Musel sebrat veškerou svou sílu, aby ji nesevřel v náručí, ale když konečně rty odtáhla, překvapení v jejích tmavých očích mu o ní řeklo víc, než se až dosud dozvěděl.

Ano, bála se. Měla strach nejenom z něj, ale i ze sebe. Chtěla ho stejně vášnivě, jako on chtěl ji, ale popírala to, jako by se bála, že se přestane ovládat.

Další dílek skládačky zapadl na místo.

Odtáhla se od něj, olízla si dolní ret

a zřejmě zachytila jeho chuť, protože se trošičku zachvěla. Sawyer si uvědomil, že ten cudný polibek ho vzrušil víc než polibek jazykem, protože mu poprvé něco ze sebe dala. V tom okamžiku si přísahal, že od ní dostane ještě mnohem víc.

„Tak co? Spokojený?“

„Ano.“

Zaváhala, jako by nemohla uvěřit, že se tak snadno vzdal, ale rychle se vzpamatovala, slezla mu z klína a začala ukládat věci do tašky. „Měli bychom vyrazit. Za chvíli se setmí.“

Neodpověděl. Vyhodili odpadky, došli k motorkám a navlékli si rukavice.

„Díky, že jste mi dovolila se s vámi projet. Tu stránku smlouvy vám pošlu do

kanceláře, a až ji podepíšete, můj asistent ji vyzvedne.“

„Výborně.“ Když si dávala nádherné vlasy pod přilbu, třásly se jí ruce.

„Doufám, že dodržíte slovo a už mě nebudete s osobními záležitostmi obtěžovat,“ dodala.

„Ne, nedodržím.“

Prudce zvedla hlavu. „Cože?“

Zhoupl se na patách. Výborně se bavil. „Souhlasil jsem, že vás nechám na pokoji, když s vámi ten polibek nic neudělá. Jenže vás z klidu vyvedl. Toužíte po mně zrovna tak jako já po vás.“

Úžasem otevřela ústa, ale rychle se vzpamatovala, zaťala ruce v pěst a teprve potom odpověděla: „To není

pravda! Řekla jsem vám, že nemám zájem skončit s vámi v posteli, a vy to musíte respektovat. Panebože, vy jste ale namyšlený!“

Ušklíbl se. „Ten polibek potvrdil spoustu věcí včetně toho, že o mě máte zájem. Ale něco vás drží zpátky. Hodně mi napovědělo to, co jste prohlásila před chvílí. Opravdu nejde o koule.“

„Prosím?“

Mrkl na ni. „Jde o to vydržet do cíle, a přesně to mám v úmyslu. Uvidíme se v pondělí.“

Nasedl, nastartoval a se řvoucím motorem zmizel. Stála v zapadajícím slunci u hradu, na tváři ohromený výraz.

KAPITOLA PĚT

Sawyer zíral na to, co se stalo z jeho bezvadně čisté kuchyně, a snažil se potlačit podrážděnost.

Už zase.

Na lince se leskla kaluž sodovky a ležel na ní otevřený sáček chipsů. Sporák z nerez oceli byl politý něčím tmavým a posetý kopečky spáleného sýra. Když Sawyer ukládal chipsy zpátky do skříňky, vyhazoval láhve od vody a myl houbou varnou desku, zbylé lupínky mu křupaly pod nohama.

Připomněl si, že než člověk vybuchne, musí napočítat do deseti. No dobře, má

rád pořádek a čisto, ale je chlap, a dokonce i na něj to je moc. Od té doby, co se k němu ten kluk nastěhoval, se pořád musel krotit, aby nezačal řvát.

Původně si myslel, že budou bydlet v hotelu, ale rychle přišel na to, že by to bylo hrozně nepraktické. Musel dohlížet na rekonstrukci budovy, kde měl sídlit první hotel Purity, takže bylo jasné, že v Miláně pobude dost dlouho. Rozhodl se proto najmout si u kanceláře velký byt. V New Yorku ubytoval kluka v sousedním apartmá pětihvězdičkového hotelu, takže měli oba soukromí, a přitom na něj mohl dohlížet. Samozřejmě tam byla pořád k dispozici pokojská a pokojová služba, takže si nemusel dělat starosti, jestli je chlapec

najedený a nedělá moc velký svinčík.

Když přijeli do Milána, najal luxusní loft a kluka vzal k sobě. Ten se sice choval jako zahořklý stařec, ale bez dozoru zůstat nemohl a byt byl obrovský, takže Saywer předpokládal, že místa budou mít dostatek a překážet si nebudou.

Šeredně se spletl.

Hodil houbu do dřezu a nejmíň posté se sám sebe zeptal, jestli se nepomátl, když si k sobě nastěhoval výrostka z newyorské ulice, kterého skoro nezná. A navíc ho ještě zaměstnal. Koneckonců měl spoustu jiných starostí než pomáhat hubatému klukovi bez domova, který ho od rána do večera vytáčel. Nejspíš ho dostal hněvivý ztracený pohled v jeho

očích, který mu připomínal minulost. Chtěl mu dokázat, že aspoň někomu na tomhle světě na něm záleží, a myslel si, že mu třeba změní život. Bůh ví, že jeho nevlastní bratr Danny takovou šanci nedostal.

Původně chtěl Sawyer pomáhat Wolfemu jen pár týdnů, než ho postaví na nohy. Jenže uběhlo už osm měsíců a pořád ještě se ho nepokusil zbavit. Když se totiž ukázalo, že kluk je pracovitý a inteligentní, rozhodl se udělat z něj svého asistenta a počkat, jak to dopadne.

Jestli ovšem dřív jeden druhého nezaškrtí.

Sawyer prošel obývákem zařízeným v béžových a hnědých barvách

a v současné době posetým špinavými spodky, džínami a ponožkami – a nechal se pachem dovést do zadního pokoje. Přivítalo ho ticho, ale věděl, že Wolfe má v uších sluchátka od iPodu, takže nevnímá. Místo aby zaklepal, rovnou vstoupil.

Obrátily se k němu dvě mrzuté modré oči, které jasně říkaly, že Sawyer otravuje. Ignoroval to a poklepal si na ucho, aby si mladík sluchátka vyndal. Vincent, který si teď říkal Wolfe, se na posteli nadzvedl a zamumlal nějakou nadávku, ale poslechl. „Co je?“ zeptal se podrážděně.

„Co kdybys po sobě uklidil ten binec?“

Wolfe opovržlivě odfrkl. „Máš

uklízečku, tak co se staráš?“

„Chodí jen jednou týdně a tady už to smrdí. Slyšels někdy o ramínku na šaty?“

„Ty taky necháváš oblečení všude povalovat.“

Sawyer potlačil povzdech. „Jo, ale ne to, které špínou stojí. Nechávám tě tady bydlet, abys někde nemusel platit nájem. To nejmenší, co můžeš udělat, je koupit občas něco k jídlu.“

Wolfe obrátil oči v sloup. „Jasně, promiň.“

„Proč odsud na chvíli nevypadneš? Jdi se projít nebo nakupovat. Dělej něco.“

Mladík se na něj podíval, jako by mluvil s největším dementem na světě. Zlaté kroužky v obočí a v uchu posměšně

mrkly a Sawyer se musel držet, aby rozpačitě nepřešlápl. Jak to, že ho vyvádí z míry devatenáctiletý cucák? Připomněl si, že nesmí ztrácet rozvahu. Něčeho dosáhne jen díky trpělivosti a porozumění. Chlapec toho má hodně za sebou a on mu chce pomoct. „Proč? Mám na sebe navlíct ty hadry, cos mi koupil, a předvádět se jako manekýn? Nebo popíjet espreso a dělat ze sebe frajera, abych zabodoval s nějakou supermodelkou? Ne, díky. Zůstanu tady.“ Sawyer vrhl kradmý pohled na oblečení, které Wolfe jen zřídkakdy měnil. Měl na sobě vybledlé džíny s dírou na koleni, koženou bundu, bílé tričko a na nohou ošuntělé vysoké boty, jako by se snažil napodobovat Johnnyho

Deppa za mlada. Ale na tom, co Wolfe nosí, mu nezáleželo, pokud chodil do kanceláře aspoň trochu čistý. Pokusil se změnit téma. „Jestli se ti nelíbí, brát si ho nemusíš. Ale myslel jsem, že bys mohl někam vyrazit. Mluvíš senzačně italsky – pochytils italštinu mnohem rychleji než já.“

„Je to jazyk pro hysterky.“

Sawyer potlačil smích. Ten kluk je neuvěřitelný. „Tak dobře, klidně si tu seď, ale buď tak laskav a neber mi pití. Pořád ještě jsi nezletilý. A nevoď si sem holky. Kontaktoval jsi odbytáře ohledně těch záležitostí, jak jsem chtěl?“

„Jo, už jsem to zařídil.“

„Díky, Vincente.“

Vyklouzlo mu to dřív, než si

vzpomněl, že jeho svěřenec se teď jmenuje jinak. Wolfe vztekle přimhouřil oči a zaťal pěsti. Zatímco bojoval se svými démony, Sawyer nehnutě stál. Taky o nich něco věděl. „Takhle už mi nikdy neříkej,“ zasyčel nakonec kluk.

„Nikdy. Jsem Wolfe.“

Sawyer zdvihl konejšivě ruce.

„Promiň. Ještě jsem si nezvykl.“

Potom se otočil na podpatku a odešel. Sakra, mluvit s tím spratkem bylo jako plížit se přes minové pole. Jeden špatný krok a člověk mohl klidně přijít o nohu. Musel se zbláznit, když si myslel, že by ho mohl změnit. A co hůř, tolik si věřil, že ho odvlekl z New Yorku až do Itálie, aby mu ukázal, jak se dělá byznys. Vždyť nejsou příbuzní a on mu vůbec nic

nedluží. Ten cápek – odteď Wolfe – ho přece tehdy okradl, a když mu Sawyer pohrozil vězením, vysmál se mu.

Podle policejních záznamů se jmenoval Vincent Soldano, ale před třemi měsíci prohlásil, že na to jméno už slyšet nebude, a požadoval, aby ho Sawyer oslovoval Wolfe.

Sawyera to hluboce zasáhlo, protože to v něm vzbudilo vzpomínky, s nimiž ještě nepřestal bojovat. Sakra, vždyť on sám kdysi udělal totéž. Přijal novou totožnost, protože chtěl nechat minulost za sebou a začít nový život. Přesto mu pořád ještě Wolfeho staré jméno občas uklouzlo. Musí se na to víc soustředit.

Slabě se usmál. Kluk v sobě má oheň a touhu se prosadit. Sawyer si

uvědomoval, že člověk s takovou povahou a bez šancí se může snadno vydat na cestu zločinu a díky chytré hlavě vydělat tolik peněz, aby na minulost zapomněl. Anebo může vést řádný život.

Což bylo obvykle těžší, tolik to nevynášelo a bolelo to o hodně víc.

On tenkrát nabídl Wolfemu poctivé živobytí, a proto teď bydlí na skládce odpadků.

Z myšlenek ho vytrhl mobil. Číslo neznal, ale stejně hovor přijal.

Když se k němu donesl známý ženský hlas, zůstal jako solný sloup. V hlavě mu začaly vířit vzpomínky, některé hezké, jiné ošklivé a okamžitě si vybavil událost, kterou mu nic nemohlo vymazat

z hlavy. Přešel do italštiny a vyměnil si s volající několik vět na uvítanou. Chvíli mluvila a on poslouchal, potom zmlkla a čekala na odpověď. Zavřel oči a pomalu se nadechl. Ve spáncích mu začalo bušit, ale odmítl nechat se zavléct do časů, které mu spíš než disneyovský film připomínaly horor v režii Tima Burtona, a rychle se vzpamatoval.

„Ano. Děkuju za pozvání. Bude mi potěšením.“

Zavěsil a šel se převléct.

Julietta šla po dlážděné cestičce a poprvé za celý týden z ní pomalu začalo padat napětí. Svaly na krku a ramenou se jí s každým krokem víc uvolnily, a když ji přivítala teplá náruč

rodného domu, cítila se skvěle.

Dvoupodlažní vila s terakotovými podlahami nebyla nijak zvlášť výstavní. Michael na matku naléhal, aby se odstěhovala a koupila si zámek, který by odpovídal obchodnímu impériu, jež vybudovala, ale prohlásila, že hodlá zemřít v domě, kde žila s otcem. Julietta ji chápala.

Vila stojící uprostřed dvouhektarového pozemku, měla balkony se zábradlím z tepaného železa a stinné terasy, obklopovaly ji rozlehlé zahrady s citronovníky a olivovníky a nabízela výhled na nádherné svahy Alp. Julietta otevřela dveře a zamířila do kuchyně.

Kuchyni vévodil vyřezávaný stůl

z borového dřeva, u kterého všichni Conteovi kdysi dlouho sedávali u rodinných večeří a který hodně pamatoval, a na dřevěné podlaze ležely ručně tkané koberečky v červených, zlatých a zelených barvách. Julietta okamžitě ucítila ostrou vůni citronů, nasolených oliv, sladkou vůni bazalky a zralých rajčat. Na žulové desce, která se táhla po celé pravé straně místnosti, stály sklenice a košíky s čerstvým ovocem a z hrnců na plotně stoupala pára. Na talířích na stole ležely srolované plátky masa a krajíčky chleba. Julietta se usmála a v duši se jí rozhostil mír.

Byla doma.

„Mami?“

Paní Conteová se otočila od sporáku.

„Panebože, já tě vůbec neslyšela! To jsem to dopracovala! Kdysi jsem zaslechla klapnout okno na druhé straně domu, když se tvoje sestra kradla na schůzku s Dominickem, a teď ani nevím, že práskly přední dveře.“

Julietta se zasmála a objala ji. Matka porodila čtyři děti, vybudovala úspěšnou firmu a pochovala manžela, kvůli těžké artritidě chodila o holi a posledních několik let měla také problémy se srdcem, přesto se pořád skvěle držela a byla plná energie.

Na sobě měla jako každou neděli svou oblíbenou zástěru s logem La Dolce Famiglia, která byla čerstvě vypraná, a přesto na ní byly znát staré skvrny od

jídla. Dostala ji před mnoha lety od manžela po otevření první cukrárny. Julietta si najednou připadala znovu jako dítě s maminkou u sporáku a zaplavil ji pocit radosti a bezpečí.

Odložila tašku, také si vzala zástěru a sedla si ke stolu, aby nakrájela rajčata a papriky. „Přijde na večeři strýček Brian?“ zeptala se, zatímco obratně krájela zeleninu na kostičky.

„Ne, po bohoslužbě se chystá někam vzít děti.“

„Takže všechno tohle jídlo je jenom pro mě?“ zasmála se Julietta. „Ty zřejmě chceš, abych ztloustla, mami. Budu si muset koupit nový šatník.“

Matka chviličku neodpověděla, jako by si další slova musela rozmyslet.

„Budeme mít hosta.“

„Koho?“

„Uvidíš. Teď mi pověz, co je nového v práci. Uzavřela jsi tu dohodu s Palazzem, jak jsi chtěla? Dělalas na tom spoustu měsíců.“

Julietta potlačila hořkost z nezdaru a narovnala ramena. „Ne, před pár týdny se rozhodli, že o partnerství s námi nemají zájem. Zpackala jsem to.“

„To mě mrzí, holčičko. Vím, že ti na tom moc záleželo. Ale to nevadí. Nic se neděje bez důvodu. Určitě dostaneš lepší nabídku.“

Matka měla pravdu. Julietta si vybavila Sawyera a jeho krásně vykrojené ďábelské rty zkřivené pobavením, jako by věděl, že ji nakonec

stejně dostane do postele. Ještě že se už začal krotit a nenaléhal. Přesto si na něj pořád musela dávat pozor. Nevěřila, že bude hrát podle pravidel, která stanovila. Odkašlala si. „Hm, vlastně zrovna teď podepisuju velmi výhodný obchod s novým hotelovým řetězcem. Jmenuje se Purity. Budeme jim dodávat jenom my a první hotel se bude za rok otevírat v Miláně.“

Na matčině tváři se rozprostřel spokojený výraz. „Výborně, děvenko. Mohli bychom to oslavit nějakými bublinkami. V lednici se zrovna láhev chladí, tak si ji dáme k večeři. A když jsi teď dosáhla takového úspěchu, třeba bys mohla trochu zvolnit, co říkáš?“

Julietta znejistěla a matčinu pohledu

se vyhnula. Samozřejmě. Úspěch v zaměstnání nikdy nemohl nahradit manželství a děti. Spolkla slzy, které se jí začaly drát do očí, a napadlo ji, že je tak citlivá, protože dostane menstruaci. Co se to s ní v poslední době děje? Pořád má na krajíčku a chová se jako… jako puberťačka. „Vlastně budu muset pracovat víc,“ prohlásila vesele. „Ale vůbec mi to nevadí. Dělám přesně to, co jsem vždycky chtěla.“

Matka ukrojila čerstvou mozzarellu a na kousku teplého chleba ji dceři podala. „Já vím, že máš svou práci ráda. Bez tebe by asi La Dolce Famiglia neprorazila ani s Michaelem u kormidla. Máš prostě pro obchodování buňky. Jenom bych chtěla, abys taky trochu

myslela na sebe.“

Julietta věděla, že takhle uvažují všechny matky, ale přesto ji ta slova zasáhla. Jako by si maminka myslela, že měla se svým životem naložit líp. Nemůže se jí přece svěřit, že má problémy a nedokáže se zamilovat. Zahnala chmurné myšlenky a pokusila se soustředit na veselejší věci. „Jednou možná,“ odpověděla a slabě pokrčila rameny.

„Si. Jednou.“

Od dalších otázek Juliettu zachránilo zaklepání na dveře. Utřela si ruce do zástěry a zasmála se. „Zřejmě se dostavil náš tajemný host. Vsadila bych se, že je to otec Richard. Ten nikdy tvojí kuchyni neodolá.“ Šla ke dveřím

a otevřela.

V té chvíli jí překvapením spadla brada.

Na prahu stál Sawyer Wells. Místo obleku měl na sobě pohodlné tmavězelené kalhoty a tlustý pletený svetr béžové barvy, na nohou kožené sportovní boty od Versaceho. Plavé vlasy se mu kroutily na ramenou. V ruce držel kytici a láhev červeného vína.

„Ahoj,“ pozdravil.

Mlčky na něj zírala.

Naklonil hlavu na stranu a zjevně se snažil potlačit úsměv. „Hm, můžu dál?“

Julietta se vzpamatovala. „Co tu děláte?“ zasyčela tiše.

Zvedl obočí. „Vy nevíte, že u vás dneska budu večeřet?“

Překvapeně zamžikala. „Cože?“

„Mimo kancelář vám pusa tolik nejede, co? Vaše matka mě pozvala.“

Julietta sebou nepatrně trhla. „Tomu nevěřím.“

Ke dveřím se donesl matčin hlas.

„Julietto, přestaň toho chudáka vyslýchat a pusť ho dál. Mluví pravdu.“

„Co jsem říkal?“ zasmál se Sawyer. Obešel ji a vesele vkročil dovnitř.

Pevně sevřela hranu dveří, protože se jí podlomila kolena, pak se několikrát zhluboka nadechla a šla za ním. „Jsou moc krásné,“ řekla paní Conteová a přivoněla k růžím a liliím, které Sawyer přinesl. „Julietto, dojdi do obýváku pro vázu. Sawyere, můžete otevřít šampaňské? Je v ledničce.

Julietta mi právě řekla, že uzavřela velký obchod, tak budeme oslavovat.“

Sawyer, kterého situace očividně bavila, se zhoupl na patách. „Velký obchod? Tak to se samozřejmě oslavit musí.“

„Mami, proč jsi ho pozvala? Já nevěděla, že se tak dobře znáte.“

Matka se prudce otočila. „Sawyer je Maxův kamarád a dneska je neděle, tak čemu se divíš? Tenhle dům je otevřený pro každého, zvlášť pro přátele mých dětí. Předpokládám, že se mnou souhlasíš, nebo ne?“

Julietta si olízla suché rty. Uf. Když se matka rozzlobila, stálo to opravdu za to a nic ji nerozčílilo víc, než když se někdo nechoval dost pohostinně. Mio

Dio, proč ji to muselo potkat zrovna dneska? Chtěla si užít klidu a míru a teď s ní u rodinného stolu bude lámat chléb tenhle člověk, který jí leze na nervy.

„Jistě,“ vypravila ze sebe s námahou.

„Jdu pro tu vázu.“

Zatímco Sawyer otevřel šampaňské a začal nalévat, zaměstnávala se květinami. Občas spolu prohodili pár slov, ale Juliettu pod jeho ohnivými pohledy pálila tvář. Jak se tomu chlapovi podařilo, že se v jeho přítomnosti místnost zmenšila? Choval se zdvořile, ale přesto měla pocit, že jí krade vzduch. Najednou si připadala bezmocná a litovala, že na sobě nemá kostým a na nohou lodičky s jehlami. Přišla v džínách, červeném tričku, svetru

na zip a černých semišových mokasínech bez podpatku. Vlasy měla rozpuštěné a trochu rozcuchané a nebyla nalíčená. Stiskla rty a přísahala si, že nedovolí, aby ji Sawyer uváděl do rozpaků. Ona je tady na rozdíl od něj přece doma.

„Teď si oba sedněte a odpočiňte si. Všechno už mám připravené. Dejte si předkrm.“ Velký talíř s prosciuttem, krekry, sýrem a papričkami vypadal lákavě. Julietta se v kuchyni vždycky cítila dobře. Masivní stůl z borového dřeva byl obrovský, a přesto působila útulně. Za velkým obloukovým oknem nad dřezem se táhly zvlněné zlatavé kopce a uvnitř od dřevěné podlahy po mísy na těstoviny a ručně malované talíře vládly syté oranžové, rudé a zlaté

barvy. Ve vzduchu visela těžká teplá vůně omáčky, spařeného česneku a citronů. Julietta věděla, že jí matka nedovolí pomáhat, když mají hosta, a tak si naložila plný talíř, napila se šampaňského a vrhla na svého obchodního partnera zamračený pohled.

Zjevně ho nezastrašila. Spíš jako by ho její oblečení, obrovská chuť k jídlu a špatná nálada překvapovaly.

„Mnohokrát děkuju za pozvání, paní Conteová. Předpokládám, že vám Julietta sdělila, jak výhodnou obchodní nabídku jsem jí udělal?“

„Ne, k podrobnostem jsme se ještě nedostaly. Bože můj, chcete říct, že vy dva pracujete spolu?“

Sawyer se zasmál. „Ano. Stavím

řetězec hotelů zvaných Purity a La Dolce Famiglia bude můj jediný dodavatel cukrovinek. Americké hotely bude samozřejmě zásobovat Max, ale zahajujeme v Miláně. Úspěch tady bude záležet na Juliettě.“

Měla sto chutí se na něj zašklebit jako puberťačka, ale bylo to pod její úroveň, a tak se ovládla. Jak se ten zmetek odvažuje připisovat si veškeré zásluhy? Jako by jí tu smlouvu daroval a ona do ní neměla vůbec co mluvit. Ať jde někam. „Samozřejmě, než jsem podepsala, vedli jsme dlouhá jednání,“ řekla rychle. „Některé podmínky byly nepřijatelné.“

„Jistě,“ přikývl Sawyer ochotně. To ji namíchlo ještě víc. Proč ji musí pořád

rozčilovat?

„Jsme na ni pyšní. A z vás mám, Sawyere, velkou radost. Povězte mi o tom hotelovém řetězci.“

Julietta si všimla, že Sawyer mluví o Purity s obrovskou hrdostí, a kupodivu mu rozuměla. Touhu prosadit se a uspět chápala a stejně tak věděla, jaké to je cítit uspokojení, že člověk něco vybuduje úplně sám ve světě, kde nic netrvá. Odkud se takové nutkání bere, o tom odmítala přemýšlet, protože z pravdy měla strach.

Od té doby, co ho políbila, uběhl celý týden. Jako by věděl, že potřebuje čas, nevtíral se jí, jen jí párkrát zavolal a jednou ji krátce navštívil v kanceláři, ale bavili se pouze o pracovních

záležitostech.

Jenže ten polibek nešlo vymazat a Julietta na něj myslela od rána do večera. Vybavovala si chuť Sawyerových rtů, vůni pleti a otevřená hladová ústa, která toho tolik slibovala. V noci nemohla spát, pořád se převracela a proklínala ho. Jak na ni mohlo něco tak nevinného tolik zapůsobit? Kdyby neznala své tělo, hodila by zábrany i zásady za hlavu a odvlekla Sawyera do postele.

Jenže bohužel dobře věděla, co by následovalo. Nejdřív by planula vášní, ale potom by smyslnost vyprchala, napjala by se jako struna a pod doteky Sawyerových rukou zledověla na rampouch. Nedopadlo by to jinak než

s ostatními a ona mu nehodlala své tajemství prozradit.

Musela se přes to prostě nějak dostat. Raději se soustředila na rozhovor.

„Jak ses se Sawyerem seznámila?“ Podívala se přímo na matku, aby mu zabránila odpovědět za ni. Ztuhl a v tygřích očích se mu objevilo něco znepokojivého, ale zmizelo to tak rychle, že nevěděla, jestli se jí to jen nezdálo.

V kuchyni na chviličku zavládlo ticho, které Juliettě napovědělo, že na tom prvním setkání bylo něco neobvyklého. Až jí ho matka vylíčí, dostane chybějící kousek skládačky, kterou tenhle tajemný člověk představuje, a možná si pak před ním nebude připadat tak nejistá.

„Šla jsem s Maxovou matkou do hotelu Prospect na skleničku. Sawyer stál za barem se šéfem. Bože můj, je to už tak dlouho, že si na podrobnosti nepamatuju, ale myslím, že se hádali a šéf byl hodně sprostý. Kolik vám tenkrát bylo? Dvaadvacet?“

„Ano.“

Odpověděl bezvýrazně a na tváři se mu nepohnul ani sval.

„No, ten hrubián potom odešel a já nemohla upoutat barmanovu pozornost. Sawyer mi koupil pití a dali jsme se do řeči. Moc mi připomínal Maxe. Byl stejně mladý, ctižádostivý a chtěl dobýt svět.“

Matka se odmlčela. Julietta chvíli čekala a nakonec se zeptala: „To je

všechno?“

Paní Conteová na ni překvapeně pohlédla. „Ano. Jak sis myslela, že jsme se seznámili?“

Julietta se podívala na Sawyera, po celém těle se jí rozlilo horko a ucítila, že v rozkroku zvlhla. Ten chlap ji přitahoval až k zbláznění, ale radši by si dala vydloubat oči, než aby uhnula pohledem jako první.

„Sawyer se tvářil tajemně, když jsem se ho zeptala. Myslela jsem, že v tom bylo něco víc.“

„Na nic jiného si nevzpomínám. Stalo se tehdy ještě něco, Sawyere?“

Zaváhal jen na vteřinku. Julietta si byla naprosto jistá, že se tehdy v tom hotelovém baru přihodilo něco

významného, ale rozhodla se, že nebude naléhat. Nakonec se nuceně usmál. „Ne. To bylo všechno.“

Svěsila rezignovaně ramena. Krucinál, potřebuje víc munice. Ať se snažila sebevíc, nemohla o něm nic vypátrat. Než se objevil v hotelovém průmyslu, jako by neměl vůbec žádnou minulost. Nelíbilo se jí, že o ní ví mnohem víc než ona o něm. Uvědomoval si to?

„Je zvláštní, jak to v životě chodí,“ prohlásila matka. „Vy jste se díky podnikání seznámil s Maximem a teď se Juliettiným prostřednictvím stanete trvalou součástí naší firmy. Vypadá to, že Conteovu rodinu máte ve hvězdách a uvidím vás tady hodně často.“

Juliettu to poplašilo. Proboha, to snad ne! Odmítala se dělit o klidné nedělní večeře s mužem, který ji chce svést. Jejich styky se musejí omezovat čistě jen na kancelář. Odkašlala si. „No, Sawyer pravděpodobně pracovní život s osobním nemíchá. Musíme to respektovat.“

Matka pohrdavě sykla a mávla rukou.

„Nesmysl. Pořád ti říkám, že peníze a úspěch nejsou všechno a kromě práce potřebuješ taky zábavu. A kdy se můžeš víc uvolnit než při večeři s rodinou a přáteli?“

Julietta měla chuť zaklonit hlavu a zařvat, a tak si honem strčila do pusy další krekr s hromadou papriček. Sawyer sepjal prsty a zadíval se na ni.

V očích mu hrály veselé plamínky.

„Souhlasím,“ pronesl pomalu. „Vlastně jsem zrovna tuhle Juliettě řekl, že bych s ní mimo kancelář rád trávil víc času. Moc lidí v Miláně neznám.“

Když polykala drobečky, měla co dělat, aby se nezakuckala.

„To je báječný nápad. Odteď k nám budete chodit na večeři každou neděli a já jsem si jistá, že Julietta si udělá ve svém nabitém programu čas, aby vás tady pár lidem představila.“

„To bych moc rád.“

Julietta vykulila oči. Matka jim na talíř naložila manicotti, postavila před ně mísu salátu a zářivě se usmála. „Tak ujednáno. A teď oba jezte.“

Sawyer na Juliettu mrkl a zvedl

vidličku.

„Proč mě pořád obtěžujete?“

Seděli na zadní terase, odkud se nabízel výhled na přírodní bazén a bujnou zahradu, pili kávu a občas sáhli do talíře s čerstvě upečenými mandlovými sušenkami slazenými medem. Nábytek z tepaného železa zdůrazňoval starosvětský ráz domu, na barevných kočičích hlavách stály hliněné květináče s bylinkami a dalšími rostlinami, které čekaly na jaro, aby hned s prvními teplými slunečními paprsky začaly růst. Zima se stále ještě nevzdala, ale chladný vzduch vyčistil Sawyerovi hlavu a zostřil mu smysly. V dálce se rýsovaly hory a z mramorové

sochy anděla zurčela voda. Ten zvuk ho uklidňoval. Položil si nohy na židli naproti sobě a namočil sušenku do kávy.

„Neobtěžuju. Vaše matka mě má ráda.“

Julietta obrátila oči k nebi. „Ta má ráda každého. Na večeři by pozvala i sériového vraha.“

„To je hezké.“

„Co se mezi vámi opravdu stalo?

Určitě přede mnou oba něco tajíte.“

Nemýlila se, ale vyprávět jí o tom nechtěl. Paní Conteová ho tehdy zachránila a dovedla ho na cestu, která všechno změnila. A potom se setkali ještě několikrát.

Naposledy se viděli, když uzavřel první smlouvu s hotelem La Principe. Byl tenkrát pyšný jako páv, co s její

pomocí dokázal, a opájel se vědomím, že konečně povede život, o jakém se mu dřív ani nesnilo. Vzal ji na oběd, na rozloučenou ji lehce objal a italsky jí pošeptal slova, která myslel upřímně a z celého srdce.

„La devo un grande debito. Se lei mai ha bisogno di me, far? che lei chiede.“

„Jsem vaším věčným dlužníkem. Jestli mě někdy budete potřebovat, udělám pro vás, co budete chtít.“

A hodlal slib dodržet. Rychle tu vzpomínku zaplašil. „Povím vám jen tolik, že jsem okamžitě poznal, jak je výjimečná. Máte to zřejmě v rodině.“

„Podívejte, já nechci, aby se náš vztah změnil z profesního na osobní. Řekla

jsem vám to už mockrát, ale vy si hrajete na hluchého. Nemám zájem.“

„Ano, to jste mi sdělila.“ Otočil hlavu a pozorně se na ni zadíval. V džínách a s rozpuštěnými vlasy vyhlížela dostupněji a hrozně mladě. Bosé nohy, které měla na svou výšku hodně drobné, si složila pod sebe. Už nevypadala jako ledová královna a Sawyera zaskočilo, jak strašně po ní touží. Chtěl si ji vzít na klín, položit jí ruku do týla a hodovat na těch růžových rtech. Pronikal by jazykem tak hluboko, až by začala sténat a prosit ho, aby nepřestával.

Ta žena byla samý protiklad. Schopná manažerka, skvělá motorkářka a v maminčině kuchyni poslušná holčička. Když si u večeře sundala svetr,

zahlédl pod obyčejným tričkem fialové krajkové ramínko podprsenky a okamžitě dostal erekci. Nosila sexy spodní prádlo. Někde pod tou maskou zdrženlivosti se skrývala svůdnice, která jen čekala, až se bude moct projevit. Vsadil by se, že má na sobě tanga. Nejspíš fialová, aby šla k podprsence. Jestlipak je všude oholená? Nebo snad svoje tajemství schovává pod hedvábným trojúhelníkem tmavých chloupků?

„Haló? Co kdybyste se vrátil na zem!“ vyjela Julietta a zamračila se na něj.

„Proč na mě tak civíte?“ Poposedla a Sawyer na okamžik zahlédl nehty na nohou. Nenalakovala si je bezbarvým lakem ani konzervativním broskvovým,

ale třešňově červeným. Zatočila se mu hlava.

„Jenom přemýšlím.“ Natáhl se, vzal do ruky její vlasy a zmocnil se ho pocit, jako mu mezi prsty protékalo živé hedvábí. V tmavé hřívě sem tam svítily vínově rudé pramínky. „Máte nádherné vlasy. Tak dlouhé a hebké.“ Pustil je a prsty jí lehounce přejel po tváři.

„A máte dokonalou pleť, zlatou a hladkou. Kdybych vás olízl, chutnala byste jako čokoláda a kokos?“

Dech se jí zadrhl, ale hned se vzpamatovala. „Už zase?! Mám oči jako černá jezírka touhy, ve kterých vás chci utopit?“

Odpálkovala ho tak pohotově, že nevěřícně zavrtěl hlavou a chviličku mu

trvalo, že odpověděl: „To není špatné, ale já už začal s tou čokoládou, takže jsem chtěl udělat nějakou metaforu na kakao.“

Slabounce se ušklíbla. „Abyste to nepřehnal.“

„Nebojte. Hodně taky myslím na vaše ňadra.“

„Hm, já to zkusím. Jsou jako mléčně bílé pahorky?“

„To je příšerné. Ne, jsou vysoká a pevná s dlouhými citlivými bradavkami, ale nejsem si jistý barvou. Jsou bleděrůžové jako cukrová vata? Nebo rubínově červené jako šťavnaté jahody?“ Oči se jí rozšířily, a tak toho využil, prstem jí objel ústa a pak přitiskl palec na našpulený dolní ret. Strnula

jako laň, když vycítí nebezpečí.

„Představuju si, že až je vezmu mezi zuby, nalijí se a ztuhnou. Chtěl bych si do nich kousnout. Někdy se bolest promění v rozkoš a vyvolá ještě větší slast. Rád bych s vámi tu hranici prozkoumal.“

„Přestaňte.“

„Proč?“ Ztišil hlas do šepotu, naklonil se k ní a jeho dech jí ovanul vlhká ústa.

„Ještě vám nikdy žádný muž neřekl, co by s vámi chtěl dělat? Verbální předehra přece vzrušuje stejně jako fyzická. Největší sexuální nástroj je mozek, ale spousta lidí ho nevyužívá.“ Druhou ruku jí položil na nohu a pohladil jí koleno.

„Vaše nohy byly stvořené k tomu, aby při milování objímaly mužské boky. Jsou tak

nádherně dlouhé a ty hezké červené nehty! Ale možná bych vás požádal, abyste si nechala jehly, které tak ráda nosíte. Líbilo by se mi, kdybyste mi je zarývala do stehen, až budete prosit, abych vám dal rozkoš.“

Tváře jí začaly hořet. Věděl, že v té chvíli je bezmocná, a tak jí vložil palec mezi rty. Zaváhala jen na zlomek vteřiny a ústa otevřela.

Jakmile vklouzl prstem dovnitř, ucítil její mokrý jazyk a ostře sykl.

„Ale nechal bych vás čekat,“ zamumlal. „Protože vy mě mučíte už moc dlouho. Vsunul bych prsty do vaší vlhké úzké jeskyňky, podráždil klitoris a přinutil vás, abyste žadonila o víc.“

V té chvíli ho kousla.

Přestal se ovládat. „Sakra,“ zavrčel, prst vytáhl, popadl ji za hlavu a tvrdě přitiskl rty na její.

Líbal ji hladově a přesně tak, jak o tom snil od okamžiku, kdy ji poprvé uviděl. Teď už si jen nehrál a neprovokoval, ale šel tvrdě za svým.

Chutnala po cukru a medu. Zajel jazykem tak hluboko, aby mohl prozkoumat každý tajný koutek hedvábných úst, zdusil její sten a poddal se touze. Na chviličku se podvolila a vycházela vstříc. Nehty mu zarývala do ramen a hořela tak vysokým plamenem, že měl co dělat, aby z ní nestrhl džíny a nevzal si ji přímo tam na terase.

Ale dlouho to netrvalo.

Změnu okamžitě vycítil. Najednou ztuhla a začal z ní vyzařovat chlad. Když mu přestala polibky oplácet a začala je přijímat pasivně, stisk rtů uvolnil. Oheň pohasl a zanechal za sebou jen kouř a popel.

Odtáhl ústa a zadíval se jí do očí. Spatřil v nich nechuť.

Nepohrdala jím ani tím, co právě dělali, ale spíš sebou, jako by se v sobě zklamala. Náruživost, která z ní sálala, zmizela v nenávratnu. Znovu ji obestřela ledová rezervovanost a on měl pocit, že se dívá na úplně cizí ženu.

A pak pochopil.

Poznání jím otřáslo, ale neměl čas o něm uvažovat. Julietta ho s klidnou důstojností odstrčila a zvedla bradu. „Už

to prosím nedělejte,“ prohlásila klidně.

„Chápu, že jste si chtěl něco dokázat, ale jak jsem vám už řekla, nemám o vás zájem.“

Neprotestoval, protože si potřeboval promyslet, co o ní právě zjistil.

„Omlouvám se. Všechny ty řeči o tělesných atributech mě připravily o sebeovládání.“

Nuceně se usmála a bylo na ní vidět, že se už o té trapné scéně nechce bavit.

„Omluva se přijímá. Nefungovalo by to, Sawyere. Byla bych vám vděčná, kdybyste se příští neděli na něco vymluvil a na večeři sem nechodil. Je to jediný den v týdnu, kdy si můžu odpočinout a popovídat si s matkou. Jistě mě chápete.“

„Dneska jste byla okouzlující,“ odpověděl tiše. „Jemnější a přístupnější. Líbilo se mi, jak jste mamince pomáhala s vařením, láskyplně se na ni dívala a jak jste se při večeři hladově cpala.“ Myšlenky mu utekly do minulosti. Vždycky chtěl mít milující rodinu. Lásku nejbližších poznal jen v útlém dětství, a když viděl, jak jsou si paní Conteová s Juliettou blízké, vzbudilo to v něm dojetí a smutek, který si připustil jen zřídkakdy. Vybavil si, jak ho jednou nějaký kluk na hřišti seřezal, a když přišel domů s monoklem na oku, pěstoun se ho zeptal, kdo vyhrál. Potom mu dal takovou facku, že mu málem vyrazil zuby. Další dva dny zůstal o hladu, protože poražení si jíst nezaslouží.

Co to vyvádí?

Chtěl svést Juliettu Conteovou a zamotat jí hlavu. Chtěl, aby díky svým vynikajícím schopnostem udělala z Purity nejlepší hotel v Miláně. Nemusel se stýkat s její rodinou a hřát se v teple mezilidských vztahů, na to neměl čas ani myšlenky. Dobře věděl, že jeho nikdy nečeká náruč rodiny, a když bude snít o tom, co nemůže mít, moc si nepomůže.

Musel vypadnout.

Rázně vstal a Julietta sebou překvapeně trhla. „Máte pravdu. Už vás nebudu doma obtěžovat. Teď se rozloučím s vaší matkou a my se zítra uvidíme v práci na schůzce s ostatními dodavateli. Musíme se dohodnout na

dalším postupu.“

„Ano, samozřejmě.“

„Výborně. Buona sera, Julietto.“

Nechal ji na terase a odešel, ale musel se držet, aby nevzal nohy na ramena, jako by ho honili zlí duchové. V jednom se nemýlila: rodinná večeře byl opravdu špatný nápad.

Ale o tom polibku to neplatilo. Určitě ne. Už věděl, co Julietta potřebuje, po čem touží a jak jí to dát. V žádném případě si nenechá ujít příležitost jí ukázat, o co přicházela, a zasvětit ji do temného světa rozkoše.

Pevně stiskl rty a šel najít paní Conteovou, aby jí poděkoval za hezký večer.

KAPITOLA ŠEST

Julietta seděla u konferenčního stolu s ostatními členy Sawyerova týmu a snažila se soustředit, ale moc jí to nešlo.

Co se to včera večer stalo? Na chviličku se mu podařilo ji obloudit, a když se zase vzpamatovala, něco se mezi nimi změnilo. V jeho očích se zračila jistota, která ji k smrti vylekala. Najednou jí připomněl hladového dravce, který se chystá vrhnout na kořist. Nejhorší bylo, že jí ta vyhlídka nepřipadala tak špatná.

Když už si myslela, že zase stojí

nohama pevně na zemi, ve tváři se mu mihl výraz, který ji zaskočil. Lítost a náznak smutku. Rychle sice zmizel, ale poznala, že mu něčím ublížila, jen netušila, čím vlastně. Vědomí, že dokázala ranit člověka, jako je Sawyer Wells, jí nedovolilo spát. Myslela na ten polibek. Na pár vteřin jí tělo ožilo a byla ochotná se odevzdat. Zdálo se jí, že ji Sawyer vyléčil, a kdyby ten pocit trval ještě trochu déle, vděčně by mu vylezla na klín a dosedla tak rychle, že by se nestačil divit. Myšlenka na orgasmus ji vzrušovala a vábila jako zářící maják, k němuž nikdy nedokázala dojít. Ale stejně jako už tolikrát předtím brzy nad tělem získal vládu rozum a touha uhasla.

Byla to jenom fata morgána.

Celou noc se převalovala v saténových přikrývkách a při pomyšlení, že znovu selhala, se svíjela pokořením. Jestli se nepodařilo vzbudit v ní odezvu ani Sawyerovi, nepovede se to nikomu. V hloubi duše si tím byla jistá. S ním měla pocit, že by se mohla uzdravit. No, aspoň už se nebude mučit úvahami, jaké by to bylo, kdyby se mu vzdala. Už ji nebude přitahovat, a tak se může soustředit jen na práci. Trochu ji uvádělo do rozpaků, že ji asi lituje, ale říkala si, že se jí to možná jen zdálo. Třeba došel k názoru, že jí nepřipadá přitažlivý, a nedívá se na ni jako na frigidní chudinku, ale jako na výjimku z pravidla. Aspoň v to doufala.

Obrátila pozornost zpátky k lidem, kteří s ní seděli u stolu. Tanya, bytová architektka a specialistka na textilie, byla trochu snob, ale naštěstí hodně talentovaný. Měla krátké rudé vlasy, chodila celá v černém, používala spoustu líčidel a bylo zjevné, že má styl a vkus. Šéfkuchař Ricardo měl vyrovnanou povahu, což bylo pro takovou funkci nezbytné, a svoje návrhy předkládal věcně a bez emocí. Evelyn, odbornice na lázeňskou péči, měla plavé vlasy dlouhé až k bokům, zářivou svěží pleť a štíhlou postavu, kterou si udržovala mnohahodinovým cvičením jógy. Chodila pouze v prodyšných šatech z přírodních vláken a mluvila tiše a zpěvavě. Každý z nich přinesl do

společného projektu něco nového a Julietta v duchu děkovala bohu, že všichni můžou pracovat jako tým, a přitom si zachovat individualitu.

Zpod přivřených víček pozorovala Sawyera. Při práci byl úžasný. Všechno měl naprosto pod kontrolou, ale choval se přátelsky, takže se nikdo nebál vyslovit svůj názor. Připomínal jí Michaela, na rozdíl od něj se však na první pohled tolik neprosazoval. Břidlicově šedý oblek mu bezvadně seděl, a když se ke stolu otočil zády kvůli powerpointové prezentaci, Julietta se mu dívala na malý pevný zadek a představovala si, jak ho svírá v dlaních. Na dálku po Sawyerovi toužila tolik, že ji to samotnou

překvapovalo. Už nějakou chvíli měla mokré kalhotky a mezi nohama ji sladce bolelo. Škoda že jakmile ji objal, okamžitě ztuhla a žádostivost ji přešla.

Sawyer se zničehonic otočil a vrhl na ni pohled, který dával najevo, že přesně ví, co jí táhne hlavou. Nepatrně sebou trhla a musela sebrat veškerou svou vůli, aby se nezačervenala. Cítila se trapně. Zírá mu na zadek jako hloupá školačka, která se zamilovala do učitele.

V té chvíli se otevřely dveře, dovnitř vešel nějaký mladík a zašeptal cosi Sawyerovi do ucha. Pak přikývl a posadil se.

Všichni na něj zůstali užasle civět.

Mladík měl na sobě tmavěmodrý oblek s kravatou a od krku dolů vypadal

jako typický úředník. Ale jenom od krku dolů. Pravou stranu hlavy měl vyholenou, takže byly dobře vidět zlaté kroužky v uchu a obočí, černé vlasy na levé straně mu trčely rovně v ostrých bodcích a na krku měl jako permanentní límec vytetovaného hada. Hněvivýma modrýma očima provokativně přejel všechny přítomné, jako by je vyzýval, aby začali proti jeho vzhledu protestovat. Julietta usoudila, že mu je devatenáct, nejvýš dvacet. Co tady dělá, podivila se.

Sawyer si odkašlal. „Dovolte, abych vám představil svého asistenta Wolfeho. Už nějakou dobu pro mě pracuje a já bych rád, aby vám pomáhal se vším, co budete potřebovat. Vím, že zaměstnanců

máte dostatek, ale bude představovat moji hlavní kontaktní osobu, pokud jde o běžné záležitosti, které se mohou vyskytnout.“

Všichni mlčeli.

Wolfe zkřivil rty v pohrdavém úsměšku. „Nemusíte jásat tak hlasitě,“ procedil. Když na něj Sawyer vrhl varovný pohled, pokrčil rameny, potom se v židli opřel a zatvářil se, jako by mu všichni mohli být ukradení.

„Mladíka, kterému ještě teče mléko po bradě, rozhodně nepotřebuju,“ prohlásila Tanya. „Moji spolupracovníci přesně vědí, co mají dělat. O všechno se dokážu postarat sama, a pokud nastanou nějaké potíže, půjdu přímo za tebou.“

Ricardo souhlasně přikývl. Evelyn se

na Wolfeho podívala zvědavě jako na brouka pod mikroskopem. „Zajímavé,“ zašeptala. „Myslím si totéž co Tanya. Budeme jednat jen s tebou. Jestli proti tomu máš námitky, nedá se bohužel nic dělat.“

Wolfe se obrátil k Sawyerovi a zavrtěl hlavou. „Já ti říkal, že to nepůjde,“ prohlásil. „Chtějí jenom tebe.“

„Ujišťuju vás, že Wolfe je velmi schopný a umí všechno, co je třeba. Učil jsem ho mnoho měsíců. Na jeho vzhled nedbejte.“

„Jo, umím počítat i bez pomoci prstů,“ dodal Wolfe.

Julietta se kousla do rtu, aby potlačila smích. Ten kluk byl pěkně

zakomplexovaný. Vzpomněla si, jak se v tom věku chovala Carina. Byla stále popuzená, pořád v opozici a nenáviděla celý svět. Ale proč Sawyer někoho takového najal? Nechápala to.

Tanya se ledově zasmála. „Bez urážky, pane Wolfe, o prostředníka nestojíme. Mohl by věci jen zkomplikovat. To je moje poslední slovo.“

„Zastávám stejný názor,“ přidal se Ricardo.

„Já s ním spolupracovat budu.“ Všichni tři kolegové se na Juliettu překvapeně zahleděli a mladík podezřívavě přimhouřil oči. „Tedy jestli pan Wolfe proti tomu nic nemá. Rychlá spojka se mi bude hodit. Sawyer

bude mít v příštích měsících spoustu práce s řešením nejrůznějších problémů, takže bych pomoc ocenila.“

„Žádný pan Wolfe. To je křestní jméno.“

Julietta se usmála. „Mi dispiace.

Děkuju, Wolfe.“

Mladík pokývl, založil si paže na prsou a zahleděl se na stůl. Na Sawyerově tváři se objevila úleva a Juliettě se zvedla nálada. Zjevně mu na tom chlapci záleželo víc než jako na obyčejném zaměstnanci. Připadalo jí to zvláštní a umínila si, že zjistí, co za tím vězí.

Když schůzka skončila a všichni vstali, aby šli na oběd, Julietta k Wolfemu přistoupila. „Díky, že jste

nám nabídl pomoc.“ Natáhla k němu pravici. Zaváhal, jako by čekal, že s ní v poslední chvíli ucukne a vysměje se mu, ale potom jí rukou pevně potřásl. Pustil ji tak rychle, že ji napadlo, jestli neměla zpocenou dlaň.

„Není zač.“

„Jak dlouho už pro Sawyera pracujete?“

Mladík přešlápl. „Proč?“

Pokrčila rameny. „Jen tak. Purity je jeho splněný sen. Jestli vám tolik důvěřuje, že chce, abyste se na tom projektu podílel, musí si vás považovat.“

Wolfe se přes rameno ohlédl na Sawyera, který právě mluvil s Tanyou.

„Mám fotografickou paměť,“ přiznal

neochotně. „A umím to s čísly. Seznámili jsme se v New Yorku a požádal mě, abych pro něj dělal.“

Trochu se uvolnil a oči mu nepatrně změkly. To bylo zajímavé. Ti dva měli zřejmě užší vztah, než se na první pohled zdálo. Julietta si další otázky schovala na později a přikývla. „Byla bych ráda, kdybyste přišel do La Dolce Famiglia a seznámil se s členy mého týmu. Mám seznam věcí, které chci vyřešit, a člověk, který umí počítat bez pomoci prstů, by se mi moc hodil.“

Wolfe se slabě usmál. „V pohodě.“

„Takže se uvidíme.“ Obrátila se na podpatku a zamířila ke dveřím, ale vtom uslyšela svoje jméno. Když zaznamenala pánovitý tón, zarazila se

a žaludek se jí zhoupl. Otočila hlavu.

„Ano?“

Saywer se jí zadíval do očí. „Zůstaňte tady, potřebuju s vámi něco projednat.“

Otevřela pusu, aby odmítla, ale už se otočil zpátky k Tanye. Měla sto chutí odejít, ale pak si řekla, že ho tohle kolo nechá vyhrát. Za chviličku se rozloučil se všemi včetně Wolfeho, zavřel dveře a stiskl knoflík na stole.

Dveře se nezvučně zavřely a uvěznily je uvnitř.

To snad ne. Už zase?

Julietta dostala takový vztek, že začala vidět rudě. Jak se odvažuje ji zastrašovat? Není jeho pohůnek a on nemá právo ji komandovat. Zvedla bradu a rázně k němu přistoupila. „Ten

zámek má svoje kouzlo, jenže na mě nezabírá.“ Sice lhala, ale co? „Až příště budete chtít, abych se zdržela, hezky poproste. Rozkazy mi jdou proti srsti.“

S úsměvem se bokem opřel o stůl, líně si rozepnul sako a sundal si ho. Nažehlená bílá košile mu lnula k široké hrudi a rudá kravata mu neuvěřitelně slušela. „To je zvláštní, protože já si myslím, že se v sobě mýlíte. Chlap, který vám bude nařizovat, co máte dělat, je přesně to, co vám chybí. Potřebujete někoho, kdo vám bude říkat, co chce a jak to chce.“

Najednou nemohla dýchat. Místnost jako by se začala houpat, ale když jí konečně došlo, co svými slovy myslel, okamžitě se zastavila. Zbláznil se? „To

jsem se ocitla ve špatně režírovaném pornofilmu? Poslyšte, já nejsem jedna z těch zakomplexovaných feministek, které čekají na správného muže, aby jim ukázal, jaké to je se odvázat. Tyhle pitomosti si můžete odpustit. Teď ty dveře odemkněte, nebo vás zažaluju tak rychle, že se nestačíte divit.“

Zavrtěl hlavou a znovu se usmál.

„Tohle nemá s naším pracovním vztahem co dělat a vy to víte. Myslel jsem, že jste odvážnější. Nesnažte se schovávat za naši smlouvu.“

„Co to plácáte?!“ vybuchla vztekle.

„To se mi snad jen zdá. Podívejte, vyjádřím se jasně. Včera večer jsem vám dovolila, abyste mě políbil, ale žádný ohňostroj se nekonal a země se

nezachvěla. Co kdybyste si zastrčil ješitnost zpátky do kalhot a na tu epizodu zapomněl? Třeba byste se mohl pokusit o Evelyn – vypadá, že provozuje tantrický sex, a to by vás jistě nadchlo.“

Sawyer se potěšeně rozesmál. Podařilo se mu připravit ji o povznesený klid, na němž si tak zakládala, a přiměl ji poddat se vzteku, který nedokázala zvládnout. „Sakra, vy jste pro mě perfektní. Dobře, vynecháme úvodní fázi a přejdeme rovnou k příjemnějším věcem.“ Jako by otočil vypínačem, přestal se chovat uvolněně, odrazil se od stolu a upřel na ni oči svítící žádostí, jež naháněly strach.

Julietta si vzpomněla na film o sněžných levhartech, na který se kdysi

dávno dívala. Když se plížili za kořistí, jako by si jen hráli, ale jakmile se rozběhli, sálala z nich tak urputná cílevědomost, že nebyla schopna utéct, trpně stála a čekala na svůj konec.

Julietta si také připadala jako lovná zvěř, a dokud zády nenarazila na zeď, vůbec si neuvědomovala, že ustupuje dozadu. Spokojený úšklebek na Sawyerových rtech jí napověděl, že ho těší, jak na ni působí, a hodlá udělat všechno pro to, aby dosáhl svého. Pomalu opřel obě ruce o stěnu těsně u její hlavy, takže se ocitla v pasti. Najednou měla pocit, že jí tělo ožilo, rozrazilo ji horko a ucítila, jak ji krajka podprsenky dře do citlivých bradavek.

Vlastní slabost ji rozzuřila. „Udělejte

ještě krok, a budete toho litovat,“ zasyčela pohrdavě.

Zvedl jedno zlaté obočí. „Co máte na mysli? Například tohle?“ Jediným plynulým pohybem jí odsunul nohy od sebe a přitiskl se k ní. Jeho erekce jí vyrazila dech.

„Jste nechutný hajzl.“ Toužila zabořit mu ruce do hustých vlasů a podlehnout, ale věděla, že rychle vychladne a skončí to jako vždycky. Do očí jí vstoupily slzy, a tak rychle zamžikala, aby je zahnala.

„Proč to děláte? Musíte zlomit můj odpor, abyste se cítil jako muž? No dobře, tak si to zase odbydeme. Zopakujeme si včerejší večer, abych vám dokázala, že se navzájem nepřitahujeme.“

Oči mu trochu zjihly a něžně ji pohladil po tváři. „Miláčku, jsme pro sebe stvoření. Žádnou ženu jsem nikdy tolik nechtěl. Jak je to dlouho, co ve vás nějaký muž vzbudil touhu?“

Strčila ho do prsou, ale ani se nepohnul. „Minulý týden.“

„Nelžete.“

Zaplavilo ji ponížení. Už neměla sílu předstírat, a protože věděla, že pravda ho přiměje, aby přestal dorážet, vykřikla mu ji do tváře. „Nikdy! Nedokážu uspokojení dosáhnout! Už má dušička pokoj? Necháte mě konečně a přestanete provozovat tyhle pitomé hrátky?“

Konejšivě přitiskl čelo na její.

„Děkuju, Julietto,“ zašeptal těsně u jejích rtů. „Díky za upřímnost.“

Strnule čekala, až se od ní odtáhne, ale místo toho jí začal obočí a tváře zasypávat krátkými polibky. „Prosím vás, pusťte mě,“ zašeptala přiškrceně.

„Ne. Ještě ne.“ Několikrát ji pomalu pohladil po bocích, potom vklouzl rukama pod kabátek kostýmu a položil ruku na tenké hedvábí blůzy. Pak přesunul rty k jejímu uchu a začal si hrát s lalůčkem – lízal ho a jemně kousal, až ji znovu polilo horko. „Musela jste mít na chlapy hroznou smůlu. Přesvědčili vás, že s vámi něco není v pořádku, což je naprostý nesmysl. Proto se nedokážete uvolnit.“

Julietta se zhluboka nadechla, rychle se zkroutila a zvedla koleno. Bohužel to předvídal a držel ji jako v kleštích.

Když se jí ztopořeným penisem přitiskl do klína, ze rtů jí unikl tichý sten. Odkud se vzal? Tiše se zasmál, jeho dech jí ovanul pramínky vlasů na spáncích a ona ke svému úžasu ucítila, že v rozkroku vlhne. „Mohl bych vám ukázat, o co přicházíte,“ zašeptal. Lízl ji do ucha, a když ucítila jeho horký dech, naskákala jí husí kůže. Chvilku ji hladil po bocích, potom ji vzal za zadek. Prohnula se a stoupla si na špičky. „Předvedl bych vám věci, které vás osvobodí, a přestanete se rozkoši bránit.“

„Jako třeba sexuální diskriminaci a obtěžování? Už se nemůžu dočkat,“ vydechla s námahou.

„Zaměstnáme tu vaši hubatou pusinku jinak, co říkáte?“ zasmál se.

Přejel jí rty po tváři, potom se jí přisál k ústům a kousl ji. Bolest ji zaskočila, a tak mu dovolila, aby jí ústa otevřel. Tentokrát se nesnažil ji ovládnout a vlastnit, ale hrál si s ní, sváděl ji, klouzal jazykem ven a zase dovnitř a drobně ji kousal. Automaticky se natáhla, aby ho odstrčila, ale sevřel jí obě zápěstí do dlaně a zvedl jí ruce za hlavu, takže nemohla vůbec nic dělat. Lapala po dechu a pokoušela se znovu nabýt ztracené rovnováhy, držel jí však nohy od sebe. Chvíli se v ní svářila slast s bolestí a touhou získat nad situací kontrolu, ale pak se poddala svým smyslům. Zachovat si chladnou hlavu prostě nedokázala. Vzal do prstů tuhé bradavky uvězněné pod hedvábím

a krajkou a promnul je, ale tak lehounce, že ji to neuspokojilo. Ve spáncích jí začala bušit krev a zvedla boky, protože toužila, aby ji polaskal silněji.

„Takhle se na tebe musí,“ zamumlal.

„Ženy jako ty potřebují vypnout hlavu. Poddej se mi a já se postarám, abys křičela rozkoší a prosila, abych ti jí dal víc.“

Julietta ztuhla. Poddat se? O čem to mluví? Ona není slabá, je –

„Aha, už zase se vzpíráš, co? Moje chyba, neměl jsem to připustit.“ Obratně jí rozepnul první tři knoflíčky na blůze, vklouzl rukou pod ni, vzal do dlaně ňadro a palcem přejel po bolavé bradavce. Když se jí dotkl, ostře sykla a zachvěla se. Chtěla, aby to udělal

znovu a pořádně, ale nevyhověl jí. Dráždil ji jemně, dokud nezaťala zuby a nezačala se zmítat, aby se osvobodila. V odpověď ji sevřel pevněji, v mučení pokračoval, a když viděl, že jí znovu zrudly tváře, potěšeně se zasmál. Přesně věděl, co od něj chce, a odmítal poslechnout. „Líbí se ti to, viď? Ale na víc ještě nejsi zralá. O to, po čem toužíš, se musíš naučit požádat. Musíš poprosit.“

Rozšířily se jí oči. „Cože?“

„Slyšelas.“ Měla pocit, že pod jeho pronikavým pohledem shoří. „Víš, co chci já? Vyhrnout ti sukni, svléknout kalhotky a strčit do tebe prsty. Chci si vzít do pusy tvoji bradavku, roztáhnout ti nohy a dívat se, jak mi tvoje šťáva teče

po ruce. Chci se ti dívat do tváře, až budeš křičet slastí, potom tě svléknout a udělat to všechno znovu.“

Srdce jí bušilo strachem a touhou. Jak vůbec může takové věci vyslovit? Tak smyslné a… lascivní. Ještě žádný muž si netroufl s ní takhle mluvit. Nesluší se to. „Prosím tě, mlč,“ vyrazila ze sebe přerývaně.

„Proč?“ zamumlal a znovu jí pohladil bradavku. Pozorně se jí díval do obličeje a sledoval každý záchvěv jejího těla, až se cítila jako nahá a naprosto bezmocná. „Protože se to nepatří? Až doteď ses chovala jako dáma a k ničemu to nebylo. Nastal čas, aby se z tebe stala děvka.“

„Ne, já nechci, to – ach!“ Silně ji

kousl do krku, potom ji na tom místě začal lízat a zároveň jí znovu stiskl bradavku. Zatřásla se jako v křeči a před očima se jí zatmělo.

„Jsi mokrá, viď? Nechtěla bys, abych tě hladil mezi nohama? Abych ti třel klitoris, dokud všechno to napětí nevybuchne?“ Jeho slova ji měla pobouřit, ale zachvátila ji tak prudká žádost, že se jí společenská pravidla a útlocit vypařily z hlavy. Začala těžce oddechovat a znovu se pokusila se mu vykroutit, aby si zachovala zdravý rozum.

„Nejsem schopná mít orgasmus, copak to nechápeš? Pusť mě.“

„Ani mě nenapadne.“ To, že odmítl, ji zaskočilo. „Příštích pár minut bude tvoje

tělo patřit mně.“ Zlaté oči mu hořely a Juliettě se zdálo, že ji spálí na prach.

„Do toho, co teď budu dělat, nebudeš mluvit. Nesmíš se mě dotýkat ani myslet na to, co přijde za okamžik.“ Sundal jí ruku z prsou a pomaličku jí vytáhl úzkou sukni až nahoru na stehna. Jeho slova a pánovitý hlas ji úplně ochromily a nedokázala se pohnout. „Nesmíš myslet na naši smlouvu, na svůj pracovní program ani na to, co si dáš k večeři.“ Kolenem jí zvedl levou nohu, takže se jí otevřel klín. „Teď se přesvědčíme, jak jsi mokrá a nadržená.“

Prudce vydechla zděšením, ale rychle jí přitiskl rty na ústa, co nejhlouběji do nich pronikl jazykem a rukou zároveň vklouzl pod kalhotky. Julietta napůl

vzlykla, napůl zasténala, ale zdusil ten zvuk s bravurou, která ji obrala o dech, potom prsty zajel mezi stydké pysky a vsunul je do vaginy. Lahodná chuť kávy, koření a mužské žádosti Juliettu nutila otevřít ústa ještě víc, protože se jí nemohla nabažit, ale zároveň toužila cítit Sawyerův jazyk na prsou. Stáhla poševní svaly a najednou ucítila, že se blíží neuvěřitelně silný orgasmus. Poddala se rytmu jeho prstů, soustředila se na něj, a když jí přitiskl palec na pulzující poštěváček, měla pocit, že už to nevydrží a vybuchne. Odtrhl od ní ústa a očima jí poručil, ať se vzdá. Ano. Ano, teď by udělala všechno, co po ní chce. Kdyby ještě jen trochu stiskl, konečně by poznala nejvyšší rozkoš. Jen trochu víc

a –

V tom okamžiku ji pustil a odtáhl se od ní.

Julietta zamžikala a snažila se pochopit, co se stalo. Ačkoli je teď dělilo jen několik centimetrů, na rozpáleném těle jí z chladu naskákala husí kůže. Všechno ji bolelo touhou, a když si uvědomila, co udělal, vyděšeně se na něj zadívala. Panebože, chtěl ji jen mučit, dát jí za vyučenou a v nejlepším ji nechat, aby se jí mohl vysmát! Neobratně si stáhla sukni a upravila se. V očích ji začaly pálit slzy pokoření, ale zaťala zuby a nasadila masku povzneseného klidu, aby se obrnila a nic už ji nemohlo zranit.

„Neodvažuj se,“ vyjel na ni. „V mé

přítomnosti už se ponižovat nebudeš. Koukni se na mě. Podívej se, jak strašně se tě chci zmocnit tady u té zdi jako zvíře.“

Pohlédla na ztopořený penis, který napínal látku kalhot. „Myslíš, že jsem si jen chtěl polechtat ego? Ne, chtěl jsem ti ukázat, jaké by to mezi námi mohlo být. Můžu tě dovést až k vyvrcholení, ale rozhodnutí je na tobě.“

Zahltila ji bezmoc. „Já nejsem žádný tvůj úkol, Sawyere. Hodlal jsi předvést chudince frigidní staré panně, jak ji dovedeš rozparádit? Blahopřeju – skoro se ti to povedlo. Za ukázku díky, ale další si ráda odpustím. Teď už mi dej laskavě pokoj.“

Zamířila ke dveřím, ale zastoupil jí

cestu tak rychle, že si vzpomněla na Edwarda ze Stmívání, který se před Bellou taky objevoval zničehonic. „Napřed mě vyslechneš, nebo tě na tu stěnu přirazím a na následky se vykašlu.“ Kolena se jí roztřásla. Co to s ní jenom je? V životě by nevěřila, že ji tahle primitivní taktika tolik vzruší.

„Jsi naprosto v pořádku,“ zašeptal.

Jeho schopnost číst jí myšlenky ji ještě víc rozzuřila. Překřížila si ruce přes prsa a zvedla bradu. „Klidně mluv. Máš dvě minuty, pak odejdu. A přísahám, že jestli se mi v tom znovu pokusíš zabránit, začnu křičet.“

„Tak dobře. Jednoduše řečeno jsi na dominantní sexuální chování citlivější

než většina žen. Nejsilnější složkou tvé osobnosti je mozek a tělo hraje druhé housle. Asi by tě nejvíc vzrušila pouta nebo milenec, kterému se vědomě podřídíš.“

„A tohle všechno víš jak?“

Zamračil se, jako by ho zasáhly bolestné vzpomínky. „Mám leccos za sebou a o dominanci a podřízenosti jsem se něco naučil.“

Obrátila oči ke stropu. „Já se žádnému muži podřizovat nehodlám.“

„Nemyslím to doslova. Nemluvím o tom, že se máš stát sexuální otrokyní, zlato. Ačkoli při tradičním rozdělení rolí má moc ten, kdo podléhá. Ne, hovořím o tom, že necháš partnera rozhodovat a poddáš se mu. Když se přestaneš

kontrolovat, vzrušení neopadne.“ Udělal k ní krok a ona ucítila jeho vůni. Potlačila nutkání zavřít oči a zhluboka se nadechnout. Už jen jeho blízkost ji rozechvívala, a to se jí ještě s žádným mužem nestalo. „Chci ti dát potěšení. Od té doby, co jsme se seznámili, si tě představuju v posteli s nohama kolem svých boků, zatímco do tebe hluboko pronikám. Vidím v duchu tvou tvář, až dospěješ k vyvrcholení. Ale nejdřív mi musíš důvěřovat a dát mi šanci.“

Bojovnost z ní vyprchala a zůstala jen bolavá jistota, že jí něco nalhává. Ano, dokázal ji přivést blízko k orgasmu, ale to bylo všechno. Na chvilku se nechala unést a dopadla jako obvykle. Další plánované svádění by nemohlo fungovat.

„Věnuj mi jednu noc, Julietto.“ Jeho hlas ji hladil jako samet. „Chci tě a udělám všechno na světě, abych tě dostal. Jestli tě za tu noc neuspokojím, přestanu naléhat. Abych tě přesvědčil, dám ti silnou motivaci.“

Suše se zasmála. „Motivaci k orgasmu? Co víc bych si mohla přát?“

„Budeš řídit projekt Purity.“ Ztuhla překvapením. „Cože?“

„Řekl jsem, že máš volnou ruku, ale konečná rozhodnutí jsem dělal já. Když se mnou strávíš noc a nezažiješ orgasmus, budu souhlasit se vším, co pro La Dolce Famiglia navrhneš.“

Uvědomila si, jaké by to bylo, kdyby měla nad firmou naprostou kontrolu, a okamžitě se jí zvedla hladina

adrenalinu. Měla spoustu nápadů, které by se mu nemusely líbit. Takhle by dostala možnost je vyzkoušet, aniž se bude ohlížet na jeho mínění. V žádném případě nemohla nic ztratit.

Sawyer se zasmál. „Já věděl, že se ti ten návrh bude zamlouvat. Rozmysli si to.“

„A co z toho budeš mít ty? Můžeš o právo veta přijít.“

„Já vím.“

Upřel na ni oči a Juliettě se nepodařilo potlačit zachvění ani zamaskovat touhu. Představila si ho nahého v posteli, jak ji vede ke slasti, o jaké vždycky jen snila. Mio Dio, co má dělat?

„Dobře, ale jenom jednu noc,“

vyhrkla nakonec rezignovaně. Když se na ni mlčky zadíval, přešlápla a horečně se pokusila dát myšlenky dohromady.

„Co když prohraju?“

V úsměvu zvedl koutek rtů. „No tak vlastně oba zvítězíme, ne?“

Na chviličku nastalo dusné ticho a pak se ozval interkom. „Pane Wellsi, máte tady návštěvu.“

Neodpověděl a ani se nepohnul. Julietta si uvědomila, že je pořád ještě vzrušený, a přitom stále zůstává pánem situace. Záviděla mu, že se dokáže tak dokonale ovládat. Ona sama nutně potřebovala zmizet, aby se trochu vzpamatovala. Z toho chlapa čišely feromony, které jí zřejmě usmažily mozek. „Budu o tom uvažovat.“

Sawyer přikývl, jako by nediskutovali o noci plné vášně, ale o pracovní záležitosti. „Jasně. Počkám.“

Když kolem něj zbaběle proběhla ven, tiše se zasmál, jako by přesně věděl, jak je rozčilená. Řekla si, že na tom nezáleží. Za každou cenu se musela dostat z jeho blízkosti, aby se dala dohromady.

„Jdi do háje, frajere nafoukaná,“ zašeptala rozzlobeně.

Co si teď, proboha, počne?

Démoni se vrátili.

Sawyer si přetřel zátylek a odsunul se od počítače. Při práci se obvykle dokázal odpoutat od všeho, co ho trápilo, a soustředit se na svůj hlavní cíl.

Ale v souvislosti s otevřením Purity musel řešit spoustu problémů, scéna s Juliettou ho vykolejila, a tak měl nervy na pochodu.

Nemohl ji pustit z hlavy. Jak je to už dlouho, co se mu nějaká žena dostala pod kůži? Samozřejmě nebyla první, o kterou měl intenzivní zájem, ale ještě nikdy nepotkal žádnou, která by kromě smyslů upoutala i jeho hlavu a srdce. Ten nádherný výraz v její tváři, když byla vzrušená, měl stále před očima. Zvedl ruku a přitiskl si ji na ústa. Bože, pořád ještě cítil její vůni. Pižmo s náznakem vanilky a kokosu. Vybavil si její pootevřené měkké rty a vzpínající se boky, když mu dychtivě vycházela vstříc a vzdávala se mu.

To, že potřebuje muže, který ji bude v posteli ovládat, poznal hned po prvním polibku. Nebylo divu, že měla se sexem potíže. Ženě tak naprosto nezávislé, která vedla obrovský podnik, se musela příčit myšlenka, že se někomu podvolí, a Sawyer by se vsadil, že její milenci nebyli právě dominantní typy. Věděl, že většina mužů si v posteli moc nevěří a Juliettina vlažná reakce jim musela sebejistotu nahlodat ještě víc. Předpokládal, že se snažila zábrany odhodit, ale nepřineslo jí to nic jiného než pokoření, a tak se smířila s tím, že je chladná, a přestala se o milování zajímat.

Idioti. Vzali jí veškerou vášeň a přinutili ji uvěřit, že je frigidní. Zatím

byla jako spící sopka připravená vybuchnout a vypustit horkou lávu. To, jak zatínala svaly a kousala se do rtu, aby potlačila sténání, mluvilo za všechno. Kdyby se dokázala uvolnit, byla by nepřekonatelná.

Při vzpomínce na bitvu, kterou sváděla sama se sebou, se usmál. Vzrušovalo ho, že se musel tolik snažit a dobývat ji. Už dávno zjistil, že ho přitahují sexuální praktiky vycházející z dominance jednoho partnera nad druhým, a když začal vydělávat tolik, aby mohl svým choutkám vyhovět, vedl velice bujný milostný život. Teď v pětatřiceti se už trochu zklidnil a k uspokojení mu stačilo občas navštívit nějaký exkluzivní klub nebo si

najít milenku na jednu noc. Jeho neukojitelnou touhu začala naplňovat práce a ženy pro něj představovaly jen krátkodobé potěšení.

Dokud se neobjevila Julietta.

Záleželo mu na tom, aby byl vždycky a za všech okolností pánem každé situace. Musel vědět, že má život ve svých rukách. Přesto na zlomek vteřiny sebeovládání málem ztratil, rozepnul si kalhoty a bez rozmyslu se Julietty zmocnil. A to bylo nebezpečné. Kolik let mu trvalo, než zkrotil sklony k násilí a překonal bezmocný vztek, že závisí na hajzlech, kteří mu dělají ze života peklo? O tom, že na světě existuje také laskavost, ho přesvědčili jen dva lidé: Jerry White a paní Conteová.

Jako obvykle se ho při vzpomínce na minulost zmocnil smutek, a tak rychle vstal a zamířil ke dveřím schovaným za knihovnou, za nimiž měl tajné útočiště. Věděl, že si tam vyčistí hlavu a na podobné myšlenky zapomene.

Citovou slabost z duše nesnášel.

Vstoupil do zvukotěsné místnosti zařízené jako posilovna, odkud nemohl uniknout jediný zvuk. Pod nohama ucítil silné žíněnky a očima přejel nářadí, které sloužilo jedinému účelu.

Vymáčknout z člověka maximum.

Shodil boty, svlékl se a vzal si tričko a trenýrky. Vlasy si svázal gumičkou, obul si tenisky a nasadil rukavice. Nejdřív začal s boxovacím pytlem. Nechal hlavu, ať se vyprázdní a vypustí

jed.

Jedna, dva, tři.

Ale vzpomínky ho pronásledovat nepřestaly.

„Jsi jenom zasranej srab, víš to, že jo?“ Byl Štědrý den, ale v pekelné jámě nestál žádný stromek se svíčkami a láskyplná pohoda tam nevládla. Pěstoun popíjel whisky a Sawyerovi, kterému její ostrý pach stoupal přímo do nosu, se chtělo dávit. Neodpověděl, protože věděl, že nejlíp dopadne, když toho řekne co nejmíň.

Seděl ve špinavé kuchyni přivázaný řetězem k židli. Na laciném linoleu byla spousta škrábanců a skvrn. Na jednu se soustředil a upíral na ni oči tak dlouho, až se mu myšlenky rozběhly. Ostatní

děti spaly ve sklepě. Zamkl za sebou, aby se k nim Zmetek nedostal, protože věděl, že nejradši si hraje o svátcích, a nechtěl, aby uspořádal hromadné mučení. Říkal si, že bude lepší, když to odnese sám.

Potlačil záchvat paniky a napadlo ho, že by se mohl bránit. Nohy měl volné, a čím víc toho Zmetek vypil, tím pomalejší měl reflexy.

Když ucítil na paži hořící cigaretu, trhl sebou, ale oči od skvrny na podlaze nezvedl.

„Rád ze sebe děláš hrdinu, co?“ Zmetek se zlomyslně zasmál. „Vždycky sis myslel, že jsi něco víc než my. Takže já ti teď hřebínek trochu srazím, aby ses tolik nenafukoval.“

Sawyer ho ignoroval. Pak dostal první ránu a pochopil, že noc bude hodně dlouhá.

Sawyer uhnul imaginárnímu protivníkovi a znovu začal bušit do pytle. Byl rychlý jako blesk a se vzpomínkami, které mu nedaly pokoj, bojoval tak dlouho, dokud mu ze zad a z prsou nezačal stékat pot a z temnoty minulosti nezasvitl paprsek světla.

Zmetek si ho ten Štědrý večer opravdu podal, zlomil mu žebro a několikrát o něj zamáčkl cigaretu. Spáleniny po sobě zanechaly jizvy, na nichž Sawyerovi za mák nezáleželo. Tehdy v něm totiž poprvé vzplála naděje.

Byl už velký a nebezpečnější. Kdyby

se nenechal zbít, odnesli by to mladší sourozenci a jeho by mučily výčitky svědomí mnohem horší než fyzická bolest, a tak se radši podvolil. Ale čas běžel. Za devět měsíců, pět dní a čtyři hodiny bude volný. Osmnáct let znamenalo svobodu. Potom může utéct, jít na sociálku a něco pro ostatní děti udělat. Třeba…

Začal se dusit zuřivostí, tloukl do pytle prudčeji, vykopával výš a v duchu se vrátil do brutality ulic, kde zvítězit znamenalo zůstat naživu. Naivně si myslel, že minulost může nechat za sebou. Poslední zbytky nevinnosti ztratil, když se dozvěděl, že selhal. Málem ho to zabilo. Musel si přiznat, že kvůli jeho sobecké touze uniknout zemřel nevlastní

bratr Danny. Smířil se s tím, uklidil tu vinu do nejzazšího koutku duše, zamkl ji tam a rozhodl se žít.

„Sawyere?“

Prudce se otočil a pořád ještě napůl ztracený ve vzpomínkách se trochu přikrčil. Potom na prahu rozeznal Wolfeho. Toho překvapilo jen máloco, ale vypadalo to, že když objevil svého opatrovníka, jak se snaží rozmlátit boxovací pytel v místnosti za kanceláří, vyvedlo ho to z míry. Sawyer se narovnal a přešel k baru. „Jak ses sem dostal?“

Wolfe vystrčil bradu. „Dveře byly otevřené a knihovna odsunutá. Nešmíroval jsem tě.“

„Já vím.“ Sawyer vypil půl láhve

studené vody a hřbetem ruky si utřel pusu. „Tohle je moje soukromá tělocvična. Nikdo o ní neví.“

Mladík se zatvářil, jako by se ho Sawyer dotkl. „Mně tak na tom záleží. Na čaji o tom nikomu vykládat nebudu. Chtěl jsem ti jenom říct, že před večeří půjdu na pár hodin do La Dolce Famiglia.“ Pootočil se a mávl rukou.

„Ostatně, co to tady máš? Batmanovo tajné doupě?“

Sawyer potlačil smích a vzal si ručník. „Tak nějak. Posiluješ někdy?“

Wolfe si prohlížel boxovací pytle, činky a tyče a v modrých očích se mu objevil toužebný záblesk. „Ne, to mě nebere.“

Sawyer si utřel čelo a pozorně se na

něj zadíval. Měl ho u sebe už skoro osm měsíců a pořád toho o něm věděl relativně málo. Ale samozřejmě to stačilo. Bylo zjevné, že ho v dětství zneužívali, protože se choval jako zbitý pes, který se při hlasitějším zvuku přikrčí a pořád varovně vrčí. Tetování, oholená hlava a piercingy svědčily o tom, že hledá pokoj v duši a ještě ho nenašel. Sawyer mu jen chtěl dát příležitost, aby se dostal z ulice. Místo toho se stal jeho učitelem, odvezl ho do Itálie a svěřil mu řízení svého největšího obchodního projektu. Dokonce ho nechal u sebe bydlet.

Znovu se vrátil do vzpomínek. Odvíjely se před ním jako zpomalený film.

Bydlel tehdy na manhattanské Park Avenue v elegantním hotelu Waldorf, který hostům nabízel dokonalý servis a luxusní prostředí – mramorové podlahy, starožitný nábytek, bohaté tapisérie a pozlacené křišťálové lustry. Dělal tenkrát poradce nějaké firmě a právě šel na pracovní schůzku. V hale kolem něj proběhl se sklopenou hlavou nějaký mladík, a ačkoli byl Sawyer ponořený v myšlenkách, okamžitě zaznamenal, že mu vyndal z kapsy saka peněženku.

Bleskurychle ho popadl za ruku. Nikdo jiný by si toho pravděpodobně nevšiml – zloděj byl opravdu obratný – ale Sawyer žil na ulici dost dlouho a měl své zkušenosti. Mladík se rychle

nadechl a snažil se vyškubnout, a když ho Sawyer stiskl víc, zvedl vzteklé modré oči a upřeně se na něj zadíval.

Byl to ještě kluk, nemohlo mu být víc než osmnáct, a na sobě měl hotelovou uniformu. Okamžitě se vzpamatoval, prudce do Sawyera strčil a ten pozadu upadl. Mladík se pak vrhl na druhý konec haly s peněženkou v ruce a vrazil přímo do jednoho z hotelových manažerů.

Příštích několik hodin si Sawyer moc nepamatoval. Zjistilo se, že mladík žije v suterénu, krade uniformy, z vozíků pokojové služby si bere jídlo a myje se v koupelnách po celém hotelu. Když se Sawyer dozvěděl podrobnosti, okamžitě ho přepadly smutné vzpomínky na

vlastní dětství. Snažil se tenkrát najít nějaké místo na spaní a věděl, že útulky jsou nejnebezpečnější. Když se trochu otrkal, zaměřil se na jeden velký hotel a zjistil si, jak to tam chodí. Bože můj, kdyby ho Jerry nevzal pod svá křídla, taky by šel sedět. A teď po letech se díval na jiného kluka ve stejné situaci. Bylo mu jasné, že kdyby se zachoval stejně jako tenkrát Jerry, zkomplikoval by si život, a tak si řekl, že kluka nechá plavat. Zařídí, aby hotel stáhl obvinění, popřeje mu hodně štěstí a hodí tu záležitost za hlavu.

Dopadlo to tak, že s ním uzavřel dohodu a dal mu u sebe práci, aby na něj mohl dohlížet.

Ale nemyslel si, že to bude k něčemu

dobré. Kluk toho měl hodně za sebou a byl jako mina, která může každou chvíli vybuchnout. Sawyer se v jeho papírech dočetl, že se jmenuje Vincent Soldano, v dětství putoval z jedné pěstounské rodiny do druhé a všude dělal problémy. Teď mu bylo osmnáct a neměl kam složit hlavu. Sawyer mu zaplatil pokoj v hotelu, v němž sám bydlel, a nabídl mu, že ho zaučí jako svého asistenta. Říkal si, že může aspoň xeroxovat, zakládat spisy a dělat poslíčka. Měl husté černé vlasy, modré oči, klasické rysy a nebylo pochyb, že mu to v obleku s kravatou bude slušet.

Sawyer při té vzpomínce potřásl hlavou.

Zdvořilý rozhovor, který tehdy vedli,

si vybavoval do nejmenších podrobností. Vincent přikývl a prohlásil, že mu odpověď dá do čtyřiadvaceti hodin. Když se příští den dostavil, měl v obočí zlatý kroužek, kolem krku vytetovaného hada a půlku hlavy oholenou. „Tak tohle dostaneš,“ prohlásil se zlým úšklebkem na rtech.

„Jsem zkaženej skrz naskrz. Pořád ještě mě chceš zaměstnat?“

Sawyer si uvědomil, že je to jak provokace, tak prosba o pomoc. Když viděl, co se sebou chlapec udělal, zabolelo ho u srdce, ale zároveň ho musel obdivovat. „Jestli se dotkneš drog, vyhodím tě. A nebudeš krást. To nestrpím.“

„Drogy neberu a nic ti neukradnu.“

Modré oči se dívaly upřímně, a tak Sawyer odpověděl: „Ano, pořád ještě tě chci. Musíme ti koupit něco na sebe. Zítra začínáš.“

Myslel si, že až se mladík postaví na vlastní nohy, odejde. Jenže už uběhlo osm měsíců, pořád byli spolu a panoval mezi nimi podivný vztah, kterým se radši hlouběji nezabývali.

Původně chtěl Sawyer poslat Vincenta k psychiatrovi, ale jakmile to chlapec zjistil, málem vzal do zaječích. Rozhodl se tedy, že na něj jen bude dávat pozor a uvidí, jak to dopadne. Když se tak rozhlížel po své improvizované tělocvičně, napadlo ho, že by mu mohl ukázat další způsob, jak se vypořádat s tím, co ho pronásleduje. Dopil vodu

a postavil láhev na pult. „Pojď se mnou, potřebuju partnera.“

Wolfe zvedl obočí a zlatý kroužek zazářil. „Ne, díky.“

„Myslíš, že nevzepřeš vlastní váhu?“

Chlapec zkřivil rty. „Staříku, tebe trumfnu, kdy si zamanu.“

Sawyer se zasmál a hodil mu šortky a tílko. „Dokaž mi to. Nosíš sice moc pěkné cetky, ale podle mě neuzvedneš nic.“

Provokace mu vyšla. Wolfe zmizel, aby se převlékl, a potom přešel k bench pressu. Sawyer si všiml, že si místo tílka vzal tričko s dlouhými rukávy. Naložil činku, lehl si na lavici a roztáhl ruce v rukavicích na délku lokte. „Odpočítej mi to.“

Zdvihl činku, odpočinul si a ještě jednou si to zopakoval. Potom se na lavici střídali, zatímco v místnosti duněly klasické skladby od Guns N’ Roses, takže se ani nesnažili spolu mluvit. Posilovali a cvičili, dokud nebyli oba zlití potem, Sawyerovi se nevyčistila hlava a celé tělo ho nezačalo bolet. Hodil Wolfemu láhev vody, vzal si taky a oba ji hltavě vypili. „Ruce máš jako kvedlačky, ale šlo ti to,“ prohlásil Sawyer. „Překvapils mě.“

Chlapec se kupodivu slabě usmál a Sawyer si uvědomil, že na sobě nikdy nedává znát, co cítí, a náznak radosti nebo spokojenosti u něj ještě neviděl. Srdce mu trochu poskočilo, což ho skoro uvedlo do rozpaků. „Mě zase

překvapuje, že tak vetchý dědula jako ty ještě dokáže boxovat.“

Sawyer si pohrdavě odfrkl. „Boxu se věnuju už léta. Jde při něm o víc než jen o rány pěstí. Musíš umět udržet rovnováhu, přizpůsobit se protivníkovi a usměrňovat svou sílu.“ Vzpomněl si, jak dělal sparring partnera v té příšerné díře. Nejenže denně schytával rány, ale čistil také záchody a pral páchnoucí ručníky, jen aby ho tam nechali a mohl pár hodin zůstat na místě, kde se cítil v bezpečí. Celé hodiny cvičil, aby měl jistotu, že na ulicích přežije. „Naučím tě to.“

Wolfe otočil hlavu a podezřívavě se na něj podíval. „Proč?“

Protože musíš mít něco, co ti pomůže

dostat ze sebe všechnu tu bolest, pomyslel si Sawyer. Protože musíš přestat jen existovat a začít žít. Protože nevím, co jiného si počít, abys mě k sobě pustil.

Pokrčil rameny. „Protože sám se nudím. Chodím sem v pět ráno, potom se vracím domů, osprchuju se a převléknu do práce.“

„Cože? V pět ráno?“

„Ty se musíš vyspat do krásy, co?

Není divu, že jsi trochu měkký.“

Wolfe se znovu popuzeně zašklebil, ale tentokrát bylo vidět, že se zároveň baví. „To si jen myslíš. No dobře, můžeš se mnou počítat, ale jenom proto, že potřebuješ pořádného soupeře, páprdo.“

Sawyer se usmál a potlačil chuť

stisknout chlapci rameno. Už před pár měsíci zjistil, že je na každý dotek velice citlivý. Hodil láhev přes celou místnost do odpadkového koše a krásně se trefil. „Teď se vrátíme do práce,“ prohlásil vesele.

Z tělocvičny odešli spolu.

KAPITOLA SEDM

Julietta stála u okna a dívala se na šedivou ulici zahalenou v mlze. Motorky jezdily sem a tam a proplétaly se mezi davy chodců. Bylo poledne. Spousta lidí držela v ruce pohárek s kávou, rychle kouřila a skláněla hlavu před drobným deštěm. V dálce se rýsovala katedrála Narození Panny Marie. Julietta na okamžik zalitovala, že není jako její mladší sestry. Venezia by okamžitě zamířila do nákupních center a strávila hodiny v buticích Prady, Armaniho a Dolce & Gabbany. Carina by se navzdory dešti procházela po

hrbolatých chodnících, jedla přitom koláč a užívala si.

Julietta si krátce vzdychla a pohlédla na vysoký stoh papírů na stole. Ona si procházky a nakupování nemohla dovolit. Dneska zase poobědvá v kanceláři, pak bude chlácholit mrzuté členy správní rady, kterým se nelíbilo, že se rozhodla spolupracovat s Wolfem, a nakonec se bude věnovat statistikám. Brzy musejí dokončit plán na inzerci, aby se připravili rychle otevřít. Ve Florencii z neznámého důvodu klesl prodej, a tak si potřebovala promluvit s šéfcukrářem.

Přitiskla dlaň na studenou okenní tabulku a znovu začala přemýšlet o nabídce, kterou před několika dny

dostala.

O noci se Sawyerem.

Od té scény v jeho pracovně uběhl skoro týden. Celou tu dobu se s ním neviděla o samotě, jen občas si vyměnili krátký pohled z jednoho konce konferenčního stolu ke druhému. Už uplynulo pět dní od té doby, co ji líbal, hladil a troufale jí navrhl, aby s ním šla do postele. Rozum se jí bouřil nad jeho neomaleností a nad tím, že nedbá na společenská pravidla ani zásady pracovního styku, ale tělo se chvělo nedočkavostí.

Odvrátila se od okna a přerovnala na stole pár zarámovaných fotografií. Co to s ní v poslední době jenom je? Obvykle jí přece práce ke spokojenosti stačí. Při

včerejší schůzi nedokázala od Sawyera odtrhnout oči. Pořád se musela dívat na pevné hýždě, které na míru šitý oblek od Calvina Kleina tak pěkně zdůrazňoval. A ten sprosťák se pochopitelně otočil a vrhl na ni chlípný úsměv, jako by přesně věděl, na co myslí. O čem sní. A co jí nedá, dokud nebude souhlasit s jeho směšnými podmínkami.

Málem se propadla do země.

Pořád si říkala, že si s ní zahrává, jen aby uspokojil svou ješitnost. Proč tolik stojí o to, aby s ním měla orgasmus? Proč mu na tom záleží? Ale přesto… představa noci s ním ji nepřestávala vzrušovat. Kdyby mu dala příležitost, třeba by se všechno vrátilo do běžných kolejí? Ale… vždyť by mohla vyhrát!

Začala přecházet po kanceláři a uvažovat. Co kdyby vyjednávala? Sawyer se bude snažit dát jí nejvyšší fyzickou rozkoš, a jestliže se mu to nepodaří, bude jí muset nechat, aby o La Dolce Famiglia rozhodovala sama.

Těch pár hodin, kdy by musela snášet jeho „pozornosti“, by za tu odměnu stálo. Mohlo by to sice být trochu trapné, ale už ho varovala, že není schopná orgasmu dosáhnout, takže by to nějak ustála. V duchu probrala své možnosti a připustila i druhou variantu. Co kdyby orgasmus měla?

Při tom pomyšlení jí v podbřišku zatrnulo. To by přece bylo úžasné, ne? Možná by se pak dokázala zase soustředit na práci. Koneckonců

vzpomínka na tu slast by jí jistě vydržela hodně dlouho. Potvrdila by si, že je normální, uvolnila se a přestala na to myslet. Ano, ale pokud jde o projekt, Sawyer by si zachoval právo veta. Ledaže…

Nemohla by sázku zvýšit a ztížit mu podmínky?

I kdyby se mu podařilo přivést ji k vyvrcholení jednou, dvakrát by to nedokázal, tím si byla naprosto jistá.

Poklepala si nehty do dolního rtu a znovu tu záležitost probrala ze všech úhlů. Přiměje ho, aby souhlasil? Ano. Když mu vytkne nedosažitelný cíl, ješitnost mu nedovolí odmítnout. Po zádech jí přeběhl mráz. Bylo jí jasné, že ji v posteli bude ovládat. Už jenom když

si vzpomněla, jak jí držel ruce nad hlavou a oči mu smyslně svítily, zvlhla v klíně. Aby dokázal svou převahu, nové podmínky přijme a prohraje. A ona? Třeba prožije orgasmus a zaboduje i ve smlouvě.

V každém případě vyhraje.

Jako by ho její myšlenky přičarovaly, zazvonila sekretářka. „Je tady pan Wells. Můžu ho k vám poslat?“

Julietta potlačila nutkání zkontrolovat se v zrcadle, odkašlala si a odpověděla:

„Ano, ať jde dál.“

Kouzelné dveře neměla, a tak si sedla na vínově červené kožené křeslo za stolem, napřímila se a předstírala, že prohlíží papíry. Vstoupil tiše jako zloděj a to, že před ní stojí, poznala jen podle

omamné kořenné vůně. Zvedla hlavu, na tváři zdvořilý úsměv. A ztuhla.

Vypadal nádherně. Zvykne si někdy na tu tvář?

Kouřově šedá barva kašmírového kabátu zvýrazňovala červenou šálu a zlatou hřívu vlnitých vlasů. Z vysoké, štíhlé postavy vyzařovala potlačovaná síla, která ji přitahovala a děsila zároveň. Jako by nikomu nemusel nic dokazovat, protože si byl sám sebou naprosto jistý. Jizva na tváři podtrhovala půvabné rysy a připomínala jí, že pod nátěrem civilizovanosti a elegance číhá divoká nezkrotnost. V krku jí najednou vyschlo. Sawyer rychle přešel místnost, opřel se dlaněmi o mahagonový stůl, naklonil se a upřel

na ni jantarové oči. Jako by už dlouho trpělivě čekal na odpověď a teď toho měl právě dost.

„Tak co?“

Nejdřív jí z úst unikl nezřetelný zvuk, potom položila složky, které držela v rukou, a opáčila: „Co jako?“

Slabě se ušklíbl. „Už jsi schválila konečný plán? Potřebujeme vědět, kam umístit vybavení obchodu.“

Julietty se zmocnilo zklamání. Byla hloupá, když si myslela, že nepřišel kvůli práci. Rychle zaplašila myšlenky, kterými se před jeho příchodem zaobírala, a soustředila se. „Radši bych dostala pravý roh. Podle výzkumů mají obchody v pravé části vestibulu větší zisky.“

„Ne vždycky. Vzpomeň si na La Dolce Maggie v hotelu Venetian. Vlastní totéž místo a prodává o sto šest.“

„Tohle není Amerika,“ odsekla Julietta. „V Miláně jsou zákazníci náročnější a pro hotel s americkým vlivem to platí dvojnásob. Možná zaujmeš turisty, ale chodci dávají přednost výloze vpravo.“

V úsměvu se mu zablýskly zuby.

„Třeba máš pravdu, ale pro to místo mám už jiné využití. Ostatně na náhodné zákazníky přece už nebudete muset spoléhat.“

„Kam na ty hloupé nápady chodíš?“ zeptala se podrážděně.

Zvedl zlaté obočí. „Hloupé?“

„Takoví zákazníci nám přinášejí zisky,

které nechceme ztratit,“ vysvětlila vlídně. „Zejména v případě, že jak vy Američané rádi říkáte, máme všechna vejce v jednom košíku.“

„Ale že stojí za to,“ odpověděl s dvojsmyslným úšklebkem. Ignorovala ho, ale srdce se jí rozbušilo. „Možná. Ale je trochu malý.“

Sawyer se rozesmál, což ji překvapilo, a musela se ovládnout, aby nedala najevo radost, že ho dokáže rozveselit. Sundal ruce ze stolu, pomalu si odmotal šálu, svlékl kabát a položil ho na opěradlo židle. Z neznámého důvodu ji to vzrušilo. Jako by byla v ložnici a čekala na finále. Upřeně si ho prohlížela a přemítala, jaké tělo se pod tenkou látkou obleku skrývá. Vypadalo

to, že na všech správných místech se mu boulí svaly. Když ji tehdy přitiskl ke stěně, cítila, že jsou tvrdé jako kámen.

„No to se podívejme,“ zamumlal.

Tentokrát se začervenala, rychle sklopila hlavu a předstírala, že urovnává stoh papírů na stole. Teprve potom se k němu otočila. Masivní stůl ji skoro celou zakrýval a poskytoval jí ochranu, kterou nutně potřebovala. „Takže dostanu místo, o které jsem žádala?“

„Ne.“

Julietta ztuhla. „Proč ne?“

Pomalu si urovnal manžety košile, jako by měl všechen čas na světě.

„Protože nechci. Můj plán bude fungovat líp.“

„A co když nesouhlasím?“ Poslední

slovo posměšně protáhla.

Nepatrně pokrčil rameny. „Mně na tom nezáleží. Mám poslední slovo, pamatuješ?“

Ostře se nadechla. „Hodláš toho využít, abych přijala tvůj směšný návrh?“

V očích mu vesele zajiskřilo. „Není třeba. Osobní vztahy moje podnikání obvykle neovlivňují, ale v tomhle případě jsem ochoten riskovat.“ Bez váhání přiznal, že po ní touží, což jí připomnělo, že má co dělat s expertem. Na jeden šílený okamžik ji napadlo, že by si mohla zahrát v jiné aréně než obchodní a pustit se do něčeho, co ji k smrti děsilo.

Stůl, který ji chránil, jí zničehonic

připadal jako vězení. Vstala a udělala několik kroků, ale dávala si pozor, aby se od Sawyera držela v bezpečné vzdálenosti. Očividně ho to pobavilo, takže znovu dostala vztek a vyhrkla:

„Pojďme si ještě jednou probrat podmínky.“

„Už jsem ti řekl, že jsem se rozhodl, a nic na tom nehodlám měnit.“

„Mluvím o naší společné noci.“

Na ostře řezané tváři se mu konečně mihlo překvapení. „Chceš prodiskutovat podrobnosti?“

Začala pomalu přecházet po místnosti a vysoké podpatky na naleštěné podlaze pravidelně klapaly. Vrátila se do světa obchodu, kde se cítila nejbezpečněji.

„Samozřejmě. O tvojí nabídce jsem

přemýšlela. Vzhledem k tomu, že na rozdíl od většiny žen nejsem schopna při styku dosáhnout vyvrcholení, vypadá na první pohled dost solidní.“

Zavrtěl hlavou, založil si ruce na prsou a zůstal na ni koukat. „Teď určitě přijde nějaké ‚ale‘.“

„Ale zdá se mi, že by to pro tebe bylo moc snadné. Jestliže sázku zvýšíme na dva orgasmy, budeme oba mít vyrovnanější šance.“

Otevřel ústa, ale nepromluvil, a to ji naplnilo uspokojením. Už bylo načase, aby také jednou měla navrch. „Takže budeme vyjednávat o počtu orgasmů?“ zeptal se, když konečně našel hlas.

Svraštila čelo. „Přesně tak. Já jsem ti nezakázala použít erotické pomůcky,

takže bys mohl mít výhodu. A upřímně, počítáme-li s intervalem osmi hodin, přimět mě k orgasmu se ti nejspíš podaří. Přivést mě ke dvěma by bylo mnohem těžší a pro oba spravedlivější.

„Panebože, ty to myslíš vážně.“

„Tvoje nabídka pořád ještě platí, nebo ne?“ zeptala se podrážděně. „Jestli jsem se spletla, tak promiň.“

Srdečně se rozesmál a místnost jako by najednou tím hlubokým smíchem ožila. „Páni, jsi neuvěřitelná,“ zamumlal. Najednou zvážněl, oči mu zasvítily chtíčem a Juliettě se ve slonovinově bílých lodičkách zkroutily prsty. „Máš pravdu, je platná a můžeme o ní jednat.“

Trochu znejistěla. Proč má najednou

pocit, že se znovu chopil inciativy? Připomněla si, že se musí držet praktických záležitostí a nesmí se nechat rozptýlit. Nejspíš se naučil své přitažlivosti zneužívat už v době, kdy mu ještě teklo mléko po bradě. „Výborně. Zvýšíme tedy sázku z jednoho na dva?“

„Ujednáno.“

Překvapeně zamžikala. Bylo to nějak moc snadné. Proč jí připadá tak nebezpečný? Olízl si spodní ret, jako by si představoval, jak bude chutnat, až ji konečně dostane. „Takže jsme se dohodli.“

„Ještě jsme neskončili.“ Sawyer k ní udělal několik kroků a pozorně se na ni zahleděl. „Předpokládám, že nic sepisovat nebudeme a půjde jenom

o ústní smlouvu?“

Tentokrát rozpaky s úspěchem překonala a nezačervenala se. „Ano. Tvému slovu věřím a byla bych radši, kdybychom na papír nic nedávali.“

„Souhlasím.“ Ještě o kousek se k ní přiblížil. Nenápadně ustoupila a získala dalších pár centimetrů. „Další důležitá věc je čas. Zmínila ses o osmi hodinách. Myslím, že bychom to měli prodloužit. Řekněme od osmi večer do osmi ráno, to znamená celých dvanáct hodin.“

„Hm, přes noc bych zůstávat neměla.

Co třeba od osmi do dvou?“

„Nepřichází v úvahu. Na dva orgasmy budu nějakou dobu potřebovat. Strávíme spolu celou noc.“

Ta představa se jí vůbec

nezamlouvala. Doufala, že před svítáním od něj zmizí. „Přistoupím na šest hodin ráno, ale ne později.“

Zdálo se jí to, nebo ho zaskočila?

„Dobře. Teď probereme místo. Kde se to odehraje? U tebe?“

Julietta svraštila obočí. „Ne. Mělo by se to konat na neutrálním území.“

„Zamluvím pokoj v hotelu.“

Pomalu ustoupila o další krok.

„Nechci, aby to vyšlo najevo. Vyžaduju naprostou diskrétnost.“

„Slibuju, že se o to postarám. Věříš mi?“

Na okamžik zaváhala. Věří, že udrží její tajemství i to, že ji měl? Ano. Nepochybovala o tom. Zkušenosti ji naučily, aby se spoléhala na instinkt, ať

už se jí to líbí, nebo ne. „Ano.“

V očích mu zasvítilo uspokojení a přistoupil o tři kroky blíž. „Děkuju.“

Zaťala ruce v pěst. „Prego. Ještě něco?“

„Ano. Metody.“

Mio Dio. „Jaké metody?“

Smyslně se usmál. „Budu smět použít nějaké hračky, nebo jenom prsty a pusu?“

Srdce se jí rozbušilo tak silně, že ozvěnu jeho tlukotu uslyšela po celé místnosti. Při představě, že do ní vsune vibrátor, se jí málem podlomily nohy. Zavrtěla hlavou. „Ne, žádné pomůcky. Byl bys ve výhodě.“

„Hm, mám sto chutí se o to přít. Mohl bych znásobit tvoje potěšení a dopřát ti

větší rozkoš.“

Začaly se jí potit dlaně. „Ne, díky.“

„Jak chceš. Budu se prostě víc snažit.“

Nedokázala už snést, že u ní stojí tak blízko, a raději utekla do bezpečí za stůl.

„Výborně. Všechno jsme tedy vyřešili a teď bych se měla vrátit k práci.“

„Kdy?“ zeptal se šeptem.

Klesla do křesla. „V sobotu večer?“

„Ano. A ještě jedna věc, Julietto, a budu na ní trvat.“

Zhoupl se jí žaludek. „Na čem?“

Pomalu stůl obešel a její útočiště se proměnilo v past. Chytil opěrky křesla a otočil ho, aby se mu musela dívat do tváře. Oči se jí rozšířily úlekem, hlavu měla najednou úplně vymetenou

a připadala si jako idiot. Když posunul křeslo dopředu, naklonil se k ní a zarazil se těsně u jejích rtů, zaplavila ji jeho vůně.

„Budu mít situaci pod kontrolou. Od okamžiku, kdy se objevíš ve dveřích, bude tvoje tělo patřit mně. Když ti řeknu, abys něco udělala, musíš poslechnout.“

Zachvěla se. „To nepřichází v úvahu.“

„Tak sázku zrušíme.“

Zabodl oči do jejích a Juliettě bylo jasné, že už nemůže couvnout. Buď všechno, nebo nic. „Co když se mi to nebude líbit nebo dostanu strach?“

Tvář mu zjihla a něžně jí přejel prstem přes rty. „Nikdy bych ti neublížil. Můžeme zpomalit nebo přestat, ale musíš mi důvěřovat.“

Znovu vyřkl to slovo. Důvěra. Má věřit muži s jizvou na obličeji, který nemá minulost a v sexu zřejmě nezná zábrany. V té chvíli zase promluvil instinkt. „Va bene,“ zašeptala.

Ve zlatých očích se objevil tak vítězoslavný výraz, že souhlas málem odvolala. Musel poznat, na co myslí, protože ji naposledy pohladil a odtáhl se, aby jí dal prostor. „Tak tedy v sobotu večer. Dám ti vědět, kam za mnou máš přijít.“ Oblékl si kabát, omotal si šálu kolem krku a zamířil ke dveřím.

„Kdybys měla s Wolfem nějaké problémy, zavolej mi. Zůstanu v kontaktu.“

Bez dalšího slova odešel.

Julietta se zachvěla a začala přemítat,

jestli právě neuzavřela dohodu se samotným ďáblem.

„Nechci s tím klukem dělat.“

Julietta zadržela povzdech a pohlédla na rozčileného vedoucího marketingu, kterého znala už několik let. Ačkoli své práci rozuměl, nikdy ho neměla moc ráda, protože ho považovala za snoba. Nosil pouze značkové oblečení, zakládal si na vybraném vystupování a měl sklon každého soudit. V podniku roznášel nejvíc drbů, měl ukňouraný hlas a vždycky se snažil, aby měl poslední slovo. Většina zaměstnankyň z něj byla celá pryč. Tentokrát měl na sobě nažehlený modrý oblek, boty od Gucciho a módní růžovou košili. Tmavé vlasy

nosil zastřižené úplně nakrátko, aby vynikly krásné zelené oči a pěkně vykrojená ústa, o kterých si kolegyně šeptaly, že jsou smyslná, ale která Juliettě připadala trucovitě našpulená.

Teď si upravil diamantové manžetové knoflíčky a trhl hlavou k zavřeným dveřím konferenční místnosti. „Vypadá jako kriminálník. Odmítám pracovat s teenagerem, který neumí jednat s lidmi.“

Julietta potlačila netrpělivost. „Vždyť s ním skoro nepřijdete do styku, Marcusi. S marketingem nebude mít nic společného. Je tady proto, aby nám pomohl s přechodem na nový typ výroby a abychom se ztotožnili s vizí Purity. Jestliže Purity prorazí, bude mít úspěch

i La Dolce Famiglia. To jsou dost jednoduché počty.“

Marcus vzdorovitě sevřel pusu. „Svůj tým si řídím sám a žádné zásahy zvenčí nepotřebuju. Reklamní kampaň s vaší matkou jako hlavním lákadlem měla obrovský ohlas, ale když se zapojíme do hotelového průmyslu, budeme muset o náhodné nakupující tím víc bojovat, takže musíme přijít s něčím novým. Mám nápad, který se už začíná realizovat.“

„Výborně. Můžete na příští týden připravit prezentaci?“

„Jistě.“

Julietta přikývla. „Kdybyste měl nějaké problémy, dejte mi vědět.“ Marcus zamířil ke dveřím, a když se před ním otevřely, zarazil se. Dovnitř

vešel Wolfe. Velká náušnice v uchu posměšně mrkala, nagelované prameny vlasů vyčesané do ostrých špiček jako by mířily přímo k obloze a vyholená půlka hlavy vypadala tím bizarněji. Juliettě se však ten chlapec zamlouval čím dál víc. Vypadal sice příšerně, ale byl neuvěřitelně chytrý, vždycky mluvil k věci a člověk s ním nemusel jednat v rukavičkách, aby neranil jeho ješitnost. Marcus zacouval, jako by měl strach,

že mu Wolfe sebere peněženku, a ten se zlomyslně ušklíbl. „Ahoj, Marku.“

Vedoucí marketingu se trochu otřásl.

„Jmenuji se Marcus.“

„To je jedno.“ Wolfe do něj vrazil, a aniž se omluvil, usadil se u stolu. Marcus si oprášil sako a zamračil se.

„Poslyšte, Enzo se mnou nechce pracovat,“ spustil Wolfe. „Prý mi poslední statistiku prodeje nemůže ukázat. Zřejmě si myslí, že ji prodám pekárně Princi, a za to, co dostanu, si pořídím další tetování.“ Marcus se zatvářil pohoršeně a Julietta se musela kousnout do rtu, aby se nerozesmála.

„Takhle to nepůjde. Oceňuju, že jste to zkusila, ale nemám chuť se pohádat pokaždé, když vkročím do kanceláře a požádám o informace. Vrátím se k Sawyerovi.“

Marcus něco se zjevnou úlevou zamumlal.

„V žádném případě.“

Oba muži se k ní otočili. Přisunula si mikrotelefon a zmáčkla knoflík. „Za čtvrt

hodiny se ke mně dostaví vedoucí všech oddělení. Jestli mají zrovna jednání, ať je přeruší.“

„Ano, slečno Conteová,“ odpověděla sekretářka.

Julietta pak obrátila pozornost k Marcusovi. „Domníváte se, že bych do jednoho z nejdůležitějších obchodů, jaké kdy naše firma uskutečnila, přijala člověka, jemuž nedůvěřuju?“ zeptala se ledově. „Hraje podle vás roli, že je o deset let mladší než my a má slabost pro piercing? Je to Sawyerova pravá ruka a je ochoten nám pomoct. Ví, o co nám jde, a já potřebuju, abyste s ním všichni vycházeli.“

Marcus ztuhl. „Nelíbí se mi jeho hulvátské chování ani to, že jste do těsně

semknutého týmu lidí, kteří se znají už léta, nastrčila cizího člověka.“

Julietta přikývla. „Respektuju váš názor, Marcusi. Souhlasím, že si spolupracovníci musejí vyhovovat.“ Zadívala se na mladíka, který se rozvaloval v křesle. Měl na sobě konzervativní černý oblek, který jeho bizarní vzhled jen podtrhoval. „Wolfe, nikdo po vás nechce, aby se vám kolegové líbili, ale mám za to, že byste se měl k vedoucímu oddělení chovat slušně. Souhlasíte?“

Zatímco čekala na odpověď, přemítala, jestli se mladík rozzlobeně zvedne a odejde. Místo toho se zatvářil, jako by o jejích slovech vážně uvažoval, což jí napovědělo, že až vyzraje

a rozvine svůj potenciál, stane se z něj vynikající podnikatel. Měl v sobě stejnou divokost jako Sawyer, ale byl ještě mladý a nedovedl ji krotit a přizpůsobit společenským zvyklostem. Teď se otočil a podíval se na vedoucího marketingu.

„Promiňte mi.“

Víc neřekl. Nenabídl žádné vysvětlení ani se nepokusil na něco se vymluvit. Marcus vypadal, že ho to neuspokojilo, ale úsečně přikývl. Julietta naopak byla na chlapce hrdá. „Výborně. Marcusi, můžete nás pár minut nechat o samotě?“

Když vedoucí marketingu odešel, Wolfe nervózně poposedl, jako by se bál, že dostane vynadáno. Nastalo dusné ticho. Julietta si chlapce prohlížela. Jak

daleko může zajít? Jestli spolu mají pracovat, musejí si navzájem věřit. Bylo to zvláštní, ale pracovní pouto bylo stejně důležité jako osobní a někdy ještě důležitější. Stráví spolu mnoho hodin, musejí překonat spoustu stresových situací a udělat desítky rozhodnutí, na nichž bude záviset, jestli projekt bude mít úspěch. Julietta si zaměstnance osobně vybírala a dbala na to, aby si navzájem seděli, protože věděla, že jinak by nemohli dosáhnout dobrých výsledků. Než se dostaví vedoucí oddělení, měla na upřímnou rozmluvu s Wolfem deset minut.

Sundala si sluchátko, zaklonila se v křesle a Wolfe viditelně ztuhl, jako by se připravoval na výprask. Sevřelo se jí

srdce a položila si otázku, jestli má dost odvahy, aby vystoupil ze své ulity a něco jí o sobě řekl. Něco, co by ho mohlo bolet.

„Chci s vámi pracovat, Wolfe, a jsem ochotna vás u svých lidí podpořit, abyste s nimi už neměl problémy. Stanete se součástí týmu a budete se podílet na všech rozhodnutích ohledně La Dolce Famiglia a Purity. Když se osvědčíte, získáte si jejich úctu. Ale potřebuju vědět, že se na vás můžu spolehnout.“

Hořce se zasmál. „No jasně. Jako by mi kdy někdo věřil. Tohle všechno byl omyl. Nepatřím sem.“

Hořký výraz v jeho modrých očích ji zasáhl jako rána do prsou, ale soucit ani lítost nepotřeboval. Minulost se na něm

těžce podepsala a Julietta věděla, že bude muset být naprosto otevřená.

„Neznám vaši minulost a nezáleží mi na ní. Zajímá mě jediné: jak se budete ke mně a k mým lidem chovat. Snažte se mezi ně zapadnout, nic víc po vás nechci.“

Wolfe zvedl hlavu a zadíval se jí do tváře. Upoutala jeho pozornost a věděla, že nesmí ztrácet čas.

„Sawyer si pravděpodobně musel místo na slunci pracně vydobýt a já na tom nebyla jinak. Když jsem stála před semknutými řadami zaměstnanců, kteří mi dávali najevo, že nemůžu řídit firmu, protože nejsem muž, taky jsem si připadala ztracená. Musela jsem si jejich respekt zasloužit a totéž platí i pro

vás.“

„Jak to mám udělat?“

Jeho otázka jí dala naději. „Budu vás ze všech sil podporovat, ale pod jednou podmínkou.“

Wolfe se zamračil. „Pod jakou?“ zeptal se podezřívavě.

„Dejte mi důvod vám věřit. Zůstane to jen mezi námi a nikdy se to nedostane dál než od tohoto stolu. Proč bych vám měla dovolit, abyste se podílel na několikamilionovém obchodu?“

Wolfe sebou trhl. „Co je to za otázku?

Buď mi věříte, nebo ne.“

Julietta zavrtěla hlavou. „Kdepak. Jak už jsem řekla, důvěru si člověk musí zasloužit. Přiznejte něco, o čem nikdo neví, co si necháváte jen pro sebe.

Řekněte mi, proč o tu práci stojíte. Nebo jste tady pouze kvůli Sawyerovi?“

Wolfe chvíli mlčel a bojoval sám se sebou, jestli jí má vyhovět, nebo odejít. Poposedl, vstal, zastavil se a tiše zaklel. Julietta se rozhodla ho popostrčit.

„Když jsem začala pracovat se svým bratrem, bylo mi dvaadvacet. Věděla jsem, že se musím ještě hodně učit, a přísahala jsem si, že se prosadím. Pracovala jsem víc a déle než všichni ostatní a snášela spoustu posměšků od manažerů, kteří si mysleli, že nemám ve firmě co pohledávat. Jednou jsem tady zůstala dlouho do večera a vedoucí reklamního oddělení za mnou přišel do kanceláře.“ Dodnes si pamatovala silnou vůni jeho kolínské a falešný úsměv na

rtech. Oči mu svítily chladem, který ji přimrazil k židli. Předstíral, že si přišel jen tak popovídat, a usadil se na kraji stolu. Pohladil ji po vlasech a hladově se zadíval na lem její sukně. Nikdy nezapomene na jeho horký dech u svých rtů a ruce na stehnech.

„Pokusil se mě znásilnit, ale než se mu to podařilo, člověk z uklízecí čety mě naštěstí uslyšel křičet a zabránil mu v tom.“ Mluvila klidně, musela se však držet, aby se neroztřásla. „Toho násilníka jsem zažalovala. Pak jsem sice obvinění stáhla, ale dostal vyhazov a já získala cennou zkušenost. Nezáleželo na tom, že jsem chytrá, dřu do úmoru a pro firmu představuju přínos. Ten člověk před sebou viděl pošetilou holku, která

na jeho úctu ani místo tady nemá nárok.“ Pokrčila rameny. „Ta epizoda mě posílila. Názor, jaký si o mně druzí udělají, změním jen těžko, ale umím se postarat, aby se mnou nezametali, jak se jim zachce. To je tajemství, které jsem ještě nikomu neřekla.“

Wolfe stál a ani se nehnul. Zadívala se mu do očí a čekala. Zaťal ruce v pěst a Julietta viděla, že váhá a snaží se ovládnout. Nakonec zaťal zuby.

„Byl jsem v pekle a vydrápal jsem se z něj.“ Těžce polkl. „Neměl jsem ani vindru, a tak jsem okradl Sawyera, ale chytili mě. Většina lidí by na mě podala trestní oznámení a nechala mě zavřít, ale on mi nabídl místo a příležitost se něco naučit. Nic o mně nevěděl, a přesto mi

dal víc než kdokoli předtím. Šanci. Můžete mi věřit, protože do pekla se vrátit nechci.“

„Jde mezi vámi jenom o práci nebo o něco víc?“

Znovu jí řekl pravdu. „Teď už je to víc. Jsme spolu už skoro rok. Je to nejchytřejší chlap, jakého jsem kdy poznal, a je spravedlivý.“ Wolfe sklonil hlavu a hlas se mu zlomil. „Nechci ho zklamat.“

Juliettě se stáhlo hrdlo, ale dala si záležet, aby na ní pohnutí nepoznal, opatrně se nadechla a přikývla.

„Nezklamete ho. Máte schopnosti, kterými se většina lidí vašeho věku pochlubit nemůže, a navíc dobře víte, jaké to je na druhé straně, takže nikdy

nebudete nic považovat za samozřejmé. Jste přesně člověk, kterého chci ve svém týmu.“

Mladík vzhlédl a přikývl, potom se v křesle opřel a nepatrně se usmál. Rozhodl se zůstat. „Grazie,“ odpověděl. Líbil se jí. Nebylo s ním snadné pořízení, ale byl upřímný a na nic si

nehrál. „Prego.“

„Julietto?“

„Ano?“

„Jak se jmenuje ten chlap, co vám ublížil? Možná by ho měl někdo navštívit.“

Překvapilo ji, že se v něm probudila mužská potřeba chránit slabší pohlaví, a zasmála se. Našla další věc, která se jí na něm líbila. Jakmile si člověk získal

jeho důvěru, mohl se spolehnout, že bude naprosto loajální.

„S tím si nedělejte starosti. Michael dovolil, abych žalobu stáhla, protože zná určité lidi a ti se postarali, aby si ten chlap pobyl v nemocnici. Naštěstí ne moc dlouho.“

„Senzace.“ Wolfe se trochu ušklíbl.

„Několikrát jsem

viděl Kmotra a Mafiány a musím říct, že Italové jsou nejlepší mstitelé na světě.“

Když přišli do místnosti vedoucí oddělení, Julietta se pořád ještě smála. Všichni vrhali na ni i na Wolfeho zvědavé pohledy a čekali, až promluví, a tak si nakonec přesedla do čela stolu a spustila.

Spolupráce s Wolfem bude zábava.

KAPITOLA OSM

Sawyer si rychle prohlédl celé apartmá, aby se ujistil, že je všechno v pořádku. Hotel Bulgari Milano, původně palác z osmnáctého století, byl na první schůzku dokonalý, protože nabízel starosvětský luxus a eleganci. V obývacím pokoji stál kamenný krb a nábytek z dubového a týkového dřeva, čalounění a závěsy měly krémovou barvu a celkový dojem doplňovaly vkusné starožitnosti. Otevřený obloukový vchod vedl do ložnice, jíž dominovala obrovská postel s nebesy, na které ležely hedvábné ledově modré

polštáře ladící s neuvěřitelně drahými přikrývkami. Za skleněnými dveřmi na balkon se nabízel výhled do zahrad. Ve stříbrném kbelíku se chladila lahev šampaňského a vedle něj stál podnos s jednohubkami, kdyby snad dostali hlad.

Sawyer doufal, že Julietta bude hladovět po něčem úplně jiném než po jídle, chvěl se dychtivostí a už teď měl erekci. To, jak o dnešní noci vyjednávali, pořád nedokázal pustit z hlavy. O žádnou jinou ženu ještě nikdy tak nestál. A její intelekt ho vzrušoval stejně jako tělo, kterému nechtěla vyhovět a dát mu rozkoš. Nemohl se dočkat, až ho dobude, Julietta se mu vzdá a bude mu patřit. Jenom jemu.

Překvapovalo ho to. Dřív se o ženy dělil a bylo mu to úplně jedno. Nechtěl jim ublížit, jen měl strach, aby v nich nevzbudil falešné naděje. Už dávno si uvědomil, že na zdravý dlouhodobý vztah nikdy nebude mít. Vzhledem k minulosti v něm nezůstalo nic čistého a dobrého, co by mohl někomu nabídnout, a proto vždycky dbal, aby jeho milenky věděly, že jim s ním nekyne žádná budoucnost. Ale když potkal Juliettu, probudil se v něm primitivní pud označit ji za svoji.

Musí se přes to přenést.

Pořád nedokázal uvěřit, že ji přiměl, aby s ním strávila noc. Když ho klidně informovala, že mu věnuje jen pár hodin a odejde před rozedněním, nemyslel na

nic jiného než na to, že si ji chce nechat až do rána. Obvykle to bylo naopak a hleděl se partnerek co nejdřív zbavit. Smutně se usmál. Zřejmě přišel čas, aby poznal, jak se asi cítily. Moc dobře mu z toho nebylo.

Z úvah ho vyrušilo zaklepání na dveře.

Když šel otevřít, sám sebe se ptal, jestli vyhověla jeho přání. Krabice v dárkovém balení s naškrábaným vzkazem ji možná polekala. Zašel moc daleko? Prudce dveře otevřel.

Místo roztoužené rozechvělé milenky za nimi stála rozzlobená ledová královna.

„Vážně si myslíš, že ženy rády nosí tyhle hadříky?“ vyjela zamračeně. „Víš,

jak je ponižující, když si lidé myslí, že pod kabátem nic nemáš? Taxikáři i vrátnému málem vypadly oči z důlků.“

Vešla dovnitř, na sobě krátký vlněný kabát krémové barvy, na nohou černé punčochy a lodičky na jehlách. O moc víc toho neměla.

Přes ramena až k pasu jí ve vlnách spadaly černé vlasy, jež zdůrazňovaly odhalené klíční kosti a každého muže vyzývaly, aby se podíval blíž. Sukni měla stejně krátkou jako kabát, takže se člověk mohl jen dohadovat, jestli si vůbec nějakou vzala.

Ano, poslechla. Potlačil potěšený úsměv a začal si ji hladově prohlížet. Tolik se od všech ostatních žen lišila – sebejistota a bezmoc v jednom ho

nepřestávaly fascinovat.

„Tobě se nelíbilo, že na tebe civí?“ zeptal se vyzývavě. „Nepřipadala sis žádoucí a sexy?“

„Spíš laciná,“ odsekla, hodila kabelku na křeslo a rozhlédla se. Svléknout si kabát zjevně neměla v úmyslu.

„Jako puttana.“

Nalil jí šampaňské, přistoupil k ní a okamžitě ucítil vůni kokosu a kávy. „Jako coura? Zase ti leží v hlavě společenská pravidla? Co je špatného na tom, když si přitažlivá žena zahraje v ložnici na děvku? Ostatně pro tu, která chce potěšení a udělá všechno, aby ho dostala, to je trochu příkré označení, nemyslíš?“ Julietta se od hlavy k patě zachvěla. Výborně. Představy, které jí

nasadil do hlavy, se jí líbí.

Změnila téma. „V tomhle hotelu se moc dobře necítím.“

„Proč ne?“

Kousla se do rtu. „Pokoje jsou blízko u sebe. Někdo nás může uslyšet.“

Podal jí sklenici se šampaňským. Bože, je tak krásná! Jednu chvíli lvice, další plachá panna. „Předpokládáš, že budeš rozkoší křičet? To mám radost. Ale neboj, postaral jsem se, aby se o tom nikdo nedozvěděl.“

„Jak?“

Usmál se. „Pronajal jsem celé tohle patro. Jsme tady úplně sami.“

Překvapeně zamžikala. „Aha. To byl dobrý nápad.“

„Děkuju.“ Ztišil hlas. „Bylo to nutné,

protože ty křičet budeš, Julietto. A hodně.“

Sevřela skleničku pevněji, ale jinak na sobě nedala nic znát. Zvedla ji, dlouze se napila a potom se mu zahleděla do očí. „Když budeš mít štěstí.“

„Nesundáš si kabát?“

„Ještě ne. Pověz, o tomhle prádle muži sní? Protože ti musím sdělit, že je hrozně nepohodlné. Tanga mě mezi půlkami škrtí a prsa mám tak zmáčknutá, že nemůžu dýchat. Jestli jsi mě tím chtěl dostat do nálady, tak se ti to nepovedlo.“ Natáhl ruku a dotkl se lesklého pramene vlasů. Její tělo vydávalo takový žár, že měl co dělat, aby se k ní nepřitiskl, a popíralo její chladné

chování. Ano, určitě je vzrušená, jenom neví, co si s tím počít, a doufá, že to před ním skryje. Těšil se, že jí v příštích několika hodinách způsobí mnohem větší nepohodlí, a při tom pomyšlení se mu penis nedočkavě pohnul.

„Podívej se na to jinak,“ zamumlal.

„Díky tomu se ti tělo víc připomíná. Korzet, který jsem vybral, ti zvedá ňadra a bradavky jsou citlivější. Uvědomuješ si každý nádech a jak ti při něm vzduch proudí do plic.“ Držel jí ruku ve vlasech a jemně za ně tahal. „Až se vzrušíš, bradavky ti ztuhnou a začnou se o krajku třít, což v tobě vzbudí představu, jaké to bude, až na nich ucítíš moji tvář. Tanga se ti zařezávají mezi hýždě a cítíš je i na pohlaví. Jakmile zvlhneš, budeš o tom

neustále vědět. Nepohodlí probouzí smysly, Julietto. To k erotice patří.“

Rozšířily se jí zorničky. Ano. Věděl, že ji jeho slova vzruší a přestane se tolik bránit. Představil si, jak pod jeho jazykem bude mít tvrdé bradavky a jak se prohne v pase, až se mu otevře. Ale nejdřív ji musí zbavit zábran.

Pustil jí vlasy a udělal krok zpátky.

„Teď se vrátíme k mé původní žádosti. Sundej si kabát.“

Na tváři se jí mihlo překvapení. „Je mi zima.“

Rty se mu nepatrně pohnuly. „Brzy tě zahřeju. Prozatím ti jen připomenu naši dohodu. Tady rozkazuju já a ty budeš poslouchat.“

Královna se rozzuřila. Panebože, byla

nádherná. Z kakaově hnědých očí zářil hněv. Začala se rozepínat. „To je směšné,“ procedila. Jeden knoflík, druhý. „Nemůžu uvěřit, že jsem s touhle trapností souhlasila. Doufám, že aspoň ty si užiješ, protože mně to vůbec nic neříká.“

Třetí, čtvrtý. Svlékla kabát a hodila ho na sametové křeslo, kde už ležela kabelka. „Spokojený?“

Ach ano, vydechl v duchu.

Díval se na černý krajkový korzet, který jí zúžil pas, zmáčkl ňadra a zvedl je jako obětinu bohům. Černá minisukně jí sotva zakrývala zadek. Měla dokonalou zlatohnědou pleť, která prosila o pohlazení. Dlouhé nohy v průsvitných černých punčochách

končily v lodičkách s deseticentimetrovými jehlami a otevřenou špičkou, z níž vykukovaly rudě nalakované nehty.

Usoudil, že nastal čas, aby své zatvrzelé milence zamotal hlavu, a tak pánovitým tónem vydal příkaz, který se v místnosti rozlehl jako prásknutí bičem.

„Obrať se.“

Julietta sebou trhla a zamžikala, ale okamžitě poslechla a pomalu se zatočila dokola, takže si mohl prohlédnout oblé hýždě, mezi nimiž se ztrácel úzký proužek látky, který vepředu zakrýval nejintimnější partie. Zaťal prsty, protože se musel ovládat, aby nevzal ten nádherný zadek do dlaní a nehladil ho tak dlouho, až zrůžoví. Místo toho si

založil paže na prsou a začal si ji pozorně prohlížet. Na tváři jí vyvstal slabý ruměnec. Výborně. Pod jeho pohledem zrozpačitěla. „Už se na tebe nějaký muž takhle díval?“

Zavrtěla hlavou.

„Odpověz prosím.“

Ve tváři se jí mihl vzdor. „Ne.“

„Když ti položím otázku, chci slovní odpověď.“

„Dobře.“

Potlačil smích a pokračoval v prohlídce. „Muž je vizuální tvor. Když se žena svlékne, vzdává se obrany a dává mu drahocenný dar. Svoji bezmoc. Víš, jak se teď cítím?“

„Jak?“

„Jako bys mi prokázala čest. A hořím

dychtivostí. Jako když otvíráš dárek, odhrneš papír, sundáš stuhu a těšíš se, že najdeš něco nádherného. Řeknu ti, co vidím, když se na tebe dívám.“ Hlas mu trochu ochraptěl a ve tváři se mu objevila touha. „Ňadra se ti už teď vypínají a prahnou po mém jazyku a dlaních. Břicho se ti nepatrně chvěje. Přejel bych ti jazykem až dolů k tomu kousíčku krajky, přivoněl k tobě a ochutnal, jak jsi vlhká a horká. Máš dlouhé půvabné nohy a já si představuju, jak mi objímají boky a svírají mě, když do tebe pronikám.“ Juliettě se zvedla hruď a ostře se nadechla. „Chci odhalit každé tajemství tvého těla a najdu tisíc způsobů, jak tě přimět, abys křičela moje jméno.“ Oči mu zasvítily a přistoupil

k ní ještě blíž. „Připomenu ti základní pravidla. Uděláš všechno, co ti řeknu. Nebudeš mluvit, dokud ti nepoložím otázku. A absolutně ti zapovídám myslet. Dnes v noci to obstarám za nás oba.“ Odmlčel se, aby měla čas jeho slova vstřebat. „Takže začneme, ano?“

Julietta měla pocit, že shoří. Kůže ji pálila, jako by stála u praskajícího krbu a odhalené části těla jí ovívaly závany horkého vzduchu. Několikrát se zavrtěla a pokusila se soustředit na podivný pocit, že se jí hlava oddělila od těla. Bradavky sevřené korzetem ji bolely a pásek mezi nohama jí připomínal, že jí v klíně cuká bolest. Bylo to zvláštní. Vzrušená byla už několikrát, a dokonce

si párkrát myslela, že se blíží vyvrcholení, ale ještě nikdy ji takhle nevydráždil muž, který se jí ani nedotkl.

Pomalu ji obešel a výrazem tváře jí dával najevo, že za chvíli bude v jeho moci a musí se s tím smířit. Projelo jí dychtivé očekávání. Na celém patře nebylo živáčka a nikdo nevěděl, že sem šla. Byla Sawyerovi naprosto vydaná na milost, mohl si s ní dělat, co chtěl, a vyslovit všechno, co ho napadne. Neměla ponětí, co bude následovat, jestli bude něžný, nebo krutý, a to vědomí ji nesmírně vzrušovalo.

Měl na sobě sněhobílou košili a khaki plátěné kalhoty, ale byl bos. Toužila pohladit ho po hustých vlasech s mnoha odstíny plavé, které mu rámovaly tvář.

Chtěla vidět jeho nahou hruď a přejet mu po ní rukama. Má na ní chloupky, nebo je úplně hladký? Voněl kávou, kořením a pižmem a jí se z té vůně točila hlava.

Nedala však na sobě znát, na co myslí, a stále se tvářila vzdorovitě. Radši by shořela v pekle, než by mu první kolo usnadnila. Položil jí ruce na nahá ramena a několikrát jí přejel dlaněmi po pažích, jako by byla kůň na prodej, kterému chce zkontrolovat svaly. To pomyšlení jí vyčistilo hlavu. „Tak co, prošla jsem?“ zeptala se chladně.

„Už porušuješ pravidla? Řekl jsem, že nebudeš mluvit, dokud se tě na něco nezeptám.“

Prudce stiskla rty a zamračila se na něj. V očích mu zasvítily veselé ohníčky,

ale tvářil se lhostejně. Propletl prsty s jejími a každý prst jí jemně prohmatal. Ztuhla a čekala, co přijde, ale dal si na čas. Potom ji pohladil po prsou, po důlku pod krkem, kde jí rychle a nepravidelně tepala žilka, a nakonec po tváři od brady až k obočí. Laskal ji pomalu, až jí začalo v podbřišku sladce trnout.

Uvolnila se.

V té chvíli si před ni klekl.

Hluboko z hrdla jí unikl sten. Co to dělá? Dio Mio, stiskl jí nohy a začal je hníst. Nejdřív vzadu pod koleny, pak sklouzl po lýtkách až k těm směšným podpatkům, jaké nosily jen prostitutky. Když začal dlaně sunout vzhůru, naskákala jí husí kůže a všechny svaly se

jí napjaly, protože čekala na další pohlazení.

„Sundej si sukni.“

Zaváhala. Měla pocit, jako by jí v uších zahřmělo a oblečení ji najednou začalo nesnesitelně škrtit. Zabodl do ní oči a mlčky jí poručil, aby poslechla. Než stačila jeho rozkaz pořádně zaznamenat, ruce jí samovolně vklouzly za pas a stáhly sukni z boků. Když jí spadla k nohám, postřehla, že mu oči zazářily obdivem.

Zvedl jí jednu nohu, potom druhou a odhodil sukni stranou. „Teď se nehýbej.“

Vzal ji za chodidlo a položil si jeden ostrý podpatek na rameno. Zalapala po dechu. Přitiskl jí ústa na vnitřní stranu

stehna a několikrát si o něj otřel tvář. V klíně ji bolelo a chtěla, aby se jí tam dotkl, ale zdálo se, že mu stačí vdechovat její vůni a drobně ji kousat. Opřela se o stěnu, aby neztratila rovnováhu, a automaticky mu zabořila ruku do vlasů. Chvěla se slastí. Zakroužil jazykem a kousl ji výš, blíž místu, kde po tom nejvíc toužila. Proč mu to tak trvá? Chce, aby mu dělala totéž? V téhle situaci vždycky přemítala, jak dlouho bude muset svému protějšku laskání oplácet, protože se jí to moc nezamlouvalo. Kdyby si to rychle odbyla, třeba by se dostali k opravdovému milování dřív?

Posunul ústa podél krajky a na naběhlých pyscích ucítila jeho horký

dech. Panebože, ať už se konečně rozhoupe! Zajela mu prsty do vlasů a pokusila se nasměrovat ho tam, kde po jeho rtech toužila nejvíc.

Odtáhl se. Zachvěla se a podrážděně vzdychla. „Co to děláš?“ zeptala se.

„Proč jsi přestal?“

Zavrtěl nesouhlasně hlavou a vstal.

„Ty zřejmě pravidla dodržovat neumíš, tak ti budu muset pomoct.“ Šel k psacímu stolku, otevřel zásuvku a vyndal pouta.

Julietta pobouřeně rozhodila ruce.

„Sakra, to ne, to nemůžeš!“

„Věříš mi?“

„O důvěru nejde.“

Zvedl jedno zlaté obočí. „O té je přece celá dnešní noc. Ty věříš, že tě

dostanu, kam chceš, a já věřím, že mi nebudeš odporovat.“

„Ale já… já…“

„Tak věříš mi, Julietto?“

Kdyby zalhala, za pár minut by byla doma. Na smlouvu se může vykašlat. Žádný orgasmus nepotřebuje a totéž platí o pravomocích v podniku. Rozum jí říkal, aby popadla kabát a zmizela, ale hormony ho hravě přemohly. „Ano.“

„Takže nasadíme pouta. Dej mi ruce.“ Pomalu si olízla ret a poslechla.

Z nějakého šíleného důvodu zvlhla ještě víc a bradavky toužící uniknout z korzetu ji začaly bolet přímo nesnesitelně. Když pouta zaklapl, zkontroloval je a udělal krok dozadu, aby si ji mohl lépe prohlédnout. „Takhle je to mnohem

lepší.“ Kožešina na vnitřní straně náramků jí hladila zápěstí. Zvedl jí bradu a upřel na ni pánovitý pohled.

„Nemůžeš se mě dotknout, takže nemusíš uvažovat, co máš udělat, abys mě potěšila. Teď jsi moje a budu si s tebou dělat, co budu chtít. Rozumíš?“

Rozrazilo ji horko, slova ji opustila, a tak jen mlčky pokývla hlavou. Zaplavila ji zvláštní úleva, jako by dosáhla nové úrovně vědomí. Pravda, kterou právě vyřkl, jí otřásla až do morku kostí. Najednou už neměla na vybranou, nemusela se rozhodovat a hranice mezi tím, co je správné a co špatné, se smazala. Všechno jí ukradl a nenechal jí vůbec nic.

Jen svobodu.

V očích mu blýsklo uspokojení a žádostivost. „Tak jdeme na to,“ zamumlal. „Teď chci tohle.“ Sklonil se a zmocnil se jejích úst.

Jednou rukou jí držel hlavu, takže se nemohla ani hnout. Otevřela rty a nechala ho, aby jazykem prudce pronikal dovnitř a zase ven. Za chviličku začala sténat, nevědomky zvedla ruce, aby mu mohla zabořit prsty do vlasů, a pouta o sebe cinkla. Jakmile ten zvuk zaznamenala, ucítila, že jí po stehně stéká úzký pramínek. Tolik ho chtěla, ale pokaždé, když se pokusila zkřížit nohy, aby našla úlevu, pevně ji k sobě přitiskl a stehnem jí nohy přidržel, aby zůstala široce rozkročená. Ovládal každý její pocit, a zatímco jí jazykem zajížděl

hluboko do úst, třásla se vzrušením. Nakonec jí sundal ruku z vlasů a přesunul ji k ňadrům. Pohladil okraje bradavek, které stále ještě vězely v korzetu, až se začala zmítat, aby jí dal víc.

Kousl ji do rtu. „Co chceš?“

„Dotkni se mě.“

Jako by ji neslyšel, znovu ji začal vášnivě líbat, ale za chvíli se od ní odtrhl a upřel na ni zlaté oči. „Kde? Když něco chceš, požádej o to.“

Zapomněla na stydlivost. „Sundej mi korzet a hlaď mi prsa.“

„Jak si přeješ.“ Položil jí ruce na záda a obratně rozepnul háčky, které držely korzet pohromadě. Když jí sladký vzduch naplnil plíce a ňadra se

osvobodila, Julietta vzdychla. Vzal je do teplých dlaní a přetřel jí tvrdé bradavky. Vzepjala se, protože jí to nestačilo.

„Takhle?“

„Ach, prosím…“

„Pověz mi to.“

„Chci, abys je sál.“ Chraptivě zasténal, sklonil hlavu a vzal jednu bradavku do horkých, mokrých úst. Když po ní začal jazykem kroužit, Julietta vykřikla a znovu natáhla ruce, aby se něčeho chytila, ale byla svázaná a nemohla vůbec nic dělat.

Přesně o tom jsem snila, projelo jí hlavou a najednou ji ovládlo vědomí, že se jí líbí být spoutaná a bezmocná, jako by byla slabá, ubohá chudinka. Co to dělá? Jak může ředitelka největšího

cukrárenského řetězce na světě prosit chlapa, aby si s ní dělal, co se mu zamane? Najednou vzrušení opadlo a přestala na laskání reagovat.

Sawyer zvedl hlavu a zadíval se jí do tváře. „Bože, ty jsi ale umíněná.“ Dolní ret se mu trochu zkřivil. „Už zase moc přemýšlíš, co? Asi bych měl přitvrdit.“

„Sawyere, tohle ne –“

Bez varování vklouzl rukou pod krajku tang a vrazil prsty dovnitř.

Nadzvedla boky a její tělo se

rozplakalo. Zatímco jí dráždil vaginu, palcem lehounce hladil klitoris. Chtěla zavřít oči, aby na svou bezostyšnou reakci zapomněla, ale propaloval ji pohledem a odmítal jí to dovolit. Každý výraz na její tváři a každý sten mu patřil

a každým dotekem jí to připomínal.

Věděla, že se orgasmus rychle blíží, a horečně se snažila na ten pocit soustředit, aby se nerozplynul. Po každém letmém doteku jí klitoris naběhl. Pouta cinkala o sebe. Potom z ní Sawyer ruku vyndal, okamžik počkal a znovu zajel hluboko dovnitř.

Ach, ano, ano, tam!

„Bože můj,“ vydechla, zachvěla se a – V té chvíli se od ní znovu odtáhl.

Roztřásla se hněvem a bezmocí. „Proč jsi to udělal? Byla jsem tak blízko!“

„Přestaň mluvit, nebo ti dám roubík.“ Oči se jí rozšířily. „Nejsi ani zdaleka připravená, natož blízko. Vypadáš sice nádherně, ale potřebuju víc. Sundáme ti šaty.“

Musela se držet, aby podrážděně nevybuchla. Natáhla ruce. „S těmi pouty toho moc nenadělám,“ zašeptala, a když uslyšela vlastní prosebný tón, nejradši by se propadla do země. Sawyerovi to nejen nevadilo, ale vypadal spokojeně.

Korzet jí visel přes spoutaná zápěstí. Předpokládala, že jí je uvolní, ale škubl za látku a korzet roztrhl. „Stálo to celé jmění!“ vykřikla.

Podíval se na ni s takovým výrazem, že okamžitě zmlkla. O roubík rozhodně nestála. „Tvoje oblečení patří mně stejně jako ty. Můžu si s ním dělat, co chci.“ Odhodil korzet stranou, stáhl jí krajkové kalhotky a ve vzduchu se začala vznášet těžká vůně jejího vzrušení. Poodstoupil a zadíval se na ni.

Stála před ním nahá jako otrokyně na dražbě a on si ji centimetr po centimetru prohlížel.

Břicho jí ztvrdlo chtíčem. Cítila podivné nutkání ho potěšit a udělat všechno, co po ní bude vyžadovat. Stejně neměla na vybranou. Každou vteřinou se propadala do temného, zvráceného světa, o jehož existenci až doposud neměla ponětí.

„Sakra, ty jsi ale krásná. Mnohem víc, než jsem si představoval.“

O tom, že mluví pravdu, svědčil ztopořený penis, který mu zvedal látku kalhot, a oči žhnoucí touhou. Poprvé v životě věděla, že ji muž chce stejně jako ona jeho. Předtím zažila jen sex bez vášně a představovala si, jaké by to asi

bylo, kdyby se s partnerem vzájemně obdarovali. Teď necítila nic než žádost a pro její naplnění byla ochotná udělat všechno na světě. Hruď se jí sevřela podivným smutkem a touhou.

Sawyer jí nedal čas, aby se svými pocity zaobírala. Jedním rychlým pohybem se sklonil, přehodil si ji přes rameno, odnesl ji do ložnice a tam ji položil na postel. Chladné saténové prostěradlo se jí přitisklo na rozpálenou pokožku. Na nohách, které jí visely přes pelest, stále ještě měla jehly.

„Posuň se, miláčku. Hlavu si opři o čelo postele. Ty lodičky si nech.“

Když Julietta poslechla, přikývl, zvedl jí ruce a připnul pouta k řetězu na stěně. Stalo se to tak rychle, že ji ani

nenapadlo zaprotestovat, dokud nezjistila, že má ruce vysoko nad hlavou. Dal si přidělat nad postel řetězy, mihlo se jí hlavou. Vždyť tohle je slušný hotel!

„Myslím, že ne –“

„Já ano,“ odsekl. Jakmile uslyšela ten pánovitý tón, v podbřišku jí zatrnulo. Otevřel zásuvku nočního stolku, vyndal kondom a gumičku a obojí položil. Julietta ztuhla, ale gumičkou si jen pomalu svázal vlasy. Když rychle dala nohy k sobě, usmál se a prstem jí zahrozil. „Zlobíš. Už nikdy se přede mnou nezavírej. Nikdy, ledaže bys chtěla, abych tě přivázal k posteli s roztaženýma nohama.“

Polilo ji horko a z hrdla se jí vydralo zasténání.

Vzal ji za kotníky, nohy jí roztáhl a klekl si jí mezi stehna. „Hm, zřejmě by se ti to líbilo. Možná příště.“

Příště? Ten chlap se zbláznil. Musí se odtud co nejrychleji dostat. Nedokáže se chovat tak, jak by chtěl, a dát mu uspokojení, které od partnerky očekává. Vždyť hraje jen určitou roli a za chvíli její tělo hrát odmítne, jako se to stalo už mnohokrát. Tahle cesta povede jen k většímu pokoření, frustraci a bolesti. Musí utéct, musí –

„Podívej se na mě, Julietto. Okamžitě se na mě podívej.“ Upřela na něj vyděšené oči a namáhavě polkla. „Se mnou se nemáš čeho bát. Nikdy bych ti neublížil, slyšíš?“

Strach jí z tváře zmizel a vystřídala ho

nejistota. „Nemůžu být taková, jak si přeješ,“ zašeptala.

V očích mu zablýsklo, ale tvář mu kupodivu zjihla výrazem, který u něj ještě nikdy neviděla. „Nemusíš být ničím, miláčku. Nemáš na vybranou, všechny možnosti volby jsem ti vzal. Budu si hrát s tvým nádherným tělem a ty s tím nic nezmůžeš.“

Zaplavila ji úleva a napjaté svaly na pažích připoutaných řetězem jí povolily.

Je bezmocná…

Nemusí se ani trochu snažit. Když přikývla, Sawyer si pomalu rozepnul košili. Žádostivě se zadívala na jeho ramena a hruď. Svaly na pažích svědčily o tom, že hodně posiluje, a když spatřila ploché vyrýsované břicho, ostře se

nadechla. Na zlatohnědých prsou měl plavé chloupky, ale jinak byl úplně hladký. Všimla si, že má na pažích a ramenou jizvy a skvrny, ale neměla čas o tom přemýšlet, protože si jí lehl mezi roztažené nohy, opřel se o lokty a zahleděl se na ni. A usmál se.

Když uviděla ten dravý, čistě mužský úsměv, místnost se s ní zatočila. Hodlá hodovat. Na ní. A všude. V očích mu svítil příslib rozkoše a na tváři se mu jasně zračilo, co bude následovat. Děsilo ji a zároveň vzrušovalo, že je mu vystavená na odiv, že se jí dívá na rozevřené stydké pysky, naběhlý klitoris a může si s ním dělat, co chce – prsty, jazykem, zuby a rty. Zmocnilo se jí nutkání vzepřít se řetězu a zmítat sebou,

protože netoužila po ničem jiném, než aby se na ni vrhl.

„Celé noci jsem uvažoval, jak chutnáš. Umíral jsem touhou strčit ti jazyk dovnitř a přimět tě, abys pod mými ústy vyvrcholila. Ale teď to tobě ani sobě neusnadním.“ Na chviličku se odmlčel. „Budeš muset dlouho prosit, abych ti dal, co chceš, miláčku. Zasloužil jsem si to.“

Potom sklonil hlavu.

Julietta pochopitelně orální sex znala. Většinou si při něm ostře uvědomovala, co partner dělá, a mučila se otázkou, jestli mu voní a chutná a jestli se mu to vůbec líbí. Vždycky orgasmus jenom předstírala a ani se nesnažila, aby působil věrohodně, takže si toho dotyčný

musel všimnout. Pak se s ním rozešla.

Sawyer jí laskal vnitřní stranu stehen a přitom jí tváří hladil vlhké chloupky a žlábek v klíně. Klouzání neoholené tváře ji dráždilo právě tolik, aby ji klín začal krásně pálit. Vagina se jí stáhla a zatoužila po naplnění, ale Sawyer si jenom hrál. Ovíval ji horkým dechem, mumlal chlípná slova a lehounce ji třel po stranách klitorisu, ale nikdy se ho přímo nedotkl.

Julietta se dlouze nadechla a snažila se vzpamatovat. Chtěla se trápit tisícem věcí, ale vzrůstající napětí a vzrušení jí to nedovolily. Nakonec měla v hlavě úplně prázdno a jediné, na co dokázala myslet, bylo to, jak ji Sawyer v příštím okamžiku polaská. Připadalo jí, jako by

mezi jednotlivými pohlazeními mokrého jazyka uplynuly celé hodiny, a byla pořád nedočkavější.

Zasténala a napjala ruce v poutech.

„Ty se snadno nevzdáváš, viď?“ zasmál se a oběma palci ji roztáhl.

„Klitoris vykukuje z předkožky, jako by chtěl víc.“

Zaťala prsty a zoufale se pokusila zachovat si poslední zbytky rozumu.

„Já věděl, že budeš tvrdý soupeř.“ Oči mu svítily hladovým chtíčem. „Měl jsem pravdu. Chutnáš přesně jako mandlová tyčinka.“

Pak otevřel rty a pohltil ji.

Z hrdla jí vyšel dlouhý, vysoký křik. Pod naléhavými šlehy jeho jazyka zapomněla na to, co je orální sex a jak

by měl vypadat. Lízal ji všude, jen klitoris laskal po stranách, ale nikdy tam, kde chtěla. Zároveň ji slabounce kousal a způsoboval jí bolest, která ji vedla k vyvrcholení, ani jednou však nestiskl tolik, aby k němu dospěla.

„Prosím… prosím, potřebuju víc.“ Hlas se jí zlomil, ale bylo jí už všechno jedno.

„Ještě ne.“

Julietta vypustila z úst několik sprostých slov, za která by jí matka pořádně napráskala. Sawyer se zlomyslně zasmál. „Právě jsem se naučil pár nových nadávek. Slyšel jsem dobře? Muž, který kontroluje tvůj orgasmus, je podle tebe hajzl?“

Začala prudce otáčet hlavu ze strany

na stranu. Za trest jí znovu přejel prstem po naběhlém klitorisu a na ní vyrazil pot.

„Mi dispiace. Prosím, Sawyere. Musím… ach, bože… chci…“

„Já vím, co chceš.“

Strčil jí do vaginy dva prsty. Zaťala svaly, aby šel dál, ale pohyboval jimi velice pomalu a zároveň začal rozbolavělý klitoris jemně třít. Julietta měla pocit, že v příští vteřině dostane hysterický záchvat. Toužila po tom orgasmu víc než po doušku vzduchu. Ztuhlé bradavky trčely vzhůru a prosily o úlevu.

„Požádej mě, Julietto.“

Zamžikala a zvedla boky, protože ji zachvátila další vlna vzrušení. Podpatky zaryla do prostěradel. „Cože?“

Sawyer zvedl hlavu a zadíval se jí do očí. Ten pohled pronikl za všechny zábrany, které si kdy vystavěla, až do nejtemnějšího koutku její duše. V té chvíli jí na tom vůbec nezáleželo. Na zlomek vteřiny ho k sobě pustila a dala mu všechno. „Řekni, co po mně chceš,“ zašeptal.

Zavzlykala. „Prosím tě, prosím, nech mě, abych se udělala.“

Na tváři se mu objevilo hluboké uspokojení. „Hodná holčička.“

Zajel do ní třemi prsty a dotkl se místa, které předtím našel, zároveň vzal do úst klitoris a přejel ho jazykem. Jednou. Dvakrát.

Julietta vybuchla.

Zachvátila ji slast, rozkřičela se

a začala se neovladatelně třást. Uvědomovala si, že ji Sawyer pevně drží za stehna a stále ji jazykem laská, takže orgasmus odezníval několik dlouhých minut.

Nakonec klesla do podušek, ukojená a bez vlády. Chvěla se a měla pocit, že všechno kolem ní plave jako v mlze. Tak intenzivní fyzický prožitek v životě nepoznala.

Konečně zjistila, oč přicházela. Jak mohla tušit, že takovéhle milování vůbec existuje? Tak čistá rozkoš, že ji zbavila rozumu a povznesla duši až k nebesům?

Musela vyvinout nekonečné úsilí, aby otevřela oči.

Sawyer se na ni díval.

Jizva na tváři zdůrazňovala klasickou

krásu jeho rysů, vysoké obočí a lícní kosti, plné rty a silné čelisti. Svit v jantarových očích. Tyčil se nad ní, penis v poševním vchodu, a ona si najednou uvědomila, že má nohy vysoko zdvižené u jeho ramen. Okamžitě se vrátila zpátky do reality.

Pořád ještě byla spoutaná a bezmocná a zdálo se jí, že ji velký tvrdý penis roztrhne. Zachvátila ji panika, zatahala za pouta a začala lapat po dechu.

„Klid, miláčku.“ Dlouze ji políbil.

„Jsi nádherná. Ještě nikdy jsem žádnou ženu při orgasmu tak krásnou neviděl.“ Tvář se mu rozzářila. „Dáváš všechno a nic si nenecháváš pro sebe. Věnovalas mi dar, na který nikdy nezapomenu.“

Jeho slova ji uklidnila a zhojila rány

v srdci, o nichž ani nevěděla. Uvolnila se a přestala se vzpírat. Sawyer by jí neublížil. Věděla to a poznala to i na jeho tváři. Namáhavě polkla.

„Ještě jsi nevyhrál.“

Zasmál se, začal ji líbat, hrát si s jejím jazykem a přitom penisem pronikl o kousek dál. Znovu zvlhla a v podbřišku ucítila, že je připravená na další kolo. Bylo to možné? Znovu?

„Ale vyhraju,“ prohlásil tak sebejistě, že jí v klíně zatrnulo. „Takže pokračujeme, co říkáš?“

Začal zlehounka na kraji poševního vchodu přirážet, ale tak pomalu, jako by měl všechen čas na světě. Tvář měl napjatou, bylo však jasné, že se naprosto ovládá, a to ji spolu s vědomím vlastní

bezmoci nesmírně vzrušilo. Když si představila, že ten silný penis bude mít hluboko v sobě, sladká bolest zesílila. Jak dlouho už s nikým nespala? Měsíce? Spíš několik let. Ale co když ani tentokrát nedospěje k vyvrcholení? Co když vychladne jako obvykle a zklame jeho i sebe? Najednou se té myšlenky nedokázala zbavit.

„Nenudím tě?“ Okamžitě se vrátila do přítomnosti. Než se vzpamatovala, sklonil hlavu, obemkl rty jednu bradavku a začal sát. Julietta zasténala. Jeho horké tělo se k ní přitisklo, a když jí po bradavce přejel zuby, vykřikla bolestí. Hned nato ucítila, že je ještě mokřejší.

„Než mi zase utečeš, sdělím ti nové podmínky. Jsem velkorysý, a tak ti dám

ještě dva orgasmy.“

Nechtěla nic jiného, než aby ji nepřestal sladce mučit, ale přesto pohrdavě procedila: „To nedokážeš. Už s tím prvním jsi měl jen kliku.“ Položil jí ruku na druhé ňadro.

„Ještě dva. A omluvíš se mi za všechny urážky, které jsem dnes od tebe slyšel.“

„Nikdy.“

„Ale ano. Mám svoje metody.“

Pronikl do ní o něco hlouběji, Julietta zalapala po dechu a stehna se jí napjala.

„Jaké prosím tě?“

„Uvidíš. Za tvou drzost tě pořádně potrestám.“

Vzrušení ji pomalu připravovalo o rozum. „Potrestáš? Chceš další noc?“

Sevřel bradavku do zubů a zatahal. Julietta ostře sykla. „Přesně tak.“ Vklouzl do ní hlouběji. Kdyby znovu silně přirazil, úplně by ji zaplnil. Najednou zatoužila po tom, aby si ji vzal, chtěla mu patřit a dychtila po tom víc než po dalším nadechnutí. Víc než po vítězství. „Řekni ano.“

Jeho hlas i oči jí přikazovaly, aby poslechla a oddala se mu.

Zaťala zuby. „Ano.“ Vzápětí do ní pronikl.

Když jí zabořil ztopořený penis mezi nohy, v hlavě se jí rozsvítilo varování, že je absolutně bezmocná, ale nedočkavě ho přijala.

Celou ji zaplnil a neměla kam utéct ani jak se bránit. Ruce měla svázané nad

hlavou, nohy doširoka roztažené a jedno ňadro v zajetí jeho úst. Zmítalo jí tolik protichůdných pocitů, že jí v mozku naskočila kontrolka, která signalizovala senzorické přepětí.

„Ne, ne, ne!“ začala vykřikovat a házet hlavou ze strany na stranu. Zmítala sebou, aby mu zabránila si ji podmanit, ale už bylo pozdě. Do očí jí vhrkly slzy.

„Julietto, podívej se na mě.“

„Nechtěj to po mně. Nemůžu.“

„Můžeš. Nadechni se, miláčku. Ano, přesně tak. A ještě jednou. Můžeš mě přijmout celého, jen se tomu poddej. Ještě jednou se pomaličku nadechni. Důvěřuj mi.“ Upnula se na jeho klidný, sebejistý hlas, vzduch jí pronikl do plic

a strach pomalu odezněl.

Najednou, jako když černobílý film dostane barvy, jí tělo ožilo. Pocit, že se roztrhne, úplně zmizel, začala si uvědomovat, jak se v ní penis nepatrně pohybuje, a zmocnilo se jí vzrušení.

„Tak, teď se uvolni a dovol mi, abych tě vzal, kam oba chceme.“ Připomínka, že má svázané ruce a nemůže ovlivnit, co jí bude dělat, nedočkavost a napětí znásobila. Povolila svaly, takže se dostal ještě hlouběji.

„Panebože, jsi tak úzká, to je taková nádhera,“ zasténal, vzal ji za kotníky a dal si je na ramena. Když mu zaryla vysoké podpatky do svalů, zachvátilo ji ještě větší vzrušení.

Vyklouzl z ní, okamžik počkal, potom

pomalu přirazil a znovu se zvolna vzdálil. Dával si na čas. Julietta se připravila, že za chviličku bude po všem, ale mýlila se. Podle jejích zkušeností začal každý muž zuřivě přirážet a spěchat k závěru, zatímco ona se snažila udržet s ním tempo a nezklamat ho. Orgasmus znamenal stres, a tak se rozhodla, že se bez něj obejde. Ale to teď přestalo platit.

Sawyer nespěchal. Zatímco do ní klouzal, někdy lehce a pomalu, jindy hluboko a rychle, hrál si s jejími ňadry. Změny rytmu jí nedovolily předvídat, co v příštím okamžiku udělá, a přemítat o své reakci. Zničehonic začala toužit, aby jí dal mnohem víc. Klitoris podrážděný doteky penisu jí žádostivě

trnul. Zaryla mu jehly do ramen a zvedla boky, ale kousl ji a zasmál se. Přesně věděl, co po něm chce, ale odmítl jí to dát.

„Ještě,“ zasténala.

„Ne.“

Snažila se uvolnit si zápěstí z pout. Pronikl do ní co nejhlouběji, potom změnil úhel, na vteřinku se zarazil a slabě ji kousl do bradavky.

Záblesk bolesti zaznamenala současně s tím, jak se penisem přitlačil na nějaké místečko, takže se jí za zavřenýma očima rozprskl vějíř hvězdiček. Ztěžka se nadechla. Byla tak blízko… Jen kdyby…

„Líbí se ti to viď? Takhle?“ Znovu přirazil a v místnosti se rozlehl zvířecí

výkřik. To křičí ona? Sawyer se zasmál.

„Ano, tam to je. A co kdybych udělal tohle?“ Sáhl pod sebe a přitiskl ruku na naběhlý klitoris. Juliettu napadlo, jestli může člověk napětím umřít. Úleva byla tak blízko, a přesto jí nekonečné minuty unikala. Lehce ji třel, pronikal do ní jen mělce, ale prudce a narážel na místo, v němž se soustřeďovala žádost připravená explodovat.

„Chceš už druhý orgasmus?“

Vládu nad jejím rozumem a hrdostí převzalo tělo. „Ano, prosím, Sawyere, prosím!“

„A dáš mi ještě jednu noc?“

Přejel jí prsty po klitorisu. „Ano!“ vykřikla. „Všechno, co chceš, jen už dělej!“

„Otevři oči. Chci se ti do nich dívat.“

Jeho slova stejně jako to, že v tom okamžiku prudce přirazil, ji zbavila sebeovládání. Aniž ji přestal prsty dráždit, zrychlil tempo a ona se podruhé rozplynula v rozkoši.

Orgasmus začal v prstech u nohou a vybuchl v každé části těla. Zapomněla na svět, vzpínala se v divokých křečích a z hrdla se jí draly vzlyky, protože slast trvala nekonečně dlouho. Sawyer z ní nespustil oči a hltal její tvář, jako by mu patřila. Když si konečně začala samu sebe uvědomovat, zjistila, že je pořád hluboko v ní a stále má erekci.

Napůl opilá hormony se vzpamatovala natolik, že zvedla hlavu z polštáře. „Co to děláš?“ zeptala se nezřetelně.

Když z ní vyklouzl, znovu se v sladce bolestné křeči zachvěla. „Ještě jsme neskončili. Dlužíš mi ještě jeden.“

Srdce se jí rozbušilo. Pokusila se zavrtět hlavou, ale neměla na to sílu.

„Ne, já nemůžu. Ani nechci.“

Chraptivě se zasmál a začal znovu, pomalu a zlehka, aby ho cítila a neztratila zájem. Znovu ji zaplavila prudká rozkoš a zvedla boky. „Bože můj, už ne.“

„Sliby se musí plnit, miláčku.“ Roztáhl jí nohy dál od sebe a začal přirážet rychle a hluboko až po varlata. Julietta byla moc vyčerpaná na to, aby se mohla pohnout nebo o něčem uvažovat, dokázala se jen podvolit, a tak ji za chviličku znovu přivedl až na samý

okraj propasti. Zrychlil tempo, pronikal do ní stále bezohledněji, jejich zpocená těla zahalená vůní obapolného chtíče na sebe mlaskavě nasedala a klouzala po sobě a Julietta měla pocit, že jí v příštím okamžiku klín shoří.

Jemně jí stiskl klitoris. „Miláčku, udělej se pro mě. Teď.“

Příkaz zaznamenala v okamžiku, kdy ji zachvátila nepopsatelná slast. Sawyer vykřikl, ještě jednou přirazil, pevně ji sevřel a ejakuloval. Blaženost, která se mu rozlila na tváři, jí udělala nesmírnou radost, protože poznala, že to milování pro něj bylo stejně opojné jako pro ni. Když rozkoš odezněla, klesl jí na hruď.

Julietta byla tak slabá, že jí paže v poutech bezmocně poklesly. Najednou

se cítila prázdná a opuštěná a vytryskly jí slzy. Zahanbeně odvrátila hlavu.

Sawyer jí sundal pouta, chvíli jí třel rozbolavělé ruce od prstů až po ramena a potom ji přitáhl k sobě. Přitiskl si ji na prsa, objal ji a oba přikryl.

„Pusť mě.“ Pokusila se od něj odtáhnout, ale cítila se jako novorozené hříbě – neovládala ruce ani nohy a hlava se jí točila závratí. Snažila se najít sílu a z objetí se vymknout, ale marně.

„Ššš, holčičko, nikam nepůjdeš.“ Pevně ji tiskl, něžně ji hladil po vlasech a tiše jí mumlal do ucha. „Jsi vyčerpaná a potřebuješ si odpočinout. Zůstaneš tady u mě.“ Teplá pokožka a polštář v ní vzbuzovaly pocit bezpečí, který nezažila už tak dlouho, že na něj skoro

zapomněla. Sawyer nádherně voněl, jeho jemné doteky konejšily, a tak se brzy začala propadat do tmy. Jen na minutku si odpočine. Než se poddala spánku, napůl nevědomky zašeptala: „Cos to se mnou udělal?“ Potom usnula.

KAPITOLA DEVĚT

Sawyer ji držel v náručí a pozoroval její tvář. Rozcuchané zpocené vlasy jí lnuly k čelu a tvářím, z oteklých rtů vycházel sladký dech. Pleť měla zrůžovělou, na dlouhých řasách se jí třpytily slzy a připomínala mu spící princeznu, která čeká, až ji princ probudí. Pomilovanou a ukojenou.

Ucítil, že mu zase začíná tvrdnout penis.

Co se to vlastně stalo?

Obvykle se při milování naprosto ovládal a bez ohledu na své fyzické potřeby se soustředil na to, co od něj

partnerky potřebují. Ať ho prosily a provokovaly sebevíc, držel se zpátky a rozkoš jim i sobě přinesl, až když chtěl.

S Juliettou to bylo jiné. Od okamžiku, kdy se jí dotkl, ho stálo obrovské úsilí, aby zůstal nad věcí. Její potěšení znásobilo to jeho a poprvé zatoužil nejen po fyzickém, ale i citovém naplnění. O tom, že může dosáhnout orgasmu, ani na chvíli nepochyboval. Idioti, kteří ji měli před ním, si zasluhovali pořádný výprask za to, co jí nasadili do hlavy. Věděl, že ji dokáže probudit jen muž, který ji přiměje, aby se poddala a dovolila tělu získat převahu nad rozumem. Instinktivně poznal, že je submisivní a potřebuje se někomu

podřídit, ale spousta věcí ho zaskočila.

Například to, jak se mu při vyvrcholení oddala. To, jak ho prosila, aby si ji vzal. Její důvěra a statečnost, protože mu už první společnou noc dovolila, aby ji spoutal. To, jak pod jeho doteky začala hořet a jak odevzdaně ho přijala.

Zastiňovala všechny ženy, které kdy měl. Ačkoli teprve před chvílí ejakuloval, toužil už zase se s ní pomilovat. Chtěl ji znovu a znovu, chtěl ji přivázat k posteli a držet ji tam, dokud nepřizná, že nikde jinde být nechce.

Čekal, že ji po tak intenzivním prožitku zahltí smutek. Obvykle se postaral, aby k tomu nedošlo – zabalil partnerku do přikrývky, dal jí napít,

zahrnul ji konejšivými slovy a objal ji. Ale v okamžiku, kdy spatřil Juliettiny slzy a poznal, že se za svou slabost na sebe zlobí, zatoužil držet ji v náručí a slzy jí slíbat. Takhle se za normálních okolností rozhodně nechoval.

Do nosu mu vnikla lahodná vůně kokosu, pižma a sexu. Přinutil ji, aby mu slíbila další noc. Proč to udělal? Okamžitě si odpověděl a po zádech mu přeběhl mráz.

Protože ji nechtěl ztratit.

Stačilo pár hodin a Julietta Conteová se mu zadřela pod kůži. Její upřímnost a síla ho okouzlily a chtěl víc. Samozřejmě to nešlo. Budou spolu pracovat a možná nějakou dobu udržovat poměr, přičemž jim oběma bude jasné,

že je to jen na chvíli. Ale připoutat si ji nastálo?

To nepřicházelo v úvahu.

Strach zesílil. Julietta vyrostla v milující rodině, kdežto on se musel ohánět pěstmi i nožem a podvádět, aby se najedl. Po smrti rodičů, to mu bylo devět, utekl ze dvou pěstounských rodin a sociální pracovníci ho označili za problémové dítě. O tak staré sirotky neměl nikdo zájem. Pěstouni i adoptivní rodiče chtěli miminka a batolata nebo přinejhorším děti do sedmi let, které ještě mohli nějak ovlivnit. Od tak velkého kluka mohli čekat leda vzpurnost, odmlouvání a nepořádek. V okamžiku, kdy vstoupil do třetí pěstounské domácnosti, mu bylo jasné,

že tady to bude jiné. Ve vzduchu ucítil strach a muž se silnými pěstmi, hrubými rysy a nafouklým břichem vypadal zle. Sociální pracovnici to bylo úplně jedno. A jakmile ho nové rodině přiklepli, pěstoun mu vysvětlil pravidla, a aby si je zapamatoval, sešvihal ho páskem přes holá záda.

První úder. Žádné útěky. Rodina peníze od sociálky potřebuje.

Druhý úder. Žádné potíže.

Třetí úder. Do výchovy ostatních dětí se nebude míchat.

Čtvrtý úder. Jedno jídlo denně. Pokud nějaké ukradne, ponese následky.

Pátý úder. Nikomu neřekne, co se tady děje. Nikdy. Trest?

Další šleh páskem.

Horší noční můru si Sawyer nedovedl představit.

Potom mu Zmetek hodil ručník, aby si utřel krev, a nařídil mu převléct si tričko. Sawyer nikdy nezapomene, jak se mu látka lepila na čerstvé rány. Musel se držet, aby se nepozvracel a neomdlel. Věděl, že kdyby se sesypal, Zmetek by ho mlátil denně. Kdyby nesebral sílu a neovládl se, nepřežil by. Vydržel v tom pekle až do osmnácti, kdy mohl konečně utéct.

A tím, že se zachránil, zabil nevlastního bratra.

„Ahoj.“

Zahnal černé vzpomínky a usmál se. Juliettin chraptivý hlas ho vzrušil. Na lícních kostech měla slabý ruměnec

a vypadala nádherně. Když jí přitiskl ztopořený penis ke stehnu, udiveně vykulila oči.

„Ahoj.“ Přejel jí klouby prstů až k pasu. „Jak je ti?“

„Jde to.“ Obrátila oči ke stropu, aby dala najevo, že si dělá sama ze sebe legraci. „To je lež. Fantasticky. Připadám si jako tekutý karamel, teploučká a vláčná.“

Penis se mu pohnul. Přesně takový měl pocit, když do ní vklouzl. Jako by ho obklopil přilnavý žár. Napadlo ho, že se s ní ještě jednou pomiluje, ale pak si uvědomil, že musí být celá rozbolavělá a nejdřív by se měl postarat o její pohodlí. „V koupelně je turecká lázeň a parní sprcha. Půjdu ti pustit vodu.“

Políbil ji na spánek, vyklouzl z postele a nahý šel do koupelny. Obrovské skleněné dveře do sprchy měly zlatý rám a ze stěn s mozaikou v teplých přírodních barvách syčela pára vytvářející hustou mlhu. Sawyer zatáhl za další páčku a ze stropu začala na břidlicové dlaždice a lavici stříkat teplá voda. Nakonec vyndal ze skříňky sněhobílé ručníky a hotelový župan a vrátil se do ložnice.

Když pohlédl na Juliettu, pousmál se. Seděla na pelesti zamotaná jako mumie v prostěradle, na obličeji se jí zračil stud a mračila se. Brzy si vzpomene, kdo je tady pánem, a některé ze svých pošetilých zábran ztratí. Překřížil nohy a opřel se o dveře. „Můžeš do sprchy.“

Rychle přejela očima jeho ztopořený penis a kousla se do rtu, ale pak bleskurychle vstala, napřímila ramena a tmavé oči jí umíněně zasvítily. Přes místnost přešla hrdě jako královna ze Sáby a cíp prostěradla táhla za sebou. Když došla k Sawyerovi, trochu zaváhala, ale odmítl se hnout a čekal, co udělá.

Pohrdavě sykla, proklouzla kolem něj, rychle pustila prostěradlo na zem a vstoupila do sprchy. Když se za ní zavřely dveře, Sawyer potlačil nutkání se hlasitě zasmát. Jeho královna si co nevidět uvědomí, že před ním se nikde neschová.

Vrátil se do obývacího pokoje, nalil do sklenic vodu, postavil je na podnos

a přidal krekry, sýr a zeleninu. Tác položil na stůl vedle lenošky. Potom ještě nalil do dvou vysokých sklenic šampaňské a zamířil do koupelny.

To, jak se Julietta zatvářila, když otevřel a přistoupil k ní, ho nesmírně pobavilo. Napřed se pokusila nasadit důstojný výraz, potom ji přemohly rozpaky a napůl se odvrátila. Sawyer se nemohl dočkat, až ji zbaví všech představ, které kdy o sexu měla, včetně společného koupání a hrátek se sprchovou hlavicí.

Pobaveně nabídl: „Nepotřebuješ pomoct?“

„Ne, díky.“

Tentokrát se zasmál. Vytrhl jí mycí houbu, kterou křečovitě svírala v ruce,

a nalil si do dlaní sprchový gel. „Máš smůlu.“

Neměla se za co schovat, ale sebrala odvahu, pohrdavě sykla, a protože si zřejmě myslela, že z ní nejméně uvidí zezadu, otočila se. Při pohledu na její nádherné hýždě a půvabnou křivku páteře poděkoval Bohu, že ho stvořil jako muže. Nic smyslnějšího než ženský zadek neznal a Juliettina štíhlá postava a jemná pleť jako by byly stvořeny pro jeho ruce. Za boky ji k sobě přitáhl, aby se o něj opírala. Prudce se nadechla.

„Umím se umýt sama.“ Celá ztuhla.

„Vlastně už jsem hotová, takže kdybys mě omluvil…“

„Sprchovala ses už někdy s nějakým mužem?“ Namydlenou houbou jí přejel

po ňadrech.

„Samozřejmě.“

„Lhářko.“ Spustil ruku, pomalu jí začal krouživými pohyby třít břicho, boky a stehna a penisem jí vjel do mezírky mezi stehny. „Jsem rád, že jsi to ještě s nikým nedělala. Líbí se mi tě zasvěcovat.“

Julietta strnula a teplota ve sprše jako by o několik stupňů klesla. „Nejsem nezkušená panna,“ odpověděla úsečně.

„A o žádné milosti nestojím.“

Prudce ji k sobě otočil a popadl ji za dlouhé mokré vlasy. Zalapala po dechu a zvedla ruce, aby ho od sebe odstrčila. Zaklonil jí hlavu a přiblížil k ní obličej. „Už nikdy nic takového neříkej,“ procedil rozzlobeně. „Jsi

krásná a vášnivá, jenom jsi bohužel vždycky narazila na nějakého blbce, který by ve tmě nenašel vlastní klacek. Ty tvoje řeči urážejí nás oba.“

Zorničky se jí rozšířily strachem, ale vzápětí ho vystřídal chtíč. Když zaznamenal, že trhaně dýchá a bradavky jí ztuhly, sevření povolil. Ano, jeho umíněná milenka chtěla v posteli chlapa, který jí bude poroučet. Sehnul se a přiblížil ústa až jejím oteklým rtům.

„Zřejmě ti musím zaměstnat pusu stejně jako mozek.“ Přisál se k ní, jazykem pronikl dovnitř a každým pohlazením jí dával najevo, že mu naprosto patří.

Když mu začala vášeň oplácet, zasténal a zaklonil ji dozadu, takže se ho musela chytit za mokrá ramena, aby

neztratila rovnováhu. Potom jí pomalu zvedl bradu a polibek přerušil. Tmavýma očima se na něj zadívala. Předpokládal, že se od něj bude chtít odtáhnout a on jí bude muset znovu ukázat, že nic takového nestrpí, a tak čekal.

„Připadám si jako idiot,“ zašeptala. Překvapeně se zarazil. „Proč,

miláčku?“

Zavřela oči a chviličku mlčela, jako by sbírala odvahu. „Je mi dvaatřicet a ještě nikdy jsem nic takového nedělala. Nevím, jak se chovat.“

Její upřímnost ho dojala a vzedmul se v něm cit, který neznal, a tak ho hned potlačil. Julietta byla napůl dítě a napůl žena, která měla víc kuráže než většina

mužů, které kdy potkal.

Přitáhl ji k sobě a opřel si čelo o její, potom jí zdvihl ruce a do obou dlaní ji políbil. „Tím se netrap. Musíš se jedině poddat tomu, co cítíš. Já se o tebe postarám.“

Zachvěla se. Zničehonic ho popadl prudký chtíč, a protože nevěděl, jak jinak ho ovládnout, soustředil se na to, co by mohl udělat, aby ji potěšil. Když ji začal znovu jemným krouživým pohybem houbou dráždit, podvolila se a začala slabounce sténat. Bradavky, které jí přejížděl hrubou stranou houby, okamžitě ztvrdly a dostaly stejně nádhernou červenou barvu, jakou měly její rty.

Klesl na kolena. Její tělo stvořil pánbůh proto, aby se v něm člověk

ztratil. Něžně umýval stehna a dlouhá lýtka, od trojúhelníku tmavých chloupků až k rudým nehtům na nohou. Potom ji přiměl, aby roztáhla nohy.

Sykla, ale poslechla.

Růžové pysky se leskly vodou a poševním sekretem. Při pohledu na to, jak ji vzrušil, se v něm ozvala primitivní pýcha. Přitiskl jí houbu k rozkroku a začal ho lehce třít. Prohnula se v zádech a zasténala. Panebože, měl by jí dopřát trochu oddechu, ale už nemohl přestat. Musel ji znovu dovést k vyvrcholení, ucítit, jak se chvěje v křečích a oddá se mu.

„Otoč se.“

Zaváhala, a tak ji tvrdě udeřil přes zadek. Trhla sebou a tvář se jí zkřivila

vztekem. Sawyer se na ni pozorně zadíval a čekal.

Ano, bradavky jí ještě víc ztuhly a na krku jí začala rychle tepat žilka. Vsadil by se, že erotické bití by jí přineslo intenzivní rozkoš, ale musel si být jistý, že ji nevyděsí a nepobouří. Dívala se na něj zachmuřeně, ale pohlédl jí do očí a zopakoval: „Otoč se.“

Poslechla. Kulaté hýždě jí od páry a jeho ruky zrůžověly. Začal u pat a postupoval pomalu nahoru až k zadní straně stehen, potom jí začal hladit boky a bedra. Narovnal se, přejel jí houbou ramena a polechtal ji na krku, přičemž střídal hladkou a hrubou stranu, takže nikdy nevěděla, co přijde. Napjaté svaly a chvějící se stehna mu napověděly, že

je připravená.

Znovu klesl na kolena a roztáhl jí nohy ještě víc od sebe, potom jí houbu znovu přitiskl do rozkroku.

Snažila se zůstat nehybná, ale když jí začal přejíždět hrubou stranou přes klitoris a zároveň ji kousal do zadku, neovladatelně se roztřásla.

Natáhla ruce, aby se něčeho chytila, a našla žulovou stěnu. Sawyer chraptivě zavrčel, roztáhl jí hýždě a zatímco jí rukou laskal klitoris, dlouze jí přejel jazykem po škvíře mezi nimi.

V té chvíli dostala orgasmus a pronikavě vykřikla, ale nepřestal ji lízat, aby slast co nejvíc prodloužil. Syčení páry se mísilo s jejími steny a nakonec se celá roztřesená opřela

o zeď. Přitiskl jí rty na spánek a pohladil ji po zádech. Když se k němu důvěřivě přivinula, pořád ještě se chvěla.

„Jo, ty jsi opravdu frigidní,“ zamumlal. Snažil se zachovat si nadhled a zapomenout, že má erekci. Její chraptivý smích mu zazněl v uších jako pohlazení.

„A ty jsi násilník.“

„To tedy ne.“

„Sei un maniaco sessuale.“

Zvedl obočí. „Nepovídej. Jestli řádně odvedu svou práci, bude sexuální maniak i z tebe.“

Trochu se zamračila, zvedla bradu a podívala se mu do očí. „Znamenám pro tebe práci?“

Věděl, že by měl na upřímnou otázku

dát stejně otevřenou odpověď, a tak potlačil rozpaky a přiznal: „Ne.“ Víc ze sebe nedokázal vypravit.

Tvář se jí uvolnila a na rtech jí zahrál škádlivý úsměv. „To ráda slyším. A co ty?“

Pohlédl na svůj ztopořený penis a pokrčil rameny. „Zapomněl jsem si sem vzít kondom. Nic se neděje.“

„Opravdu si myslíš, že jsem hubatá?“ Zatahal jí za pramen mokrých vlasů.

„To si piš.“

„Tak bych snad měla pusu něčím zaměstnat.“

Netušil, o čem mluví, dokud si před něj neklekla jako baletka s grácií, která mu vzala dech. Natáhl ruku, aby ji zastavil – dnešní noc patřila jejímu

potěšení –, ale v okamžiku, kdy otevřela rty a vzala si ho do úst, byl ztracený. Hlavou mu blesklo, že jí dovolí si s ním hrát, dokud jí to bude příjemné, protože věděl, že si není sama sebou jistá a potřebuje se naučit spoléhat na své instinkty. V příští chvíli na to zapomněl. Julietta ho dráždila rukou, sála a lízala tak vášnivě, že mu nezbývalo než se jejímu laskání poddat. Když dostal orgasmus, měl pocit, že se s ním koupelna začala točit a on sám se rozletí na tisíc kousků. Julietta vstala, vrhla na něj spokojený úsměv a odkráčela. Její vrtící se nahý zadeček jako by se mu posmíval.

Panebože, pomyslel si se strachem, má mě na háku.

Zavrtěl hlavou, zavřel vodu a šel za ní.

Kdo by si pomyslel, že se ledová královna promění v nenasytnou nymfomanku?

Julietta si přitáhla těsněji k tělu koupací plášť. Ruce a nohy měla úplně bezvládné, ale zářila jako slunce. Tohle provede se ženou fantastický sex? Z mozku jí udělá bramborovou kaši a na tváři se jí objeví přihlouplý úsměv? To je nebezpečné. Není divu, že se ženy někdy chovají jako blázni. Stačilo, aby Sawyer kývl prstem, a s radostí by mu padla k nohám.

Kupodivu ji to netrápilo tolik jako dřív. Nejspíš byla tak poblázněná

milováním, že jí do mozku nepronikly žádné starosti. Zítra se nejspíš vzbudí v záchvatu paniky. Možná.

Ale třeba ne.

Dívala se, jak Sawyer vychází ze sprchy. Tvářil se uvolněně a penis mu konečně zplihle visel dolů. Vsadila by se, že to dlouho nepotrvá. Ten člověk byl jako mašina na sex a na chvilku patřil jenom jí.

Pomyšlení, že ho chce jen pro sebe, ji zaskočilo, ale odmítla se jím zabývat. Sawyer si vzal ručník, omotal si ho kolem pasu a otočil se.

Zalapala po dechu.

Záda a bedra mu křižovaly jizvy, některé vybledlé, jiné červené, jako by k nim přišel teprve nedávno, a paže mu

hyzdila kolečka hnědší kůže. Zarazil se, protože si zřejmě vzpomněl, že se nahý nesmí ukazovat, a Julietta si vybavila noc. Košili si nechal až do poslední chvíle a zády se k ní nikdy neobrátil. Pořád ho viděla jen zepředu.

Hrdlo se jí stáhlo. Proč v ní tu reakci nevyvolala jizva na jeho tváři? Na té mu zřejmě nezáleželo. Jako by to bylo tetování, které mu propůjčovalo vzhled pouličního rváče. Ale tyhle jizvy, které za normálních okolností zůstávaly pod šaty, měly hlubší význam. Julietta vycítila, že nechce, aby o nich někdo věděl, že je to tajemství, které v něm vyvolává hlubokou bolest, o niž se odmítá podělit.

Rozum jí říkal, že by měla ty jizvy

ignorovat a předstírat, že jsou jí lhostejné. Žena, která souhlasí se sexem na jednu noc, musí dodržovat pravidla – žádné citové výlevy, žádné svěřování. Jen potěšení, rozkoš, alkohol a za rozednění spěšný odchod.

Julietta se snažila ovládnout a zachovat se podle dohody, ale do očí se jí tlačily slzy. Pomyšlení, že tenhle muž byl bezmocný a někdo mu tak strašně ublížil, jí rvalo srdce. Přistoupila k němu a položila mu ruce na záda. Trhl sebou. Začala ho lehounce hladit a polaskala každou jizvu, kterou pod prsty ucítila. Stál nehnutě jako socha a mlčel. Nakonec prolomila ticho sama.

„Jak ti někdo mohl něco takového udělat?“ Dala si záležet, aby se jí

v hlase neozvala ani stopa soucitu. Nikdo by nemohl litovat muže, který prokázal takovou sílu, charakter a dosáhl takového úspěchu. Možná je díky těm jizvám lepší člověk. Nechtěla nad ním vzdychat a vyptávat se, ale nechtěla ani předstírat, že nic nevidí. „Jsem ráda, že jsi vyhrál.“

Sklonil hlavu a přerývaně se nadechl.

„Stálo mě spoustu úsilí nechat minulost za sebou a nikdy o ní nemluvím. Ten člověk byl ztělesněné zlo a já u něj musel zůstat mnoho let. Snažil se ze mě vymlátit duši a zlomit mě, ale tu radost jsem mu neudělal.“ Hlas mu ztěžkl vzpomínkami, které si ani nedovedla představit. „Prováděl jsem dost ošklivé věci… Nebudu se za to omlouvat.

Pochopím, jestli to teď nedokážeš zvládnout a odejdeš. Jestli budeš chtít, nebudu trvat na tom, abys naši smlouvu dodržela.“

Dívala se na zjizvená záda muže, který ji přivedl k orgasmu a probudil v ní ženu. Celou noc si ani jednou nic nevzal, jen dával a probouzel její smysly. Cítila se s ním v bezpečí. A přesto si myslel, že kvůli pár jizvám a přiznání, že se dopustil chyb, vezme nohy na ramena?

Přitiskla mu k zádům rty. Napjal všechny svaly, ale dovolil jí, aby pokorně každou jizvu zlíbala. „Che idiota! Proč mě urážíš? Ať už jsi provedl cokoli, bylo to proto, abys přežil. Myslíš si, že po nejkrásnějším

sexu, jaký jsem kdy prožila, uteču při pohledu na několik jizev? Opravdu máš o mně tak nízké mínění?“

Obrátil se, zadíval se na ni a chvilku studoval její tvář. V duchu proklela slzy řinoucí se jí z očí a uvědomila si, že lhát se nikdy nenaučí.

Natáhl ruku a prstem jí přejel po tváři. „Ty pláčeš?“

Údiv v jeho hlase ji rozhněval.

„Nepláču kvůli tomu, jaký jsi,“ odsekla.

„Pláču pro chlapce, který neměl nikoho, kdo by ho miloval.“ Hněv jí slzy vysušil.

„Doufám, že ten hajzl, co tě bil, je mrtvý a zemřel strašlivou a bolestivou smrtí.“

Z jantarově hnědých očí zářila nepokrytá touha. Prsty jí objel linku tváře, jako by byla víla, která se každou

chvilku rozplyne a zbude po ní jen obláček mlhy. Potom se pomalu odtáhl a Julietta si všimla, že se mu ruka třese. Otevřel ústa, jako by chtěl něco říct, ale hned si to rozmyslel. Dolní ret se mu zkřivil v slabém úsměvu, který jí rozechvíval srdce. „Už zase jsi řekla, že jsem idiot?“

Popotáhla. „Přesně tak se chováš.“

Zasmál se. „Pod tou slupkou zdvořilosti se skrývá lvice? Připomeň mi, že tě nikdy nesmím rozzlobit, holčičko.“

„Když někdo ublíží mým blízkým, na zdvořilost zapomínám.“

Sawyer strnul. Vyklouzlo jí to nechtěně, než se stačila zastavit. Mio Dio, co to udělala? Vždyť jí nepatří!

A nikdy její nebude. Uzavřeli spolu jen prostou dohodu, a přestože ji rozšířili ještě na jednu noc, žádný vztah spolu navázat nemůžou.

Nebo snad ano?

Ve tváři se jí mihla nejistota. „To ti věřím,“ odpověděl Sawyer chraptivě.

„Chlap, kterého si jednou vybereš, bude mít štěstí.“ Odkašlal si a napětí zmizelo.

„Pojď, už musíš mít hlad.“

Vzal ji za ruku a odvedl ji zpátky do ložnice. Dali si krekry se smetanovým sýrem a sladkými paprikami a spláchli je nejdřív vodou a potom šampaňským. Sawyer si položil její nohy do klína a namasíroval jí chodidla rozbolavělá od střevíců s vysokými podpatky. Juliettu překvapilo, že necítí žádné

rozpaky. Nenuceně mluvila o práci a pak o tom, jaké to bylo vyrůstat pod dohledem staršího bratra.

Nakonec zakroužila sklenicí se šampaňským a jen tak mimochodem se zeptala: „Jak dlouho znáš Wolfeho?“

Trochu se zarazil. „Asi rok.“ Když jí začal masírovat ztvrdlé svaly pod koleny, potlačila zasténání. „Ještě jsem ti nepoděkoval, že jsi mu dala šanci. Většině lidí stačí se na něj kouknout a dojdou k názoru, že je k ničemu.“

„Přece bys nezaměstnal člověka, který nemá vynikající schopnosti. Zvlášť na projektu Purity. Něco málo mi o sobě řekl.“

Sawyer se slabě zasmál. „Tvrdil, že vyrostl v tetovacím salonu, co? To

vykládá každému. O své skutečné minulosti nikdy nemluví.“

„Sdělil mi, žes ho zachránil před vězením a vzal ho k sobě. Dal jsi mu příležitost, aby dokázal, co v něm je.“

Sawyer na ni překvapeně upřel oči.

„Nemůžu tomu uvěřit. Nikdy se nikomu nesvěřuje.“

Julietta se usmála. „Obdivuje tě, ale schovává to za posměšky a ironii. Na to, jak je mladý, má fantastický smysl pro podnikání. Nedivím se, žes ho sem vzal s sebou.“

Sawyer potřásl hlavou, jako by si ji chtěl vyčistit. „Jo, chytrý je jako čert. Ztratil se v systému pěstounské péče a snažil se přežít na ulici. Chytil jsem ho, když mi ukradl peněženku, a dal jsem

mu na vybranou. Buď půjde sedět, nebo bude pracovat u mě.“ V očích mu bolestně blýsklo. „Prvních několik měsíců se choval tak příšerně, že jsem měl sto chutí ho vyhodit. Ale je inteligentní, má fotografickou paměť, a když přemůže plachost, umí jednat s lidmi. Pokaždé když jsem mu zadal nějaký úkol, splnil ho dřív než ostatní zaměstnanci.“ Sawyer pokrčil rameny.

„Tak jsem mu nakládal pořád víc práce, začal ho platit a čekal jsem, kdy uteče. Ještě to neudělal.“

„Máš ho rád?“

Sawyer se zamračil, odtáhl ruku z její nohy a hlas mu ochladl. „To nemá vůbec co dělat s city. Rozhodl jsem se vzít ho s sebou, abych si ho vyzkoušel. Italsky

se naučil tak rychle, že jsem se nestačil divit. Ale jestli se neosvědčí, nechám ho jít.“

Julietta si ho pozorně prohlížela. Bylo to zvláštní. Při sexu dokázal nekonečně dávat, ale normální mezilidské vztahy neuznával. Usoudila, že lže. Na Wolfem mu určitě záleží víc, než je ochoten připustit. Nejspíš nemá ponětí, jak se k němu chovat, a Julietta tušila, že sám měl stejnou minulost jako jeho svěřenec. Ale na vyptávání teď nebyl správný čas ani místo.

„Chápu. Koneckonců, byznys je byznys.“

Oči mu trochu zjihly a přízraky minulosti zmizely. Nadechla se, protože ji polilo horko. Sawyer jí prsty objal

kotníky a přitáhl ji k sobě. „Přesně tak. Myslím, že bychom se měli vrátit k naší dohodě.“

Radost, která se jí zmocnila, připsala sexuálnímu vzrušení. „Já myslela, že jsme už hotovi. Tři orgasmy ti přece přinesly vítězství.“

„Jsem prostě borec,“ odpověděl s úšklebkem a lehl si na ni.

Netušila, že prohra může být tak sladká.

KAPITOLA DESET

Sawyer s kolegy procházel rozestavěnou halou hotelu Purity, kde rachotily sbíječky a vznášela se vůně dřeva, laků a barev. Rozlehlá budova bývalého hotelu Le Méridien v centru města byla mnoho let prázdná a Sawyer se ji dlouho snažil koupit. Když se mu to nakonec podařilo, udělal první krok k tomu, aby se mu splnil dávný sen, zbylo po něm něco trvalého a zanechal ve světě svou stopu. V nic lepšího nemohl doufat.

Přestože bílá fasáda už opadávala, zachoval si hotel eleganci a díky jasně

červeným dveřím a okřídlenému mramorovému koni před vchodem i výraznou osobitost. Restaurace a bar v přízemí čekaly na modernizaci a konferenční sál na špičkovou komunikační elektroniku. Pokoje byly zařízené, ale nutně potřebovaly renovaci a bytoví architekti se museli rozhodnout, co zůstane a co úplně předělají.

Sawyer vysvětloval, jak má podle jeho představ co vypadat, a Wolfe si pečlivě zapisoval jeho návrhy i připomínky ostatních. Když se zastavili před prostory, kde měla sídlit La Dolce Famiglia, obrátil se k Juliettě.

V tom okamžiku si připomněl, že pro něj plakala, myšlenky se mu rozběhly a ocitl se v minulosti. Matně si

vybavoval, že ho objímali rodiče, ale jinak neměl jedinou hezkou vzpomínku. Dotek druhého člověka obvykle znamenal tělesný trest, a tak se mu za každou cenu snažil vyhnout. Brzy zjistil, že mu slzy vůbec nepomůžou a ostatní je považují za známku zbabělosti. Kolikrát ho do krve zmlátili, ponížili a nechali hladovět a každému to bylo jedno? Dokonce i jeho nevlastním sourozencům. Měli co dělat, aby se postarali sami o sebe, a navíc dobře věděli, že prokážou-li mu sebemenší laskavost, těžce na to doplatí.

Nikdy jim to nevyčítal, protože na jejich místě by se zachoval stejně. Ale v okamžiku, kdy uviděl Juliettino dojetí, měl pocit, jako by se mu v duši

rozevřela hluboká propast, která ho co nevidět pohltí. Juliettě na něm záleželo. Líbala mu jizvy, a když řekl, že jí nebude zazlívat, jestli odejde, rozzlobilo ji to a pohoršilo. Nevěděl, jak má na její dobrotu reagovat.

Všechny ženy, jež kdy měl a jejichž tváře se mu před očima slévaly, se staraly jen o to, jestli si ty jizvy nechá odstranit. Nikdy ho žádná nelíbala tak něžně ani kvůli němu neplakala. Srdce se mu svíralo tolika protichůdnými pocity, že se v nich nevyznal, ale pokládal je za projev slabosti, a tak se jimi odmítl zabývat. Daleko lepší bylo myslet na Juliettiny vzteklé urážky než na to, co mu darovala. Jinak by mohl přijít o zdravý rozum.

Od společné noci uběhl už týden. Od rána do večera byl zavalen prací a dělal dlouho do noci, ale když konečně padl do postele, nemohl usnout, protože za zavřenými víčky viděl její nahé tělo a připomínal si, jak vášnivě se mu oddávala. Po ničem netoužil víc než po další noci s ní, rozhodl se však, že raději počká. Mohl by ztratit hlavu a přitom ji musel mít čistou, aby jí dal rozkoš, jakou si zasloužila. Kromě toho se potřeboval trochu sebrat. Kdy naposledy ho nějaká žena tak očarovala, že přemítal, jak se celý den měla, co si dala k obědu a na co se dívala v televizi, než šla spát?

Ještě se mu to nestalo.

Nakonec dospěl k názoru, že by se měl chvíli chovat nepřístupně a o další

noc ji požádat, až se trochu vzpamatuje. Panebože, a to si dělal starosti, že by se do něj mohla zamilovat!

Odkašlal si. „Julietto, jak jsme se dohodli, La Dolce Famiglia dostane pro náhodné zákazníky tenhle prostor. Musíš si sem zaměstnance pečlivě vybrat, protože tady hlavní výrobnu mít nebudete.“

Přikývla a začala si prázdný obchod pečlivě prohlížet. Ten den si vzala strohý černý kostým, ve kterém se mu nejvíc líbila. Byl velice konzervativní, s úzkou sukní a dvouřadovým sakem, které zakrývalo její největší přednosti. Při pohledu na vlasy stažené do uzlu a přísnou bílou halenku se ho zmocnilo nutkání se na ni vrhnout a přimět ji, aby

se přestala chovat tak korektně. Možná by jí ten kostým nechal, vysoko jí vyhrnul sukni, položil ji na stůl a serval z ní kalhotky. Přikázal by jí, aby ze sebe nevydala ani hlásku, a pak by pomocí jazyka a zubů udělal všechno pro to, aby křičela.

Ucítil, že má erekci, a tak tu představu rychle zaplašil. Nejmíň ze všeho potřeboval, aby si Tanya myslela, že ho vzrušuje, a pozdě v noci ho pak navštívila. Po profesní stránce byla úžasná, ale jinak mu připomínala dravce. Při té myšlence se otřásl.

Julietta se k němu otočila. „Můžu z toho udělat senzační obchod, ale pořád bych ho radši měla na pravé straně, jak jsme o tom tuhle mluvili.“

Sawyer škubl rty. Zatraceně, ta má ale odvahu. Samozřejmě předpokládal, že se bude chovat, jako by spolu tu vášnivou noc neprožili, ale překvapilo ho, že jí to jde tak snadno. Vrhat na něj žhavé pohledy přes konferenční stůl nebo se začervenat, když se jejich oči náhodou setkaly, ji ani nenapadlo. Jednala s ním rezervovaně a věcně jako s obchodním partnerem, a to ho neskutečně vytáčelo.

„Ano, na tu debatu si vzpomínám, ale jasně jsem ti tehdy vysvětlil, proč to nejde, takže mě překvapuje, že to znovu vytahuješ.“

„Hm, vidíš, úplně mi to vypadlo z hlavy,“ odpověděla bezvýrazně. „Asi jsi nebyl moc přesvědčivý.“

Její drzost mu vzala dech. Wolfe na

něj vrhl udivený pohled, ale hned se vrátil ke svým poznámkám. Ta ženská ale má zvrácený smysl pro humor. Za tuhle uštěpačnost mu zaplatí. Jenom díky létům praxe se mu podařilo zachovat klid a potlačit rostoucí vzrušení. „Máš pravdu.“ Zabodl do ní oči. „Příště se budu víc snažit.“

Usmála se, což ho podráždilo ještě víc. „Prima. Cvičení dělá mistra,“ prohlásila vesele. „Teď bychom se mohli podívat do kuchyně. Chci se ujistit, že projekt odpovídá tomu, na čem jsme se dohodli.“

Rytmus jejích podpatků mu v uších zněl jako zpěv sirény a půvabně se houpající zadek ho přitahoval jako magnet. Uvědomil si, že Julietta

Conteová rozkvetla a začíná být pěkně nebezpečná.

Bůh mu pomáhej.

Dalších několik hodin chodili po budově, prohlíželi plány a skončili až pozdě odpoledne. Zatímco se Sawyer loučil se členy týmu, uvažoval, jestli Julietta pochopí a zdrží se, aby s ním mohla zůstat o samotě. Když zjistil, že si povídá s Wolfem, srdce mu poskočilo. Taky po něm tolik touží? Ten týden celibátu ho naprosto vyčerpal a jako nadržený výrostek se třásl netrpělivostí, až ji zase obejme. Rychle přehlédl místnost a začal přemítat, kde najde bezpečný kout, kde je nepřekvapí nějaký zedník.

Na Wolfeho tváři zaznamenal slabý

úsměv. Zvláštní. Když mluvil se ženami, jen zřídkakdy projevil nějaký zájem, ale Julietta ho jako zázrakem přiměla, aby se uvolnil. „Díky za vaše dnešní připomínky,“ řekla obvyklým rázným tónem. „Doufám, že si taky někdy vezmete volno.“

Wolfe pokrčil rameny. „Moc ho nepotřebuju. Práce mě baví.“

„To znám.“ Zaváhala a přešlápla.

„Chtěla bych vás pozvat v neděli na večeři. K mojí matce.“

Sawyer sebou překvapeně škubl a Wolfe vypadal, že padne do mdlob.

„Hm, díky, ale nemůžu, nemám čas,“ vykoktal ze sebe, když se trochu vzpamatoval.

„Co budete dělat?“

Zarazil se a sklonil hlavu. „Pracovat.“

Přimhouřila tmavohnědé oči a upřela je na Sawyera. „Šéf vás určitě na nedělní odpoledne pustí.“

„Pokud nepůjdu taky, ani mě to nenapadne.“

Popuzeně stiskla rty. „Pozvala jsem jen Wolfeho.“

Pokrčil rameny. „Buď oba, nebo žádný. Jestli se on bude cpát domácími těstovinami, já je chci taky.“ Ukázal na chlapce palcem. „Kromě toho dobré jídlo ani neumí ocenit. Živí se svinstvem.“

Wolfe svraštil čelo. „To není pravda. Kdybys občas nakoupil, místo abys každý večer jedl hotovky v kanceláři, třeba bych i uvařil.“

„Jo, stejně jako uklízíš, viď?“

„Hele, možná jsi pořádná hospodyňka, ale chutě moc vybrané nemáš. A trefu vůbec žádnou. Na podlaze kolem koše jsem tuhle viděl obaly od Big Maca.“

Julietta pohoršeně vydechla, Sawyer se na Wolfeho zamračil a zasyčel:

„A neměl jsi takhle vidiny?“

„Ty chodíš do McDonalda?“ vyhrkla.

„To je nechutné.“

Krucinál. Zakroutí tomu spratkovi krkem. „No jo, občas si koupím hamburger. Připomíná mi domov.“ Musel se přemáhat, aby se nedal nad její reakcí do smíchu.

„Tak proč nejdeš na opravdu kvalitní k Robertovi? Moc rád by ti ho udělal.“

Jak jí má, sakra, vysvětlit, že občas musí mít právě tu příšernou klasickou omáčku a přesolené maso? Vzpomněl si, jak hamburger jedl poprvé. Vlastně ho byla jen půlka a našel ho v odpadkovém koši. Nikdy v životě neochutnal nic tak dobrého, a kdykoli si od té doby nějaký koupil, připomněl si, jak daleko se dostal. Samozřejmě by se s tím nikomu nepochlubil. Ale proč by se teď měl stydět? Napřímil ramena. „To by nebylo totéž. Tak můžu přijít taky?“

„Ano.“

„Hm. Díky za pozvání.“

Zkřížila ruce na prsou a významně pohlédla na Wolfeho. „Takže vás v poledne budeme čekat. Nic s sebou nenoste.“

V chlapcových očích se objevila panika. „Já jsem… no… nemůžu. Už něco mám.“

Vůbec ji to neodradilo. „Zvu vás na rodinný oběd, Wolfe. Matka moc ráda pro hosty vaří a potěší ji to.“

Sawyerovi bylo chlapce líto. Jen zřídkakdy mluvil s někým jiným než s lidmi z práce a pokaždé, když ho chtěl Sawyer vzít na večeři nebo jen někam ven, rázně odmítl.

Teď zvedl hlavu a vystrčil bradu. „Se staršími dámami si nerozumím. Nelíbím se jim.“

Julietta se usmála, natáhla se a dotkla se jeho ruky. Kupodivu neucukl.

„Neznáte moji matku. Bude z vás nadšená. Žádám vás vlastně o laskavost.

Cítí se osamělá a vaše návštěva jí udělá obrovskou radost.“

Páni, ta by z jalové krávy vymámila tele. Kdo by mohl tak srdečné pozvání odmítnout? Sawyer pozoroval, jak se Wolfeho obrana pomaličku hroutí.

„Tak dobře.“

„Grazie.“

Wolfe zamířil ke dveřím. „Už musím jít. Zatím.“ Bez dalšího slova vyběhl ven.

Juliettě zmizel úsměv ze rtů a znovu se zatvářila jako ledová královna.

„Vidím, že lidi šikanuješ i mimo ložnici.“

Letmo pohlédl na zedníky okolo a usoudil, že nastal čas jí připomenout, kdo je šéf. „Ty máš nejmíň co mluvit.

Chudák Wolfe nevěděl, čí je. Teď pojď se mnou.“

Obrátil se a vyrazil k zadní místnosti. Všude se tam povaloval stavební materiál, ale už dřív si všiml, že v rohu stojí masivní dřevěný stůl, který mu dobře poslouží. Šla rychle za ním a přitom pokračovala v hovoru. „Samota mu škodí. Potřebuje se stýkat s lidmi.“

„Už v dětství se naučil, že jim nemůže věřit, a nějaký čas mu potrvá, než se z toho dostane. Dávej pozor na cestu.“

Přeskočila elektrický kabel a vyhnula se motorové pile. „Když posedí u pořádného jídla s někým, z koho nemusí mít strach, jenom mu to prospěje. Rozhodně víc, než když bude chodit k McDonaldovi.“

Sawyer sebou trhl, chytil ji za ruku a pomohl jí přes rám bez dveří. „No tak dobře, uznávám, že bych hamburgery jíst neměl. Kvůli tomu si oběd u tvojí matky nezasloužím?“

„Dohodli jsme se přece, že na ně chodit nebudeš.“

„Rozmyslel jsem si to. Zvlášť když Wolfe může. Tudy.“

V místnosti byla tma. Zamířil do rohu a zastavil se, až když se zády opřela o stůl, na němž ležely piliny a kousky dřeva. „Využívá svůj vzhled jako zbraň, aby si od něj každý zachovával odstup. Matka to okamžitě prokoukne a ani ji nenapadne ho odsoudit. To mu přece udělá radost, ne? Kde to jsme?“

„Nebo si vybaví obědy s vlastní

rodinou a bude mu ještě hůř. Snažím se na něj netlačit.“ Popadl hadr ležící opodál a stůl utřel. „Sedni si tu na chvíli.“

„Ale díky dobrým zkušenostem by mohl špatné vzpomínky vymazat a nechat minulost za sebou. Věř mi, já to znám. Proč sedím na stole, Sawyere?“

Cloumala jím nedočkavost. „Protože ti chci dát rozkoš.“

Díval se, jak se jí na obličeji střídá ohromení, strach a… chtíč.

Stoupl si jí mezi nohy a vyhrnul jí sukni nahoru. Nebránila se, ale zjevně si začala připravovat přednášku, proč by se neměli zrovna tady do žádných hrátek pouštět. Využil toho, roztáhl jí stehna a postrčil ji dozadu, takže ztratila

rovnováhu.

Chytila se ho za ramena. Zpozoroval, že jí na krku prudce tepá pulz, a do nosu ho udeřila její vůně. Kokos se špetkou vanilky a káva. Sklonil hlavu a zhluboka se nadechl.

Ostře sykla a pokusila se ho odstrčit.

„Zbláznil ses?“ zašeptala. „Jak můžeš něco takového vyslovit? Je tady spousta lidí. Tebe třeba milování na veřejnosti vzrušuje, ale mě tedy ne.“

Něco nesrozumitelně zamručel a kousl ji pod ucho. Zachvěla se. „Mě to taky nebere. Představa, že tě vidí nahou jiný muž, ve mně vzbuzuje chuť vymlátit z něj duši.“ Zaťala mu prsty do saka a nohy se jí začaly třást. Bože, jak rád z ní dělal lhářku. Vzrušovalo ji poslouchat

a riziko, že je někdo nachytá, ji rozpalovalo ještě víc. „Neměl jsem tě celý týden a denně jsi mě mučila.“

Slabě zasténala. „To není pravda. Vždyť jsem ti tu společnou noc ani jednou nepřipomněla.“

„Přesně tak.“ Vklouzl rukou pod sukni a přesunul ji po teplé kůži k okraji hedvábných kalhotek. Přejel ho prstem a zjistil, že už je mokrá. Frigidní? Je žhavější než peklo. „Oblékla ses takhle kvůli mně? Doufala jsi, že ztratím sebeovládání a udělám to, na co jsem u konferenčního stolu každý den myslel?“

„Samozřejmě že ne,“ odsekla pobouřeně a jemu ztvrdl penis ještě víc. Když palcem přejel přes tenkou látku,

zadrhl se jí dech. „Já… čekala jsem, že se o tom zmíníš. Nechci být jako ty bezmocné ženské, co se na muže pověsí a prosí o pozornost.“

Vědomí, že je vyšinutá stejně jako on, ho uklidnilo. Myslel si, že ji spíš získá, když jí dá čas a prostor. Teď si uvědomil, že ji měl hned druhý den popadnout do náruče a líbat tak dlouho, až ztratí hlavu. Udělal chybu, ale hned ji napraví.

„Miláčku, ty nikdy nebudeš bezmocná. Celý týden jsem umíral touhou tě obejmout, ale nechtěl jsem naléhat.“

Napjala se jako luk. „To bylo od tebe ohleduplné.“

„Ale už jsem s trpělivostí u konce.“ Vzal si její ústa, jak o tom snil. Zajel

do nich dlouze a hluboko jazykem, vdechoval jejich chuť a přitom jí dlaní třel rozkrok. Když mu nohama pevně obemkla boky a odevzdala se mu, přemohla ho žádost, která mu zamlžila mozek a nutila ho, aby si bral a bral a bral…

„Haló, šéfe!“

Ruka mu strnula, odtrhl ústa od jejích a rychle se snažil vzpamatovat. Julietta znehybněla, oči se jí rozšířily strachem a pootevřela rty naběhlé od líbání.

„Co je?“

„Dneska už to tady zabalíme.

Potřebujete ještě něco?“

Modlil se, aby jeho hlas nezněl roztřeseně. „Ne, nic. Uvidíme se zítra.“

Do místnosti dolehl tichý hovor

a zvuk, jako když někdo táhne cosi po podlaze. Sawyer pomalu vyndal ruku zpod sukně a pečlivě ji stáhl Juliettě na kolena. Potom jí odhrnul z tváře pramínky vlasů a něžně ji políbil na růžová ústa.

„Půjdeš se mnou do hotelu ještě jednou?“

„Ano.“

Zaplavila ho úleva. Nechtěl jí připomínat, že mu tu noc dluží. Její přiznání, že po něm touží, v něm vyvolalo hřejivý pocit, jako by dostal dárek. Pomohl jí slézt ze stolu, vzal ji za ruku a vyvedl ji ven. Než ji nechal odejít, sklonil hlavu a se rty těsně u jejího ucha zašeptal: „Možná se na mě nebudeš bezmocně věšet, ale prosit

budeš, to ti slibuju.“

Štípl ji do lalůčku, ušklíbl se a odešel. Nadávka, která se k němu ve večerním tichu donesla, byla hodně peprná a udělala mu velkou radost.

„Holčičko, co je to s tebou?“

Julietta přestala krájet rajčata a podívala se na matku, která podezřívavě vraštila čelo a pátravě si ji prohlížela. Panebože, je možné, že uhodla, co vyvádí? Julietta odložila nůž a upravila si svetr kolem krku. Snad nemá nikde stopy po kousnutí? Druhá noc se Sawyerem změnila její představy o tom, jak má normální milování vypadat. Posunul všechny hranice, které vymezila, a s potěšením jí ukázal, že se

v sobě hluboce mýlí. Poznala už nejenom sex ve sprše a pouta, ale i jiné erotické pomůcky. Když si vzpomněla, co všechno dokáže vibrátor, slastně se zachvěla. Brzy nestačí orgasmy počítat. Kdo by si to kdy pomyslel?

Polkla a znovu se soustředila na krájení. „Nic. Proč se ptáš?“

„Máš jasnější pleť. A broukala sis.“

Zaplavil ji strach. Nezpívala ani nebroukala, nebo snad ano? Musí si dávat pozor. „Hm, byla jsem na kosmetice. Dělali mi obličejovou masku a masáž. Cítím se líp.“

„Aha.“

Rajče se překutálelo přes prkénko, ale chytila ho. Opravdu milování ženu rozzáří? Dlouho už nikoho neměla, a tak

možná její tělo potřebuje čas, aby si zvyklo. To dává smysl. Honem musí změnit téma. „Nemluvilas teď někdy s Michaelem a Carinou?“

Matka se otočila zpátky ke sporáku, odkud se vznášela vůně česneku a cibule. „Jo, chtějí se sem podívat.“

„I s Maggie a Maxem?“

„Si. Přivezou děti a Alexa s Nickem možná přijedou s nimi.“

Julietta se zasmála. Matka vypadala tak šťastně a vzrušeně… snad to vyjde. Když si představila, že se uvidí se sourozenci a synovci, zaplavila ji čistá radost. Bude to jako za starých časů, vlastně ne, ještě lepší. „Ach, mami, to by bylo úžasné.“

V té chvíli se ozvalo zaklepání na

dveře. Matka si utřela ruce o zástěru a vybídla ji: „Nenech je čekat, Julietto. Jdi otevřít.“

Sawyer s Wolfem přinesli květiny. Jakmile se na ni Sawyer podíval, oči mu potemněly a ji stálo nezměrné úsilí, aby zachovala klid. Wolfe vypadal vyděšeně. Na sobě měl jasně modrou košili a koženou bundu, a když přešlápl, všimla si, že si koupil nové boty. Uvědomila si, že se pro tuto příležitost oblékl jinak než obvykle, a sevřelo se jí srdce dojetím. Pustila je dovnitř a odvedla je do teplé kuchyně.

„Mami, tohle je Sawyerův asistent Wolfe, který na tom projektu udělal obrovský kus práce.“

Paní Conteová hlučně políbila

Sawyera, pochválila květiny a pak přistoupila k Wolfemu, který se nervózně ošíval, protože očividně čekal, že uslyší nějaký mrazivý komentář. Pozorně si prohlédla náušnici v uchu a černé tetování, které vykukovalo zpod límečku košile, a srdečně se usmála. „Vítejte, Wolfe. Pokládám si za čest, že jste si ve svém nabitém programu našel čas, abyste staré ženské dělal společnost.“

Nevšímala si toho, jak nepřístupně se tváří, natáhla se a taky mu dala pusu. Pak se otočila a odešla zpátky ke sporáku.

„Doufám, že máte oba hlad.“

Wolfe překvapeně zamžikal, podíval se na Juliettu a nejistě se usmál. Potvrdilo se jí, co si myslela. Vzpurně se choval proto, že nechtěl dát najevo,

jak se ho reakce okolí dotýkají. Potřeboval jen někoho, kdo by ho popostrčil, aby vylezl z ulity a uvolnil se. Úsměv mu oplatila a ukázala ke stolu.

Paní Conteová na něj postavila velké dřevěné mísy s ravioli v omáčce, křupavý chléb a láhve červeného a bílého vína. Julietta hosty vybídla, aby si sedli, a pak se všichni pustili do jídla.

„Řekni mi víc o tom obchodě.“ Paní Conteová na chviličku odložila příbor a zadívala se na dceru. „Říkalas, že hotel Purity bude odebírat cukrovinky výhradně od La Dolce Famiglia. Kdy se bude otvírat?“

„Za šoust měsíců,“ odpověděla

Julietta.

Zavládlo ticho a všichni na ni upřeli zrak, jako by jí zničehonic narostly rohy. V tom okamžiku si uvědomila, co vypustila z úst, a strnula úlekem. Freud by z ní měl radost.

„Scusi?“ zeptala se paní Conteová, jako by ji šálil sluch.

Sawyer sevřel rty, ale v jantarových očích mu zablýskaly veselé ohníčky.

Julietta se naklonila a zvýšila hlas.

„Řekla jsem za šest měsíců, mami.“

„Aha. To tedy máte co dělat.“

„Ano, je to ambiciózní projekt.“ Sawyer se napil a palcem obkroužil hranu skleničky. „Ale za tu námahu stojí.“

Juliettě se sevřel žaludek. Sawyer měl

na tváři tentýž výraz, jako když se snažil přivést ji k orgasmu. Tím palcem jí laskal klitoris, bradavky a pusu. Rozrazilo ji horko, všechno ji začalo svědit a ve snaze si ulevit musela zkřížit nohy. „Sawyer vždycky dostane, co chce,“ prohlásila. „Jakmile si něco vezme do hlavy, nic ho nezastaví.“

„Takový byl tvůj tatínek.“ Na rtech paní Conteové se objevil náznak úsměvu. „Začínali jsme z ničeho, a přesto věřil, že budeme mít úspěch. Když se na něco zaměřil, žádná překážka ho nedokázala odradit.“

Julietta si vzdychla. „Nikdy nezapomenu, jak jsem tady sedávala, dívala se, jak maminka míchá těsto, a doufala, že mi dá ode všeho ochutnat.

Pořád byla zamoučená od hlavy až k patě, a když tatínek odcházel na nějaké jednání, vždycky si stěžoval, že má oblek zaprášený a obchodní partneři se mu smějí, protože vypadá jako mlynář.“

Sawyer se zazubil. „Pekl taky?“

Paní Conteová přikývla. „Pomáhali všichni. Děti se to brzy naučily, ale žádné to nezaujalo natolik, aby mě chtěly vystřídat. Venezii odjakživa zajímala jen móda a v kuchyni vyloženě trpěla. Michael to dělal jen z pocitu odpovědnosti, Carina tehdy byla ještě malá, a navíc si radši kreslila a malovala.“ Láskyplně se přes stůl zadívala na dceru. „Julietta měla velký talent, ale potatila se a obchodní stránka věci ji bavila mnohem víc než pečení.“

Julietta dojedla poslední kousek ravioli a utřela si ústa. „Když táta koupil budovu, ve které jsme pak měli kanceláře, začal mě brát do práce s sebou. S Michaelem se věčně hádal a říkával mi, že jsem jeho poslední naděje, protože snad budu mít rozum.“

„Začala jsi pracovat hned po vysoké?“ zeptal se Sawyer.

Zavrtěla hlavou. „Na tu jsem neměla čas. Do firmy jsem nastoupila rovnou po maturitě. Tehdy se začala rozšiřovat a tatínek potřeboval někoho, na koho by se mohl spolehnout.“

„Chtěla jste někdy dělat něco jiného?“

Julietta se prudce otočila. Wolfe se na ni díval tak zvědavě, že ji to překvapilo. Zamžikala a chvilku uvažovala. I kdyby

chtěla, nedostala šanci. Znala spoustu lidí, kteří si stěžovali a naříkali, že jim rodiče nalinkovali budoucnost. Jistě, taky někdy litovala, že nezažila bezstarostnější mládí s večírky na kolejích a vysedáváním v hospodě. Ještě před dvacítkou se starala hlavně o to, jak si poradit ve velkém světě byznysu. Učila se správně se oblékat a chovat se sebejistě, a místo aby chodila na rande, věnovala se účtům a statistikám prodeje. Tatínek jí věřil a nesměla ho zklamat. Michael s Venezií odmítli v La Dolce Famiglii pracovat, a to ho těžce ranilo. Vždycky věděla, že je musí zastoupit a vést si tak, aby na ni byl hrdý. Měla na vybranou? Ne. Ale nechtěla znevážit otcovu památku a fňukat. Výchova

a příležitost, které jí rodiče dali, byly vzácný dar – Sawyer ani Wolfe ho nedostali.

Kolem stolu zavládlo ticho a Julietta si uvědomila, že matka se Sawyerem také čekají na odpověď. V matčiných očích spatřila záblesk lítosti, ale možná to byla jen hra světla. Hrdě zvedla bradu. „Nikdy jsem nemohla udělat lepší rozhodnutí. Ničeho nelituju.“

Paní Conteová si odkašlala a vstala.

„Přinesu secondo corso.“

Wolfe se po ní otočil. „Cože? Bude toho víc?“

Radostně se zasmála. „Vy Američani! Pasta je jen první chod. Přijdou ještě tři.“

Julietta na Wolfeho mrkla a pomohla

jí sklidit ze stolu. S každou další mísou jídla se chlapec víc uvolnil a Sawyer si kvůli němu přestal dělat starosti. Zatímco si pochutnávali na pečeném jehněčí s mátou, na salátu s olejem a česnekem a smetanové polentě, paní Conteová vyprávěla o svém mládí a o dětech.

„Sawyere, možná zase uvidíte Maxima. Chystá se brzy přijet. Když si vzpomenu, jak do něj Carina s Juliettou byly zamilované!“

„Já jenom chvíli,“ namítla Julietta.

„Carině to vydrželo dodnes. Ostatně, jsou pro sebe stvoření.“

Sawyer se na ni upřeně zadíval. „To jsou mi věci,“ pronesl pomalu. „Vypadá to, že Max slavil u sester Conteových

úspěchy.“

Julietta hozenou rukavici pohotově zvedla. „Ty máš nejmíň co mluvit. Slyšela jsem, že ses Carině ve Vegas dvořil. Nesvedl jsi kvůli ní s Maxem souboj?“

Paní Conteová se zájmem zvedla oči od talíře. „Vlastně ano, Max mi před svatbou něco takového povídal. Prý se porvali.“

„Prohrál jsi?“ zeptala se Julietta. Když slabě pokrčil rameny, s předstíraným soucitem sykla. To, že kdysi chtěl její sestru a popral se kvůli ní, ji těžce zasáhlo, ale snažila se chovat se lhostejně, aby se neztrapnila. Teď, když už za sebou měli dvě noci, o další nemluvili. Možná že to skončilo.

Skutečný vztah mezi nimi přece nevznikl. Rozhodně ne takový, po jakém pravděpodobně toužil s Carinou.

„Smůla. Ale určitě sis brzy sehnal slušnou cenu útěchy.“

Sawyer klepl vidličkou o talíř, a když se na něj podívala, zjistila, že se tváří podrážděně a napjatě. Srdce se jí rozbušilo, ale předstírala klid, i když si okamžitě představila, jak přeleze stůl, skočí mu na klín a začne na něm divoce rajtovat.

Paní Conteová se zatvářila pohoršeně.

„Co to do tebe vjelo? Takhle se chováš k hostům?“

Julietta se ošila. Nikdy nepoznala člověka, který by ji rozčiloval víc než tenhle chlap. „Promiň,“ zamumlala

a krátce na Sawyera pohlédla.

„Nic se neděje,“ odpověděl tiše a zabodl do ní oči. „Ale rád bych ti něco vysvětlil. O cenu útěchy jsem nikdy nestál. Jasné?“

Skrytý význam jeho slov ji zároveň upokojil a vzrušil. Tváře jí polilo horko, a tak sklopila hlavu a soustředila se na jídlo. Možná ten rodinný oběd byl špatný nápad. Chtěla pomoct Wolfemu, ale její komplikovaný vztah k Sawyerovi vyvolával napětí, které musel cítit. A soudě podle toho, jak matka ostrým pohledem přeskakovala sem a tam, platilo o ní totéž.

Za chviličku šla paní Conteová udělat espreso, vytáhla ovoce, sýr a jablečný koláč a povídala si přitom se Sawyerem

a Wolfem, zatímco Julietta uklízela nádobí, rozdělovala zbylé jídlo do nádobek a ukládala ho do lednice.

Proč je tak nervózní? Chce se Sawyerem navázat milostný vztah? Připadalo jí to nemožné, ale neustále po něm toužila. Nikdy si nemyslela, že bude stát o čistě sexuální poměr, jenže na druhé straně nikdy neměla milence, který by jí dokázal dát rozkoš. A i kdyby se spokojila s avantýrou bez lásky, Sawyer jí jasně sdělil, že o dlouhodobé závazky nemá zájem. Bude pravděpodobně nejlepší, když tu záležitost skončí teď, než se do toho moc zaplete. Při představě, že by na něm začala viset a žadonit o pozornost, se jí dělalo nevolno. Nic horšího by ji nemohlo

potkat. Kromě toho si byla jistá, že jí zkušenost s ním vystačí na hodně dlouhou dobu, možná na léta.

Nalila kávu, postavila šálky na stůl a vzala si šťavnatý fík. „Měli bychom brzy vyrazit domů, mami. Čeká nás perný týden.“

„Samozřejmě. Můžu s vámi na chvíli mluvit, Wolfe?“

„Jistě,“ odpověděl překvapeně.

„O samotě. Mohli byste počkat v obýváku, Julietto? Sawyere?“

Juliettu to udivilo, ale matce věřila, a jestli měla Wolfemu co říct, určitě to bylo důležité. Přikývla. „Jasně.“

„Grazie.“

Zavedla Sawyera do obývacího pokoje, kde v krbu vesele praskal oheň.

Na podlaze z borového dřeva ležel ručně tkaný barevný koberec, který hezky ladil s hnědou pohovkou, dvojkřeslem a sedačkou. Na oknech visely krajkové záclony a na konferenčním stolku ležela přadena vlny. Matka ráda pletla a nikdy nenechala ruce zahálet. Julietta se objala rukama kolem hrudi a začala neklidně přecházet sem a tam. „Nedělej si starosti. Vím naprosto bezpečně, že mu maminka neřekne nic, co by ho mohlo rozhodit,“ poznamenala.

„O něj si starosti nedělám.“ Zezadu cítila teplo jeho těla i nádhernou kořennou vůni a začala chodit rychleji, aby na to zapomněla. „Mnohem víc mě znepokojuje, co ti táhne hlavou.“

Přerovnala ozdobné předměty

a fotografie na starožitném prádelníku, aby stály všechny hezky v řadě. „O tom se teď nemusíme bavit.“

„To bych neřekl. Když vezmeme v potaz, že před necelými dvanácti hodinami jsem byl v tobě, asi bych měl vědět, na co myslíš, ne?“

Zastavila se a prudce se k němu otočila. Pohyboval se tiše jako dravec a ona měla najednou pocit, že se jí v příštím okamžiku podlomí nohy. Co by za to teď dala, kdyby byla frigidní!

Místo toho byla naopak neustále roztoužená a o povzneseném klidu ledové královny si mohla nechat jenom zdát. Příšerně ji to rozčilovalo, a tak se pokusila hormony ignorovat a zasyčela:

„Tohle si laskavě odpusť. Jsme v domě

mé matky.“

„Která nás teď nemůže slyšet. V duchu rozebíráš, co se mezi námi děje, viď?“

Podráždilo ji, že ji má přečtenou. A proč pořád vypadá tak sexy? Úzké černé kalhoty ukazovaly všechny jeho přednosti a tmavošedé tričko zdůrazňovalo zlatou záři v očích. Vlasy měl rozcuchané, jako by právě vylezl z postele, a voněl po šamponu. Umíněně zaťala pěsti. Měla chuť přitáhnout si ho blíž, nabídnout mu rty a tou vůní se opájet, ale potřebovala si s ním rozumně promluvit, proč s ním už nebude spát.

„Myslím, že bychom se neměli stýkat.“

„Na to zapomeň.“

Zůstala na něj překvapeně koukat.

„Právě jsem ti řekla, že ta… věc musí

skončit.“

Stiskl rty. „Ale já nechci.“

Zachvátila ji bezmoc. Proč prostě nemůže klidně odejít jako většina mužů, které odmítla? „No, to máš smůlu. Ústní dohodu jsme splnili. Vyhrál jsi. Potřebujeme se soustředit na Purity a připravit se na otevření. Jistě se shodneme, že to byla báječná zkušenost, takže si můžeme podat ruku a hodit to za hlavu.“

Zaklonil hlavu a srdečně se rozesmál. Julietta se zamračila. „Ty jsi dobrá. Báječná zkušenost? Potřeseme si pravicí?“ Skočil k ní tak rychle, že neměla čas couvnout, škubnutím ji k sobě přitáhl a zmocnil se jejích úst. Roztřásly se jí nohy, ztvrdly jí bradavky

a pod přírazy jeho jazyka bezmocně zasténala. Když se od ní odtrhl, ztěžka oddechoval. „Za koho mě máš? Za nějakého pohůnka? Opravdu si myslíš, že mě můžeš takhle odbýt?“ Tvář měl zrůzněnou žádostí a Julietta na něj zůstala užasle zírat. „Říkám ne. Nebudu ti třást rukou, když bych ti radši vrazil prsty mezi nohy a pomiloval se s tebou. Nebudu se slušně usmívat, když tě chci líbat do bezvědomí a přinutit tě, abys přiznala, kdo jsi a co v tobě je.“

Strčila do něj, ale ani se nehnul. „Vím přesně, kdo jsem,“ zašeptala zuřivě.

„Dospělá ženská, která dělá racionální rozhodnutí. Za to, abychom riskovali tenhle projekt a moje duševní zdraví, pár orgasmů nestojí.“

„To jsou kecy,“ ušklíbl se. „Podle pravidel hrát nebudu a pokoj ti nedám. Jestli chceš spávat sama, je to tvoje věc, ale já ti budu každý den připomínat, co všechno ti můžu dát. Nenechám něčeho jenom proto, že mě to vyvádí z klidu, brouku.“

„Nepovídej! Co mi tedy chceš ještě dát?“ Stoupla si na špičky a pohlédla mu do očí. „Až skončíš s vibrátory, pouty a páskami přes oči, co ti zbyde na rozdávání? Sdělil jsi mi, že na dlouhodobé vztahy nejsi dělaný. Tak mi tady nevykládej hovadiny. Brouku.“

Pustil ji a ohromeně o krok ustoupil. Julietta si přitiskla klouby prstů na rty. Provokuje ho, aby se k ní připoutal a začal s ní chodit? To opravdu chce?

Neměla čas o tom uvažovat, protože napjaté ticho přerušily kroky.

Ve dveřích stála paní Conteová s Wolfem. „My už jsme skončili.“

Julietta se rychle vzpamatovala a vykouzlila na tváři veselý úsměv.

„Výborně. Hned můžeme vyrazit, jen si vezmu kabát a kabelku.“ Když si brali věci a loučili se, Sawyer se choval, jako kdyby se mezi nimi nic nestalo. Julietta matku pevně objala, protože měla pocit, že z jejích silných rukou a konejšivé vůně domova nabere sílu.

„Dávej na sebe pozor, holčičko.“ Paní Conteová uhodla, že dceru něco trápí, a tak ji pohladila po tváři a přejela ji pátravým pohledem.

„Mám tě ráda, mami.“

Wolfe se před paní Conteovou zastavil se zvláštním výrazem ve tváři, trochu zaváhal a pak ji krátce objal. Vzápětí nemotorně couvl a důstojně prohlásil: „Děkuju, že jste mě pozvala, paní Conteová. Děkuju vám za všechno.“ Juliettu přemohlo dojetí a musela se kousnout do rtu, aby jí nevyhrkly slzy. Matka se usmála a pohladila chlapce po tváři. „Není zač. Doufám, že teď se

Sawyerem přijdete každou neděli.“

Wolfe přikývl. Julietta vyklopýtala ze dveří, a než nastartovala auto, rychle oběma mužům zamávala. Pak chytila volant, představila si svou motorku, a jako by ji honili všichni čerti, prudce sešlápla plyn.

Tím, co se přihodilo, se odmítla

zabývat. Zítra se probudí silnější a připravená čelit všemu, co den přinese. Naladila si místní rozhlasovou stanici, zesílila zvuk a zamířila domů.

Sawyer seděl ve tmě a snažil se pochopit, co se vlastně stalo.

Celou cestu domů mlčel a Wolfe, kterému očividně taky nebylo do řeči, se zamyšleně díval z okénka. Ten večer se něco změnilo a Sawyer nevěděl, co si s tím počne.

V okamžiku, kdy se ho Julietta pokusila odstrčit, měl pocit, že zešílí. Její chlad ho vyprovokoval, aby jí dokázal, že se navzájem potřebují, a vyvolal v něm tak prudkou paniku, jakou v životě nezažil. Věděl jen, že není

ochoten se jí vzdát. Ještě ne.

Usoudil, že dostala strach, a chtěl ji z něj vyvést, ale šel na to moc zhurta a vůbec si nepomohl. A pak zaútočila. Chce snad, aby navázali trvalejší vztah? Nejde už jen o sex, ale o hlubší city?

Neměl žádnou zkušenost, o kterou by se mohl opřít. Nikdy netoužil po ničem víc než po fyzickém uspokojení a každou ženu chtěl jen na pár nocí. Jenže s Juliettou to bylo jiné.

Zíral na obraz na stěně, který zachycoval dvojici v posteli. Žena měla roztažené nohy, ale mužova nahá záda bránila divákovi vidět ji celou. Dvojice se topila ve stínu a světlo dopadalo jen na určité části jejího těla, na křivku boku, trčící bradavku a rameno, na němž

ležely tmavé vlasy. Při pohledu na smyslnou tvář, kterou zdvihala k milenci a na které se zračil jen chtíč nezatížený hlubším citem, se Sawyer uklidnil. Erotické umění se mu vždycky líbilo. Když se díval na dobrý obraz, na chvíli ho ovládly pocity, které ho hladily po duši jako balzám a které ve skutečném životě prožíval jen zřídkakdy.

Vzpomněl si, jak hezky mu bylo, když se díval na Juliettu u stolu s matkou. On jedl obvykle v restauracích, bistrech nebo u sebe v kanceláři úplně sám. Společné jídlo vytvářelo mezi lidmi důvěrné pouto, které ho fascinovalo.

Ale vztah s Juliettou by samozřejmě nikdy nemohl fungovat.

Vybavil si večer, kdy poprvé potkal

paní Conteovou. Bože, byl tak mladý a nezkušený, zlobil se na celý svět a hnala ho obrovská ctižádost, kterou jen s potížemi dokázal krotit. Hrozně stál o místo v newyorském hotelu Plaza, a když se mu podařilo ho získat, rychle přišel na to, že jeho šéf Robin je největší mizera na světě. Připomínal mu pěstouna

– byl stejně sprostý a zlý, ale chodil ve značkovém oblečení a měl hromadu peněz, které ho chránily. Sawyera nesnášel od první chvíle a dělal mu ze života peklo. Obviňoval ho ze všeho, co se nepovedlo, a připisoval si zásluhy za to, co naopak dopadlo dobře. Když se však Sawyer dozvěděl, že s ním má jet na jednání do Milána, byl štěstím bez sebe. To, že dostane pas, naučí se trochu

italsky a poletí v letadle, ho naplňovalo pýchou. Maloval si, že už nebude nula, ale otevřou se mu úžasné vyhlídky. Jenže dlouho se neradoval.

Na klienta udělal dojem, ale dopustil se velké chyby – v naději, že s ním bude v budoucnu spolupracovat, mu dal navštívenku. Pomyšlení, že ho podřízený zastínil, Robina rozlítilo a v baru, kam zašli na skleničku, se do něj pustil. Když ho zasypal nadávkami, Sawyer už to nevydržel a začal se vehementně bránit. Okamžitě dostal výpověď.

Při té vzpomínce pevně zavřel oči, protože ho ještě nepřestala mučit. Třásl se tehdy strachem, že skončil v Itálii bez práce a musí začínat znovu. Pálilo ho ponížení, že se na něj všichni v baru

dívají, potřásají hlavou a litují ho.

Robin stál u baru a házel do sebe jednu sklenici za druhou. Pak Sawyer uviděl, že se vnucuje jakési nádherně oblečené ženě, a v hlavě se mu zrodil plán. Poznal, že to je prostitutka, a když na ni Robin dotíral čím dál neodbytněji, přesně věděl, co udělá.

Odešel z baru a koupil videokameru. Dohodnout se s tou šlapkou byla hračka. Chtěl s ní Robina nafilmovat a pak ho vydírat. Sledoval, jak si žena bere klíč od pokoje a potácejícího se Robina si odvádí. Cestou na Sawyera kývla a zvedla ruku.

Za pět minut.

Vstal, vrátil se k baru, objednal si pivo a čekal. Za okamžik uslyšel hlas.

„Pravděpodobně si to zaslouží.“

Obrátil hlavu. Žena vedle něj měla krásné šedivé vlasy stočené do uzlu, půvabnou tvář s vráskami od smíchu i starostí a laskavé hnědé oči.

„Scusi?“

Usmála se a objednala si skleničku chardonnay. „Jsem tu s přítelkyní na obědě a tu scénu jsem viděla. Je to váš šéf, že?“

Sawyer zabubnoval prsty o dřevěný pult a podíval se na hodinky. Ještě čtyři minuty. „Už ne. Vyrazil mě.“

Povzdechla si. „Spousta lidí své moci nad druhými zneužívá. V jakém oboru děláte?“

„Hotely. Měli jsme jednání s klientem a já jsem byl trochu moc

úspěšný.“ Z nenávisti a hořkosti se mu udělalo špatně a pivo odsunul.

„Nechápu, proč jsem si myslel, že se zachová jinak,“ zamumlal pro sebe.

„Byl jsem hloupý, že jsem hrál podle pravidel.“

„Ne. Chtělo to odvahu. Víra v dobro je to jediné, co člověka dělá člověkem.“

Mlčky si ji změřil. Voněla cukrem a vanilkou. O co jí jde? Sklouzl rukou k tašce, ve které měl kameru, pevně ji sevřel a znovu se napil. Tři minuty.

„Kdepak. Já žiju v reálném světě. Člověk se musí bránit všemi dostupnými prostředky. Přežijí jenom ti nejsilnější.“

Zničehonic ho chytila za zápěstí. Chtěl ucuknout – nemohl vystát, když se

ho někdo znenadání dotkl – ale měla teplou dlaň a pevný pohled. Hnědýma očima jako by mu pronikala až na dno duše a Sawyer vycítil, že vidí všechno, co se v něm sváří, všechnu tu zlobu a vztek, které mu nedají pokoj.

„V životě nejde jen o přežití, nemyslíte? Jde o to správně si vybrat. Já vím, že je to těžké. Ale existuje něco většího než my, říká se tomu karma. Každý dobrý čin se vrátí do kosmu a každý špatný vyvolá odvetu. Možná ne tady na zemi, ale později.“

Sawyer se zachvěl, ale okamžitě se vzpamatoval a posměšně procedil:

„Milá paní, to je naprostý nesmysl. Žádné později není a štěstí tady člověk dosáhne jen tehdy, má-li peníze, moc

a možnost vzít si, co chce.“

Smutně se usmála a ten úsměv ho zasáhl natolik, že se mu zadrhl dech. „Pletete se. Vím, co chcete udělat, a nemám vám to za zlé. Oko za oko, tak to stojí v Bibli, že? Ale procitnete prázdnější a budete v sobě živit ještě víc nenávisti, aby vás naplnila.“ Znovu mu stiskla zápěstí a jemu se prudce zrychlil tep. „Chci po vás, abyste si dneska vybral jinak. Nechte toho člověka plavat a život se vám možná změní.“

Dostal strach. „Kdo jste? Neznáte mě ani jeho. Nic nevíte.“

„Vím, že jste lepší, než si myslíte.“ Pustila mu ruku, vytáhla z kabelky peníze a postrčila je přes bar k němu.

Vedle nich položila firemní vizitku.

„Chtěla bych vám pomoct. Znám ředitele jednoho velkého hotelu a myslím, že byste se tam dobře uplatnil. Ale musíte se rozhodnout, jestli se chcete pomstít, nebo obrátit čistý list.“

Při pohledu na vizitku, na které stál název La Dolce Famiglia a pod ním náčrtek dortu, se ušklíbl. Nějaké ubohé cukrářství! Potlačil neveselý smích. Chystal se natočit porno se šlapkou a vydírat šéfa. Žil ve špíně, protože nic jiného neznal. Dobře věděl, že zachová-li se čestně, těžce na to doplatí. Minulost to nade vši pochybnost potvrzovala.

Naděje je smrtonosná.

Mrkl na vizitku. „Jistě, paní Conteová.“ Zastrčil vizitku do saka, aby se té ženské zbavil. „Díky za nabídku.“

Na chviličku zavřela oči, jako kdyby byl její syn a zklamal ji. Když je otevřela, zářily jasně, průzračné a ostré jako hrana rozbité láhve.

„Nevěříte mi a já to chápu. Ale Pán nám dává denně na vybranou a každá drobná volba tvoří stavbu našeho života. To nezaručuje, že se nám nemůže stát nic zlého.“ Náhle jako by ji zahalil oblak smutku. „Jediné rozhodnutí vám může změnit život. Jeden dobrý skutek vyváží horu špatných. Máte před sebou těžkou volbu.“

Zvedla sklenici vína a pokývla hlavou tak půvabně, že si připadal jako v krásném snu. „Děkuji, že jste mě vyslechl.“

Vzápětí zmizela, jako by ji zaklel nějaký čaroděj z Harryho Pottera. Sawyer se podíval na hodinky a pustil to podivné setkání z hlavy.

Nastal čas odvety.

Dopil pivo, zaplatil a vyjel výtahem do jedenáctého patra. Kódovaná karta do pokoje 1 7 ho pálila v ruce. Rozhlédl se po chodbě a ujistil se, že se nikde nevyskytuje žádná uklízečka ani hotelový host. Zvedl kameru a zkontroloval ji, aby se ubezpečil, že natočí film svého života. Konečně. Poprvé se pomstí a bude to ještě sladší,

než když zmlátil kluky, kteří ho přepadli v uličce před barabiznou, kde bydlel, nebo když kradl peněženky bohatým náfukům, kteří utráceli obrovské sumy za značkové oblečení a luxusní dámičky.

Strčil kartu do dveří a čekal, až v zámku cvakne.

Světélko zablikalo, ale Sawyer zůstal stát. Před očima najednou uviděl Dannyho, malého chlapce, který k němu vzhlížel a věřil, že je tak silný, aby ho ochránil. To, že selhal, ho dosud nepřestalo pronásledovat. Ruce se mu roztřásly a začal se dusit odporem.

Tohle by byl jeho život. Bez pravidel, bez omezení, jen nekonečná spirála prázdnoty. Zmocnila se ho úzkost, začal

se chvět jako v horečce a najednou nemohl popadnout dech.

Za dveřmi uslyšel smích a nějakou nadávku. Potom zvuky, jako když někdo někoho bije, a slabé sténání. Věděl, že když otevře, uvidí scénu jako z pornofilmu. Jestli vejde a udělá, co si předsevzal, Robina z hotelu Plaza vyhodí, on dostane zpátky práci a v klidu na toho hajzla zapomene.

Minulost se prolnula s přítomností i budoucností. Vzpomněl si na slova té staré ženy a náhle před sebou uviděl světlo.

Měl dvě možnosti. Pokud zvolí první, získá přesně to, co původně chtěl. Vybere-li si druhou, bude třeba trpce litovat.

„Ano, kotě, to je nádhera!“ uslyšel z pokoje.

Couvl od dveří a zalapal po dechu. Jako opilý se dopotácel ke schodům, pustil se dolů a běžel stále rychleji, aby si to nerozmyslel. Vyřítil se do vestibulu, vypadl ven a nadechl se čistého vzduchu. Potom se vmísil do davu lidí, kteří pospíchali za prací, zábavou, rodinou, zkrátka žili naplno.

Nevěděl, jak dlouho šel ani jak velkou vzdálenost urazil. Nakonec vyndal navštívenku a podíval se na adresu. Vzal si taxi, pak jel pozemní lanovkou do Bergama a nakonec dorazil do toho domu. Když klepal na dveře, třásla se mu ruka.

Dveře se rozletěly a před ním stála

žena z baru.

„Poslechl jsem vás,“ vyrazil ze sebe a vzlykl. „Neudělal jsem to.“

„Jsem na vás moc hrdá.“ Ženin hlas zněl laskavě a sliboval bezpečí, které podle Sawyerových zkušeností neexistovalo. „Jak se jmenujete?“

„Sawyer Wells.“

„Pojďte dál, promluvíme si. Všechno bude v pořádku, uvidíte.“

Vstoupil dovnitř a od té chvíle se mu život od základu změnil.

Vzpomínka zeslábla a zmizela jako obláček kouře. Zrazuje ženu, kterou má rád. Jestli k němu Julietta chová hlubší city, zničí ji a paní Conteové těžce ublíží. Julietta má charakter, je silná, cílevědomá a miluje svou rodinu.

V hloubi duše věděl, že pro ni nikdy nebude dost dobrý, a čím déle spolu zůstanou, tím hůř to dopadne. Bude lepší, když ji nechá, aby si od něj udržovala odstup. Zaslouží si muže, který nemá jizvy na duši a dá jí to, na co má nárok: manželství, děti, celé srdce. K čemu by jí byl chlap, který kromě dobrých úmyslů a vášnivého milování nemá co nabídnout?

Musí to skončit. Vrátí se k pracovnímu vztahu a jemu budou muset stačit jen vzpomínky.

Žaludek ho pálil, jako by vypil kyselinu.

„Co tady děláš?“

Sawyer prudce otočil hlavu. Ve dveřích stál Wolfe v tričku s dlouhými

rukávy a ve spodkách. Vlasy mu bláznivě trčely na všechny strany. „Nic,“ odpověděl Sawyer. Hlas měl prázdný a bez citu. „Jdi zas do postele.“ Napůl otočil hlavu, ale vzápětí si všiml výrazu v chlapcových očích.

Vypadal, jako by ho něco pronásledovalo.

Ach ano. Příšery vždycky přicházely v noci, kdy byl člověk nejvíc bezmocný a zoufale potřeboval klid a mír. Sawyer kývl k místu na pohovce vedle sebe.

„Vlastně bys mi mohl udělat laskavost a na chvíli si tu sednout. Mám hroznou náladu a nechci být sám.“

Chlapec vešel, sedl si a odstrčil polštář s modrými proužky. Sawyer zaznamenal, že mu na čele stojí pot

a tričko má celé zmačkané, jak se v posteli převaloval.

„Co se děje?“ zeptal se nakonec Wolfe. „Myslel jsem, že budeš spokojeně spát.“

„Já taky.“ Na chviličku se odmlčel. Obvykle si do soukromí nikoho nepouštěl, ale chlapcova přítomnost ho těšila. „Vzbudila mě noční můra. Máš je taky?“

Wolfe poposedl. „Jo.“ Odmlčel se.

„O čem se ti zdálo?“

Sawyer se na něj díval a najednou si uvědomil, že je podobný Dannymu. Mladý, silný, hubatý a chytrý jako ďas. Ale ty bosé nohy a bláznivé vlasy… zdál se tak zatraceně zranitelný. Tak lehce by ho mohl zklamat. Odkašlal si. „Jak mě

mlátili a měl jsem co dělat, abych vydržel. A tobě?“

Wolfeho modré oči dostaly prázdný výraz. „Totéž.“

Sawyer se rozhodl změnit téma,

protože ho nechtěl trápit vyvoláváním vzpomínek, s nimiž se ještě nevyrovnal.

„Zítra brzy ráno musím do Purity. Mohl bys prosím tě zkontrolovat soupis inventáře, abych věděl, co všechno musím objednat?“

„Jistě.“

„Oběd stál za to, co?“

„Chutnaly mi těstoviny. Byly mnohem lepší než to, co servírují v těch luxusních restauracích, do kterých chodíš.“

„Jo, paní Conteová si na jídle zakládá. Jak proběhl váš rozhovor?“

Wolfe sklonil hlavu. „Byla na mě moc milá.“

„Když jsem byl jen o trochu starší než ty, zachránila mě. Je to hodná ženská.“

„Jo.“

„Celá ta rodina je úžasná. A dal sis dezerty? Jen se rozplývají na jazyku.“

„Nechá to člověk někdy za sebou?“ Otázka zazněla jako prásknutí kanonu.

Sawyer rychle skryl překvapení a upřeně se na chlapce zahleděl. Měl sevřené rty, bradu držel vzhůru a v očích se mu chvěla zoufalá naděje. Chtěl slyšet, že na minulost zapomene a pak už bude navždycky šťastný.

Sawyer mu dokonale rozuměl. Sevřelo se mu srdce a zachvátila ho bytostná touha zbavit chlapce bolesti.

Bože, kdyby mu tak mohl zalhat! Ale věděl, že mu musí říct pravdu.

„Ne.“ Při pohledu na Wolfeho ztrhanou tvář se mu v krku udělal knedlík. „Ale zlepšuje se to, věř mi. Noční můry a zlé vzpomínky tě nebudou mučit každou noc a bude ti líp. Práce pomáhá a psychoterapie taky.“

Wolfe se ušklíbl. „Už jsem ji zkusil.

Ne, děkuju.“

„Jde o to najít správného psychiatra. Někteří nejsou špatní. Taky jsem jim utekl, ale můžeme se porozhlédnout a třeba najdeme nějakého machra.“

Wolfe přikývl. „Dobře. Aspoň mi nelžeš.“

Sawyer uviděl před očima bratra, jak leží mrtvý v uličce jako pytel odpadků,

a namáhavě se nadechl. „Vždycky ti říkám pravdu. A vynasnažím se ti pomoct. Každý den. Vím, že nejsem zrovna dobrá vrba, ale můžeš se mnou mluvit, o čem chceš.“

Wolfe roztřeseně přikývl a trochu se uvolnil. „Díky.“

Sawyer se rychle rozhodl. Stejně je to jedno. Dneska v noci se už nevyspí. Vstal a gestem ruky chlapce vybídl.

„Jdeme.“

„Kam?“

„Do posilovny. To je můj způsob terapie. Vrátíme se sem až v pět. Co tomu říkáš?“

„Souhlas.“

Sawyer šel do svého pokoje, aby se převlékl. Dá si pár koleček

u boxovacího pytle, trochu se protáhne na žíněnce a pak se s Wolfem poměří, kdo víc vzepře. Těšil se, že ho na pár hodin čeká požehnaná prázdnota v duši a společnost chlapce, kterého začínal mít moc rád. Vzal si tašku a vyrazil.

KAPITOLA JEDENÁCT

Julietta upírala pohled na obraz na stěně a divila se, proč visí šikmo. Byl tak vysoko, že do něj nikdo strčit nemohl. Poslala jí ho Carina a pokaždé, když zvedla oči od stolu, ten obraz ji uklidnil a dodal jí jistotu. Dala si ho raději do kanceláře než domů, protože tady trávila většinu času.

Obraz zachycoval otce v čele kuchyňského stolu, na němž stály talíře s jídlem, košíčky s chlebem a láhve vína. Tváře ostatních členů rodiny se topily ve stínu, ale bylo jasné, že je otec pozoruje. Ruce měl sepjaté před sebou,

šedé vlasy pečlivě sčesané z čela a v obličeji, kterému vévodil dlouhý nos, měl spoustu vrásek. Tmavé oči byly plné lásky.

Julietta s ním měla zvláštní vztah. Otec se v ní pochopitelně viděl, ale spojovalo je i něco hlubšího – vědomí, že La Dolce Famiglia a krev, pot a slzy s ní spojené tvoří páteř rodiny. Za to, že se neúnavně snažil naplnit matčin sen, k němu chovala obrovskou úctu a snažila se pracovat co nejlépe. Pro něj i pro sebe, pro rodiče i sourozence.

Když před sebou měla nějaké rozhodnutí týkající se firmy nebo když po pracovní době zaměstnanci odešli a zůstala sama, ráda se na ten obraz dívala. Carina zřejmě věděla, že

potřebuje někoho, kdo nad ní bude láskyplně bdít.

Teď ji napadlo, jestli Sawyer vůbec někdy takového člověka měl.

Minulou noc nezamhouřila oka a neustále si jako zamilovaná puberťačka v duchu přehrávala poslední rozhovor. Připomínala si, že neztratil sebeovládání ani se nenechal jejími chladnými slovy vyvést z míry a snažil se zjistit, co za nimi vězí. Hlava jí říkala, aby se držela zpátky, ale tělo a srdce od něj chtěly víc.

Zatímco se převalovala a čekala na svítání, dospěla ke zvláštnímu zjištění. V práci mnohokrát riskovala, ale v osobním životě k tomu nikdy nenašla odvahu. Kolikrát jen ze vztahu utekla,

když začala tušit, že ohrozí její klid? Teď měli všichni sourozenci stálého partnera a zakládali rodinu, zatímco ona byla sama.

Zabubnovala nehty na stole a zahleděla se na otce. Byl by na ni pyšný, nebo by nad její zbabělostí potřásal lítostivě hlavou? Avantýru bez budoucnosti by jí určitě neschválil, ale věděla, že ji ukončit nemůže. Sawyer jí nedal žádné záruky, byl k ní však poctivý. Pro jednou by mohla hodit opatrnost za hlavu a užívat si vášnivý poměr, který by mohl vést k něčemu víc, ne? Nastal čas, aby dala šanci člověku, díky němuž poznala pocity, které si dřív ani nedovedla představit. Až ho příště uvidí, poví mu to.

Se spokojeným úsměvem vstala od stolu a skopla z nohou střevíce. Kdyby se musela ještě chvíli dívat na ten obrázek visící nakřivo, dostala by hysterický záchvat. Přitáhla si židli, vylezla na ni a natáhla ruku, ale dosáhla jen na hranu pozlaceného rámu. Usoudila, že je židle dost těžká a nepřevrátí se, ani když si stoupne na opěradlo. Vytáhla si sukni, opřela jednu ruku o zeď kvůli rovnováze, vylezla nahoru a rám chytila. Pár centimetrů a bude viset jaksepatří. Ještě kousek a –

„Co to vyvádíš?“

Když se v místnosti rozlehl známý hlas, polekala se, zavrávorala a pozadu se skácela do nicoty.

V pádu ji zachytily silné ruce, narazila

do tvrdého svalnatého hrudníku, a tak jí bezděčný výkřik odumřel na rtech. Sawyer se zapotácel a o dva kroky couvl, ale potom se narovnal. Zvedla oči a potlačila nutkání ho políbit. Mio Dio, byl tak krásný! Obličej přímo z nebe a rty požehnané ďáblem.

„Máš rozum?“ Svraštil obočí a zlatýma očima si ji zlostně změřil.

„Nemůžeš požádat o pomoc a musíš všechno dělat sama? Radši si zlomíš nohu, než bys řekla nějakému zaměstnanci, ať ten pitomý obraz narovná?“

Slova díků jí uvízla v hrdle. Vyprostila se mu z náručí, napřímila ramena, obula se a vrhla na něj zamračený pohled. „Proč? Muž by to

zvládl líp, i kdyby byl stejně vysoký jako já? Jestli to nevíš, jsem vyšší než většina chlapů v tomhle podniku. Ale penis nemám, to je pravda, takže jsem úplně neschopná.“

„Proboha, nemyslel jsem zrovna muže! Co kdyby ti třeba sekretářka podržela nohy, abys měla větší stabilitu? Musíš pořád dávat najevo, že jsi soběstačná a nikoho nepotřebuješ?“

„Jenom jsem narovnávala obraz, Sawyere,“ odpověděla s ledovým klidem. „Nesnažila jsem se dokázat rovnost pohlaví. Možná by ses měl zeptat sám sebe, proč tě rozčiluje, že mě nemůžeš mít neustále pod kontrolou.“

Zachmuřeně se ušklíbl a projel si prsty vlasy. Rázem vypadal, jako by

právě vylezl z postele, a Juliettě zatrnulo v podbřišku. „Máš vždycky na všechno moudrou odpověď?“

„Vždycky mám odpověď, tečka. Proč jsi tak nerudný?“

„Dneska jsem toho moc nenaspal,“ zamumlal polohlasem.

Když si ho pozorněji prohlédla a uviděla, že má kruhy pod očima a kolem úst unavený výraz, zlost ji přešla a přistoupila k němu o krok blíž.

„Mi dispiace, můžu ti nějak pomoct?“

Natáhla se, aby mu položila dlaň na paži, ale rychle couvl. Překvapeně na něj zůstala koukat, a když zjistila, že se jí odmítá podívat do očí a tváří se vyděšeně, zamrazilo ji. Zřejmě nechtěl, aby se ho dotkla. Což znamenalo –

„Přemýšlel jsem o tom, co jsi včera večer řekla.“ Vypadalo to, že ze sebe musí slova dolovat, ale přinutila se klidně stát a poslouchat. „Došel jsem k názoru, žes měla pravdu.“

Nechtěla, aby si myslel, že mu ve svém životě připisuje nějaký význam, a tak se usmála. „To mám radost. Bála jsem se, že bychom spolu nemohli pracovat, a tenhle projekt je důležitější než – jak se to říká v Americe? – rozdávat si to v posteli?“

Zabodl do ní pátravý pohled a poznal, že lže, ale předstíral, že jí věří, a přikývl. „Ano. Děkuju, že mě snášíš. Slibuju, že už se ti nebudu vnucovat.“

„Dobře. Platí ještě, že se dneska ve tři sejdeme?“

„Ano.“

„Výborně. Díky, žes mi to přišel říct osobně.“

„Není zač.“

Zdvořilost bolela víc než bodnutí nožem. V zoufalé snaze dostat ho z kanceláře dřív, než jí spadne maska lhostejnosti, se otočila a popadla ze stolu jakousi složku. „Měla bych se vrátit k práci. Tak zatím.“

Začala v papírech listovat, ale jejich obsah vůbec nevnímala. Pak uslyšela, že se dveře otevřely.

„Na ty dvě noci nikdy nezapomenu, Julietto. Dalas mi vzácný dar.“

Odešel. Podívala se na obraz, který teď visel jaksepatří, a najednou věděla, proč v osobním životě nikdy nechtěla

riskovat.

Když mu paní Conteová zavolala, chtěl se omluvit, že nemá čas. Nakonec by nelhal. Program měl nabitý a nevěděl, co dřív. Poslední věc, kterou ve svém duševním rozpoložení potřeboval, byla rozhovor s ní. Sakra, nikam nepůjde. Bohužel byla stejně tvrdohlavá jako před lety a řekla mu, že na něj bude čekat, takže odmítnout nemohl.

Za necelých čtyřiadvacet hodin poté, co u ní večeřel, pil tedy v jejím obýváku espreso a měl co dělat, aby nedal najevo netrpělivost. Paní Conteová dlouho zdvořile povídala o ničem, ale nakonec si sedla naproti němu, napila se kávy a zvedla oči.

„Chci, abyste si vzal mou dceru.“

Sawyer se rozhlédl kolem a hledal očima kameru. Který hajzl ho právě točí? Viděl na MTV pořad Punk’d, ale ten už snad skončil, ne? Nezaujatá kamera Betty Whiteové si dělala legraci ze starých lidí. Nebo šlo možná o moderní verzi Scare Tactics? Usmál se. „Promiňte, ale já tyhle show znám. Mě nedostanete.“

Zamračila se. „Jaké show?“

Úsměv se mu z tváře vytratil. Když se nad tím člověk zamyslí, proč by takovouhle scénu vůbec chtěl někdo nafilmovat? „Omlouvám se, asi jsem vás špatně pochopil. Říkala jste, že chcete, abych vaši dceru někam vzal. Kam přesně?“

„Buďte tak laskav a nehrajte si na hloupého. Žádám vás, abyste se oženil s Juliettou. Se kterou spíte.“

Z úst se mu ozvalo něco jako zaúpění. Už ten zvuk dřív slyšel – obvykle od slabochů, kteří právě zjistili, že je někdo převezl a obral je o jídlo, střechu nad hlavou nebo o peníze. Zvláštní bylo, že jeho k tomu až dosud nikdo nepřinutil. Bylo to svým způsobem smutné. Připomínalo mu to filmy o mafiánech jako třeba Goodfellas, kde se jeden ťulpas svalil a fňukal jako holka, zatímco ho mlátili. Cože to řekla?

„Nespím s ní.“ Na tváři se jí objevilo zklamání, že lže, a tak rozhodil ruce.

„Nespím.“

„Ale ano.“

Ježíši, to snad není pravda! Musí se vzmužit a ten směšný rozhovor utnout.

„Dobře, něco jsme spolu měli, ale to už je pryč.“

„Proč?“

„To opravdu není vaše věc, paní Conteová.“ Mluvil rozhodně, jako by měl co dělat se vzpurným dítětem.

„Dohodli jsme se, že náš vztah bude pokračovat jen v přísně pracovní rovině.“

Pohrdavě sykla. „Pch, práce! Julietta byla posedlá kariérou už jako malá. Zpočátku to nebylo na škodu, protože se naučila, co je to odpovědnost a cílevědomost. Vyrostla z ní odhodlaná, nezávislá žena, kterou všichni obdivujeme. Ale kvůli honbě za

úspěchem ztrácí duši.“

Sawyer vstal. V té chvíli neměl nejmenší chuť pitvat Juliettin život. Rozhodně ne s její matkou. Zvlášť když se ve svých citech nevyznal a nevěděl, co má dělat. Vykašle se na zdvořilost a okamžitě vypadne. „Hm, do toho mi nic není. Omlouvám se, už musím jít. Nevím, co jste si vzala do hlavy, ale –“

„Sedněte si, Sawyere.“

Automaticky poslechl. Sakra, jak to ty matky dělají? Opravdu stačí, aby dětem něco řekly určitým tónem, a hned je po jejich? Zavřela oči, jako by se snažila získat sílu shůry. Když je zase otevřela, po zádech mu přeběhl mráz. Mafiáni jí nesahali ani po paty.

„Chci, abyste mě vyslechl. Jsem stará,

artritida se mi zhoršuje a mám slabé srdce, zkrátka nezbývá mi už moc času vyřešit, co mě trápí. Spousta věcí se urovnala a přinesla mi velkou radost, ale něco mi bere klid, a přestože se snažím na to nemyslet, nemůžu kvůli tomu v noci spát. Dělám si starosti o Juliettu a o firmu.“

Mluvila pomalu a Sawyer ani nedutal.

„Vybudovat La Dolce Famiglii stálo mě i manžela neuvěřitelné úsilí. Potřebuju vědět, že bude prosperovat a Julietta jí neobětuje osobní život. Podobá se otci, je hrdá a nikomu by ji nepostoupila. Stejně jako on je pevně přesvědčena, že by ji někdo jiný nemohl úspěšně řídit. Chci se ujistit, že jí sloučení La Dolce Famiglia a Purity

přinese svobodu. Tím, že s vámi podepíše smlouvu, uloží část rodinného dědictví do vašich rukou. Věří vám, že uspějete a budete ji dlouhodobě podporovat.“

Sawyer nechápavě potřásl hlavou.

„Počkejte chvíli. Smlouva už přece podepsaná je, to vám Julietta určitě řekla. Není třeba, aby mezi námi vznikl trvalý osobní vztah. Oba držíme slovo a uzavřeli jsme obchodní dohodu. Naše společnosti budou expandovat spolu. S tím si hlavu dělat nemusíte. Slibuju, že o vaši firmu budu vždycky pečovat jako o svou vlastní.“

Tvář jí zjihla a usmála se. „Ačkoli tomu stále nevěříte, jste hodný člověk.“ Zhluboka si oddechla. „Doufám, že na to

časem přijdete. Vím, že se na vás můžu spolehnout, ale smlouvy se porušují pořád, a až uběhne nějaký čas, situace se může změnit. Julietta a La Dolce Famiglia budou mít partnera a zastánce, na kterého se můžu bezvýhradně spolehnout, jen v případě, že se s ní oženíte. Svatý manželský slib nemůže zrušit vůbec nic. A ten od vás chci.“

Měl pocit, že se mu ten bláznivý rozhovor jen zdá. Musel přivést starou paní k rozumu a usoudil, že nejlepší bude zahrát si na ďáblova advokáta.

„Paní Conteová, neberete v potaz některé důležité věci. Zaprvé, manželství je dnes mnohem nejistější než obchodní smlouva. Lidé se rozvádějí, opouštějí jeden druhého, mají milostné pletky. Ta

instituce už není, co bývala, a posvátného na ní mnoho nezůstalo.“

Naklonila hlavu a chviličku přemýšlela. „Manželství je jako všechno ostatní. Stane se z něj to, co do něj člověk vloží – ať už jde o věrnost, podporu druhého, nebo zisk. Neselhává svazek, ale lidé. Jakmile se s Juliettou rozhodnete do něj vstoupit, jsem si naprosto jistá, že se budete chovat odpovědně.“

Cítil, že na něj začíná doléhat panika, ale snažil se ji potlačit. „Tak dobře, promluvme si o Juliettě. Sice jsme se spolu vyspali, ale nemilujeme se. Nechce se mnou žít šťastně až do smrti, a jestli ji k tomu budete nutit, určitě se vzepře. Předpokládám, že víte, jak je

tvrdohlavá.“

„Viděla jsem vás pohromadě. Jak se na vás dívala a jak se s vámi cítila.“ Před očima mu proběhlo několik vzpomínek a na okamžik spatřil i paní Conteovou v mladších letech. „Chová k vám hluboký cit, ale brzdí ji rozum, obchod a trochu i strach. Potřebuje muže, který pochopí, jak je pro ni práce důležitá, nebude ji chtít změnit a přijme ji se vším všudy.“

„Ale já to nejsem.“

Jakmile to vyslovil, zarazil se a napadlo ho, jaké by to bylo, kdyby mohl Juliettě dát bezpečí a lásku, kdyby se otevřel ženě, které věří. Ale byl to jen přelud, lidi jako on si o něčem takovém mohli nechat jen zdát. Julietta byla

poslední, s kterou by se o to mohl pokusit.

„Jste. Hodíte se k sobě a poznala jsem to hned, jak jsem vás spolu viděla. Jste jako dvě strany jedné mince, které nevědí, jak splynout. Jakmile to uznáte, najdete svou druhou polovičku.“

Už toho měl dost. Co je to za prapodivné představy? „Paní Conteová, bohužel jste na omylu. Nejsem muž, kterého ve mně vidíte. Stálé partnerce nemám co dát. Jestli dceru opravdu milujete a nechcete ji odsoudit k tomu, aby byla celý život nešťastná, nebudete ji k manželství se mnou přemlouvat. Dovolte mi otázku. Přišla jste s takovým nápadem za ostatními dětmi? Nutila jste je do manželství jako

loutky a nedala jim možnost, aby si partnera vybraly samy? Hrozila jim a vydírala je, aby udělaly, co chcete? Nebo jste si to schovávala jenom pro Juliettu, protože se nechová, jak si představujete? Odpovězte mi, ale po pravdě.“

Pocit vítězství netrval dlouho. Čekal, že paní Conteová skloní zahanbeně hlavu nebo se rozzlobí, ale místo toho se srdečně rozesmála. Užasle na ni zíral.

„To je dobrá otázka, ale můžu vám říct, že s Juliettou jinak než s ostatními dětmi nenakládám.“ Oči jí svítily veselím. „Na mou duši.“

Zavrtěl hlavou. „Stejně nemá smysl o tom mluvit. S tímhle plánem nikdy souhlasit nebude.“

„Bude, když ji požádáte o ruku.“

Rozčileně se zasmál. „Jistě. A mám si přitom nechat utrhnout hlavu? Ne, díky.“ Trochu se uklidnil a pokračoval tišeji.

„Nechci, abyste si dělala starosti. Přísahám, že La Dolce Famiglia bude prosperovat jako dosud a já v životě vaší dcery zůstanu. Va bene?“

Vstal, sám se sebou spokojený, že udělal, co bylo v jeho silách. Otočil se ke dveřím.

„Pamatujete, co jste mi kdysi slíbil?“

Místnost se s ním zhoupla, najednou měl pocit, že si sám kolem krku utáhl smyčku, a musel přešlápnout, aby se udržel na nohou. Sklonil hlavu, zaskřípal zuby a uznal porážku. „Ano, pamatuju.“

„La devo un grande debito. Se lei

mai ha bisogno di me, far? che lei chiede.“

„Jsem vaším věčným dlužníkem. Jestli mě někdy budete potřebovat, udělám pro vás, co budete chtít.“

„Potřebuju vás a chci, abyste si vzal moji dceru.“

Co bylo potom, si moc nepamatoval. V uších mu hřmělo, srdce mu tlouklo jako zběsilé a dlaně se mu potily. Odmítal podívat se jí do očí, protože věděl, že by mohl vybuchnout. Co kdyby odmítl? Neměla ponětí, o co ho vlastně žádá. Kdyby jí vyhověl, spustil by řetězec událostí, které ho k smrti děsily.

Chvíli balancoval nad propastí a pak si uvědomil, že nemá na výběr.

Musel splnit slovo.

Roztřeseně se nadechl a svůj osud přijal. Dluh sice splatit musel, ale nemohla po něm chtít, aby předstíral, že mu to dělá radost. Na nejistých nohou zamířil ke dveřím a snažil se přitom nezakopnout. Pevně sevřel kliku.

„Tak ať je po vašem. Ale radši s ní nejdřív promluvte. A ať se nad vámi pánbůh smiluje, jestli bude souhlasit.“ Pak se bez ohlédnutí vypotácel ven.

Julietta seděla na Piazza del Duomo a dívala se na katedrálu, kam chodila už od dětství. Teď ji halila hustá mlha, mrholilo a ledový vítr studil až na kost, takže se turisté choulili v dlouhých vlněných kabátech. Julietta upřeně zírala na impozantní bronzovou bránu, ostré

mramorové věžičky vysoko na obloze a pozlacenou měděnou sochu La Madonniny.

Jako dítě ráda sedávala v chrámové lodi a pozorovala paprsky světla, které gotickými okny proudilo dovnitř. Mezi velkými uměleckými díly hledajícími duchovní dokonalost se na ni vždycky snesl klid a mír. Pak ji tatínek pokaždé vzal na náměstí a dali si k obědu čerstvé panini, pancettu a zralé hrozny. Pozorovala krásně oblečené ženy na vysokých podpatcích a snila o tom, že se stane jednou z nich.

No, přání se jí splnilo. Alespoň navenek. Vlněný kabát a kožešinový klobouk stejné barvy prozrazovaly sebejistou manažerku, zelená kabelka od

Prady a boty od Manola svědčily o tom, že má ráda rafinovanou eleganci. Na rozdíl od Michaela a Cariny nikdy nevytáhla z domova paty, ale nikdy jí to nevadilo. Nechybělo jí, že nepoznala jiné země, nikdy si nepřipadala v pasti.

Až teď.

Vezme si Sawyera Wellse.

Pálilo ji ponížení. Matka ji chtěla provdat, aby se z ní nestala chladná, osamělá stará panna, která počítá zlaté mince. Nejdřív ten nápad považovala za zábavný, potom dostala strach, nakonec se rozzuřila a začala vykřikovat strašné věci, ale matku z míry nevyvedla. Aniž se sebemíň rozčílila, opakovala stále dokola totéž. „Zasloužíš si štěstí, holčičko. A jestli po něm nechceš

sáhnout, udělám to za tebe. Teď tomu nevěříš, ale Sawyer Wells ti dá, co potřebuješ.“

Ne. Nevěřila tomu. Nikdy tomu neuvěří. Sawyer byl z nějakého důvodu matce zavázán a slíbil, že si vezme její dceru, aby dluh platil. Matka se chtěla zbavit starostí a vidět všechny děti usazené v tradičním manželském svazku. Evidentně zastávala názor, že Julietta nedokáže firmu dobře řídit, a tak se rozhodla, že se pojistí. Ach, jak je oba nenáviděla! Matku za to, že ji zradila. A Sawyera za to, že se jí podvolil.

Ucítila vedle sebe pohyb a otočila hlavu. Sawyer seděl na druhém konci lavičky. Přejela pohledem rolexky na jeho zápěstí, plavé vlasy a tmavý

kašmírový kabát. Červená šála kolem krku naznačovala, že má odvahu nestarat se, co si o něm okolí myslí. Dlouho seděli bez ohledu na zimu nehybně a dívali se na turisty, kteří spěchali kolem se zakloněnou hlavou, aby si aspoň v rychlosti nádhernou katedrálu Narození Panny Marie prohlédli. Z oblohy se snesla spousta holubů s jasně modrými křídly a začali rychle zobat drobky, jež jim turisté naházeli.

Julietta tiše pozorovala mladou dvojici, která se pevně objala, aby se aspoň trochu zahřála. Dívka byla hezká a měla zářivě rudé vlasy. Klekla si, vztáhla ruce, a když se jí na ně holubi sletěli, zvonivě se rozesmála. Chlapec si klekl vedle ní a začal ji líbat. Ti dva jí

připomněli, co nikdy nezažila.

„To jí toho dlužíš tolik?“ zašeptala za chvíli. „Tolik, že uzavřeš manželství bez lásky?“

„Ano.“

Julietta takovou odpověď čekala, a tak jen přikývla. Zaplavila ji hluboká prázdnota a zármutek, ale odmítla se jim poddat. Kvůli tomuhle člověku se trápit nebude. Už nikdy.

„Já jsem odmítla. Odešla jsem a přísahala, že už se nikdy nevrátím. Zuřila jsem a řekla jsem jí moc ošklivé věci. Ani nemrkla a prohlásila, že si to určitě rozmyslím.“ Hořce se zasmála.

„Víš, co je na tom nejhorší? Pevně věří, že má pravdu. Nechce nám ublížit a zkazit nám život. Co se to říká

o dobrých úmyslech?“

„Dláždí cestu do pekla.“

„Přesně tak. Autor toho přísloví by měl dostat medaili. Jo, a manželku! To by mu patřilo.“ Pokusila se ovládnout a mluvit rozumně. Nemá přece důvod se kvůli manželství na smlouvu rozčilovat. Protože nic víc to nebude. Dá matce, co chce, ale podle svého. „Promiň, pořád se z toho nemůžu vzpamatovat. Jsme sice v Itálii, ale nevěděla jsem, že dohodnutá manželství tady ještě existují.“

„Chápu,“ zašeptal konejšivě a ona dostala šílenou chuť vzít ho za ruku a poprosit ho, aby to nějak vyřešil. Aby ji objal a ubezpečil, že to společně překonají, a uvolnil to strašné napětí, které ji svíralo. Ale nakonec to

neudělala a zavřená ve své ulitě zůstala tiše sedět. „Trvalo mi tři dny, než jsem uznala, že vyhrála. Všechno, na co jsem byla tak pyšná, neznamená nic, protože ji pořád poslouchám jako malé dítě.“

„Proč jsi změnila názor?“

Zachvěla se. Nechtěla matku zklamat, ale do svazku bez lásky by se přesto zahnat nenechala, jenže pak uslyšela slova, která ji zviklala: „Než tatínek zemřel, musela jsem mu slíbit dvě věci. Zaprvé, že upevníš postavení firmy, aby jednou mohla přejít na vaše potomky. A zadruhé, že se vdáš. Měl vás všechny rád stejně, ale o tebe si dělal největší starosti. Myslím, že nebude mít v hrobě klid, dokud mu to přání nesplníš, holčičko.“

Otec tedy manželku na smrtelné posteli přiměl, aby dala slib, kterým rozhodla za dceru. Julietta se snažila na to nemyslet, ale ve dne v noci ji to pronásledovalo. Otcův portrét v kanceláři se na ni díval a žádal, aby se podvolila. Nakonec si uvědomila, že nemá jinou možnost. Přesně jako Sawyer.

„Řekla, že tatínek by to chtěl,“ odpověděla bezvýrazně. „Kvůli mně i kvůli firmě. Bohužel má pravdu.“

Sawyer se k ní naklonil, jako by ji chtěl utěšit, ale viditelně ztuhla, a tak se stáhl. Nemohla vést tuhle debatu a poddávat se přitom citům, z toho by se nikdy nevzpamatovala.

„Co chceš dělat?“ zeptal se tiše.

Tohle už dokázala zvládnout.

„Řekneme, že jsme se rozhodli impulzivně jako Carina s Maxem. Jakmile dostaneme papíry, otec Richard nás může oddat jen v matčině přítomnosti. Sourozencům a příbuzným namluvím, že jsme se do sebe bláznivě zamilovali a nechtěli jsme čekat. To, že nepojedeme na líbánky, odůvodníme pracovním vytížením. Vydáme krátkou tiskovou zprávu, oznámíme to zaměstnancům a budeme doufat, že na to všichni rychle zapomenou. Souhlasíš?“

Přikývl.

Chlapec s dívkou vstali, zavěsili se do sebe a odešli. Dívala se za nimi a ptala se sama sebe, jestli budou vždycky tak šťastní. Zapudila tu

myšlenku a vrátila se k praktickým záležitostem.

„Výborně. Pokud jde o bydlení, myslím, že bychom si hned měli pořídit velký dům. Svůj byt pronajmu. Jestli proti tomu nic nemáš, chtěla bych něco u centra, abych to měla blízko do kanceláře. Budeme potřebovat spoustu místa, abychom si mohli žít každý po svém. O náklady se rozdělíme. Řeknu svému realitnímu agentovi, ať něco najde. Vyhovuje ti to?“

Znovu přikývl.

„Musíme sepsat předmanželskou smlouvu. Udělá to tvůj právník, nebo můj?“

„Jak chceš.“

Místo, kde předtím klečel mladý pár,

zabrala čtyřčlenná rodina. Dva chlapci běhali s radostným výskotem kolem a snažili se holuby chytit, zatímco rodiče se pokoušeli je uklidnit. Potom se muž široce usmál, ukázal na katedrálu a přitáhl manželku k sobě. Opřela se o něj se samozřejmostí, která svědčila o tom, že jsou spolu už léta.

„To manželství pochopitelně potrvá jen omezenou dobu, ale matka se nesmí dozvědět, že jsme se na tom předem dohodli. Jestli proti tomu nic nemáš, navrhuju dva roky. Jeden by ji asi neuspokojil, ale dva postačí, abychom mohli tvrdit, že jsme tomu dali šanci. Souhlasíš?“

Upřeně zíral na mladou rodinu, jako by mu mohla dát odpověď na otázky,

které se mu honily hlavou. „Dva roky jsou fajn.“

„Dobrá. Nechci, aby svatba narušila časový harmonogram a zdržela otevření hotelu. Máš moje slovo, že si najmu lidi a zařídím, aby změna proběhla tak hladce, jak jen to půjde.“

Zvedl hlavu, jako by se probudil z pohádkového snu. „A co bude s námi?“

Překvapeně zamžikala. „Jak to myslíš?“

„Jak to říkám. Jaká si určíme pravidla? Budeme mít společnou ložnici, nebo spát odděleně? V práci se spolu budeme bavit a doma udržovat odstup? Budeme kamarádi, kteří spolu jedí a povídají si? Už jsi o tom uvažovala?“

Narovnala záda. Pátral jí pohledem v očích, jako by hledal nějaký cit, ale odmítala ho ukázat. Co od ní chce?

„Nejdřív snad zařídíme všechny nezbytnosti, ne? O dalším si promluvíme potom,“ odpověděla chladně. „Až se vezmeme, projdeme si, co každému z nás bude vyhovovat. Jsem přesvědčena, že se shodneme na vzájemně prospěšném kompromisu.“

Beze stopy humoru se zasmál.

„Vypadá to, že máš situaci pod kontrolou. To musí být hezký pocit.“

Její obranný systém se zhroutil a přestala se ovládat. „Co ode mě chceš!? Omluvu!?“ vykřikla. Hlas se jí zlomil, ale pokračovala: „Promiň. Omlouvám se, že musíš matce splatit

dluh a dva roky se otravovat s chudinkou, jako jsem já. Omlouvám se, že jsem zklamala očekávání své rodiny, svoje a zvlášť tvoje.“ V očích ji pálily slzy, ale nerozplakala se. „Dělám, co můžu, abychom to oba nějak dokázali přežít.“

V té chvíli Sawyerův krunýř zdvořilé rezervovanosti praskl. Natáhl se, chytil ji za paže a přitiskl k sobě. „Ty se omlouváš!?“ zvolal a trochu s ní zatřásl. Ze zlatých očí mu sršel hněv. „S tím jdi někam. Myslíš, že se zlobím, protože jsem k tobě přivázaný? Jak se opovažuješ říkat si chudinka před člověkem, který tě líbal, svlékal a miloval tak dlouho, že jsme oba padali vyčerpáním? Ty si zasloužíš muže, který

ti dá normální život a nebude tě trhat na kousky. Já ti nikdy nemůžu poskytnout, co potřebuješ. Copak nechápeš, že mám zmrzačenou duši? Nezbylo mi nic, co bych ti mohl kromě fyzické rozkoše nabídnout. Nic nemám.“

Smyslné rty se mu zkroutily v úšklebku a prsty zaťal do tlusté látky kabátu. „Ale já nejsem tak slušný a dobrý jako ty. Odmítám dělat mučedníka, spát v oddělené ložnici, a když se potkáme na chodbě, mile se na tebe usmívat.“

Anděl se změnil v ďábla a v očích mu zasvítila touha, vztek a nezkrotnost. „Ani mě nenapadne. Až toho budu mít dost, vyvrátím dveře a vezmu nás oba do pekla. A nebudu toho ani trochu litovat.“

Divoká síla, která z něj vyzařovala, jí vzala dech. Sálalo z něj horko, které ji navzdory větru celou rozpálilo, a vzplála touhou, aby se jí zmocnil, kolikrát a jak bude chtít.

Zadíval se jí na ústa. Srdce se jí ještě víc rozbušilo, protože čekala, že skloní hlavu a vezme si, co už bylo jeho, ale místo toho ji pustil a odtáhl se. Ve tváři se mu zračilo černé zoufalství. „Ne, neboj se. Nechci ti ublížit, a tak ti dovolím, abys kolem sebe vystavěla zeď, spala ve vlastní ložnici a vůbec dělala všechno, co budeš chtít. Mám jen jednu podmínku. Nikdy o sobě nebudeš mluvit jako o chudince a samu sebe ponižovat. Nic takového už nechci slyšet.“

Do čela mu spadl pramen vlasů. Bez váhání natáhla ruku a zastrčila mu ho za ucho. Pak ho pohladila po tváři, na prstech ji pošimralo strniště a ucítila vůni pižma, koření a citronu. „Dobře,“ zašeptala. Jako kajícný hříšník sklonil hlavu a vtiskl jí polibek do otevřené dlaně. Poznala, že není tak klidný, jak se tváří, a zatoužila se mu vzdát, ať už to dopadne, jak chce. Když se jejich oči konečně střetly, věděla, že jí buď přinese nekonečné štěstí, nebo ji zničí.

Zachvěla se strachy. Přejel jí prstem po tváři a bradě a pak pomalu sklouzl na krk. Lehký dotek v ní vyvolal vzrušující chvění, naskočila jí husí kůže a bradavky ztuhly. Toužila vrhnout se mu do náruče a o následky se nestarat.

Rozhodl za ni a vstal. „Hned začnu obstarávat doklady. Dej mi vědět, až realitní agent něco najde. Dnes odpoledne za tebou přijde Wolfe. Kdybys něco potřebovala, zavolej.“

Odešel.

Dívala se, jak přechází náměstí a mizí za katedrálou. Zůstala na lavičce a přemýšlela, co bude dělat.

KAPITOLA DVANÁCT

Julietta vstoupila do haly, očima se zastavila na stropě s valenou klenbou a už nejmíň posté vzdychla obdivem nad elegancí, která čišela z každé cihly jejího nového domova. Realitní agent objevil na Via della Spiga skrytý poklad, starý palác o dvou podlažích. Zvenčí to vypadalo, že drolící se fasáda skrývá obyčejné byty, ale to byl omyl. Uvnitř čekala návštěvníka pastva pro oči. Julietta přešla po lesknoucí se parketové podlaze k točitému schodišti a rychle přízemí přehlédla. Velký obývací pokoj spojený s kuchyní

vytvářel dojem obrovského prostoru, který doplňovala krása starého dřeva, silných zdí a bujné zeleně za okny. Jakmile sem vkročila, s jistotou věděla, že je doma. Zvláštní bylo, že odejít z bytu, který tak dlouho milovala, jí vůbec nevadilo. Když si všechno zabalila do krabic, smutně si uvědomila, že osobních věcí, k nimž má citový vztah a chce si je vzít s sebou, moc nevlastní. Kromě několika tretek měla jen to, co potřebovala do práce, a drahé spotřebiče. Tenhle dům byl jiný. Měl svou historii a Julietta si představovala, že v něm zanechá vlastní stopu, která přetrvá věky. Poprvé pochopila, že člověk propůjčuje každému místu, ve kterém žije, svou osobitost.

Tady bude žít se Sawyerem.

Naplánovali svatbu a koupili dům. Do tisku pustili informace o svém milostném vztahu a o rozhodnutí rychle se vzít, takže teď už to nikoho nevzrušovalo. Poslední tři týdny prožila Julietta jako ve snu, před sebou nekonečnou řadu úkolů a dlouhé hodiny práce. Vždycky když mluvila se Sawyerem, choval se zdvořile a vstřícně, ale držel si odstup. Každý rozhovor proběhl přesně tak, jak chtěla, ale zdálo se, že zařizuje svatbu a budoucnost cizích lidí. Jako by chystala soustředěný obchodní útok, ve kterém citové zmatky nemají co dělat.

Bylo jí z toho zle.

Náhle se za ní ozvaly kroky, a tak se rychle sebrala, otočila se a uviděla ho

z profilu. Sluneční světlo ho obklopovalo zlatou září a zdůrazňovalo čistý řez jizvy. Pomalu prošel všechny místnosti a pozorně si je prohlédl.

Kousla se do rtu. „Co myslíš? Všechno se dá změnit. Do práce to budeme mít dál, ale mně to tady učarovalo.“

Zastavil se před skleněnými dveřmi, kudy se chodilo na kamennou terasu, vedoucí do rozlehlé zahrady s jezírkem, ve kterém se dalo plavat. Julietta si představovala, jak tam v tichu pracuje na laptopu, pije kávu a poslouchá šplouchání vody.

„Je to nádhera.“

Jeho chraptivý hlas ji pohladil, zaplavila ji úleva a široce se usmála.

„Mám radost, že se ti to líbí. Je tady křídlo, kde by mohl bydlet Wolfe. Měl by něco jako vlastní byt, ale nemohl by na celé dny zmizet, aniž bychom si toho všimli.“ Sawyer sebou škubl, jako by ho něco zabolelo. „Co se děje?“

„O bydlení jsem s ním ještě nemluvil.“

Zamračila se. „Ví, že se budeme brát.

Kam jinam by šel?“

Sawyer přešlápl. „Zůstane v mém starém bytě. S námi určitě žít nechce. O naší situaci nemá zdání a myslí si, že budeme mít líbánky. Nebylo by mu to příjemné.“

„Co jsi mu vlastně řekl?“

„Nic moc. Že jsme se rozhodli se vzít, protože se k sobě hodíme. Ujistil jsem

ho, že jeho postavení ve firmě se nezmění a všechno bude jako dřív. Nezeptal se, kde budeme bydlet, tak jsem to nevytahoval.“

Zatvářil se rozpačitě a Julietta uvažovala, co ho trápí. „Ty se bojíš s ním mluvit, že jo?“

„Co tím myslíš? Už nějakou dobu se dělíme o jeden byt, takže spolu mluvíme každý den.“

Zavrtěla hlavou. „Ne, ve skutečnosti ne. Bavíte se jen o práci, v tom je ten problém. Poslouchej svoje vlastní slova

– dělíte se o byt. Myslím, že máš strach jít víc do hloubky, aby ses ho nedotkl. Dokud to bude mít snadné, neodejde.“ Přemohla ji lítost nad ním i chlapcem, o kterého se staral, a hlas jí zněžněl.

„Musí vědět, že ti na něm záleží. Vidím, jak se na tebe dívá. Nikdy by to neřekl, ale čeká na tvoje uznání. Kdyby si myslel, že ti překáží, okamžitě by ti šel z cesty. Bojí se, že ho budeš považovat za přítěž.“

Sawyer se prudce otočil a zamračil se na ni. „Samozřejmě že pro mě žádná přítěž není! Nevíš, co mají děti jako on za sebou, co musely po fyzické i psychické stránce snášet. Nechci, aby si myslel, že mi něco dluží a musí zůstat. Když se ho nebudu vyptávat, nebude ve stresu. Snažím se ho chránit a dát mu pocit bezpečí.“

Julietta měla pocit, že z jejího budoucího manžela spadla další drsná slupka. Zírala na něj a uvažovala, jestli

vůbec kdy bude ona v bezpečí před ním. S jeho sexuální přitažlivostí mohla bojovat, ale jeho láska k Wolfemu ji naprosto odzbrojovala. Měl toho chlapce hrozně rád, jen nevěděl, jak mu to dát najevo. Uvědomila si, že se neumí o někoho starat. Hořké zkušenosti ho poučily, že citová pouta nepřinášejí nic jiného než bolest. Bůh ví, čím vším prošel. Přesto se rozhodla, že mu ukáže jinou cestu a nějak ho přesvědčí, že přestane-li city skrývat, nesmírně ho to obohatí. Zaslouží si to jak on, tak Wolfe.

Potlačila potřebu ho obejmout a zůstala klidně stát. „Nebudu předstírat, že si dovedu představit, co jste oba vytrpěli. Ale vím, že to je devatenáctiletý kluk, který hledá nějakou

oporu. Potřebuje tě, Sawyere.“

Trhl sebou, jako by mu dala facku.

„Dělám, co můžu,“ zavrčel. „Ježíši, proč se s ním pořád snažíš manipulovat? Jestli chce mít vlastní prostor, vůbec se tomu nedivím. Nemůžeme ho dotlačit do situace, která ho bude ještě víc nervovat.“

Vycítila, že se přiblížila k nebezpečné propasti, ale dala na intuici a rozhodla se trvat na svém. Rázně k němu přistoupila, zvedla bradu a vyzývavě mu pohlédla do tváře. „Zrovna teď potřebuje přesný opak. Dáš-li mu prostor, může si myslet, že se o něj ani trochu nezajímáš. Když ho necháš, aby se s minulostí vypořádal, jak umí, vypadá to, že se nechceš obtěžovat. Jsi

takový zbabělec? Pomůžeš mu jen napůl a pak utečeš, protože by ses musel citově angažovat? Sebral jsi ho z ulice a dal mu zaměstnání, ale když máš ukázat, že ti na něm záleží, ztuhneš na rampouch a klidně to popřeš. Nedávno jsi přesně z toho obvinil mě, pamatuješ?“

Ve zlatých tygřích očích se objevilo ohromení. Zdálo se, že se v něm něco zlomilo, a připomněl si, co ho ten večer u její matky přimělo, že se přestal kontrolovat a nechal se ovládnout primitivní nezkrotností, kterou obvykle schovával pod uhlazenou tváří. Zaskřípal zuby. „Myslíš, že objetí a upřímný rozhovor mu zahojí duši? To dávno nepomůže, děvenko. Je zázrak, že

už nevyskočí, když se ho někdo dotkne. Těžko po něm můžu chtít, aby se mi svěřil, co má za sebou. Nejspíš by mi vyprávěl o nocích, kdy mrzlo, až praštělo, a on ležel špinavý na ulici přikrytý roztrhanými novinami. Nebo o tom, jak se rval o půlku hamburgeru z odpadků. Jak nehnul ani prstem, když někdo mlátil jiného kluka do krve.“ Roztřásl se a Julietta věděla, že už nemluví o Wolfem, ale o sobě. „Kdykoli jsem se snažil někoho ochránit, těžce to odnesl. Naučil jsem se nevměšovat a do ničeho se neplést, protože tak to bylo lepší.“

„Teď to neplatí,“ odpověděla Julietta rozhodně, chytila ho za ruce a stiskla je. Zíral na ni, jako by ji neviděl. „Tak to

bylo předtím, kdy ses snažil přežít. Teď musíš žít, Sawyere, a Wolfe taky. Já vím, že se bojíš, ale musíš mu dát ze sebe víc. Má šanci, protože ses ho ujal včas. Rozumíš?“

„Ale co když to ještě zhorším? Co když… odejde?“

Píchlo ji u srdce a objala ho. Položila mu hlavu na prsa, stulila se v jeho teplé náruči a v duchu plakala pro malého chlapce, který nikdy neměl nikoho, kdo by mu pomohl. Pevně ji k sobě přitiskl.

„Nechce od tebe odejít,“ zašeptala.

„Potřebuje jenom vědět, že ti na něm záleží a neznamená pro tebe jen hračku, která tě na chvíli zaujala, a až tě přestane bavit, klidně ji někde necháš.“

Rozhostilo se ticho. Julietta se ani

nehnula a nechávala svá slova zapůsobit. Když mu srdce přestalo prudce bušit a stisk uvolnil, poodstoupila. Očima jí pátral ve tváři a hledal něco, z čeho měla strach. „Proč se o něj tolik staráš?“ zeptal se.

Roztřeseně se nadechla. „Protože v něm vidím tebe.“ Otočila se a o několik kroků couvla. Čekala, že ji znovu chytí, bude žádat vysvětlení a nutit ji, aby přiznala, co cítí, jako to dělal celé hodiny v ložnici. Ale mlčel. Zaplavilo ji zklamání, nakonec si však řekla, že to tak je jenom dobře. Bude lepší udržovat vztah na neutrální půdě, nebo by se mohli navzájem zničit.

„Radši půjdeme. V poledne mám schůzku.“

Beze slova šel za ní.

Sawyer zaklepal na dveře a snažil se nevnímat, jak má zpocené dlaně. Nemohl uvěřit, že se najednou ocitl v rodičovské roli a čeká ho rozhovor, který by si nejradši odpustil. Ale Julietta měla pravdu. Nastal čas, aby sebral odvahu a s Wolfem si upřímně pohovořil.

Chlapec otevřel dveře. „Dám si sendvič s mletým masem.“

Sawyer si odfrkl. „Nejsem tady kvůli tvému jídelníčku, chytrolíne. Můžeme si ohřát zbytky ze včerejška.“

„Fajn. Co se děje?“

Wolfe měl na sobě jako obvykle bavlněné tričko s dlouhými rukávy, džíny a bílé sportovní ponožky. Na krku mu

visela sluchátka a kolem něj se šířila ozvěna rockové muziky. Vlasy měl mokré a Sawyer zjistil, že než se rozhodl se zohavit, mohl se chlubit moc hezkými hustými kadeřemi. „Chtěl bych s tebou chvíli mluvit.“

Wolfe se zatvářil chladně a v zelených očích mu blýskla rozhodnost. „Jistě. Hele, měl jsem v úmyslu sdělit ti to později, protože jsem si říkal, že máš spoustu starostí se svatbou. Ale využiju příležitosti a povím ti to teď. Odcházím.“

Sawyer přistoupil blíž, a když Wolfe couvl, žaludek mu sevřel strach, ale snažil se nedat to najevo. „A kam?“

Chlapec přešlápl. „Čeká tě chomout a já mám toulavé boty. Myslel jsem, že ti

pomůžu dokončit tenhle projekt a pak se přesunu jinam. Možná do New Yorku.“

„Práce u mě se ti už nelíbí?“

„Ne, líbí, ale nalejme si čistého vína. Nikdy jsme nemluvili o tom, že u tebe zůstanu nadlouho. Skvěle mě platíš, něco jsem si našetřil a jsem si jistý, že živořit nebudu. Hodně jsi mi pomohl, ale už je čas, abych ti přestal viset na krku. Myslíš, že bys mi mohl dát doporučení?“ Sawyer se zhluboka nadechl. Jeho noční můra se naplňovala. Julietta měla nejspíš pravdu. Wolfe se sice tvářil naprosto klidně, ale oči měl plné úzkosti a zoufalství. Kdyby skutečně toužil po tom jít vlastní cestou, Sawyer by mu nebránil, ale viděl, že je jen dítě, které neví kudy kam. Teď si vyčítal, že ho už

dávno nepožádal, aby u něj zůstal.

V duchu se vrátil k té noci.

„Prosím tě, nechoď, Sawyere.“ Z Dannyho tváře čišel hněv a strach zároveň. Roztrhané rolety propouštěly dovnitř jen trochu měsíčního světla, a tak byla v místnosti skoro tma. „Nebo mě vezmi s sebou.“

S odvrácenou hlavou nacpal svých pár svršků do tašky. Bál se nechat Dannyho se Zmetkem samotného, ale říkal si, že čím dřív se dostane ven a najde si práci a bydlení, tím dřív ho bude moct odvést. Zmetek mu dělal ze života peklo, protože věděl, jak těžce to Sawyer snáší. Když zmizí, možná si ho přestane všímat a Danny bude mít klid.

Měl jednoduchý plán. Vypadne,

vydělá nějaké peníze a o mladšího chlapce se postará. Pak půjde na sociálku a Zmetka udá.

Konečně přišel jeho čas.

Natáhl se a stiskl Dannymu kostnaté rameno. Předstíral, že nevidí, jak se mu chvěje spodní ret, a přinutil se k úsměvu. „Hele, frajere, všechno bude v pohodě. Seženu práci, vrátím se pro tebe a na tuhle díru zapomenem. Zatím to nějak vydrž. Nedráždi ho, a když začne pít, zamkni se v koupelně. Jsou tam zbraně pro případ, že bys je potřeboval.“

„Dobře.“

Podle toho, jak rezignovaně Danny přitakal, Sawyer poznal, že mu nevěří. Když odešel, přísahal si, že ho

zachrání, ale za pár měsíců zjistil, že se mu to už nikdy nepodaří.

Sawyer zíral na chlapce před sebou a minulost se mu ve zvláštním psychedelickém oparu začala prolínat s přítomností. Dannyho zklamal. Jestli nechá bez boje odejít Wolfeho, nikdy si to neodpustí. Něco hluboko v něm se zlomilo a zaplavily ho city, jimiž se obvykle nechtěl zabývat. Instinkt mu říkal, aby utekl a neohlížel se, ale neposlechl ho, zkřížil ruce na prsou a vrhl na chlapce tvrdý pohled.

„Nechci, abys odešel.“

Wolfe sebou škubl a projel si prsty vlhké vlasy. „Řekl jsem ti, že tu zůstanu, než Purity otevře.“

„Nejde mi o hotel, ale o tebe.“

Přerývaně se nadechl a sebral všechnu svou odvahu. „Ale práci odvádíš fantastickou. Původně jsem tě do ní zapřáhl proto, abys poznal, že můžeš žít jinak. Když jsem byl ve tvém věku a byl jsem na tom stejně mizerně jako ty, jeden chlap mi prokázal stejnou službu a změnil celou moji budoucnost. Chtěl jsem pro tebe udělat totéž a nepřemýšlel jsem o tom, jak dlouho u mě zůstaneš. Nikdy jsem ti to neřekl, protože na citové výlevy nejsem, ale oblíbil jsem si tě. Mám tě rád, a kdybys odešel, moc by mě to mrzelo.“

Z toho, že se odkryl, ho přepadly tak obrovské rozpaky, že se musel držet, aby nevzal nohy na ramena. Ale šok na Wolfeho obličeji za ta muka skoro stál.

Spadla mu brada, a než si uvědomil, že má otevřenou pusu, a prudce ji zavřel, byl na něj komický pohled. „Ale… ale ženíš se.“

Sawyer pokrčil rameny. „No a co? Julietta si taky přeje, abys bydlel s námi. Koupili jsme neuvěřitelně velký barák, kde budeš mít soukromí a spoustu místa. Navíc Julietta vaří. A když budeme mít chuť, v neděli můžeme jezdit k paní Conteové. Ale služebnou si nenajmeme a já mám dojem, že ženy jsou na pořádek dost háklivé, takže po sobě budeš muset uklízet.“

Chlapec si začal nervózně okusovat nehty, což znamenalo, že usilovně přemýšlí. „Nerad bych vám překážel. Nechci ti viset na krku.“

„Přestaň vykládat blbosti!“ vyjel na něj Sawyer. „Hergot, záleží mi na tobě. Myslím, že jsi senzační kluk, a stojím o to, abys se mnou zůstal.“ Odmlčel se.

„Prosím tě o to.“

Ve Wolfeho jasně modrých očích uviděl záblesk radosti. Konečně udělal něco správně. „Dobře.“

Sawyer se zazubil. Vyhrál. „Začni si balit věci, protože v sobotu se stěhujeme. A přijdeš na svatbu. Po ní půjdeme na večeři a pak do nového domu.“

„Nejedete na líbánky?“

„Ne, máme moc práce. Vyhovuje?“ Když chlapec pomalu přikývl,

Sawyera zaplavila čirá radost a ze srdce mu spadl těžký kámen. Měl obrovskou

chuť Wolfeho obejmout, ale rychle ji potlačil, protože věděl, že by tolik pohnutí neunesli.

„Bezva.“

„V pohodě.“ Sawyer vyklopýtal z pokoje, zavřel dveře a zchváceně se o ně opřel. Ledová královna měla zase jednou pravdu. Bál se, že s Wolfem šlápne vedle, ale strachoval se zbytečně. Chtěl ho mít u sebe hodně dlouho, a kdyby ho Julietta nepřiměla, aby to přiznal, chlapec by odešel a oba by z toho byli nešťastní.

Napadlo ho, kolik překvapení pro něj jeho nastávající manželka má ještě v záloze.

Dostal nepřekonatelnou chuť neohlížet se na její zábrany a vzít ji do postele.

Byl si jistý, že v jeho objetí roztaje a podvolí se mu. Ale věděl, že uzavřít manželství se ženou, která ho tolik vzrušuje, není zrovna moudré. Jak se vypořádá s její každodenní přítomností? Se společným stolováním a večery? Potřeboval čas, aby znovu získal rovnováhu, a to znamenalo sexu se vzdát. Prozatím mu musí stačit přátelství a společná práce. Jednoduchá pravidla. Jednoduché emoce.

Ledaže by po něm chtěla víc.

Dva roky. Musí vydržet dva roky, než bude moct odejít s vědomím, že svůj slib formálně splnil. Jaké by to asi bylo, kdyby žili v opravdovém manželství a měli děti? Jenže on má místo srdce pustinu studenou jako arktický led.

Ano. Už je pro něj pozdě.

Rezignovaně potřásl hlavou a šel spát.

KAPITOLA TŘINÁCT

Julietta se upřeně dívala na tříkarátový diamant s dokonalým brusem a nejvyšší čirostí zasazený v platině, který se jí leskl na ruce. Prsten byl elegantní a jednoduchý – Sawyer ji dobře znal a koupil takový, který se jí musel líbit. Škoda že si na manželství budou jen hrát.

Obřad proběhl přesně tak, jak si přála. Venezia s Dominickem byli služebně v Londýně, což jí vyhovovalo, protože nechtěla, aby členové rodiny byli svědky podvodu odehrávajícího se před katolickým knězem. Svatba se

konala v bergamské Colleoniho kapli, kde se nachází slavné rozetové okno s medailony Julia Ceasara a císaře Trajána po stranách. Julietta na sobě měla šaty od firmy Rivini s těsným živůtkem bez ramínek a bohatou krémově bílou šifonovou sukní. Ve vlasech vyčesaných nahoru jí zářily diamantové hřebínky a diamanty svítily i na deseticentimetrových podpatcích a špičkách střevíčků, které si pro tuto příležitost dala ušít.

Když kráčela k hlavnímu oltáři, dívala se na světlo proudící oknem dovnitř a čekala, že Bůh každou chvíli sešle na zem blesk na znamení, že tohle manželství je prokleté.

Ale obloha se nezatáhla, den stále

voněl jarem a zpěvačka, kterou doprovázely varhany, mu propůjčila nadpozemskou krásu. Její hlas zvedající se ke klenbě a odrážející se od nádherných barevných fresek vzbuzoval emoce, jež si Julietta odmítala připustit. Trhalo jí srdce, jak se matka pyšně a spokojeně usmívá, a když odříkávala manželský slib, myslela na to, jestli otec konečně našel v hrobě klid.

Na rozdíl od svých sester o svatbě nikdy nesnila a nepředstavovala si, jak jde chrámovou lodí k oltáři, ale když se zadívala do Sawyerových podmanivých zlatých očí, zaplavil ji smutek, že se vdává bez lásky.

Vrátila se do relity.

Jaký by to byl pocit, kdyby ji Sawyer miloval? Kdyby mohla otevřít všechna temná, zaprášená zákoutí jeho duše a pustila do nich čerstvý vzduch? Zmocnil by se jí s divokou primitivní vášní, kterou u jiného muže nenašla. Ale měl v sobě také laskavost, která ji dojímala. Vzpomněla si, jak něžně ji koupal, jak lehce ji hladil prstem po tváři, jak rozzlobeně se dožadoval, aby se už nikdy neponižovala.

„Julietto? Jsi v pohodě?“

Přestala dumat a vzhlédla. Ten, na koho myslela, stál ve dveřích pokoje, který si zabrala jako kancelář. Po večeři jeli do nového domu a oba se ponořili do práce. Wolfe už šel dávno spát. Neosobní místnost jako by se jí

vysmívala. Jen pár hodin po svatbě se starala o obchod, pracovala na laptopu a posílala naléhavé vzkazy kolegům. Dům se vzpíral a zdálo se, že chce od svých obyvatel užší kontakt. „Jistě, jen tady něco dodělávám.“

Sawyer se protáhl a přetřel si týl. Po příjezdu se převlékl do volných khaki kalhot a čistého bílého trička, ale byl bos. Najednou si uvědomila, že společné bydlení je strašně důvěrné. Uvidí ho napůl svlečeného nebo i nahého, ale nebude mít právo se ho dotknout. Zachvátila ji panika. Co jestli nedokáže tuhle šarádu hrát? Nastala jejich svatební noc a ona netušila, jak se má chovat. Uvolněně a blazeovaně? Vřele a přátelsky? Měla sto chutí zalézt si pod

přikrývky a na celou noc se schovat, ale nebylo by to ubohé? „Jo, taky jsem pracoval. Musím ráno brzy vstávat a jít na staveniště. Už půjdeš do postele?“ zeptal se.

„Ano.“

„Nechceš si se mnou dát před spaním skleničku?“

Tělo jí okamžitě ožilo a zaplavila ji touha, a tak rychle přitiskla stehna k sobě. „Ráda. Trochu koňaku mi přijde vhod. Taky musím brzy do práce.“

Šla za ním po točitém schodišti do knihovny a přitom lehce přejížděla prsty po hladkém mahagonovém zábradlí. Když vstoupili do dveří, nadechla se vůně citronového leštidla, papíru a kůže. Ještě před svatbou narovnali do

vysokých knihoven romány, biografie, ekonomické publikace a kuchařky, které oba vlastnili, a Juliettu fascinovalo, jak široký má Sawyer čtenářský záběr. Při té příležitosti také zjistila, že se dokáže bavit na jakékoli téma. Sedla si u krbu a nohy si dala pod sebe. Bylo důležité, aby pro budoucnost nastolili precedens. Rozhodla se, že se bude chovat přátelsky, ale rezervovaně.

Podal jí sklenici s koňakem a posadil se vedle ní. Obklopilo je teplo ohně a Julietta se trochu uvolnila. „Dneska jsi vypadala nádherně,“ poznamenal.

Usmála se. „Grazie. Tobě to taky slušelo. I Wolfemu. Dokonce nechal doma kroužky do ucha.“

Sawyer se zasmál a napil se. „Jo,

klube se z něj pěkný kluk. Zapomněl jsem ti poděkovat, jak dobře jsi mi poradila.“ Zvedl oči a upřeně se na ni zadíval. „Chtěl odejít, a kdybych ho nepožádal, aby zůstal, oba bychom teď byli sami. Jak jsi to věděla?“

Stáhlo se jí hrdlo a musela polknout, aby mohla odpovědět. „Viděla jsem, jak se jeden na druhého díváte. S úctou, obdivem a láskou. Přestali jste si být cizí a máš ho rád. Takhle to se členy rodiny chodí. Dovádějí tě k šílenství, vytáčejí tě, ale milovat je nepřestaneš.“

„Nic takového jsem nikdy nezažil.“

„Já vím. Ale rodinná pouta nevytváří společná krev. Spočívají v tom, že při sobě lidé stojí a dokážou se pro sebe vzájemně obětovat. Nechtěla jsem, abys

jen z hloupé pýchy Wolfeho ztratil.“

„A kvůli rodině sis mě vzala, viď?“ Julietta strnula, protože dostala strach,

že Sawyer pozná pravdu. Ano, skutečně se provdala kvůli otci a firmě. Ale v koutku duše věděla, že by se nikdy neprovdala za člověka, kterého nemá ráda a s kterým se necítí v bezpečí. O Sawyerovi platilo obojí. „Ano,“ odpověděla stručně.

„Chtěla ses už někdy vdát?“

Ta otázka ji překvapila, ale rozhodla se, že odpoví. „Ne. Vážně jsem chodila jen s jedním mužem. Pracovali jsme spolu. Nějaký čas jsem uvažovala, jaké by to bylo, kdybychom denně sedávali u jednoho stolu a spali ve stejné posteli, prostě žili spolu, ale pak jsem si

uvědomila, že mě nemiluje. V kanceláři jsme si bezvadně rozuměli, ale mimo ni nebyl ochoten věnovat mi moc času. Znamenala jsem pro něj jen položku v pracovním programu.“ Vzpomněla si na pocit méněcennosti, který ji trápil, když se snažila víc se s ním sblížit a zjistila, že on o to nemá zájem. Měl naprosto jasno v tom, co chce – sňatek z rozumu, obchodně zdatnou manželku a reprezentativní společnici. Vadilo mu, že je Julietta frigidní, ale ani ho nenapadlo se při milování trochu víc snažit, takže po jeho objetí toužila čím dál míň. Nakonec ten vztah zemřel na úbytě a ani jeden toho nelitoval.

„Zřejmě to byl pěkný idiot.“

Slabě se usmála, ale přízraky

minulosti ji pronásledovat nepřestaly, a tak jí z úst nechtěně vyletělo: „Ne, jenom mě dost nechtěl. Žádný muž o mě nikdy nestál.“

Přestal se jí dívat do tváře a začal očima přejíždět její tělo, takže si připomněla, kde všude ji laskal, lízal, kousal a co všechno dělal, aby pod ním vybuchla rozkoší. „Opakuju, že to byl idiot. A kretén.“

Julietta se za své doznání styděla, a tak se v křesle napřímila a zasmála se.

„Souhlasím. Dopadlo to, jak nejlíp mohlo, a dneska už na něj nemyslím.“ Lhala a on to věděl. „A co ty? Nikdy ses nechtěl k někomu připoutat?“

„Ne,“ odpověděl příkře.

Naklonila hlavu. „Vím, že jsi měl

spoustu žen, tak co ti bránilo?“

Trochu se zachmuřil a na tvář mu padl stín, který zdůraznil jizvu na tváři. „Nic. Vlastně všechno. Rád se miluju, ale partnerky vždycky za čas žádaly víc. Chtěly to, co jsem jim nemohl dát, a tak jsem střídal jednu za druhou.“

„A teď? Co budeš dělat teď?“

Její otázka ho ohromila. „V životě jsem nepoznal ženskou, která by byla tak přímá jako ty.“

„Nejsem si jistá, jestli je to poklona.“ Krátce se zasmál. „Je. Pořád mě překvapuješ a provokuješ. Chceš, abychom si od srdce promluvili a nalili

si čistého vína?“

Rozzlobeně přimhouřila oči. „Přestaň se mi laskavě posmívat. Měli bychom se

chovat tak, aby nám to oběma prospívalo. Budeme spolu pracovat a bydlet, takže si musíme vzájemně projevovat respekt. Základnější pocity raději vynecháme, abychom se mohli soustředit na to, co je důležité. Souhlasíš?“

Upřel na ni pátravý pohled, ale odmítla očima uhnout a klidně se na něj dívala. Rozum mu říkal, aby s tím kompromisem souhlasil, ale tělo křičelo, aby její zdvořilou žádost ignoroval a odvlekl ji do postele. Nakonec přikývl. „Jak chceš.“

V místnosti jako by najednou zavládlo pusto a prázdno. Na Juliettu padla únava, a tak rychle koňak dopila a vstala. „Jsem ráda, že jsme se

domluvili. Bude to tak nejlepší. Teď už si půjdu lehnout.“

„Vzal jsem si pokoj hned vedle tvého, aby Wolfe nezískal žádné podezření.“

„Samozřejmě.“ Položila skleničku na stolek a přinutila se usmát. „Dobrou noc, Sawyere.“

„Dobrou noc. Hezky se vyspi.“

Odešla a zamířila do své ložnice, napůl s úlevou a napůl nešťastná.

Když se za ní zavřely dveře, Sawyer si ještě jednou nalil. Pořád cítil její osobitou vůni kávy a kokosu, při které se mu sbíhaly sliny na čokoládovou tyčinku. Ale Julietta chutnala mnohem líp a vzpomínku na její široce roztažená stehna a božský med, který mu tekl přes

rty, nedokázal vyhnat z hlavy.

Panebože, co když se přestane ovládat?

Ztopořený penis se mu dřel o kalhoty a prosil o svobodu. Brzy z ní zešílí. Chce společníka, spolupracovníka a kamaráda. Jak může plnit tuhle úlohu, když touží jen po tom strhnout jí tu zdvořilou masku a odhalit divokou, smyslnou ženu, kterou v posteli objevil? Jak dlouho vydrží odolávat? Představil si, jak při poklidné večeři zničehonic vyskočí a horečně z ní serve šaty. Líbilo by se jí to?

Nedokázal zapomenout na její slova. Žádný muž o ni nestál. Jeho rázná, schopná milenka měla vlastní démony. Vsadil by se, že těch pár chlapů, s nimiž

se pokoušela navázat vztah, ji připravilo o sebedůvěru. Proč jinak by si hezká, chytrá a nezávislá žena myslela, že není pro manželství dost dobrá?

Možná by jí měl ukázat, že se mýlí.

Chvilku o tom přemýšlel. Mohl by přijmout její podmínky a žili by pokojně a spořádaně. Bylo by to nejspíš nejlepší. Ale výraz na její tváři, když řekl, že s ní souhlasí, mu napověděl, že v skrytu duše touží po něčem úplně jiném.

Nikdy nepotkala muže dost silného na to, aby se jí postavil, svedl ji a zbavil zábran. On to dokázal. Její tělo ho ochotně poslouchalo a dovolila mu, aby pronikl i do nejtajnějších koutů její duše. Toužil po ní jako narkoman po droze, a ačkoli to vůbec nečekal, ke svému

úžasu zjistil, že se bez ní nemůže obejít.

Jestli ji dnes v noci nechá spát samotnou, znovu se před ním obrní. Měl by jí dát pokoj, vždyť ji nemiluje a ona si lásku zaslouží. Ale co je horší? Aby jí vyhověl, takže bude i nadále věřit, že žádnému muži nestojí za to, aby o ni bojoval? Nebo ji má odvléct do postele a riskovat, že jí zlomí srdce?

Rozum mu jasně říkal, že má jít dál po cestě, na kterou se vydal, když zjistil, že zabil nevlastního bratra tak jistě, jako kdyby zmáčkl spoušť.

Jenže dnes večer ho rozum opustil, myslel jen penisem, a tak mohl dospět jen k jedinému rozhodnutí.

Postavil sklenici na stolek a šel svést svou ženu.

Julietta se pod bleděmodrou přikrývkou obrátila na druhý bok a vystrčila nohu ven, aby se ochladila. Z radiátorů sálalo vedro a krk i ramena měla celé zpocené. Zasténala, přikrývku odhodila a zadívala se na strop. Tělo jí pulzovalo touhou, kterou dnes v noci neuhasí. Škoda že nemá vibrátor. Ještě nikdy ho nevyzkoušela – zaprvé se styděla jít si ho koupit a zadruhé se bála, že ani s ním se nevzruší a orgasmu nedosáhne.

Bylo zvláštní, že Sawyer vždycky poznal, když ochladla. Pokaždé ji okamžitě vrátil do přítomnosti a nedovolil, aby rozum získal nad tělem vládu.

Přestaň na něj myslet, napomenula se v duchu.

Musíš si odpočinout. Soustřeď se na spánek. Zavřela oči a začala počítat. Jedna, dva, tři. Schválila čtvrtletní finanční rozpočet? Ano, už ho odeslala. Čtyři, pět, šest. Nemá tenhle týden sekretářka narozeniny? Zítra jí musí koupit dárek. Sedm, osm, devět…

Vtom se otevřely dveře.

Julietta se posadila a zadívala se na postavu před sebou. Sundal si košili a na nahé hrudi mu svítilo měsíční světlo. Vyrýsované svaly na pažích a na břiše se leskly a jizvy byly zřetelně vidět. Stál s rozkročenýma nohama, ruce v bok, a klidně se na ni díval. V té chvíli se jí prudce zvedla hladina adrenalinu

a dostala pocit, že jí krev v žilách začala kolovat rychleji. Lehce se zakymácela a pokusila se navzdory zběsile bušícímu srdci klidně se nadechnout. „Co tu chceš?“

„Myslím, že to víš,“ odpověděl svůdným, chraplavým hlasem, který hladil jako samet. Chtěla odpovědět, ale vydala ze sebe jen nezřetelný zvuk. Vydal se pomalu k ní, každý půvabný pohyb vypočítaný tak, aby zesílil smyslné napětí, které viselo v místnosti. Julietta seděla strnule uprostřed postele jako vyděšená laňka, ke které se blíží hladová šelma. „Ne,“ vyrazila jediné slovo, které mohlo zastavit kolotoč emocí, na který se bála naskočit.

Zastavil se u postele. Šířil kolem sebe

syrovou mužskou vůni, která ji přiměla slabě zasténat. Vzal ji za zápěstí a vytáhl ji na nohy. Pod tenkou bleděrůžovou noční košilkou jí byly vidět bradavky a všechny křivky těla. Byla bosa, takže ji o mnoho převyšoval, a zjevně si užíval, že je pánem situace.

„Jsi moje žena a tohle je naše svatební noc. Máš pravdu, že bychom ve vlastním zájmu měli na sex zapomenout.“ Na okamžik se odmlčel, pohladil ji po tváři a odhrnul jí z ramene zcuchaný pramen vlasů. „Ale já to nedokážu. Ani nechci. Patříš mi.“

„To se pleteš,“ odpověděla nejistě.

Zasmál se a znovu ji začal hladit po obličeji, po vlasech, krku a ramenou, jako by uklidňoval rozzlobenou kočku,

s kterou se chce jen trochu pomazlit.

„Panebože, jsi nádherná. Nikdy se nevzdáváš a nebojíš se ničeho kromě milování a toho, co cítíš, když se tě dotknu a přikážu ti, aby ses mi poddala.“ Pod jeho rukou jí pleť zvláčněla, bradavky jí ztuhly a bolestivě se třely o měkkou látku noční košilky. „Už odmítám trávit každou noc s erekcí. Chci tě. Teď jsi opravdu moje, Julietto. Tvoje tělo mi patří a já si ho dnes v noci vezmu.“

Přitiskl jí rty na ústa. Čekala, že se na ni bez milosti vrhne, ale líbal ji něžně, přestože bylo jasné, že hodlá dosáhnout svého. Když zvedla ruce, aby ho odstrčila, zajel jazykem hluboko dovnitř a vybídl ji, aby si hrála, hodila rozum za

hlavu a oddala se rozkoši, kterou jí chtěl dát.

Chytila ho za ramena a vzdala se.

Když spokojeně zasténal, její vzrušení ještě zesílilo. Juliettu zahltila chuť lahodně pálícího alkoholu, koření a zubní pasty s mátovou příchutí. Podepřel jí hlavu a znovu a znovu jí pronikal jazykem do úst stejně náruživě, jako když přirážel mezi její stehna a neohlížel se na to, jestli se brání.

Aniž ji pustil, odvedl ji na druhou stranu místnosti a přitiskl ji na stěnu. Dlaněmi mu horečně přejížděla přes hruď, přes svaly na ramenou a pažích, po lince plavých chloupků na břiše, která se ztrácela pod páskem kalhot. Odtrhl od ní ústa, trošičku poodstoupil

a usmál se.

Vzápětí vzal za límeček košilky, škubl, látka se roztrhla a Julietta ucítila, že má úplně mokrá stehna. Když se hladově zadíval na její nahé tělo, začalo jí trnout v klitorisu. Pohladil tuhou bradavku, přejel prstem pod ňadrem a pak pokračoval dolů po chvějícím se břichu. „Nevzala sis do postele kalhotky. Proč?“

Rozhodla se, že mu řekne pravdu, a chraptivě odpověděla: „Protože bych je nesnesla. Myslela jsem na tebe a byla jsem –“

„Vzrušená?“

Trhla hlavou. Když ji znovu políbil a přitáhl k sobě, v tygřích očích mu svítila žádost, kterou nic nemohlo

zastavit. Rozepnul si kalhoty, rychle je svlékl a potom ji pomalu otočil k sobě zády. Chtěla k němu zůstat přitisknutá, ale za trest ji kousl do krku.

„Dej ruce na zeď a nech je tam.“

Roztřásla se, ale poslechla a položila dlaně na stěnu. Roztáhl jí doširoka nohy, takže jí mezi ně pronikl chladný vzduch a pohladil naběhlé pysky. „Škoda že neumím malovat, strašně rád bych tě takhle zachytil,“ zašeptal zbožně a přejel jí prstem po páteři a oblinách zadku.

„Jsi to nejkrásnější a nejdokonalejší, co jsem kdy viděl. Jsi celá zlatá a půvabná jako bohyně.“ Odhrnul jí vlasy z ramene, začal ji drobně kousat do krku a pokračoval po páteři dolů. „Chci si tě označit, abys reagovala jen na mě. Tvoje

chuť mi nedá spát. Dívám se, jak vedeš obchodní jednání, a myslím jen na to, jak bych ti zvedl sukni a zabořil ti ústa do klína.“

„Sawyere –“ Zoufale se otočila, ale uhodil ji přes zadek tak silně, že zalapala po dechu.

„Ruce na stěnu. Nesmíš mít orgasmus, dokud nebudu v tobě. Jestli se neudržíš, těžce to odneseš.“ Kousl ji do ramene.

„A já udělám všechno, co dovedu, abys neposlechla, miláčku. Pak tě budu moct potrestat.“

V té chvíli ztratila rozum a proměnila se ve stvoření ovládané tělesnými pudy. Zavrtěla se, přitiskla čelo na studenou zeď a dychtivě čekala. Sawyerův tichý smích potvrdil, že přesně ví, jak chlípné

myšlenky se jí honí hlavou, a že jí je hodlá splnit. Vzal jí ňadra do dlaní a začal si hrát s bradavkami, tahal za ně a kroutil jimi, až naběhly a slast se začala mísit s bolestí. Jazykem jí přejel po páteři, nad oblinami hýždí se zastavil, potom je roztáhl a olízl mokrý rozkrok.

Pohlazení jazyka na oteklém klitorisu, kousání a silné ruce, které ji držely otevřenou, aby si s ní mohl dělat, co chce, to všechno ji přivedlo k tak silnému orgasmu, že si připadala jako zrníčko písku v přívalové vlně. Vykřikla, zaťala pěsti a začala se divoce zmítat a třást se v sladkých křečích. Nepřestal ji laskat, dokud rozkoš neodezněla, a když se už jenom slabounce chvěla,

podepřel ji a držel u stěny, ztopořený penis mezi jejíma nohama.

„Panebože, jsi nádherná,“ zašeptal a ona se znovu zatřásla. Zvedl ji a odnesl do postele. „Ale neposlechla jsi mě.“

„Vždyť jsem ruce na stěně držela.“

Zasmál se. „To je pravda, ale měla jsi orgasmus, než jsem ti to dovolil, takže tě přece jenom potrestám. Klekni si.“

Julietta zamumlala nějakou kletbu, ale spustila se na všechny čtyři. „Proč pravidla určuješ vždycky jenom ty?“

„Protože proto. Líbí se ti poslouchat.

Už ti někdo dal na holou?“

Otočila hlavu přes rameno, zamračila se na něj a ironicky odsekla. „Hádej, můžeš třikrát.“

Zkřivil v úsměvu rty. „Myslím, že ne.

Dám ti deset ran.“

„Nejsem malé dítě. Je to ponižující. A jestli to zkusíš, postarám se, abys o tu ruku přišel.“

„Rád si hraju, kočičko, a ty musíš poslouchat. Co kdybych tě několik hodin mučil a nedovolil ti vyvrcholit?“ Otevřela pusu, aby něco odsekla, ale hned ji zase zavřela. Ta myšlenka ji vzrušila, ale bála se, že to opravdu udělá. „Hm, to byla chytrá odpověď. Ale v budoucnu tě to nejspíš stejně nemine. Mám dojem, že tě ten nápad zaujal a chtěla bys vědět, jestli to dokážu. Zatím ti jen naplácám.“

„V životě jsem o ničem takovém neslyšela. Co z toho budeš mít? Nebo

já?“

„To mi už brzy povíš. Jedna.“

Plochou dlaní ji udeřil přes pravou hýždi, a když ucítila štípnutí, zalapala po dechu. Napadlo ji, že zadek má pravděpodobně stejně rudý jako obličej, protože se za svou pozici a bezmoc strašlivě styděla. Dal jí ještě rychle tři rány vpravo, potom přesunul ruku na levou půlku. Julietta se před každou ranou napjala, nadávala mu a divila se, proč ho tak směšná hra vzrušuje.

Dokud si neuvědomila, že je zase mokrá a při dalším úderu dostane orgasmus.

Jako by to věděl, Sawyer se s napřaženou rukou zarazil a začal jí rozpálenou pokožku třít. Masáž její

vzrušení jenom zesílila. Pevně zavřela oči, protože pochopila, že ji bití neskutečně rozpaluje. Dostala ještě tři rány a pokaždé se Sawyerově dlani automaticky nastavila, protože toužila znovu ucítit to mravenčení, které jí působilo neuvěřitelnou rozkoš. Před posledními dvěma ranami zadržela dech.

„Roztáhni nohy.“

Odsunula od sebe stehna na pár centimetrů, potom ještě trochu víc a se strachem čekala na bolest. Sawyer jí položil ruce na zadek, chviličku ho hladil a potom jí vklouzl prsty do rozkroku.

„Panebože!“ vykřikla.

V klitorisu jí cukalo a bradavky toužily cítit na sobě jeho rty, jazyk

a zuby. V okamžiku, kdy přišly první záchvěvy orgasmu, z ní prsty vytáhl a dvakrát ji silně udeřil.

Paže se jí třásly a měla co dělat, aby se na nich udržela. Do nosu jí stoupla vůně vlastního vzrušení a ze rtů jí uniklo tiché zvířecí zaúpění.

V té chvíli zřejmě ztratil sebeovládání, protože také zasténal, ozvalo se zašustění obalu od kondomu a vzápětí se na ni položil. Vzal ji za boky, prudce přirazil a hluboko do ní pronikl.

Tělem i duší se mu vzdala. Ačkoli žádostivě sténala a vzpínala se pod ním, kontroloval rytmus a rozplynout se v rozkoši jí nedovolil. Mučil ji celou věčnost, až nevydržela a začala žadonit.

„Prosím tě… prosím.“

Zarazil se, a zatímco se neovladatelně chvěla, přestal se hýbat. „Patříš mi. Řekni to.“

„Jsem tvoje, Sawyere. Vezmi si mě.“

Natáhl ruku, jemně jí stiskl klitoris a zároveň znovu přirazil.

Okamžitě dostala orgasmus a tichý výkřik z jeho úst jí napověděl, že dospěl k vyvrcholení zároveň s ní. Úlevou se rozvzlykala a dala mu všechno, co chtěl.

„Jsem úplně mrtvá.“

Sawyer ji políbil na tvář a přitáhl si ji blíž. Zavrtala se pod přikrývku a teplým hedvábným tělem se k němu přitiskla. Ve vzduchu se vznášela vůně sexu, oknem pronikal dovnitř měsíční svit a vrhal na

postel dlouhé stíny. „Tak to jsem dobře odvedl svou práci.“ Pohladil ji po nahé paži. Zdálo se mu, že se jí nikdy nedokáže nabažit.

„Zabiješ mě každou noc?“

„Ano. Doufám, že proti tomu nic nemáš, nebo si budeme muset tuhle scénu denně zopakovat.“ Zadržel dech a čekal na odpověď. Tahle žena se mu dostala pod kůži a nedokázal se jí zbavit. Musel se s ní milovat, musel ji každou noc mít a byl si jistý, že pak napětí mezi nimi pohasne. Koneckonců, jsou přece svoji.

„Ne, už se nechci vzpírat. Nedokážu to.“

„To je dobře.“ Dlouho leželi ve spokojeném tichu. Sawyer právě zavřel

oči, když vyslovila jeho jméno. „Copak, miláčku?“ zeptal se.

„Já vím, že o minulosti nechceš mluvit,“ řekla opatrně a nejistě. „Chápu to. Ale ty o mně víš tolik. Máš proti mně výhodu. Cítím se –“

„Jak?“

„Zranitelná,“ zašeptala. „Potřebuju o tobě něco vědět. Cokoli.“ Na okamžik se odmlčela. „Prosím.“

Zaplavily ho vzpomínky, ale její doznání ho dojalo. Byla naprosto upřímná, i když si tím mohla vysloužit posměch. A měla pravdu. Nedal jí ze sebe nic než tělo. Zamyslel se, co by mohl obětovat. Když promluvil, ani na chviličku nezaváhal, jako by dlouho čekal, až se bude moct svěřit.

„Rodiče zemřeli, když mi bylo devět. Neměl jsem příbuzné, kteří by si mě mohli vzít, takže jsem šel do pěstounské péče a to, co jsem pak zažil, se na mně dost podepsalo. Nikdo tak velkého kluka nechtěl, a než mě umístili nastálo, vystřídal jsem několik rodin. V té poslední to bylo příšerné. Pro dítě, které poznalo rodičovskou lásku, hotové peklo. Musel jsem se úplně změnit, abych přežil. Když jsem konečně v osmnácti mohl odejít, žil jsem na ulici a vydobyl si tam určité postavení, ale bylo to hodně drsné. Nakonec jsem našel na Manhattanu starý hotel a schoval se tam. Spal jsem ve sklepě, myl se na umývárnách pro zaměstnance a kradl jídlo. Dokud mě nenašel Jerry White,

který tam už léta správcoval. Myslel jsem, že mě vyhodí a zavolá ředitele nebo policajty, ale neudělal to a dovolil mi zůstat.“

Když zmlkl, Julietta nic neřekla. Nechtěl jí vykládat o násilí a krádežích, kterých se dopouštěl v době, kdy žil v pěstounské rodině. Nikdy by to nepochopila. Chviličku mlčel a pak jí svůj příběh dopověděl.

„Ani nechtěl vědět, jak jsem se tam ocitl. Podařilo se mu ukrást pro mě uniformu a začal mě zaučovat. Na personálním řekl, že jsem jeho synovec, a získal pro mě práci. Začínal jsem od píky a zjistil jsem, že to je v každém zařízení to nejlepší. Člověk pozná zaměstnance, ví o všem, co se v podniku

šustne, prostě je v obraze. Jerry chtěl, abych se vyšvihl, a nakonec jsem dostal příležitost ve Waldorfu. Jel jsem jako učeň do Milána, pobyl jsem tu chvíli v jiném hotelu a pak jsem se vrátil do New Yorku.

V době, kdy jsem už stál na vlastních nohách a vedlo se mi docela dobře, dostal Jerry infarkt a zemřel. Po jeho smrti jsem zjistil, že sloužil v armádě a zúčastnil se války v Iráku, odkud si přivezl Purpurové srdce. Pocházel z bohaté rodiny, ale po návratu se přestal s příbuznými stýkat. Jednoho dne se ke mně dostavili dva právníci, kteří mi sdělili, že mi všechno odkázal. Tak jsem se v pětadvaceti stal multimilionářem.“

Julietta hltala každé slovo, ale místo

aby se začala zvědavě vyptávat, klidně poslouchala, takže pro něj bylo snazší pokračovat. „Předali mi taky vzkaz, který mi napsal, když mi bylo dvacet. Stálo na něm: ‚Nechej ve světě svou stopu.‘ Chvíli mi trvalo, než jsem se z toho nenadálého štěstí vzpamatoval, takže jsem spoustu peněz rozházel, ale pak jsem se rozhodl soustředit se na to, co po mně Jerry chtěl, a dosáhnout úspěchu. Purity otevírám pro něj, protože to byl kromě mých rodičů jediný člověk, kterému na mně kdy záleželo.“

Vydechl a odmlčel se. Předpokládal, že ho Julietta zahrne otázkami a bude vyzvídat podrobnosti. Nevyčítal by jí to, protože věděl, že ženy mají sklon pitvat věci až na dřeň bez ohledu na to, jak je

to pro druhou stranu nepříjemné a bolestné. Se strachem a napětím čekal. Zvedla hlavu. Hnědé oči jí svítily, ale slzy v nich neměla. Sklonila se k němu a začala ho pomalu a něžně líbat, jako by byl ze skla a zasloužil si veškerou lásku a péči na světě. „Díky,“ zašeptala

nakonec.

Položila mu hlavu na hruď, přehodila přes něj nohu a dlouze vzdychla. Za chviličku poznal, že spí.

Bál se, že ho zahltí bolest a výčitky svědomí, poněvadž si Jerryho dar nezasloužil, ale nic z toho nepřišlo. Tam, kde se až dosud šklebila otevřená rána, zela prázdnota. Zachvátila ho úleva a najednou mu bylo u srdce lehčeji.

KAPITOLA ČTRNÁCT

„To je divné, stojí tady cizí auta.

Maminka asi ještě někoho pozvala.“

Sawyer vzal Juliettu za ruku a zamrkal na Wolfeho. „To je dobře, protože jídla bude o hodně víc.“

Zasmála se a zavrtěla hlavou. „Vy dva jste neuvěřitelní. V životě jsem nikoho neviděla tak příšerně se cpát. Vždycky se ládujete, jako byste celý týden nejedli.“

„Já aspoň pomáhám sklízet ze stolu,“ upozornil Wolfe.

Sawyer se na něj zamračil. „Zrádce. Počkej, až tě dostanu do posilovny, dám

ti pěknou nakládačku.“

„To bych rád viděl, staříku. Zvláštní, že jsi na mě nehrál Rockyho Balbou, když jsme stáli v ringu. Knokautoval jsem tě raz dva.“

„Kdo je Rocky Balboa?“ zeptala se Julietta.

Muži si vyměnili nevěřícný pohled.

„Ježíšmarjá, ty jsi neviděla Rockyho jedna, dva, tři, čtyři, pět ani šest?“ zeptal se Sawyer.

„Ne, a jestli to má šest dílů, ráda si to odpustím,“ odpověděla a sáhla po klice na dveřích.

„Dneska večer si ty díly dáme všechny najednou, zlato.“

„Teď se chovejte slušně, mládenci.

Zevnitř slyším hlasy.“

„Překvapení!“

Jakmile se dveře otevřely, ozval se křik. Julietta užasle nahlédla dovnitř, a když uviděla, kdo stojí v hale, chviličku ze sebe nedokázala vypravit ani slovo. Stála tam skoro celá její rodina. Znovu byli pohromadě.

Do očí jí vhrkly slzy a přitiskla si prsty na ústa. „Panebože, proč jste mi nezavolali, že dneska přijedete?“ vydechla a vrhla se k nim. S výkřikem chytila Carinu, silně ji objala a hned natáhla paže po švagrovi a Michaelovi.

Carina se radostně zasmála a na oplátku ji stiskla. „Chtěli jsme tě překvapit. Mamince jsme pochopitelně oznámili, kdy dorazíme, ale musela nám slíbit, že ti to nepoví.“

Michael ji zvedl a zatočil s ní, jako by byla malá holčička. „Dřív to nešlo. Museli jsme počkat, až budou dvojčata na cestu za tetičkou dost velká a až si budeme s Maxem moct vzít z La Dolce Maggie volno.“

Maggie se drželi za nohy dva chlapečci, kteří zvědavě sledovali, jak se dospělí radují. Jeden měl jasně zelené oči po matce a druhý se tvářil jako kakabus, takže Julietta okamžitě poznala, že je to Luke, který se narodil přesně čtyřicet vteřin po bratru Ethanovi. Dřepla si před ně, natáhla ruce a tiše řekla: „Ahoj Luku, ahoj Ethane. Já jsem vaše teta Julietta. Dáte mi pusu?“

Maggie je trochu postrčila, a tak se k ní přibatolili. Oba na sobě měli

značkové džíny, trička a kožené bundičky a na nohou pevné botky, aby snáz udrželi rovnováhu. Julietta přitiskla rty na jemné dětské vlásky, zbožně se nadechla čisté vůně a pak dětem ukázala usměvavou tvář. „Právě jsem se zamilovala. A hrozně se mi líbí, co mají na sobě.“

„Měla bys vidět, co Maggie nakupuje pro moje děti. Nick dostane infarkt pokaždé, když od ní otevřu nějaký dárek.“ Julietta vstala, zadívala se na Alexu a Nicka a vesele se zasmála. Předtím se s nimi nikdy nesetkala, ale díky fotografiím a tomu, co o nich od švagrové a Cariny slyšela, měla pocit, že je zná dlouhá léta, a pokládala je za členy rodiny. Alexa byla Maggiina nejlepší kamarádka už od dětství a Nick

byl Maggiin bratr. Radostně zavýskla a oba pevně objala. Alexa měla tvář orámovanou divokými kudrnami, mohla se pochlubit stejně bujnými křivkami jako Carina a vyzařovala z ní smyslnost, která musela muže lákat jako vosy sladký med. Nick měl vlasy různých odstínů plavé a pobavené hnědé oči.

„Já myslela, že ji tvůj bratr usměrní, ale šeredně jsem se spletla. Jednou večer jsem přišla domů a zjistila jsem, že Lily se kroutí do rytmu singlu ‚Oppa Gangnam Style‘ a Maria má na sobě tričko s nápisem ‚Z kluků už neslintám‘.“

Maggie uhodila bratra do ramene a obrátila oči k nebi. „Kdybych to nechala na vás, studovaly by Mozarta

a místo střední šly rovnou na vysokou.“

„Hele, co kdybys kazila jen vlastní děti?“

Alexa si vzdychla. „Nechte toho, vy dva. Sotva jsme přijeli, už jste zase v sobě.“

Julietta pobaveně stiskla rty. „Mám radost, že jsi za sebe do knihkupectví sehnala zástup. Nemůžu uvěřit, že jsi konečně mohla přijet.“

„Nick má trochu času, než se pustí do dalšího projektu, a od té doby, co ke mně nastoupila Carina, podnik skvěle šlape, takže jsme vyšetřili týden dovolené. No, a s cestou jsme si nemuseli dělat starosti, protože jsme si vzali Michaelův tryskáč a měli veškeré pohodlí. Jen doufám, že to chudinka paní Conteová

těch sedm dní s námi vydrží.“

Matka, která chovala v náručí Mariu, se spokojeně rozhlédla po místnosti a rozhodně prohlásila: „Takové řeči nechci slyšet. Tenhle dům byl už moc dlouho prázdný. Potřebuje děti a smích. Můžete zůstat, jak dlouho budete chtít.“

Když se Julietta se všemi objala a vyměnila si s nimi nejčerstvější novinky, v místnosti se rozlehlo podivné ticho. Otočila hlavu a pohlédla na manžela.

Z očí mu koukaly rozpaky a touha utéct. Wolfe přešlapoval a vypadal, že je mu špatně. Stál ode všech co nejdál a zády se tiskl ke dveřím. Srdce se jí sevřelo, vrátila se k nim a vzala oba za ruku.

„Poslyšte, tohle je Sawyer, můj manžel. A to je Wolfe, náš blízký přítel, kterého považujeme za člena rodiny.“

Max udělal pár kroků k Sawyerovi a Julietta s úžasem zjistila, že se ti dva na sebe dívají, jako by po sobě chtěli skočit. „Ty jsi ale tichošlápek,“ procedil Max zlostně. „Nestál jsem ti za e-mail ani za telefon, abys mi dal vědět, žes do toho konečně praštil? Takže teď jsme nějakým zvráceným způsobem příbuzní, co?“

Julietta zadržela dech a přichystala se, že mu řekne, aby se mírnil, ale pak uviděla na manželově tváři úsměv. „To mám tedy smůlu. Kdo by s tebou chtěl být, sakra, příbuzný? V pokeru jsi hotový břídil a ošklivý jsi jako noc.“

Max se naklonil dopředu. „Ale jsem vyšší a dokážu ti nakopat zadek.“

„Jen když ti to dovolím.“ Sawyer se pohledem zastavil na Carině. „A díky bohu za to.“

Na chviličku nastalo ticho, potom se oba muži srdečně rozesmáli a poklepali jeden druhého po rameni. Julietta, která předchozí scénu vůbec nepochopila, zavrtěla hlavou a přitáhla blíž Wolfeho.

„Máš prima tetování,“ prohlásila Maggie a přistoupila k němu. „Jde ti ten had až na prsa?“

„Jo.“

„Senzace. A taky se mi líbí tvůj sestřih. Děláš modeling?“

Wolfe přimhouřil oči, jako by se připravoval, že uslyší posměšnou

poznámku. „Ani náhodou.“

Maggie si ho zamyšleně prohlédla.

„Na obálce bys vypadal fantasticky. Koukám, že posiluješ, máš krásně vypracované bicepsy. Nikdy jsi o modelingu neuvažoval?“

Michael ji popadl za paži a od mladíka ji odtáhl. „La mia piccola tigre, nech toho chudáka na pokoji. Řekl bych, že svléknout se do prádla a pózovat před tebou je to poslední, po čem touží.“

„Proč ne? Vydělal by balík. Udělala bych s ním senzační snímky.“

„Myslíte to vážně? Můžu pro to něco udělat?“

Michael zasténal. „A máme to tady.“

Maggie si ho nevšímala a začala hopsat nadšením. „Pracuju teď s jedním

italským návrhářem a ty jsi přesně typ, který hledá. Potřebuje někoho, kdo vypadá neotřele. Ráno mu zavolám, a než odjedu, sjednám ti s ním schůzku.“

Wolfe se napřímil. „Bezva. Jo, to by se mi líbilo. Díky.“

„Nepřipravíš mě o nejlepšího asistenta, že ne?!“ zavolal Sawyer.

Maggie se sladce usmála. „Napřed zjistíme, kolik mu Victorio zaplatí, a potom si promluvíme.“

„Mi dispiace, Sawyere. Když moje drahá žena vidí někoho, kdo by se jí hodil, nedokáže se ovládnout.“

Maggie nakrčila nos. „Zítra ti neuvařím.“

„Díky bohu.“

Julietta se zasmála. Okamžitě

postřehla, že mezi bratrem a jeho ženou to stále ještě pořádně jiskří a za vším tím škádlením a špičkováním se skrývá vášeň, která v soukromí vybuchne jako sopka. Carina se dala s Wolfem do hovoru, a tak Julietta chviličku spokojeně seděla a pozorovala ostatní. Stýskalo se jí po Venezii a Dominickovi, s nimiž by byla rodina úplná, ale Venezia musela v Londýně obléct nějakou filmovou hvězdu na premiéru a Dominick se rozhodl, že ji doprovodí a celý týden tam s ní zůstane. Julietta si umínila, že jí zavolá a aspoň si s ní zaskypuje.

V příštích hodinách popíjeli všichni chianti, hráli si s dětmi a neustále si chodili do kuchyně pro šťavnatá rajčata

s mozzarellou, olivovým olejem a čerstvou bazalkou nebo pro buclaté žampiony s kraby a slané prosciutto se sladkým melounem. Julietta bedlivě sledovala Wolfeho. Nejdřív nejedl, protože byl nervózní, že se musí bavit s tolika neznámými lidmi, v průběhu večera se však uklidnil a dostal hlad. Julietta si všimla, že matka dbá, aby měl u ruky pořád plnou mísu. Také Sawyer se uvolnil a zaujatě si povídal s Carinou, Maxem a jeho matkou, jež zářila hrdostí nad synovými úspěchy a usmívala se na snachu, kterou vždycky milovala jako vlastní dceru.

Maggie od dveří prstem kývla na Juliettu, a ta za ní tedy šla. „Co je?“ zeptala se.

Maggiiny rezaté vlasy pod světlem lustru zářivě svítily stejně jako zachmuřené zelené oči. „Hele, já už odmítám patlat těstoviny v ruce. Trvá mi to celou věčnost, nikdy se mi to nepovede a kromě toho jsem už tradici dodržela. Teď je řada na tobě.“

Julietta se kousla do rtu. „Ale já je dělám pořád, Maggie. Navíc je tam s mámou Alexa. Zastoupí nás.“

Maggie ztišila hlas. „Maminka si myslí, že dost nevařím, a chce, abych získala větší praxi. Už jsem se naučila jablečný koláč a umím ho mnohem líp než těstoviny. Alexa je blázen, ji to baví… jen se na ni podívej.“ Usmívající se Alexa právě poslouchala instrukce paní Conteové a až po lokty v mouce

neúnavně hnětla těsto. „Maminka taky říkala, že mě máš vystřídat, protože ty jsi manželovi ještě neposloužila.“

Julietty se zmocnila panika a sevřel se jí žaludek. V Conteově rodině se dodržovala tradice, podle které musela novomanželka předložit muži těstoviny, které vlastnoručně vyrobila, aby upevnila vzájemnou vazbu. Sawyer to pochopitelně nevěděl, a kdyby před něj postavila talíř, neměl by ponětí, oč ve skutečnosti jde, ale Juliettě se zdálo, že by to nezvládla. Od svatební noci uplynuly už dva týdny a křehké pouto mezi nimi stále sílilo, ale svůj nový vztah nerozebírali. Sawyer ji vzal každou noc do postele, na tisíc způsobů se s ní pomiloval a pak ji až do rána

držel v náručí. Hotel Purity byl těsně před dokončením a už se dodělávaly jen maličkosti, aby za tři měsíce mohl být slavnostně otevřen. Když nepracovala přesčas, Julietta pro Sawyera i Wolfeho vařila, ale šlo jen o jednoduchá jídla, která nedala moc práce. Jako rodina si už vytvořili určitou rutinu, která jim vyhovovala, a nikterak o tom nepřemýšleli.

„Hm, mně se to teď nehodí. Měla bych dohlížet na Wolfeho, starat se o Lily a –“

„Já to vezmu za tebe.“ Maggie si strhla zástěru, strčila švagrovou do kuchyně a zmizela.

Porca vacca.

„Kde je Margherita?“

Julietta vzdychla a zavázala si zástěru kolem pasu. „Zdrhla. Vždyť víš, že se plotně vyhýbá jako čert kříži.“

Matka se bezstarostně zasmála. „Bude toho litovat. Upeče pak jablečný koláč a sušenky. Potřebuju tě tady. Pojď sem.“

Alexa se ušklíbla. „Tohle je nejúžasnější věc, jakou jsem kdy dělala. Odteď už těstoviny kupovat nebudu, ale nejspíš si na ně pořídím strojek. Nejsem tak zručná jako vy a už mě bolí prsty.“

„Jen nepřestávej. Strojek je dobrá věc, ale přece jen to není ono. Na jídlu musí být poznat, že do něj člověk vložil energii a dělal ho s láskou.“

Alexa se znovu s chutí pustila do díla. Julietta měla radost, že ji to baví, a tak se trochu uvolnila a začala dělat to, na

co byla už od dětství zvyklá. Prosála mouku, našlehala vejce, posypala moukou vál a uhnětla těsto, jehož konzistence závisela na čerstvých ingrediencích a talentu kuchařky. Automatické pohyby ji uklidňovaly a pomyšlení, že manžela potěší, ji hřálo u srdce. Zapomněla na okolí, soustředila se jen na práci a vytahovala a válela těsto tak dlouho, až udělala velkou placku, která byla tenoučká jako papír, a přesto se netrhala. Alexa tiše nadávala, protože jí těsto pohromadě nedrželo, ale Julietta se nenechala rušit. Rychle krájela jednu dlouhou nudli za druhou a pokládala je na mřížku, aby oschly.

Pak vytáhla z trouby čerstvý bochník

chleba a také ho nakrájela. Mezitím přišla Carina a nakonec se přiloudala i Maggie. Společně prostřely, potom se vrátily do kuchyně a nalily si víno. Zatímco na sporáku bublaly v hrncích omáčky a ve vzduchu se vznášela vůně citronů, povídaly si a smály se. Nakonec postavily na stůl dřevěné mísy a dovnitř se dostavili muži, kteří se už nemohli dočkat, až si pochutnají. Julietta se ujistila, že její těstoviny jsou al dente, aniž uvažovala, proč to je tak důležité.

Kolem stolu stály i vysoké dětské židličky a malé misky s těstovinami a hrnečky. Dvojčata se fascinovaně dívala kolem sebe, Lily neustále něco brebentila s Maggie, a když ji otec občas zatahal za kudrny, které zdědila po

matce, potěšeně se zahihňala.

Alexa postavila mísu s tím, co vyrobila, před Nicka. „Pro tebe.“

„Tos dělala sama?“ zeptal se a zvedl hlavu.

„Ano. Pověz mi, co tomu říkáš.“ Nabodl sousto na vidličku a ochutnal,

zatímco Alexa z něj nespouštěla oči. Na tváři se mu rozlil úsměv a pak zavrtěl hlavou. „Senzace. V životě jsem lepší nudle nejedl.“ Alexa zazářila pýchou, sklonila se a políbila ho na ústa. „Za tu pochvalu dostaneš později odměnu.“

„Maggie nám bude hlídat děti?“ opáčil se zdviženým obočím.

Jeho sestra pohrdavě sykla. „O tom si můžeš nechat leda tak zdát. Hlídat budete vy nám.“

Carina vzdychla. „Nechtěli byste toho nechat? Jestli si chcete užít soukromí, s Maxem se vám o děti postaráme.“

Max se zakuckal. „Ani náhodou. Odmítám.“ Pod stolem dostal od Cariny kopanec a zaúpěl.

Julietta se s talířem zastavila u Sawyerovy židle. Měla tak zpocené ruce, že jí po porcelánu klouzaly, a tiše si spílala, že se chová směšně. Vždyť Sawyer tu tradici nezná. Navíc je hloupá a nic neznamená. Postavila talíř před něj. „Tady máš. Buon appetito.“

Všichni zmlkli a obrátili k němu oči. Nechápavě těkal pohledem od talíře k Juliettě a zase zpátky. Ať jdou všichni někam, soptila v duchu. Proč z toho musejí dělat takovou vědu? „Hm, děje se

něco?“ zeptal se.

Paní Conteová vrhla na dceru významný pohled, kterým ji v průběhu let donutila k mnoha věcem, do nichž se jí vůbec nechtělo. Když umíněně stiskla rty, odpověděla za ni. „Julietta ti ty nudle udělala vlastnoručně, aby ti posloužila a potěšila tě.“

Juliettě zahořely tváře. Že se na tu pitomou tradici nevykašlala! Sawyer pravděpodobně umíral rozpaky, že je terčem pozornosti, a netušil, jak má reagovat. „O nic nejde,“ řekla stroze, ale přinutila se usmát. „Prostě jez.“

Sedla si vedle něj a položila si ubrousek na klín. Protože neodpověděl, kradmo se na něj podívala.

Chvíli užasle zíral do talíře, jako by

měl před sebou zlatý poklad, potom se s bezmocným dojímavým výrazem obrátil zpátky k ní. „Tos uvařila zvlášť pro mě?“ zeptal se.

Roztřeseně přikývla.

Mlčky zvedl vidličku, nudle na ni namotal a s nábožnou úctou, která ji vzala za srdce, dal sousto do úst. Sledovala jeho tvář, která navzdory jizvě vypadala přímo andělsky. Když sousto spolkl, pomalu vidličku položil, potom se natáhl a vzal ji za ruku. Jeho teplá dlaň ji uklidnila a po celém těle se jí rozlila čistá radost.

„Děkuju ti. Nic lepšího jsem nikdy neochutnal.“

Usmála se a ruku mu stiskla. „Prego,“ zašeptala.

Jako by poznala, že napětí opadlo, Lily vypískla: „Ještě nudle prosím!“

Nick jí poklepal na nos a naložil jí další porci. Všichni si zase začali povídat a Julietta se pustila do jídla. Ale věděla, že se něco změnilo. Něco, co už nešlo odvolat a kvůli čemu všechna pravidla, jež si stanovili, jednou provždy přestala platit.

Rychle tu myšlenku zahnala a soustředila se na hovor kolem sebe.

Uvařila mu.

Sawyer soustředěně jedl a spolustolovníky vůbec nevnímal. Bylo to zvláštní, ale když před něj ten talíř postavila, hned poznal, že je něco jinak. Jako by se ocitl ve světě, kde určité činy

vyjadřují hluboké pocity, o nichž se nemluví. Manželka mu připravila jídlo, myslela přitom výhradně na něj a předložila mu ho s pokorou, kterou si nezasluhoval. A dívala se na něj s potlačovanou vášní, která ho k ní přitahovala jako magnet.

Dlouhá léta považoval jídlo jen za prostředek nutný k přežití. Když dost zbohatl, aby se pro něj stalo potěšením, večeřel v luxusních restauracích, na jachtách a v mnoha hotelích. Pro ženy, s nimiž spal, objednával pokojovou službu. Od svatby Julietta pro něj a pro Wolfeho vařila jednoduchá jídla a on si toho cenil. Jehněčí kotlety, těstoviny, rizoto, grilované ryby, všechno mu chutnalo. Nikdy nedostal mraženou

zeleninu a začal si zvykat, že na okenním parapetu pořád stojí sklenice s bylinkami a na lince košíčky s rajčaty a slívami, hrozny a citrony.

Ale dneska to bylo jiné. Nabídla mu něco ze sebe stejně velkoryse, jako mu každou noc nabízela své tělo. A on si stále bral, protože tak ho to život naučil. Dával jí rozkoš, ale přitom se schovával za hradby, které se s každým uplynulým dnem víc a víc drolily.

Najednou se nevyznal sám v sobě a nechápal, co se to s ním děje. V hlavě se mu mihla vzpomínka a vtáhla ho do minulosti.

Bylo Díkůvzdání. Seděl s nevlastní sestrou a bratrem v šatně a před sebou měli kousek krocana, krajíc chleba

a půl hrnku mléka. „Budeš mít malér,“ zašeptal Danny, hladové oči upřené na maso. „Ukradls to?“

„Jo, ale to je jedno. Dneska je Díkůvzdání a měli bychom ho oslavit.“

„Ve škole nám o tom svátku paní učitelka říkala. Jak sem přijeli Otcové poutníci. Ale děti si povídaly o krocanovi s nádivkou a brusinkami. Jak chutná nádivka?“

Molly se dotkla masa tak opatrně, jako by mělo každou chvíli zmizet.

„Měli bychom ho vrátit,“ řekla ustrašeně. „Dostaneš výprask.“

„Mně na tom nezáleží. Ostatně, nepřijde na to, byl jsem opatrný. Hele, teď to rozkrájím.“ Skoro všechno maso dal sourozencům a sám si vzal jen

nepatrný kousíček. Jedli mlčky a každé sousto dlouho nábožně žvýkali. Bylo to něco úplně jiného než to, co dostávali obvykle. Kromě bití je Zmetek tyranizoval i tím, že je nechával hladovět nebo jim dával nechutné šlichty.

„Měli bychom říct, za co jsme vděční.“

Sawyer spolkl hořkou odpověď a zoufale se pokusil vymyslet kvůli těm dvěma něco hezkého. „Dobře. Tak začni, Danny.“

Bratr svraštil obočí a zamyslel se.

„Jsem vděčný, že jsi nám přinesl tuhle lahůdku.“

Sawyer se usmál. „Já taky. A co ty, Molly?“

Děvčátko se na ně zahledělo vážnýma zelenýma očima, které v bledém obličejíku zářily jako hvězdy.

„Na ulici jsem tuhle viděla člověka, který neměl ruce ani nohy. Jsem vděčná za to, že nejsem jako on.“

„Já taky.“

„Sawyere? Za co děkuješ Bohu ty?“

Sevřelo se mu hrdlo. Před ním se táhla nekonečná cesta plná bolesti a úsilí přežít další den, ale měl před sebou také vidinu svobody. V osmnácti. Jestli se toho věku dožije. Pak ostatním pomůže. Vynutil ze sebe úsměv. „Já jsem vděčný za vás, protože kdybyste tu nebyli, strašně bych se nudil.“

„Ale, ale, copak to tu máme?“

Dveře se otevřely, ve vchodu se

objevil Zmetek a zahradil jim cestu ven do bezpečí. Sawyer rychle strčil sourozence za sebe. Zmetek se podíval na prázdný talíř s několika drobečky, natáhl masitou ruku a přitáhl Sawyera k sobě. „Myslíš, že mě převezeš, ty spratku? Přišel jsi na kombinaci zámku na lednici, že jo? Připadáš si chytrej jak Ajnštajn, co?“

Sawyer mlčel, protože věděl, že kdyby otevřel pusu, všechno by ještě zhoršil.

„Nemáš co říct? Nevadí. Jsem si jistej, že toho za chvíli napovídáš spoustu. A začneš tím, že budeš škemrat o odpuštění.“

„Jdi do prdele.“

Jakmile mu to vyletělo z úst a uviděl

spokojený svit ve Zmetkových očích, pochopil, že udělal strašnou chybu.

„Kam na to výrazivo chodíš? I když je ti jedno, co se s tebou stane, stejně si příště rozmyslíš, než zas něco provedeš.“ Sawyer se bránil, ale Zmetek byl větší a silnější, a tak ho rychle páskem přivázal k posteli.

Potom vytáhl z šatny menší děti a postavil je před sebe. Sawyer se mu podíval do očí, které vypadaly jako studené černé díry, a věděl, že za jeho chybu zaplatí všichni. „Chtěl jsi pro ně uspořádat hezký Díkůvzdání? Smůla je, že to odnesou za tebe. Teď se budeš koukat, jak s nima zatočím, a budeš prosit, až z toho ochraptíš.“

Strach na tvářích sourozenců ho

rozběsnil, ale nemohl vůbec nic dělat. Ten den získal další cennou zkušenost. Nedokáže nikoho zachránit a těm, které má nejvíc rád, působí bolest.

Večer o Díkůvzdání neseděl u slavnostně prostřeného stolu, ale díval se, jak pěstoun mlátí sourozence, a žadonil o slitování.

„Sawyere, není ti nic?“

Hlas vzpomínku zahnal, ale už bylo pozdě. Žaludek se mu zvedl a na čele mu vystoupil pot. Nepřítomně pohlédl na Juliettu a bylo mu jasné, že jestli okamžitě neuteče, špatně to dopadne.

„Musím do koupelny. Hned se vrátím.“

Vrávoravě se zvedl a rozběhl se po chodbě. Třesoucími se prsty otočil

klíčem ve dveřích, sklonil se nad záchodovou mísou a začal mělce dýchat, aby se nepozvracel. Panebože, dokonce i po všech těch letech ho bolest trhá na kousky. A to je mezi lidmi, kteří ho mají rádi. Není sám. Je v bezpečí.

Pustil studenou vodu, opláchl si obličej a několikrát se třaslavě nadechl. Lže si do kapsy. Hraje si na normální život, ale nikdy ho mít nebude. Každý člověk, s nímž se sblížil, skončil kvůli němu moc bídně a totéž by udělal Juliettě. Toužil jí dát, co potřebuje, ale tolik dlouhých let se citů bál, že už nevěděl, jestli je vůbec schopen je projevit. Zvlášť lásku.

Musel se odsud okamžitě dostat. Získat nějaký prostor. Vymluví se, že je

mu špatně, a pojede domů. Uteče, vezme nohy na ramena a ztratí se jako pára nad hrncem.

Když se vypotácel z koupelny, našel za dveřmi Wolfeho.

Chlapec přešlapoval a tahal se za kůžičku na nehtech. „Jsi v pohodě?“ zeptal se.

Sawyer potlačil třes. „Jasně. Jen jsem do sebe naházel jídlo moc rychle. Není mi dobře, musím domů.“

Wolfe na něj upřel pronikavé modré oči a bylo zřejmé, že mu nevěří ani slovo. „No jo, chápu. Na člověka je to trochu moc.“ Ukázal palcem ke kuchyni.

„Taky jsem měl sto chutí zdrhnout. To jsme se ocitli v italské verzi Cosby show? Takhle to přece v životě nechodí.

Nedělní oběd s domácím jídlem, při kterém se k sobě lidi chovají hezky, smějou se, povídají si a jsou spolu rádi, to přece není doopravdy.“

Sawyer se musel vší silou ovládat, aby se nevrhl ke dveřím a nenechal všechno to rodinné štěstí daleko za sebou. „Jo, já vím.“

Wolfe stiskl zuby a přes tvář mu přeběhl temný stín. „Patřil jsem do party, která měla na neděli skvělou zábavu. Hráli jsme takovou hru, která se jmenovala ‚Vyber si troubu‘. Střídali jsme se. Na ulici jsme si vyčíhli chlapa a sledovali ho. Vždycky jsme vyhmátli někoho, kdo vypadal slušně, mile a blahobytně, a používali jsme stejnou taktiku jako sexuální násilníci. Třeba

jsme mu nabulíkovali, že ve křoví opodál leží zraněný pes a potřebujeme s ním pomoct. Divil by ses, kolik lidí to zbaštilo.“ Sawyer viděl, že mu skáče ohryzek, jako by nemohl polknout. „Pak jsme z něj vymlátili duši, sebrali mu peněženku, hodinky, prstýnek a tak, věci odnesli do zastavárny a koupili si žvanec. Zvláštní bylo, že jak jsme tak seděli někde v bufetu, před sebou spoustu jídla, obvykle jsem do sebe nedokázal dostat ani sousto. Před očima jsem viděl zkrvavený obličej toho chudáka a ptal se sám sebe, čím si to, sakra, zasloužil. Tak přesně takovéhle nedělní obědy znám.“

Ten chlapec dělal, co bylo v jeho silách, aby si zachoval zdravý rozum.

Tohle ho chtěl Sawyer naučit? Aby utekl, jakmile se k němu přiblíží někdo hodný a laskavý? Aby vzal nohy na ramena a nikomu nedůvěřoval?

Wolfe potřeboval vědět, že na světě existuje i dobrota a poctivost a stojí za to pro ně žít a bojovat za ně. Sawyer si najednou uvědomil, že má na vybranou a jeho rozhodnutí ovlivní i Wolfeho. Radši by šel do pekla, než aby ho zklamal. Už přece není teenager, není bezmocný, vyděšený a kvůli pár nočním můrám ho neopustí.

Uklidnil se a konečně sebral sílu. Přikývl a vzal chlapce kolem ramen. Ten se pořád ještě utápěl ve vzpomínkách a trhl sebou, ale hned nato k němu obrátil tvář a čekal.

„Podle mě je takováhle neděle mnohem lepší, co říkáš?“ Ruku nesundal, protože vycítil, že tentokrát jim vzájemný dotek pomůže se vzpamatovat. „A taky si myslím, že dneska toho sním víc než ty, zrovna jako víc vzepřu.“

Wolfe se slabě usmál. „Kecáš. Já už si na rozdíl od tebe přidal.“

„Tak to bych si měl pospíšit, ať to neprojedu.“

Odvedl chlapce zpátky ke stolu a sedl si. Julietta na něj vrhla znepokojený pohled, který mu začínal dělat moc dobře. Připadalo mu hezké, že o něj má starost. „Není ti nic?“ zeptala se šeptem.

„Ne, už ne.“ Usmáli se na sebe a kuchyň jako by se rozzářila. Napadlo

ho, že stejný dojem má vždycky, když Julietta vstoupí do místnosti. Zvedl prázdný talíř a prohlásil: „Prosím ještě nudle!“

Lily se zahihňala.

Po večeři se odebrali do obýváku na kávu. Maggie, která musela jít do kuchyně upéct dva moučníky, bez ustání reptala a mračila se jako čert. Alexa posadila Lily na linku, aby se dívala a občas s něčím pomohla. Julietta si všimla, že matce spokojeně svítí oči. Měla ráda ženy s jiskrou a Maggie si zamilovala hned, jak ji syn poprvé přivedl, ačkoli na první pohled se k sobě vůbec nehodili. Stejně si teď oblíbila veselou a laskavou Alexu.

Dvojčata už spala, Julietta seděla pohodlně opřená na pohovce před praskajícím krbem, držela v náručí malou Mariu a dívala se, jak ve spánku hýbe prstíky u nohou. Připadalo jí, že chová vlastní dítě. „Tak jaké máte na ten týden plány? Budete chodit po městě, nebo odpočívat?“ zeptala se. „Budeme sem muset pozvat všechny příbuzné.“

Carina se přitulila k Maxovi. Julietta už postřehla, že od sebe nikdy nejsou daleko, pořád se chovají jako novomanželé a zjevně se nemohou jeden druhého nabažit. V očích ji začaly pálit slzy. Bože, vyvádí jako puberťačka. Z Cariny vyrostla silná, nezávislá žena a měla v sobě oheň, kterého si dřív Julietta nikdy nevšimla. Její erotické

obrazy měly na Manhattanu obrovský úspěch a teď pořádala výstavy a zároveň pomáhala Alexe v knihkupectví. Max pořád hořel potlačovanou sexuální energií, ale oči měl jen pro svou ženu a pokaždé, když se na ni podíval, rozsvítily se mu něhou a touhou. Její sourozenci našli štěstí.

Vzhlédla. Sawyer se na ni díval tak žádostivě, že se jí zadrhl dech a rozpačitě poposedla. To, jaký na ni mělo vliv, když na ni pohlédl nebo jen naklonil hlavu, nedovedla pochopit. Jak se mohla proměnit z chladné ženské v nymfomanku? Měla takovou chuť strhat z něj šaty a přitisknout se k němu, že ji svrběly prsty. Přejela by mu jimi po tvrdých svalech, vzala by do ruky penis

a zavedla ho do sebe.

Ucítila, že ji začínají pálit tváře. Sawyer na ni mrkl, aby jí dal najevo, že ví, na co myslí, a ujistil ji, že jí později splní každé přání.

Michael si natáhl nohy na konferenční stolek a napil se sambuky. „Maggie má v Miláně focení. Mohli bychom se přijít podívat, jak pokračuje budování Purity? Hrozně rád bych to viděl, Sawyere. A tobě blahopřeju, Julietto. Udělat z La Dolce Famiglia exkluzivního dodavatele do řetězce luxusních hotelů bylo geniální. Já věděl, že si povedeš skvěle.“

Když Julietta viděla, jak hrdě se bratr tváří, radostně se usmála. Musela dlouho tvrdě dřít, aby ji konečně přestal hlídat

a dovolil jí řídit matčino království samostatně. Přispěla k tomu i Maggie, která ho přemluvila, a teď Julietta cítila, jako by ji konečně pustil zpod svých křídel, aby firmu vedla, jak uzná za vhodné. „Grazie, Michaeli. Hodně to pro mě znamená. Purity je fantastický. Sawyer má všechno opravdu důkladně promyšlené a my máme štěstí, že chtěl, abychom do toho šli s ním.“

Sawyer se zasmál, ale její chvála mu očividně způsobila rozpaky. „Prostě jeden druhého nekonečně obdivujeme.“

Michael se na ně pozorně zadíval.

„No, vzali jste to hopem, vy dva. Proč jste nepočkali, abychom vám mohli přijet na svatbu?“

Julietta si odkašlala. „Napodobili

jsme Carinu s Maxem. Připadalo nám nejlepší do toho prostě praštit. Chtěli jsme být co nejdřív spolu, ale mysleli jsme, že by kvůli tomu neměla trpět práce.“

Michael přikývl a začal je střídavě přejíždět pohledem. „Chápu. Zábava s prací se přece jen někdy míchají.“

„Přijď se k nám podívat,“ vybídla ho.

„Koupili jsme dům, který se ti určitě bude moc líbit. Zvu vás všechny na večeři.“

Carina pohrdavě sykla. „Jak to, že ženy vždycky vaří a muži jedí? Chci jít na večeři někam ven.“

Maggie z předsíně zavolala: „Já taky! Proč nevyvedete manželky do restaurace? Nebo jste všichni lakomci

s kapsami plnými peněz?“

„To by mě taky zajímalo!“ vykřikla Alexa.

Max se zasmál. „A co děti? Kdo je pohlídá? Maminka?“ Podíval se na svou matku a ta ho okamžitě pokárala.

„Maxime, opravdu se musíš ptát? Budeme bez sebe radostí, když nám je svěříte.“

Carina se rozzářila. „Tak zítra? Sejdeme se tady, třeba v pět. Můžeme jít do Botinera, tam vaří fantasticky.“

Julietta se podívala na Sawyera. „Si.

Dohodnuto,“ prohlásil a přikývl.

Maggie z kuchyně radostně zavýskla.

„Co kdybychom se ještě předtím s vámi odpoledne setkali v Purity?“ zeptal se Max. „Provedeš nás a pak si

trochu popovídáme.“

„Mně to vyhovuje,“ odpověděl Sawyer. „Michaele, máš čas?“

„Si.“

Maria ze spánku zavrněla a Julietta se usmála. „Dezert bychom si asi měli odříct a jet domů. Zítra máme spoustu práce. Myslím… co to je? Mio Dio, to je Dante?“

Do místnosti vstoupil obrovský černý kocour. Přimhouřenýma zelenýma očima přejel všechny přítomné, každého si změřil a pak si jich přestal všímat. Než se ho Maggie ujala, žil na ulici a pořád ještě lidem nedůvěřoval. Při pohledu na Carinu, která okamžitě vyskočila a klekla si na podlahu, musela Julietta potlačit smích. „Dante, pojď ke mně,

pojď, mourečku, něco dobrého ti dám,“ šeptala Carina něžným tónem, který každou kočku i psa úplně očaroval. Když k ní Dante udělal krok, tvář se jí rozsvítila radostí.

Potom roztáhl tlamičku a zlobně zasyčel.

Carina rezignovaně svěsila ramena.

„Zná mě už takovou dobu a pořád mě nemá rád.“ Zatvářila se tak smutně, jako by se chtěla rozplakat. „Dokud si ho nezískám, nebudu mít klid.“

„Přesně o to mu jde, miláčku,“ prohlásil Max. „Řekněme si to upřímně. Kromě Maggie všichni toho kocoura nesnášíme. Je to zlomyslný, chamtivý podrazák. Předpokládá, že mu všichni budou sloužit.“

„Nechej ho laskavě na pokoji!“ zaječela Maggie z kuchyně. „Je to miláček.“

Michael vzdychl. „Chtěl jsem ho nechat doma, ale vyváděla jako blázen. Bereme ho všude s sebou. Někdy vlezu do postele a bojím se Maggie dotknout, protože ten hajzlík nad ní stojí, jako by ji chtěl přede mnou bránit. A když ho někam zavřeme, vyčurá se mi do bot.“

Julietta se zasmála. „Mám radost, že konečně našel někoho, koho může milovat.“

Nick vstal. „Musím si zavolat, ale hned se vrátím.“

V obýváku se objevila zamračená Alexa, na boku vykoupanou Lily.

„Nicku, mluvil jsi s matkou jen před pár

hodinami. Jsou v pohodě.“

„Já nechci telefonovat jí, ale do práce,“ odpověděl podrážděně. „Bude to jen minutka.“ Když vyšel z místnosti, Alexa si dlouze vzdychla.

„Proč volá tvojí matce?“ zeptala se Julietta. „Je nemocná?“

Alexa obrátila jasné modré oči ke stropu. „Ne, ale hlídá Nickovy miláčky a on je z toho na infarkt.“

Carina se zasmála. „V životě jsem neviděla nikoho, kdo by tak visel na zvířatech. Je to roztomilé. My s Maxem taky Rockyho zbožňujeme, ale takhle vyvádět…“

Alexa se obrátila k Juliettě. „Nick si dělá starosti o naše psy, Křiklouna a Simbu. Nechali jsme je u mojí

maminky, protože je nechtěl stresovat letadlem, a teď každou chvíli kontroluje, jestli bez něj nestrádají. Dřív psy nesnášel, teď by je samou láskou snědl.“ Vědomí, že Nick tolik miluje i zvířecí členy své rodiny, Juliettu rozesmutnilo. Konečně si musela přiznat, že by se Sawyerem chtěla prožívat totéž a popírat to jí s každým uplynulým dnem připadá

těžší.

Vstala, políbila Mariu na čelíčko a předala ji Alexe. „Už bychom vážně měli jít,“ zašeptala.

Alexa se na ni starostlivě podívala.

„Jasně. Díky, žes mi ji pohlídala.“

„Wolfe, půjdeme? Musím –“

V té chvíli se zarazila a vykulila oči. Dante se zastavil pár centimetrů od

Wolfeho, který napůl ležel, napůl seděl na pohovce s kotníkem jedné nohy na koleni druhé, naklonil hlavičku a upřeně se na něj zadíval, jako by poznal spřízněnou duši. Julietta se zrovna chystala ho odehnat, aby ho snad nekousl, když vtom se stalo něco neuvěřitelného.

Kocour plavně vyskočil a přistál Wolfemu na klíně. Potom párkrát švihl ocáskem, zvedl huňatou hlavu a čichl mu ke tváři. Nakonec se zatočil do kolečka a lehl si.

„Panebože.“

Alexa zůstala civět s otevřenými ústy. Maggie zřejmě vycítila, že se něco děje, přišla z kuchyně a zastavila se na prahu. Dante předl jako motorek a spokojeně se

rozvaloval chlapci na nohou, jako by byli odjakživa nejlepší kamarádi.

Wolfe nejdřív zaváhal, ale pak zvedl ruku a pohladil ho, načež kocour začal příst ještě hlasitěji a bylo vidět, že je bez sebe blahem.

Julietta pohlédla na švagrovou. Ta se široce usmívala a zářila spokojeností.

„Já vám říkala, že je chytrý jako čert. Má rád jen lidi, co jsou v pohodě. Vítej do klubu, Wolfe.“

Chlapec se usmál.

Julietta se dívala z okna. Byla naprostá tma, jen úzký srpek měsíce vydával slaboučký paprsek světla, zkroucené větve stromů se kývaly jako přízraky a tráva se třpytila jinovatkou.

Přitiskla tvář na studenou tabulku a už posté se sama sebe zeptala, co si počne.

Milovala manžela.

Ta skutečnost popírala všechno, co si až dosud o sobě myslela a co kdy od života chtěla. Pořád nemohla pochopit, jak se to mohlo stát. Nejdřív šlo jen o práci, potom o sex. Byla si jistá, že zůstane nad věcí, ale teď viděla, že se v sobě šeredně spletla. Nějak došlo k tomu, že ji přemohly city a racionální úvahy dávno hodila za hlavu.

Sawyer byl poslední muž, do kterého by se měla zamilovat. V posteli ji dokázal fantasticky uspokojit, ale jasně prohlásil, že jí nikdy nebude patřit a v lásku nevěří. Nebyl schopen ji někomu dát, protože měl strach. S tím,

jaký je, se netajil. Mohla ho snad během dvou krátkých týdnů manželství změnit?

Z jeho minulosti znala jen to, co jí vyprávěl oné noci, kdy ho poprosila, aby se jí svěřil. Věděla, že to pro něj muselo být těžké a vyhověl jí jen proto, aby jí bylo líp a přestaly ji trápit komplexy méněcennosti. Měl obdivuhodnou schopnost dávat, ale tolikrát na svou dobrotu doplatil, že ji hluboko v sobě pohřbil a naučil se před city utíkat.

V okamžiku, kdy před něj na návštěvě u matky postavila talíř s jídlem, se něco změnilo. Díky tomu prostému aktu si uvědomila, že od něj chce mnohem víc než milování a prahne po jeho srdci.

Při pohledu na sourozence, kteří žili v opravdovém manželství, zatoužila po

tom, aby i ona měla partnera, s nímž se bude důvěrně škádlit a jenž bude spoléhat na její bezvýhradnou podporu. Cítil to podobně? Kdyby sebrala odvahu a pověděla mu pravdu, odmítl by ji? Dokud mu nic neřekne, budou žít jako dřív. V tom případě by se mohla pořád denně těšit z jeho společnosti a každou noc mu ležet v náručí. Proč by to měla kazit a vyslovit ta dvě pitomá slova? Není tak statečná jako její sestry. Hořké zkušenosti ji poučily, že nedokáže opravdový vztah navázat. Matka ji nejspíš ke sňatku přinutila právě proto. Určitě poznala, že je v milostných záležitostech zbabělá.

Viděl kdy svět větší ubožačku? Sawyerovy kroky neslyšela. Najednou

jí zezadu sevřel ramena a přitáhl si ji na hruď. Nadechla se jeho vůně, sevřela mu ruce a přimkla se k tomu, co jí dát mohl. K jeho tělu. Každou noc jí bude patřit, stejně jako ona patří jemu. Než do ní vnikl, vždycky požadoval, aby to přiznala, a jestliže odmítla, dráždil ji, dokud nepodlehla. Ale v poslední době ji už mučit nemusel, říkala mu to dobrovolně a ráda.

Kdyby chtěl, dala by mu duši.

Oba se rozechvěli vzrušením. Zvláčněla, roztáhla nohy a okamžitě poznala, že je nahý, protože mezi hýžděmi ucítila jeho penis. Čekala, že ji bude provokovat, dokud ji nepřemůže žádost a nezačne ho prosit, aby si ji už vzal, ale pomalu ji k sobě otočil, vzal jí

obličej do dlaní a přisál se jí k ústům.

Pomaličku vklouzl jazykem co nejhlouběji, ona se mu otevřela a dovolila, aby jí sundal župan. Když se jí kolem nohou rozprostřela kaluž hedvábí, polaskal jí ňadra, ale žádnou předehru nepotřebovala – večer s ním úplně stačil, aby byla připravená. Pak zajel prstem mezi naběhlé pysky a strčil ho dovnitř.

Aniž ji přestal líbat, zvedl ji ze země, a když mu nohama obemkla boky, jediným plynulým pohybem do ní vstoupil.

Napjala poševní svaly a pevně mu sevřela penis. Tentokrát si nehrál, nekousal ji ani z ní nedoloval upřímná doznání. Vnímala jen jeho zrychlený

dech, rytmus přirážení, silný stisk paží a vlhké šlehy jazyka. Nakonec do ní vystříkl a pravěký samčí pud dát najevo, kdo je pán a vítěz, ho přiměl hryznout ji do rozbolavělých rtů.

Nakonec ji odnesl k posteli a položil ji. Slova, která mu chtěla říct, se jí chvěla na rtech, ale bála se promluvit. Pak zaslechla, že šeptá její jméno, a to byla poslední věc, kterou si pamatovala, než usnula.

KAPITOLA PATNÁCT

Sawyer zvedl sklenici, přiťukl si s Maxem a napil se studeného piva.

„Salute. Dlouho jsme se neviděli, kamaráde.“

„Jo, od Vegas, kde ses pokoušel svést mou manželku.“

„Kdybych tě nepostrčil, nikdy by ses nerozhoupal a neoženil se. Dělal jsem prostě něco jako Amora.“

„No, pořád ještě mi ta epizoda moc zábavná nepřipadá.“ Max posunul dvě další piva k Michaelovi a Nickovi, kteří se zrovna přeli, jestli je lepší Gucci, nebo Prada. Ukázal na ně palcem.

„Takovíhle nám jen kazí pověst. Proč se, sakra, nehádají, jestli je lepší koukat na fotbal, nebo na basketbal?“

Sawyer se ušklíbl. „Protože jsou to metrosexuálové. Ale kdybychom jim to řekli, nakopali by nám zadek.“

„Kde to vlastně jsme?“

„Radši se neptej.“

Čtvrť Brera, kde se nachází spousta podniků všeho druhu, začínala opravdu žít až po desáté, kdežto pozdě odpoledne sem lidé chodili spíš jen na aperitiv, aby oslavili konec pracovního dne. Sawyer vyrážel ven jen zřídkakdy, ale po důkladné prohlídce hotelu a několika hodinách u plánů mu posezení se starým kamarádem přišlo vhod. Max byl rovný chlap se smyslem pro humor a po rvačce

na řecké jachtě kvůli jakési ženě navázali se Sawyerem přátelství, které se po svatbě s Carinou ještě upevnilo.

„Jak se ti líbí manželství?“

Sawyer chviličku mlčel. „Líbí,“ odpověděl nakonec.

Max zvedl obočí. „Proč mám dojem, že se něco děje? Při zmínce o sňatku jsi vždycky dostával kopřivku, takže nedokážu uvěřit, žes do toho praštil tak zničehonic. Láska na první pohled?“

Sawyer litoval, že mu nemůže říct pravdu. Sám sobě nerozuměl. Včerejší milování s Juliettou přerostlo ve víc než v obvyklou postelovou hru. Věci se měnily a kluzký svah se rychle nakláněl, aby ho shodil. Napil se piva. „Tak nějak.“

Max se na něj dlouze upřeně zadíval.

„Víš, že se mnou můžeš mluvit na rovinu, ne? Julietta je sice Carinina sestra, ale kdybych si myslel, že jsi hajzl, přiletěl bych, abych ten sňatek překazil. Viděl jsem vás pohromadě. Je to ta pravá.“

Sawyer udiveně zvedl oči. „Jak jsi to za pár hodin poznal?“

Max pokrčil rameny. „Podle toho, jak se jeden na druhého díváte. Jiskří to mezi vámi a vypadáš teď jinak. Už nejsi tak –“

„Co?“

„Smutný.“

Sawyer sebou trhl a otevřel ústa k odpovědi, ale v té chvíli se k nim přidal Michael s Nickem. „O čem se

bavíme?“ zeptal se Michael.

Max obrátil oči v sloup.

„O manželkách, o čem jiném?“

„Měkkoty,“ zamumlal Nick. „Ale když už je o nich řeč, nepřijdeme pozdě? Vyzvednout je máme v pět, že jo? Kdo má hodinky?“

Max se Sawyerem rychle zkontrolovali čas. „Jasně, dopijeme a pojedem,“ přisvědčil Michael. „Já už vůbec nikam nechodím. Vy jo?“

Max s Nickem zavrtěli hlavou.

„Kdepak,“ odpověděl Nick. „Ne že bych předtím obrážel podniky, ale od té doby, co máme děti, nevytáhnu paty z domu. Považuju za velké štěstí, když si s Alexou najdeme chvilku pro sebe.“´

„Pro nás platí totéž,“ prohlásil

Michael. „S kluky je strašně práce, ale stojí to za to. A co ty, Maxi? Vsadím se, že vy s Carinou se veselíte na večírcích od pondělí až do neděle.“

Max si odfrkl. „Děláš si legraci? Děti plánujeme až na příští rok, ale vyčerpaní jsme už teď. Děláme od rána do večera a v deset vždycky odpadneme. Je to hrůza.“

Sawyer zavrčel. „Jen se na sebe podívejte. Konečně se dostanete s kamarády na skleničku a nedovedete nic jiného než fňukat. Neměli bychom se trochu pobavit? Tak třeba já se těším, až se s Juliettou a Wolfem budu dívat na Rockyho jedna až šest.“

„Balbou miluju. Italský hřebec, který nikdy nezestárne,“ řekl Nick.

„Viděli jste někdo Hrozbu smrti? To je přece film!“ přidal se Max.

Sawyer pokýval hlavou, dopil a ukázal barmanovi, že chce další pivo.

„Ženské ho bohužel vůbec nedokážou ocenit.“

„Já mám rád Tarantina,“ prohlásil Michael. „Je to génius. Vezměte si třeba Gaunery nebo Nespoutaného Djan

„Alexa se kvůli němu se mnou hádá.

Tvrdí, že je moc drsný.“

Všichni souhlasně zabručeli a objednali si další rundu.

Když konečně dorazili k paní Conteové, Sawyer okamžitě poznal, že jsou v maléru. Věděl, že jdou pozdě, ale myslel si, že to ženy pochopí. Koneckonců, jak často mají jejich

manželé příležitost poklábosit si s kamarády?

Michael se přede dveřmi zarazil, několikrát zamžikal a trochu se zakymácel. „O kolik jsme se zpozdili?“

Nick se rozesmál. Od té doby, co vyrazili domů, se pochechtával skoro pořád, a to se mu vůbec nepodobalo. „Já nevím, asi o hodinu, nejvýš o dvě. Po třetí rundě jsem ztratil pojem o čase. Na té zatracené lanovce by mělo viset nějaké varování. Skoro mě zabila.“

Sawyer si ho rychle prohlédl. Nevypadal opile, jen unaveně. Žádný z nich nebyl opravdu opilý. Proč Michael stojí tak divně? „Hele, kámo, proč ty dveře neotevřeš?“

Nick k nim přitiskl ucho. „Nic

neslyším. Jak to, že děti neječí?“

Max si přetřel čelo. „Mám z toho špatný pocit. Vypadá to, že na nás něco chystají. Myslíte, že se budou zlobit?“

„Maggie je proti nám nejspíš ponouká,“ zaúpěl Michael.

Sawyer vzdychl. „Pánové, vzchopte se. Půjdeme dovnitř, přiznáme se, že jsme zapomněli na čas, a pak je vezmeme na večeři. Vy se bojíte vlastních manželek?“

Z jejich tváří bylo zřejmé, že v nich je malá dušička, ale pýcha jim nedovolila to přiznat. Michael konečně stiskl kliku.

Nevypadalo to dobře.

Maggie s Carinou, Alexou a Juliettou seděly v obýváku čelem ke vchodu, na sobě černé koktejlky a na nohou lodičky

s vysokými podpatky. Ve vzduchu se vznášela vůně pižma, koření a ještě něčeho.

Vůně hněvu.

Neřekly jediné slovo, ale němé výčitky v jejich očích bodaly jako ostré šípy a připomněly jim, že peklo nezuří víc než zavržená žena. Nebo žena, která marně čeká, až ji manžel vyvede na večeři. Sawyer na kamarády pohlédl. To, jak těžce se provinili, je zasáhlo najednou, a tak udělal pár kroků do místnosti, aby se pokusil situaci urovnat. Julietta mu vyšla na půl cesty vstříc.

Z pohledu na její dlouhé holé nohy se mu zatočila hlava. Na nahá ramena jí spadaly husté vlnité vlasy podobající se černému oblaku. Sukně obepínající boky

sahala jen do půli stehen a rudě namalované rty se jí vlhce leskly.

„Výmluvy si nech,“ zarazila ho a zvedla ruku. „Čekáme na vás tři hodiny. Maxova maminka už odešla. Moje máma uložila děti, ale dvojčata se pořád budí, protože jsou v cizím prostředí, Lily se počurala do postele a my jsme se musely aspoň třikrát přečesat a znovu nalíčit.“

Alexa přimhouřila oči a přišpendlila pohledem Nicka ke stěně. „Ty jsi opilý.“

„Ne, to ne.“

Sawyer zavřel oči. Chudák Nick evidentně nebyl zvyklý hodit do sebe během tří hodin osm piv. „Víš, jak jsem se těšila, že budeme konečně jednou večer bez dětí?“ zasyčela Alexa.

„Ne, to ne,“ zopakoval Nick nezřetelně.

Michael se vzmužil a podíval se na Maggie. „Moc se omlouvám, cara. Popíjeli jsme, zastavily se nám hodinky a ztratili jsme pojem o čase.“

Maggie ukázala prstem na drahé hodinky, které měl na zápěstí. „Tyhle? Hodinky, které se nikdy nezastaví, fungují i pod vodou při hloubkovém potápění a jsou stejně přesné jako ty, co nosí James Bond? Ty, které jsem ti koupila k narozeninám, protože jsi je Maxovi záviděl? Co stály majlant a mají tisíc funkcí? Tak ty přestaly jít?“

První rána, kterou nešlo chytit.

Max zvedl ruce a toužebně se zadíval na Carinin hluboký výstřih. „Moc ti to

sluší, miláčku. Omlouvám se. Vynahradím ti to. Půjdeme na večeři teď. Vždyť jsme nachystaní, děti spí a je ještě brzy.“

Carina stiskla rty. „My už jsme jedly. Měly jsme hlad, tak nám maminka večeři udělala. Nemůžeme ji tady teď nechat s dětmi samotnou. Odpočívá, protože má za sebou dlouhý den. Vařila pro rodinu a hlídala vnoučata. Takže ne, děkuju, ale na večeři s tebou nepůjdu.“

Druhá rána.

Nick se srdečně zasmál. „Jsme tu všichni, takže si otevřeme láhev vína, zatopíme v krbu a užijeme si večer doma.“

Alexa se zaškaredila. „To děláme každý pátek, když uvaříme,

uklidíme a postaráme se o děti.“

Třetí.

„Tak co byste chtěly?“ zeptal se Sawyer.

Ženy se jedna na druhou významně podívaly, a když se usmály, Sawyer s úlevou přikývl. Výborně. Večer zachrání, bude moct Juliettu brzy odvléct a ukázat jí, jak se ty její hezké šaty snadno změní v erotickou pomůcku.

Jenže ženy současně vstaly, navlékly si kabát a popadly korálkové kabelky.

„Maria musí dostat za hodinu napít,“ prohlásila Alexa. „Láhev je v lednici. Zkontroluj Lily, několikrát se vzbudila. Ahoj.“

Maggie se ušklíbla. „Dvojčata určitě začnou za chvíli brečet. Hezky si to

užij.“

Carina s Juliettou neřekly ani slovo, každá vrhla na svého manžela zamračený pohled a prošly kolem nich ke dveřím.

Sawyer se nechápavě rozhlédl.

„Počkat, kam jdete?“

Julietta na něj vesele mrkla. „Ven.

Nečekejte na nás.“

Větší výprask dostat nemohli.

„Takže se na nás vykašlali vlastní manželé.“ Maggie přejela prstem po okraji sklenice a slízla si z prstu sůl. „To jsme to dopracovaly.“

Alexa vzdychla a zachmuřeně se podívala na svoje čokoládové martini.

„Oholila jsem se. Udělala jsem si depilaci voskem, a to všude!“

Carina soucitně mlaskla. „Vždyť víš, jací jsou chlapi. Nejspíš plkali o pitomých filmových střílečkách a o sportu. Vzpomínali na ty krásné časy, kdy byli mladí, svobodní a mohli pít, co hrdlo ráčilo.“

Julietta na ně přísně pohlédla a rozhodně prohlásila. „Tak už dost. Ano, přišly jsme o romantickou večeři, ale kdy jste se naposledy dostaly ven na dámskou jízdu?“

Maggie pokrčila rameny. „Ani nepamatuju.“

„Přesně. Takže si přestaňte stěžovat a bavte se.“

Alexa rozjasnila tvář. „Julietta má pravdu. Nakoupit u Marca Jacobse a pak si u něj sednout na skleničku, o tom jsem

vždycky snila. Slibuju, že už nebudu fňukat. Jen se koukněte!“

Julietta se po kavárně rozhlédla. Byla tady už mnohokrát, ale teď se podívala na interiér z iluminovaného skla, široký dlouhý bar a štukovaný strop Alexinýma očima a vzdychla obdivem. U baru bylo živo, z reproduktorů duněla hudba a ony měly od svého stolu po sále dobrý přehled.

„No dobře,“ přikývla Maggie. „Ale na něčem se musíme dohodnout. Chlapi potřebují dostat za vyučenou.“

„Souhlasím. Co uděláme?“ zeptala se Carina.

Její švagrová se ušklíbla. „Spíš co neuděláme. Dnes se musejí obejít bez sexu.“

Nastalo ticho.

Julietta věděla, jak se všechny cítí. Jasně, měla na Sawyera vztek, ale přesto se těšila, až k němu po návratu domů vleze do postele.

Alexa se znovu zachmuřila. „Takže tu bolestivou depilaci jsem si mohla odpustit.“

Carina stiskla rty. „Nemohly bychom je místo toho v posteli napřed potrápit?“ Maggie vehementně zavrtěla hlavou.

„Ne. Nesmějí na to zapomenout. Jen dneska. Ostatně, než se dostaneme domů, budeme vyčerpané a oni určitě usnou jako mimina, takže trpět nebudeme. Ale musíme to všechny dodržet.“

Julietta souhlasila. Koneckonců, pro ni to bude nejsnazší a noc o samotě jí

i Sawyerovi prospěje. „Souhlasím.“ Carina s Alexou přikývly.

Maggie zamnula dlaněmi a v zelených očích jí zajiskřilo. „Výborně. Za chviličku začne hrát kapela, tak si zatancujeme. No a teď, když dneska zůstaneme s milováním na suchu, ho můžeme pořádně probrat.“ Přejela kamarádky očima. „Začneme s Juliettou. Tak povídej.“

„Já?“ Julietta sklopila hlavu, aby neviděly, že se začervenala, a napila se.

„Hm, nemůžu si stěžovat. Jsme skvělí.“

Carina se zachichotala. „Ty úplně hoříš. To mluví za všechno.“

Julietta se na ni zvědavě podívala.

„Vzhledem k tomu, že jsi mohla být na mém místě, měla bych se tě asi zeptat,

jestli jsi se Sawyerem ve Vegas něco měla.“

Carina se ušklíbla. „Panebože, ne! Dali jsme si jeden krátký polibek, který vůbec nic neznamenal. Chtěla jsem, aby Max žárlil, to je všechno. Uznávám, že je Sawyer hrozně sexy, ale nic pro mě.“ Oči jí zasvítily. „Ale vy dva jste jeden pro druhého stvoření. Je teď vyrovnanější a spokojenější.“

Julietta sebou trhla. „Vážně? Jak to víš?“

Ženy si vyměnily starostlivý pohled.

„Proč tě to překvapuje?“ zeptala se Carina tiše. „Vzali jste se a očividně jste do sebe zamilovaní až po uši. Děje se snad něco?“

Julietta si byla se sestrami blízká, ale

nikdy se jim nesvěřovala. Venezia by jí nerozuměla a Carina byla o mnoho let mladší. Jinak se bavila jen s kolegyněmi z práce a o svém soukromí s nimi skoro nikdy nemluvila. Zvykla si, že se nemá o problémy s kým podělit, a vlastně jí to ani nevadilo. Po důvěrném přátelství toužila teprve od té doby, co jí do života vtrhl Sawyer.

Srdce se jí poplašeně rozbušilo a zpocenými dlaněmi si přejela po sukni.

„Nevrhli jsme se do toho po hlavě, jak jsme vám tvrdili. Museli jsme se vzít.“

Carina zalapala po dechu. „Ty jsi těhotná?“

„Ne. Ke svatbě nás přinutila maminka.“

Nastalo krátké ticho, pak začala hrát

na druhém konci sálu kapela, zazněl cinkot skleniček a smích. Maggie si odkašlala. „Hm, co kdybys nám to všechno vyklopila?“

Julietta poslechla, a když skončila, ohromně se jí ulevilo. Poprvé v životě se necítila tak sama. Byla hloupá, že se bála svěřit. Děvčata se na ni dívala s pochopením a zcela zřejmě s ní cítila.

Carina ji vzala za ruku a stiskla jí dlaň. „Mrzí mě to, Julietto. Neměla jsem ponětí, co prožíváš. A to jsem tady holkám tvrdila, že kniha kouzel funguje a ty jsi živoucí důkaz.“

Julietta si vzpomněla, jak odříkala kouzelnou formuli a spálila seznam s vlastnostmi vysněného muže. „V mém případě nic nezmohla. Tedy aspoň

v porovnání s maminkou.“

Carina se zhluboka nadechla. „Já se vám taky musím s něčím svěřit. Mě přinutila, abych si vzala Maxe.“

Julietta zalapala po dechu. „O čem to mluvíš? Vždyť ses vdala ve Vegas.“

Carina přikývla. „Vyspali jsme se spolu, ona za mnou zrovna přijela a nachytala nás. Pohrozila, že to poví Michaelovi i Maxově matce, a tak jsme poslechli a vzali se.“

Maggie jedním lokem dopila margaritu. „Holky, vy mě začínáte děsit. Děláte z ní hotovou mafiánku.“

„Víš přece, jak si váží tradičních hodnot a přísně dbá, aby se člověk vždycky zachoval správně. Věděla, že jsem do Maxe zamilovaná, a řekla mi, že

by na mě nenaléhala, abych se uvázala k člověku, ke kterému nic necítím.“

„Dvě vynucená manželství v jedné rodině, to je dost zvláštní, nemyslíte?“ Maggie se zamračila, jako by si na něco vzpomněla. „Asi to nevíte, ale když jsem s Michaelem poprvé přijela do Bergama, svoji jsme nebyli. Jen jsme to předstírali kvůli Venezii, aby se mohla vdát.“

Julietta údivem otevřela pusu. „To snad ne! Děláš si legraci, viď?“

„Vůbec ne. Chtěla jsem si to nechat pro sebe, ale když už jsme u toho svěřování…“ Maggie se zasmála. „No, a když nás tvoje matka načapala, z předstíraného manželství se stalo skutečné. Přišel otec Richard, než jsem

se nadála, odříkávala jsem manželský slib a…“ Hlas se jí znovu vytratil.

„Panebože. Co když poznala, že lžeme? Byla nemocná a Michael se bál jí něco odmítnout.“

Carina stiskla rty. „Pamatujete, jak nás překvapilo, že se za pár hodin zázračně uzdravila? Jako by jí vůbec nic nebylo. Vsadila bych se, že tu svatbu zorganizovala, protože vás prokoukla.“

Všechny chvíli mlčely a pak Maggie hvízdla. „Páni, ona je opravdu mafiánka, ale přes lásku! Nevím, jestli mám chuť na ni ječet, nebo ji obejmout.“

„Když už si tak povídáme, jak jsme se daly dohromady s manželem… Asi bych se taky měla přiznat,“ prohlásila Alexa.

„Vaše matka s tím ale neměla nic

společného. Já jsem si Nicka vzala pro peníze, aby moje maminka nepřišla o dům. Dohodli jsme se, že spolu zůstaneme jen jeden rok. Bez sexu, bez lásky, beze všeho.“ Usmála se.

„Díkybohu nám to nevyšlo, zamilovali jsme se do sebe a nakonec to dobře dopadlo. Není ale divné, že jsme se všechny vdaly z donucení?“

Maggie vytáhla z kabelky peněženku a sklouzla ze stoličky. „Než se vrátím, nemluvte. Dojdu pro další rundu. Potřebujeme se pořádně napít.“

Carina se naklonila přes stůl. „Musíš mu říct pravdu, Julietto. Miluje tě – vidím mu to na očích, když se na tebe podívá. A to, jak se chová k Wolfemu! Celou večeři dával pozor, jestli mu nic

nechybí, a snažil se ho zatáhnout do hovoru. A když Dante skočil Wolfemu na klín a ten se usmál, rozzářil se jako milující otec.“

Alexa přikývla. „Někdy musíš riskovat. Maminka vás ke sňatku donutila z obchodních důvodů, ale Sawyer tě má opravdu rád. Nejspíš je vyděšený stejně jako ty, takže bys měla udělat první krok. Co můžeš ztratit?“

Všechno, pomyslela si Julietta.

„Mohlo by to náš vztah pokazit,“ zašeptala. „Když nebudu tlačit na pilu, věci zůstanou, jak jsou. Takhle nám to vyhovuje a jsme spokojení. Možná se za čas změní, ale jasně mi sdělil, že v lásku nevěří.“

Alexa se usmála. „S Nickem to bylo

totéž. Taky měl z dětství rány na duši, a nakonec se nám společně podařilo je zacelit. Občas ho sice vzpomínky ještě trápí, ale jsme na ně dva. Dobře ví, že na rozdíl od jeho rodičů nikam neodejdu. Sawyer taky potřebuje vědět, že při něm budeš stát. Zasloužíš si skutečné manželství a děti.“

Carina přikývla. „A jestli ti to Sawyer nemůže dát, musíš uvážit, jestli s ním zůstaneš. Když jsme měli s Maxem problémy, uvědomila jsem si, že je to hlavně moje vina. Myslela jsem si, že pro něj nejsem dost dobrá, a nějakou dobu mi trvalo, než jsem si věci ujasnila a získala ho zpátky. Něco mi říká, že ses vždycky lásce z nějakého důvodu vyhýbala. Až si to vyřešíš, už se nebudeš

bát.“

Julietta v duchu připustila, že má sestra pravdu. Kolik let bude ještě čekat, než sama sebe uzná za hodnu opravdového citu? Bude až do smrti pořád jen pracovat, radovat se z obchodních úspěchů a v srdci mít prázdno?

Maggie postavila skleničky na stůl a zasmála se. „U baru se mě nějaký chlap pokusil sbalit, to je, co? Tak, teď končím skupinovou terapii a jdeme tancovat. Salute.“

Skleničky zazvonily.

Sawyer se převalil a zadíval se na strop. Dvě hodiny ráno. Nečekal, že za ním dnes Julietta přijde, ale nemohl spát,

dokud se neujistí, že se bezpečně dostala domů. Pokrčil nohu v koleni. Určitě je v pořádku. Vždyť tráví večer ještě se třemi ženskými a Maggie by každého otrapu pěkně sjela. Ale nepředpokládal, že se zdrží tak dlouho. Co když se opila a udělalo se jí zle? Dala by mu Carina vědět? Už asi posté se nadzvedl a podíval se na mobil. Možná by jí měl zavolat. Třeba…

V té chvíli uslyšel klapot podpatků a zaplavila ho úleva. Konečně. Měl hroznou chuť otevřít dveře a přesvědčit se na vlastní oči, že je v pořádku, ale přinutil se zůstat v posteli. Už si nemá proč dělat starosti. Měl by konečně spát. Uběhlo několik dlouhých minut.

Napřed klaply dveře koupelny a pak

začala téct voda. Představil si, jak si čistí zuby, obléká si noční košili a jde do postele. Nejspíš hned tvrdě usne, protože se celý večer u vína náramně bavila, zatímco on se staral o děti, pak vysedával s otrávenými kamarády a nakonec čekal, až se vrátí domů.

Uhodil pěstí do polštáře a obrátil se na druhý bok.

Dveře se otevřely.

Do ložnice proniklo světlo z haly a ozářilo její nahé tělo. Stála nehybně a nechala ho, aby si ji dobře prohlédl. Uviděl vysoká ňadra s jahodově červenými bradavkami, půvabnou postavu s dlouhými stehny a upravený trojúhelník klína.

Posadil se a čekal.

Když šla k němu, svůdně pohupovala štíhlými boky a vodopád hladkých černých vlasů se jí na zádech vlnil. V očích jí svítilo odhodlání, z kterého skoro dostal strach, a tak otevřel ústa, aby ji zastavil, ale měl tak silnou erekci, že by klidně prodal duši, jen aby se jí mohl co nejdřív zmocnit.

Po čtyřech přelezla přes postel, přehodila přes něj nohu a obkročmo si na něj sedla. Z hrdla mu uniklo zaúpění a sáhl po ní.

„Ne.“ Sametový chraptivý hlas ho zarazil. „Nesmíš se mě dotknout. Dnes budeme hrát podle pravidel, která určím já.“ Zatřásla vlasy a přejela mu špičkami prstů po penisu. „Dej ruce nad hlavu a chytni se příček v čele postele.“

Obestřela ho podivná úzkost. Ještě nikdy nehrál v posteli submisivní roli a cítil se nepříjemně, že nemá situaci pod kontrolou. Ne, to nesnese. „Miláčku, vždyť se ti líbí mě poslouchat. Nech mě, ať ti ukážu, jak moc jsi mi chyběla.“

Nadzvedl se, aby ji převrátil pod sebe, ale hedvábné prsty mu náhle penis objaly a silně stiskly. Z prsou se mu vydral vzdech, znenadání ho zaplavilo neovladatelné vzrušení a ztvrdla mu varlata. „Ne. Buď bude po mém, nebo odejdu. Myslím to vážně, tak si dobře rozmysli, jak se rozhodneš.“

Najednou měl dojem, že ho zahltily plameny. Pohlédl jí do očí a uvědomil si, že se děje něco, co nezná a znát nechce. Právě se chystal jí sdělit, že se

nepodvolí, když ho polaskala. Bezmocně se roztřásl, zvedl ruce za hlavu a sevřel příčky.

Julietta spokojeně zavrněla a položila se na něj, takže měl pocit, jako by ho zahalilo hlaďounké hedvábí. Řekl si, že pár minut bude hrát spolu s ní, a až ji hodně rozpálí, převezme otěže. Při tom pomyšlení se uvolnil a začal si vychutnávat, jak se na něm hýbe a svírá ho stehny. Čekal, že ho bude líbat a hladit po hrudi a krku, ale místo toho se sklonila a vzala si ho do úst.

Vzepjal se a zaťal zuby. Jazykem mu začala objíždět penis a lízala ho tak sladce, až si myslel, že omdlí. Dlouhé vlasy mu klouzaly po břiše a po stehnech, šimraly ho a dráždily

a najednou si připadal naprosto bezmocný. Sevřel příčle postele pevněji a sebral poslední zbytky sebeovládání.

Ze všech sil ho ničila. Zatímco mu laskala varlata, přejížděla mu zuby po spodní straně penisu, sténala přitom a jemu se zdálo, že mu ten zvuk vibruje celým tělem. Měl pocit, že mu předkožka napjatá k prasknutí pukne a už nevydrží ani minutu.

Každý dotek jazyka, rtů a zubů svědčil o tom, že se mu dává. Šlo o víc než o sex. Uvědomoval si, že se s ním nemazlí jen pro vlastní rozkoš, ale cílevědomě ho žene k orgasmu tempem, které on nemůže kontrolovat.

Sundal ruce z příčlí. „Počkej, miláčku. Počkej, dovol mi, abych –“

Zvedla hlavu. „Ne.“ Hnědé oči jí žádostivě svítily a vyzařovalo z nich vědomí moci, které nemohl vzdorovat.

„Nenuť mě, abych tě potrestala.“ Vzala si ňadra do dlaní a provokativně si prsty přejela po tvrdých bradavkách. „Nesměl by ses mě už vůbec dotknout.“

Musel uznat, že žačka předčila mistra, přestal se vzpírat a s tichým zaklením znovu zaujal původní pozici. Očima se pásl na oblinách jejího zadku a na pohybu úst, jak ho sála. Zatím se držel, ale bylo mu jasné, že to dlouho nepotrvá. Začala ho líbat na nohy, boky a břicho, chvíli si hrála s jeho bradavkami, ale bez ustání mu dráždila penis. Když se konečně sklonila k jeho ústům, hladově se k ní přisál.

Jakmile ho kousla do rtu a lehce ho olízla, zasténal a poddal se jí. Zmocnila se ho stejně, jako se mnohokrát on zmocnil jí, a v té chvíli pochopil, že je jí vydán na milost. Chutnala po čokoládě, mátě a trochu po kávovém likéru. Do nosu mu stoupla pižmová vůně jejího vzrušení a sevřel příčle postele tak pevně, že je div nepřelomil.

„Fantasticky chutnáš,“ vydechla a zajela mu jazykem hluboko do úst.

„Nikdy se tě nenasytím.“

Nastal čas skončit. Pustil ruce z příčlí a připravil se vzít si, co mu patří.

Vycítila, že se pohnul, jediným plynulým pohybem se vztyčila, roztáhla nohy a nasedla na něj.

Vykřikl. Hedvábná mokrá vagina ho

objala a pevně sevřela. Julietta se zavrtěla, nadzvedla boky a začala přirážet. Navzdory rozkoši se ho zmocnil strach. Horečně se pokusil ujmout se vedení a začal ji pod sebe převracet.

„Ne.“ Oči měla divoké, měkké rty naběhlé od líbání. „Nech mě, ať tě pomiluju.“

Zadrhl se mu dech. „Ne, nedělej to,“ vypravil ze sebe chraptivě. Když se na něm vzepjala, poznal, že už déle nevydrží a dostane orgasmus. „Julietto, prosím tě…“

„Podvol se mi. Jen pro tentokrát.“

Nečekala na jeho reakci a začala na něm divoce jezdit. Nutkání se jí odevzdat a poddat se rozkoši odplavilo

poslední zbytky jeho sil. Zaryla mu prsty do boků.

„Řekni, že mi patříš.“

Zatnul zuby, ale věděl, že se už déle neovládne. „Jsem tvůj,“ zašeptal.

„Udělej se pro mě, Sawyere.“

Vykřikl a hodil sebeovládání za hlavu. Nepřestala divoce přirážet, ani když do ní vystříkl, a vzápětí se také rozechvěla v sladkých křečích. Orgasmus trval nekonečně dlouho a byl tak intenzivní, že až bolel a cítil ho od hlavy k patě.

Julietta mu klesla na hruď a ňadry se na něj přitiskla. Když ji pohladil po vlhkých vlasech, ve tmě se k němu donesl její šepot: „Miluju tě. To je víc než sex, spolupráce a kamarádství nebo smlouva na papíře. Mluvím o tom, co

cítím, když se na tebe dívám. Obdivuju, jak se staráš o Wolfeho a jak se ke mně chováš. Uvědomuju si, že ze mě děláš lepšího člověka. Mluvím o tom, co v tobě každý den vidím. Věřím, že mi můžeš dát lásku, ale vím, že se bojíš. Já už se bát nebudu. Chci být statečná za nás oba.“

To ohromující vyznání zbořilo obranné zdi, které kolem sebe vystavěl, a proniklo mu až do srdce. Horečně přemýšlel, co má odpovědět, ale dostal takový strach, jaký ještě nikdy nezažil. Nebyl schopen říct ani slovo, a tak strnule ležel a mlčel.

Julietta už nepromluvila a za chvíli usnula.

KAPITOLA ŠESTNÁCT

Dva dny nato Sawyer zmáčkl knoflík na interkomu. „Už se vrátil Wolfe?“

„Právě dorazil, pane Wellsi,“ odpověděla sekretářka okamžitě. „Mám ho k vám poslat?“

„Ano.“

Vstal z křesla, začal přecházet po kanceláři a za chvilku se zastavil u erotických pláten na stěně. Všiml si, že Julietta trpí lehkou kompulzivní poruchou a neustále narovnává obrázky, fotografie a ozdobné předměty do řad rovných jako pravítko. Zvlášť když je ve stresu. Byla to další slabůstka, kterou na

ní začínal mít rád.

Zadíval se na obrazy. Nebyly příliš odvážné, takže se do kanceláře hodily, ale přesto z nich čišela smyslnost, která ho okouzlovala. Žena měla hlavu položenou na mužově hrudi, oči zavřené, a z její tváře vyzařovalo uspokojení po nedávném orgasmu. Muž ji majetnicky objímal a láskyplně se na ni díval. Pohledu na jeho výraz se Sawyer nikdy nemohl nabažit. Když si vzal nějakou ženu do postele, snažil se ji potěšit, po souloži ji objal a povídal si s ní, ale k žádné doopravdy nic necítil.

S Juliettou to bylo jiné.

Včera si znovu vyjeli na motorce. Využili nádherného jarního počasí a o polední přestávce se ztratili

z kanceláře. Když se na Juliettu díval, jak se řítí vpřed, směje se a těší se ze svobody, srdce mu zpívalo.

Na její vyznání lásky ještě neodpověděl. Bál se, že o tom začne mluvit a on bude muset vysvětlovat, že má emocionální problémy, ale nepřipomněla mu to ani slovem. Chovala se, jako by mu vůbec nic neřekla.

Ani nevěděl, jestli z toho má radost, nebo ho to rozčiluje.

Dveře za ním se otevřely, ale neotočil se. „Už na tebe čekám. Doufám, že na staveništi nejsou žádné další potíže.“

„Ne. Pamatuješ, jak jsem ti říkal, že potřebuju kvůli Maggie pár hodin volna?“

„No jo, na ten modeling.“ Sawyer

pobaveně zavrtěl hlavou. „Značkové oblečení, které jsem ti koupil, sis nevzal jedinkrát na sebe, takže si nedovedu představit, že by ses dobrovolně postavil před foťák. V každém případě je od tebe hezké, že jsi Maggie vyhověl a nechal se tam odvléct.“ S úsměvem se obrátil. „Jak jsi to tam – panebože!“

Několikrát užasle zamžikal, protože Wolfeho nemohl poznat.

Výrostek se najednou proměnil v muže. Vlasy vyčesané do bodců zmizely – hlavu měl úplně oholenou, takže vyhlížel jako každý druhý mladík, který jde s hlavním módním trendem. Výrazné rysy tváře, pronikavé modré oči a silná brada s náznakem důlku, kterého si Sawyer nikdy předtím nevšiml kvůli

piercingům, teď vynikaly o to víc.

Na sobě měl oblek od Armaniho, který byl zjevně šitý na míru. Úzký střih podtrhoval jeho výšku i široká ramena a dvouřadové sako s červenou vázankou mu propůjčovalo švihácký vzhled, jemuž žádná žena nemohla odolat. Pod napjatou látkou se rýsovaly mohutné bicepsy, které svědčily o tom, že se hodiny v posilovně vyplatily.

Z Wolfeho se zkrátka stal chlap, který stál za hřích.

Když si ho Sawyer chvíli mlčky měřil od hlavy až k patě, Wolfe se zachmuřil a vzdorně zvedl bradu. „Co je? Nezdá se ti to?“

„Vypadáš úplně jinak.“

„Jak jinak? Jako mimoň?“

Sawyer zavrtěl obdivně hlavou.

„Sakra, to ne. Úplně fantasticky. Jak tě k tomu Maggie přemluvila?“

Wolfe přešlápl. „Popovídal jsem si s návrhářem. Byl senzační. Říkal, že se mu líbím, ale potřeboval bych trochu zjemnit. Maggie navrhla, abych si dal vyholit hlavu, a já došel k názoru, že by mi to v práci pomohlo. Když jsem si hrál na pankáče, moc dobrou službu jsem ti u klientů nedělal.“

Sawyer mlčel. Měl pocit, že se najednou ocitl v úplně jiném světě. Opravdu mluví s klukem, který pořád vrčel, odmlouval a odmítal se podřídit společenským konvencím?

„Takže mě oholili a ten člověk si mě zamluvil na příští týden. Ale nechci, aby

sis myslel, že se kvůli tomu budu flákat. Na focení jdu v sobotu a ty hodiny nahradím. Nevadí ti to?“

Sawyerovi se stáhlo hrdlo dojetím.

„Jasně že ne. Ježíši, ohromně ti to sluší. Najednou jako bys… dospěl. A bude z tebe model na obálku? Ženské ti budou padat k nohám.“

Wolfe se usmál a Sawyera znovu udivilo, jak se změnil. „To doufám. Hele, musím si promluvit s Juliettou. Potřebuješ mě teď?“

„Ne, ale ve čtyři máme schůzi, kde bych tě rád viděl.“

„Jistě. A děkuju.“

Sawyer se za ním díval a nadýmal se pýchou. Věděl, že se už o něj nemusí bát.

Když později téhož večera Sawyer sledoval, jak na televizní obrazovce běží titulky, přitáhl si Juliettiny nohy do klína a začal jí masírovat chodidla. „Víc už nevydržím,“ zasténala. „Mám Rockyho akorát dost. Jsem úplně hotová. Jak to, že se mu vždycky podaří zvítězit, když je o tolik menší než soupeř?“

Wolfe si odfrkl. „Počkej, až uvidíš poslední díl. Pětka za nic nestojí, takže tu vynecháme. V šestce je nejlepší.“

„Jak to? Vždyť už ve trojce mu nadělali z mozku sekanou!“

Sawyer trpělivě vzdychl. Ty ženy!

„Zmátořil se. Wolfe má pravdu, pětka není ke koukání, ale šestku bys vidět měla. Chudák Rocky.“

„Jo, bez Adriana je jako ztracený.

Dojme tě k slzám.“

Julietta prudce otočila hlavu. „Cože? Adrian umře? To je příšerné! U toho tedy být nemusím.“

Wolfe si nacpal do pusy další hrst popcornu a upravil si přikrývku. Měl na sobě flanelové kalhoty a tričko s dlouhými rukávy, bosé nohy si opíral o židli naproti a misku s popcornem držel na klíně. „Ale jdi. Obvykle taková citlivka nejsi. Budeš nadšená.“

Zasmála se a pak znovu blaženě zasténala, když jí Sawyer začal masírovat prsty na nohou. „Tak dobře, ale pak končím. Už jsou skoro dvě. Až usnu, bude se mi zdát o ranách do hlavy.“

Sawyer ji políbil na temeno a vstal

z pohovky, aby pustil poslední DVD. Když Wolfe přišel domů z práce, Julietta ho vždycky přivítala polibkem a objetím. Obvykle se tvářil rozpačitě a trochu odkláněl hlavu, ale v modrých očích mu svítila radost. Juliettu začal mít moc rád a dovoloval jí důvěrnosti, které by nikomu jinému neprošly. Mohla se ho dotýkat, oplácel jí úsměvy, a někdy se dokonce při rozhovoru s ní hlasitě smál.

Ten večer po jídle navrhl, aby si dali filmovou klasiku. Měl všechny díly s Rockym a spolu se Sawyerem přemluvil Juliettu, aby se na ně podívala, takže všichni tři stejně jako chudák Rocky vypadali ke konci na umření.

„Vyhlašuju přestávku, musím na

záchod,“ oznámil Wolfe. „Beze mě nezačínejte.“

Julietta pobaveně zavrtěla hlavou a na tváři se jí zračilo tolik lásky, že se Sawyerovi sevřelo srdce. Zvláštní. Chovali se jako rodina, a to ho děsilo i okouzlovalo zároveň.

Díval se na svou ženu, která se choulila pod bílou vlněnou přikrývkou, a nevěděl, co má dělat. Bylo mu jasné, že jí ubližuje, když předstírá, že její vyznání neslyšel. Při pomyšlení, že nedokáže opětovat opravdový cit, se ho zmocnila deprese.

Julietta ho milovala. Zářilo jí to z očí pokaždé, když na něj pohlédla. Ledová královna byla ve skutečnosti vášnivá, laskavá a otevřela mu náruč, přestože

kdysi žil na ulici a nebyl žádný svatoušek. Stačilo jen, aby ji vzal za ruku a udělal skok do neznáma.

Třeba to dokáže. Možná to tentokrát vyjde.

„Zapomněla jsem ti říct, že ti dneska přišla pošta. Je v kuchyni na lince,“ řekla Julietta.

„Zřejmě jen účty. Podívám se a hned se vrátím.“ Šel do kuchyně, začal si obálky prohlížet a najednou ztuhl. Zpáteční adresa na jedné z nich zněla: Nápravné zařízení Fishkill.

Znecitlivěly mu prsty a po zádech mu přeběhl mráz. Dostihla ho minulost.

„Musím si něco rychle zkontrolovat na počítači!“ zavolal na Juliettu. „Za minutku jsem zpátky.“

Zamířil do své kanceláře a zavřel dveře. Pak rychle obálku roztrhl, vyndal dopis a přečetl si, co mu napsal pěstoun.

Milý Sawyere,

myslel sis, že když si změníš jméno a utečeš do Itálie, navždycky se mě zbavíš? Od té doby, cos mě nechal zavřít do téhle díry, tě bedlivě sleduju. Odjakživa ses považoval za něco lepšího než ostatní. Vzal jsem tě k sobě, dal jsem ti střechu nad hlavou, krmil tě a tys mě za to všechno podrazil. Ve vězení bys měl sedět ty, protože jsi zabil Dannyho. Byl jsi takový srab, žes nemohl kvůli němu zůstat? Věřil, že se o něj postaráš, a ty jsi odešel. Nechal jsi ho na ulici, a přitom jsi musel vědět,

jak to dopadne. Můžeš klidně v noci spát a žít si ten svůj nóbl život?

Mají mě propustit na podmínku. Dostal jsi mě sem a teď mi pomůžeš, abych odtud mohl vypadnout. Potřebuju, abys mi dal doporučení pro probační komisi.

Přímo slyším, jak se teď směješ a ptáš se, proč bys to měl udělat. Tak já ti to povím. Jestli odmítneš, zničím ti pověst. Tady má člověk spoustu času uvažovat a plánovat. Připravím tě o všechno, cos vybudoval. Dám o tobě pár informací tisku a tvojí rodince povím, cos provedl, jak jsi zabil mladšího bratra, protože ti na něm nezáleželo. Nebo jsi na něj díky tomu klukovi, co s tebou teď bydlí, dočista

zapomněl?

I kdybych měl chcípnout, postarám se, aby tvoje minulost vyšla najevo. Nemám co ztratit. A ty?

Doporučení pošli na níže uvedenou adresu.

Sawyer zastrčil dopis zpátky do obálky a tu hodil do zásuvky psacího stolu. V první chvíli dostal strach a teď za to sám sebou pohrdal. Už přece není výrostek, ale dospělý muž a Zmetka se bát nemusí. Nikdy nedopustí, aby se dostal z vězení a mohl ubližovat dalším dětem.

To, jak dostal pěstouna za mříže, byla jeho nejhezčí vzpomínka. Po Dannyho smrti šel na sociálku a vypověděl, co

všechno se celá ta léta dělo. Za pár měsíců pak Zmetka odsoudili na spoustu let a tohle vědomí Sawyerovi dovolovalo v noci klidně spát.

Teď se ten hajzl připomněl znovu.

Druhá vzpomínka ho trhala na kusy a v srdci mu zanechala ránu, o které věděl, že se nikdy nezahojí. Nevinný kluk nemohl na ulici dlouho přežít. Danny se snažil Sawyera najít, protože věřil, že je dost starý, aby to sám zvládl. Ale zapletl se s jedním místním gangem a chytili ho, když pro něj kradl. Na ulici musel člověk těžce platit a Danny zaplatil cenu nejvyšší.

A mohl za to Sawyer.

Nepřítomně zíral na podlahu, srdce mu prudce bušilo a nemohl popadnout

dech. Minulost se ho nechtěla pustit a neustále mu připomínala, že je k ničemu. Měl pocit, jako by mu v srdci zela obrovská díra.

Zvedl ruku a prsty si přejel po jizvě na tváři. Líp mu bude samotnému. Nemůže Juliettu s Wolfem zavléct do té špíny. Chudák Wolfe nic takového určitě nepotřeboval. Dlouho přemýšlel, co bude dělat, a potom se vrátil do obýváku.

Wolfe už seděl v křesle s dálkovým ovladačem v ruce. „Tak vrhnem se na to, kámo?“

„Promiňte, ale jdu do postele,“ odpověděl Sawyer bezvýrazně. „Vy se klidně dodívejte. Začala mě bolet hlava a potřebuju se vyspat.“

Julietta se mu pátravě zahleděla do tváře, a tak ze sebe před odchodem vynutil úsměv.

Když konečně přišla do ložnice a vklouzla vedle něj, předstíral, že spí. Ležel nehybně celé hodiny až do svítání a přemítal, co si počne.

„Něco se stalo a je to opravdu vážné,“ řekla Julietta a pohlédla na sestru.

Carina postavila šálek s kávou a vrhla na ni starostlivý pohled. „Co se děje?“

Julietta vstala a začala nervózně přecházet po místnosti. Dělala si čím dál větší starosti. Od filmového maratonu uběhlo už několik dní a Sawyer se choval jako vyměněný. Něco ho trápilo,

to bylo zjevné z nepřítomného pohledu v očích a nepřístupného výrazu ve tváři. Vymlouval se na práci, aby nemusel domů na večeři, a když si s ním chtěla o samotě pohovořit, vždycky nějak unikl a pak se na celé hodiny zamkl v kanceláři nebo neustále telefonoval. Zrušil rodinný výlet a ke tchyni přestal chodit. Když nepracoval, jen nepřítomně zíral do zdi. Julietta se snažila neztrácet trpělivost, projevovat pochopení a přimět ho, aby se jí svěřil, ale marně. Potom si řekla, že třeba pomůže, když se s ním pomiluje, ale do postele chodil pozdě v noci, a to už dávno spala.

„Myslím, že dostal strach. Ten večer, co jsme si vyšly, jsem mu vyznala lásku.

Při sexu.“

Carina prudce otočila hlavu. „Tos neměla! Dohodly jsme se na tom, pamatuješ?“

„Tys na Maxe po návratu domů neskočila?“

Carina si vzdychla. „To víš, že jo. Alexa taky přiznala, že se neudržela. A Maggie byla druhý den dost pokrotlá, takže si myslím, že se Michael moc hezky omluvil. Určitě se spolu vyspali taky.“

„Vidíš. Opilé ženské mají chutě. V každém případě jsem ho svedla a pak se mu vyznala. Nic na to neřekl, ale od té doby se změnil. Předtím byl otevřenější a spokojenější. Začala se z nás stávat rodina.“ Hovořila, aniž

přestala přecházet sem a tam. „A pak najednou, když jsme se dívali na Rockyho a udělali si přestávku, přišel do pokoje a choval se divně. Teď je úplně někde jinde. Mám o něj hrozný strach.“

„Já ty filmy s Rockym miluju.“

„Neodbíhej, buď tak hodná.“

„Promiň. Pokusila ses s ním o tom promluvit?“

„Několikrát. Vždycky mě odbyl. Wolfe si kvůli němu taky dělá hlavu. Dřív spolu chodili každý den do posilovny, ale Sawyer tam teď nestrčí nos.“

„A co sex?“

„Vyhýbá se mi.“

„Tak to je opravdu vážné.“ Carina si

skousla ret. „Třeba by z něj něco vytáhl Max. Jsou si blízcí. Možná jde o nějakou ryze mužskou záležitost.“

Julietta urovnala fotky synovců a neteří, aby stály v řadě. Proč je uklízečka nemůže postavit jaksepatří, když utře prach? Zadržela netrpělivý povzdech a znovu se soustředila na téma hovoru. „Kdy chcete odjet?“

„Za dva dny. Dneska večer to Maxovi řeknu. Pokus se Sawyera přimět, aby přišel k mámě. Pořádá velkou večeři na rozloučenou a všichni chceme, abyste přišli oba.“

Julietta se zastavila. Přepadly ji pochyby. Věděla, že se něco strašlivě pokazilo, ale netušila, jak to napravit.

„Co když jde o mě? Co když mě

nemiluje?“

Carina vstala, přitáhla ji k sobě a pevně ji objala. „Miluje. Dej mu čas. Podle mého v něj nikdo tolik nevěřil jako ty. Určitě je to přesně naopak, myslí si, že pro tebe není dost dobrý.“

Julietta jí objetí oplatila. „Díky. Za chviličku musím na schůzi. Uvidíme se večer u maminky?“

„Ano.“ Carina si vzala kabát. „Věř svým instinktům a udělej, co považuješ za správné.“

Po sestřině odchodu se Julietta uklidnila, popadla složky s materiály a zamířila do konferenční místnosti. Musí se chovat klidně, jako by se nic nedělo, obrnit se trpělivostí a umožnit mu, aby se s tím, co ho trápí, vyrovnal

sám. Vypnula sluchátka a posadila se do čela stolu. Když se do místnosti začali trousit se smíchem a v družném hovoru vedoucí oddělení, okamžitě vklouzla do své role, soustředila se jenom na práci a zasypala podřízené spoustou otázek týkajících se větší efektivity, objemu výroby a odbytu.

Pak sevřela pero v prstech a nepřítomně se zadívala na obrazovku. Diapozitivy se jí před očima míhaly neuvěřitelně rychle.

Potřebovala si promluvit s manželem. Vnitřní hlásek jí našeptával, aby za ním šla hned, a jak schůze monotónně pokračovala, stále sílil. Vstala a v té chvíli bezpečně věděla, že na ničem nezáleží víc než na tom, aby si uchovala

vzácný dar, který našla v jednoduché obchodní fúzi.

Lásku.

Pero jí vyklouzlo z prstů. Třesoucí se rukou si sundala sluchátko z hlavy a hodila ho na stůl. Zaměstnanci na ni udiveně zírali. „Musím jít.“

„Jestli si potřebujete zavolat, počkáme na vás,“ řekla sekretářka.

„Marcus může zatím rozdat nové přehledy prodeje.“

Julietta zavrtěla hlavou. „Ne, chci si s někým promluvit. Schůzi rozpouštím.“

Vyběhla z konferenční místnosti a ani se neohlédla.

Dveře se nehlučně otevřely a vešla dovnitř.

Sawyer stál zády k ní. Plavé vlasy mu sahaly až k ramenům a černý oblek šitý na míru zdůrazňoval tvrdé svaly. Připadal jí klidný a povznesený, jako by do sebe nasál všechnu energii světa. Srdce se jí sevřelo bolestí a touhou, která ji nikdy neopouštěla.

„Musíš se mnou mluvit. Pověz mi to.

Zasloužím si znát pravdu.“

Otočil se. Tygří oči se zabodly do jejích a pronikly jí až na dno srdce. Pomalu sklonil hlavu. „Jistě, máš pravdu. Omlouvám se, že jsem se ti vyhýbal. Došel jsem k názoru, že to mezi námi nemůže fungovat.“

Spolkla strach a ani se nehnula.

„Vysvětlíš mi to?“

Začal mluvit, jako by byl v místnosti

sám a kolem něj se tyčila zeď. Zdálo se jí, že před ní stojí tvor, který mluví jako člověk a stejně tak se chová, ale nemá žádnou duši. „Už na začátku jsem ti řekl, že na citová pouta nejsem. Trávíme spolu spoustu času a vzali jsme se, takže jsem si zřejmě chvíli namlouval, že by to mohlo vyjít, ale teď už si to nemyslím. Ty mě určitě nemiluješ, Julietto. Kdybychom se pokusili získat odstup a soustředili se na to, proč jsme do toho manželství vlastně vstoupili, mohli bychom se vrátit ke vztahu, jaký jsme měli na začátku. Nemůžu riskovat úspěch Purity kvůli emocím, které ani nejsou skutečné.“

Přestala se ovládat, přistoupila k němu, prošla obrannou zdí a vzala ho

za paže. Když mu do nich zaťala nehty, trhl sebou. „Neopovažuj se mi vykládat, co cítím,“ procedila. „Myslíš, že lásku někomu vyznávám na každém kroku? Miluju tě a nepřejde mě to jen proto, že si to přeješ. Tak přestaň mluvit hlouposti a pověz mi, co se stalo. Doběhlo tě něco z minulosti?“ Na okamžik se odmlčela.

„Nebo někdo?“

Překvapení, které se mu mihlo v očích, jí podezření potvrdilo. „Přesně jak jsem myslela. Jestli je to ten hajzl, co ti nadělal jizvy na zádech, zabiju ho. Tak co se děje? Vytáhl na tebe něco z dřívějška? Vyjmenoval ti důvody, proč si nezasloužíš žít spokojeně jako každý normální člověk?“

Ťala do živého. Chviličku na ni

koukal a na tváři se mu svářil vztek se smutkem, potom ji chytil za ramena a lehce s ní zatřásl. „Proč mi to děláš? Nejsem pro tebe dost dobrý. Nekaz náš vztah. Musíme se vzpamatovat a připomenout si, proč jsme se vzali – aby si o tebe maminka nedělala starosti, abych jí splatil dluh a abychom upevnili postavení La Dolce Famiglia.“

„S tím jdi někam,“ odsekla rozzlobeně. Stál přímo před ní, ale jako by se jí každým okamžikem vzdaloval. Dostala strach, že dovolí-li mu uzavřít se do sebe, už nikdy ho nedostane zpátky. „Na práci a firmě ani na ničem jiném, na čem mi dřív záleželo, mi už vůbec nesejde. Všechno, co chci, jsi jenom ty. Teď mi pověz pravdu.“

„Napsal mi pěstoun. Z vězení,“ vyrazil ze sebe znechuceně, pustil ji a couvl, jako by nesnesl myšlenku, že se jí dotkne. Zavrtěl hlavou a přetřel si čelo.

„Řekni mi to,“ zopakovala tiše.

„Zasloužím si to vědět, nemyslíš?“

„Ten hajzl může jít ven na podmínku a chce, abych mu napsal doporučení. Když to neudělám, pustí do tisku informace o tom, jaký jsem dřív byl.“

Ve vzduchu praskalo napětí, jako by mělo každou chvíli udeřit tornádo. Julietta se zhluboka nadechla. „A jaký jsi byl?“

„Rodiče jsem ztratil, když mi bylo devět a šel jsem do pěstounské péče. On a jeho žena, která pila jako duha, si brali

starší děti, které nikdo nechtěl. Pořád jich měli celou tlupu, ale mě si ten hajzl zvlášť oblíbil. Rád mě mlátil… jak říkával, aby ze mě vytloukl pýchu. Brzy jsem se naučil mu neodmlouvat, jinak zbil ostatní. Já vím, že si asi říkáš, proč jsme si nešli stěžovat na sociálku. Jenže spousta lidí odtamtud není jako ve filmu a pomoct nechtějí. Potřebujou jen svoje svěřence někam umístit a předstírají, že modřiny na nich nevidí.

V té domácnosti byl taky kluk, jmenoval se Danny, který ke mně vzhlížel. Když jsem byl starší, Zmetek si zvykl používat na mě menší děti jako bič. Jestliže jsem neudělal, co po mně chtěl, ztloukl je místo mě do bezvědomí. Já bití snést dokázal, kdežto ony ne.

Počítal jsem dny, až mi bude osmnáct a podle zákona budu volný. Slíbil jsem Dannymu, že ho odtamtud odvedu, ale potřeboval jsem si napřed najít práci a střechu nad hlavou, a tak jsem mu řekl, aby na mě čekal.“

Srdce jí usedalo smutkem, ale klidně se zeptala: „Tehdy ses seznámil s Jerrym?“

„Ne. Osmnáctiletý kluk bez vzdělání a bez konexí pochopitelně zaměstnání nenajde, a jak jsem rychle zjistil, v útulcích to bylo skoro ještě horší než u pěstounů. Tak jsem začal žít na ulici. Brzy jsem přišel na to, kde se můžu vyspat, koho okrást a do jakých podniků mám chodit. Poznal jsem pouliční gangy a naučil se přežívat. Ale Danny už to

nemohl vydržet a nechtěl déle čekat. Já za ním v té době přestal chodit, a tak si zřejmě myslel, že jsem se na něj vykašlal.“

Rozhostilo se ticho. „Co se stalo?“ zeptala se nakonec Julietta.

„Rozhodl se, že mě najde, sbalil se a v noci utekl. Jenže nevěděl, kde mě hledat. Pak se na ulici začalo povídat, že se jakýsi malý kluk snažil členům jednoho gangu ukrást jídlo a oni z něj vymlátili duši. Doslova. Byl to Danny.“

Julietta zavřela oči a snažila se potlačit nevolnost. „Obvinili z jeho smrti pěstouna?“

„Ne. Na sociálce prohlásil, že Danny utekl a já na něj gang poštval. Našli mě, aby mě vyslechli, a já jasně viděl, že mě

z jeho smrti viní, protože jsem nedodržel slovo. Slíbil jsem mu, že ho dostanu ven a ochráním ho. Místo toho jsem ho zabil.“

Julietta ho chtěla utěšit, ale viděla, že se topí ve výčitkách svědomí, kterými se trápí od chvíle, kdy mu je pěstoun nasadil do hlavy. „Jak to může být tvoje vina, Sawyere?“ ozvala se ostře. „Tys ho snad týral? Ty jsi ho předal tomu gangu?“

„Ne. Ale kdybych mu poslal vzkaz, čekal by na mě.“

„Nesmysl. Pěstoun ho denně mlátil. Pokusil by se utéct stejně a podle mě by ho žádný vzkaz od tebe nezastavil. Měl toho už zkrátka dost, narazil na špatné lidi a ti ho zavraždili. Tys to rozhodně

nebyl.“ Zíral na ni, jako by ho překvapovalo, že ještě neutekla. „Jak jsi přišel k té jizvě?“

Přetřel si tvář a slabě se usmál. „Šel jsem si ty grázly podat. Bylo jich na mě šest, ale tři se mi povedlo tak zřídit, že museli do nemocnice. Pobodali mě.“ Najednou na něj pomalu padla únava, jako by z něj něco vysálo veškerou energii, a Julietta před sebou viděla muže, který se vzdal naděje. „Za dva roky, které si moc nepamatuju, jsem potkal Jerryho. U pěstounů žila taky holčička, jmenovala se Molly, té jsem taky chtěl pomoct. Radši šla šlapat na ulici, než aby u nich zůstala. Než jsem si ji mohl vzít k sobě, předávkovala se a zemřela. Zbytek už znáš.“

„A pěstoun? Jak se dostal za mříže?“

„Nakonec jsem se rozhodl si to s ním vyřídit. Celá léta mi vtloukal do hlavy, že jestli ho udám, nikdo mi neuvěří. Ale dělal jsem si o nevlastní sourozence hrozné starosti a po Dannyho a Mollyině smrti mi bylo jedno, jestli mi někdo uvěří nebo ne. Myslel jsem jen na to, že mu nemůžu dovolit, aby ubližoval ještě dalším dětem. Jeden člověk ze sociálky mě vyslechl, rozběhlo se vyšetřování a já pak svědčil u soudu. Pro děti, které ten hajzl už zničil, bylo samozřejmě pozdě, ale aspoň ho na hodně dlouho strčili za mříže.“

Julietta sebrala všechnu svou sílu a přistoupila k němu, zaklonila hlavu a pohlédla mu do očí. Díval se na ni

tázavě, jako by nemohl pochopit, proč ještě znechuceně neodešla. Nevěděla, jestli se mu někdy duše zahojí, ale odmítla ho opustit, dokud nebude mít naprostou jistotu, že jí nedá lásku, kterou v sobě dusil kvůli domněnce, že svým nejbližším vždycky ublíží. Něžně mu prstem přejela po tváři.

„Ta jizva svědčí o tom, že jsi nesmírně statečný a chráníš své blízké. Potvrzuje, že bojuješ za to, co považuješ za správné, ať to stojí cokoli. Zasluhuješ mít domov, mě a Wolfeho, zkrátka rodinu. Chci ji s tebou vytvořit. Tvoje minulost pro mě nic neznamená. Připomíná mi jen, kým ses navzdory všem překážkám stal. Nezbavíš se mě, dokud mi do očí neřekneš, že jsem ti

lhostejná. Budu bojovat za nás oba.“ Stoupla si na špičky a políbila ho na rty.

„Dnes večer bys měl přijet k mamince na večeři. Všichni se už brzy vracejí do Států a chtějí se s tebou rozloučit, protože patříš do rodiny.

Miluju tě. Budeš se s tím muset nějak vyrovnat.“

Když odešla, její slova mu stále zněla v uších.

Nepřijde.

Julietta zírala na dveře a srdce se jí svíralo zlou předtuchou. Wolfe seděl vedle ní a hladil po zádech Danta, který bez ustání předl. Děti seděly v kruhu na podlaze, před sebou skládačku. Dvojčata se převalovala a smála, Lily si

hrála na chůvičku a dávala na ně pozor. Alexa byla v kuchyni s paní Conteovou a pomáhala uklízet, Maggie s Michaelem se šli projít. Večeře se zúčastnila spousta příbuzných, ale už i ti poslední se rozloučili a na dům se snesl klid.

Julietta odmítla porážku uznat. Před citovými problémy utíkala celý život, teď se však rozhodla za svou budoucnost bojovat. Ale měla strach, že prohraje. První test nevyšel a cesta, která ji čekala, třeba nikam nepovede. Přesto nechtěla povolit a nechat milovaného muže, aby ji opustil, protože se bojí, že jí nemá co dát.

Wolfe se na ni díval s obavami, které jí drásaly srdce. Tím, co se v posledních dnech dělo, nesmírně trpěl. Během

krátké doby se s ním dost sblížila a poznala, jak obrovský má strach, že se jeho vztah se Sawyerem rozbije. Přísahala si, že jestli je Sawyer opustí, nikdy nenechá Wolfeho odejít, bude o něj pečovat a celý život mu dokazovat, že ho má ráda.

Přišel Max a sedl si vedle ní. „Od toho večera, co jsme byli na pivu, jsem Sawyera neviděl. Vysedává v kanceláři?“ zeptal se.

Julietta kradmo pohlédla na Wolfeho a nasadila veselý úsměv. „Ano, otevření Purity se blíží, takže všichni děláme přesčas, abychom to stihli.“

Chlapec se na ni pátravě zadíval, jako by věděl, že nemluví pravdu, a přestal kocoura hladit. Ten za okamžik zvedl

hlavičku a strčil mu ji do dlaně, aby ho upozornil, že se mu má zase věnovat. Wolfe na něj pohlédl a slabě se usmál.

„Ty jsi ale otrava,“ zamumlal. „Chceš mléko?“

Dante okamžitě pochopil, seskočil mu z klína a zamířil do kuchyně, aniž se obtěžoval ujistit, že jde chlapec za ním. Julietta se za Wolfem chviličku dívala a pak se obrátila ke švagrovi. „Něco se stalo. Co víš o Sawyerově minulosti?“

Zavrtěl hlavou. „Nic, je to uzavřená záležitost. Nikdy jsem nevyzvídal.“

Julietta zaváhala. Potřebovala pomoc, ale na druhé straně nechtěla narušit manželovo soukromí. „Připomněl se mu člověk, který ho v dětství ovládal. Sawyer se teď ztrácí ve vzpomínkách

a uzavírá se do sebe.“

„Myslíš, že jen potřebuje čas, aby se s tím vyrovnal?“

Zaťala pěsti. „Možná. Ale něco mi říká, že čím víc času mu dám, tím víc se nám vzdálí. Ten chlap ho vydírá.“

„Vážně?“

„Ano. Sawyer nic neprovedl, ale nevěří tomu.“

„Jak ho znám, nenechá si od nikoho nic líbit. Výhrůžky na něj neplatí. Zítra za ním zajdu.“

„Díky.“ Julietta nevěděla, jestli neudělala velkou chybu, že se Maxovi svěřila, protože by se Sawyer mohl rozhněvat a odcizit se jí ještě víc. Ale důvěřovala instinktu, který ji při podnikání nikdy nezklamal. Nastal čas,

aby ho vyzkoušela i v osobním životě.

Max jí stiskl rameno. „Sawyer je tvrdý chlap a má pro strach uděláno. Uvidíš, že se z toho vyhrabe. Nejspíš kvůli tobě trochu změkl. Nikdy předtím se k nikomu nepřipoutal, natož aby se chtěl oženit, takže jsi mu musela pořádně zamotat hlavu.“

Vynutila ze sebe úsměv. „Doufám, že máš pravdu.“

Sawyere, neopouštěj nás, zaprosila v duchu. Potřebujeme tě.

KAPITOLA SEDMNÁCT

Sawyer šel do suterénu, odkud se ozývalo supění a hekání. Byly tři hodiny ráno, čas nočních můr a přízraků. Když otevřel dveře, zůstal stát. Zpocený Wolfe se vrhal na boxovací pytel jako Rocky v posledním kole s Apollem Creedem a čišelo z něj takové zoufalství, že Sawyera přepadly výčitky svědomí.

V poslední době s chlapcem skoro nemluvil a v posilovně se neukázal, protože neměl odvahu přijít mu na oči. Nemohl se mu svěřit, že Juliettu nejspíš opustí, nemohl na něj naložit takové břemeno, a tak se mu radši vyhýbal.

Položil láhev vody a ručník a čekal, až chlapec skončí.

Wolfe si strhl rukavice. Ztěžka oddechoval.

„Výpady ti jdou moc dobře, ale hák pořád ještě za nic nestojí.“ Sawyer předpokládal, že uslyší kousavou odpověď, ale Wolfe si ho nevšímal. Otočil se k němu zády, vzal si vlastní láhev vody a na jeden zátah ji vypil.

„Těžká noc?“

Wolfe si utřel pusu a zamračil se na něj. „Co je ti po tom?“

Sawyer sebou trhl. „Hele, omlouvám se, že jsem pár posledních dní vynechal. Víš, že teď dřu jako kůň. Purity má přednost, to jistě chápeš.“

„S tím problém nemám, jenom

nesnáším lháře.“

Modré oči svítily potlačovaným hněvem. „Myslíš, že jsem idiot a nepoznám, že máš zaječí úmysly?“ Wolfe se zasmál. „O těch něco vím, tak mi nevykládej, že jde o Purity. Ve skutečnosti jde o Juliettu, o mě, o nás všechny. To manželství ti nevyhovuje a rozhodl ses, že se přesuneš jinam. Tak dobře, mně je to putna, ale měl by ses k tomu postavit jako chlap, místo aby ses schovával za práci.“

Sawyer měl pocit, že se mu země otevřela pod nohama a spolkla ho. Obrátil se mu žaludek. Panebože, Wolfe si myslí, že ho chce opustit, stejně jako to předtím udělal každý. Prudce zavrtěl hlavou a udělal krok dopředu. „Nemáš

pravdu. Šeredně se pleteš. Nenechám tě samotného. My jsme dvojka, která spolu zůstane. Máme teď s Juliettou krizi, ale já to vyřeším.“

Wolfe tiše zavrčel a couvl. „Lžeš. Vidím přece, jak se teď na ni i na mě díváš. Jako by ses nemohl dočkat, až zdrhneš. Připomínáme ti něco, co se už nedá napravit. Je jen otázka času, než utečeš, a já na to nehodlám trpně čekat. Mám Juliettu rád a kvůli ní se snažím být lepší. Nebudu se dívat, jak ji roztrháš na kusy, než se vrhneš na mě. Po téhle cestě jsem už šel, kamaráde, a zařekl jsem se, že mě na ni už nikdo nedostane.“

Sawyera se zmocnila panika a musel sebrat sílu, aby se vzpamatoval. „Sakra, mně na tobě přece záleží! Nechci odejít

a rozhodně nikam neuteču. I když nám to s Juliettou nevyjde, nikdy tě nezklamu. Nikoho už nesmím nechat na holičkách!“ Wolfe si ho ve slabém světle pozorně prohlížel a v jeho modrých očích uviděl Sawyer tak hluboké zklamání, že nemohl

říct nic, aby ho rozptýlil.

Protože věděl, že má chlapec pravdu.

Lhal mu. Nedokázal už sám se sebou žít, zvlášť když teď měl všechno, o čem snil a v co doufal. Manželku, kterou miloval. Syna, kterého měl strašně rád. Domov a rodinu. Chtěl utéct, než o to všechno přijde.

Wolfe zkřivil rty a dal si ručník kolem krku. „Já tě chápu. Ty nás neopouštíš, děláš jen to, co děláme všichni: vyrovnáváš se s problémem. Spletl jsem

se, když jsem si myslel, že jde o něco víc. Ty za to nemůžeš.“ Prošel kolem Sawyera ke dveřím. „Zůstanu, dokud Purity neotevře, potom se vrátím do New Yorku. Nenechávej už Juliettu v nejistotě. Vždyť ses pro odchod dávno rozhodl.“

Otevřel dveře a zmizel.

Sawyer si sedl na lavičku a opřel se o stěnu. Instinkt mu říkal, aby za Wolfem šel a znovu ho ujistil, že se mýlí. Aby vytáhl Juliettu z postele, přiznal se, že na chvíli ztratil odvahu, ale rozhodl se o ni i Wolfeho bojovat. V duchu však slyšel pěstouna, který mu donekonečna opakoval, že nikdy k ničemu nebude. Tisk si na něm smlsne, zvlášť když se díky novému hotelovému řetězci dostal

na první stránky. Novináři se snažili na něj něco vyšťourat už léta. Teď by v každém skandálním článku figurovala také Julietta a tím pádem i La Dolce Famiglia. A Wolfe? Co když pisálkové zjistí, že chlapec bydlí u něj, a začnou se mu vrtat v minulosti? To nemohl riskovat.

Jestli se jich vzdá, bude to nejspíš největší dar, který jim může dát.

Vstal a zamířil k činkám. Zůstane tady, dokud nepadne vyčerpáním. Pak možná najde v duši trochu klidu.

Sawyer chodil po hotelu, s hrdostí si prohlížel, co už vybudoval, a dělal si poznámky. Před očima měl to, co si vysnil. Jednotlivé detaily začaly konečně

zapadat do sebe a vytvářely prostředí exotičnosti a luxusu, které navzdory nejmodernějším technickým vymoženostem vzbuzovalo dojem útulnosti. Tady se hosté budou cítit jako v bavlnce. Leštěný mramor, třpytivý křišťál, hladký samet a nablýskaný mahagon představovaly eleganci starého i nového světa. Díky Sawyerově soukromé sbírce obrazů a uměleckých předmětů si návštěvníci museli v hlavních prostorách připadat jako ve špičkové galerii.

Na chviličku zavřel oči, představil si hotel plný lidí a podivil se, že mu splnění dávného snu zanechalo v srdci takový smutek. Cítil se prázdný a mrtvý.

„Kámo, vypadá to moc dobře.“

Otočil se, uviděl Maxe a bodly ho výčitky svědomí. To, že se nedostavil na rodinnou večeři, bylo totéž, jako by dal Juliettě i všem ostatním políček do tváře. Potřásl Maxovi rukou a vynutil ze sebe úsměv. „Díky. Hele, omlouvám se, že jsem včera nepřišel. Zasekl jsem se v kanceláři. Doufám, že to chápeš.“

„Jistě. Všichni víme, jak to chodí, když se otvírá nový podnik. Můžu s tebou chvilku mluvit?“

Sawyer zrozpačitěl. „Promiň, ale mám schůzi. Možná později.“

„Jen pár minut. To tě nezabije.“ Sawyer se napružil. „Tak dobře.“

Odvedl Maxe po schodech do místnosti, kde si hodlal zřídit kancelář. Nebyl tam ještě nábytek, takže museli zůstat stát,

a Sawyer zadoufal, že rozhovor proto nepotrvá dlouho. „O co jde?“

„Julietta mi řekla, co se děje. Že tě někdo vydírá. Nevykládala mi žádné podrobnosti, jen že ti nějaký hajzl vyhrožuje. Chtěl jsem se zeptat, jestli nepotřebuješ pomoc.“

„Cením si toho, ale už jsem se o to postaral. Díky.“

Sawyer zamířil ke dveřím, Max se však ani nehnul. „Ještě jsem neskončil,“ prohlásil a Sawyerovi začalo splašeně bít srdce. „Nevěřím, žes to vyřídil. Vím, že se to týká něčeho z minulých let, co jsi nemohl ovlivnit, a myslíš si, že jsi v tom sám. Ale vzal sis Juliettu, máš teď rodinu a ta se o svoje členy stará. Takže to proběhne následovně. Ty mi povíš

jméno toho vyděrače a já se ti zaručím, že už o něm v životě neuslyšíš. Znám člověka, který to zařídí. Capisce?“

Sawyer měl pocit, že se mu ten rozhovor jen zdá, a slabě se usmál. „Já snad špatně slyšel. Nehraješ náhodou v Gangsterech?“

Max zůstal vážný. „Nedělám si legraci.“

Sawyer si uvědomil, že kamarád myslí svou nabídku smrtelně vážně.

„Díky, ale já to opravdu zvládnu sám.“

„Jak? Budeš se vyhýbat vlastní ženě a Wolfemu? Budeš se mučit věcmi, které už nemůžeš změnit?“

„Kolik ti toho řekla?“

Max pokrčil rameny. „Moc ne, ale nějaký pátek se už přece přátelíme,

a přestože jsme o tvé minulosti nikdy nemluvili, nejsem idiot. Vím, že máš leccos za sebou, ale vím taky, kdo jsi dnes a co se z tebe stalo. A na tom záleží.“

Sawyer si připadal, jako by dostal facku. „Ježíši, tohle jsem fakt nečekal.“ Při pohledu na Maxův výraz v něm něco povolilo a zatoužil se mu svěřit. „Mýlíš se, kamaráde,“ odpověděl tiše. „Nejsem pro Juliettu dost dobrý. Potřebuje někoho, kdo jí dá štěstí, bude ji milovat a na koho se bude moct spolehnout. Já to nejsem.“

„Ale ano, jsi. Jenže tomu musíš napřed sám věřit.“ Max se opřel o holou stěnu. „Když jsme se s Carinou vzali, měli jsme to hodně těžké. Já se původně

nechtěl vázat, protože jsem si myslel, že za nic nestojím a nezasloužím si ji, ale nakonec jsem si dal říct. Po svatbě jsem si uvědomil, že nejde o to, jestli je člověk dost dobrý, ale jestli svou ženu dost miluje, aby se chtěl změnit. Takovou šanci bychom měli dostat všichni. Než mi to došlo, začala o sobě pochybovat Carina. Chvíli trvalo, než to překonala, ale já se nevzdal. Pro Juliettu neexistuje nikdo dokonalý. Miluje tě, a když se některá ze sester Conteových zamiluje, buď si jistý, že dosáhne svého. Můžeš utéct, jak daleko chceš, ale až se tam dostaneš, vsadím se, že tam na tebe bude čekat.“ Max potřásl hlavou. „Když někoho chtějí, nic je nezastaví.“

V Sawyerovi vzplála slabounká

jiskřička naděje. „Já nevím.“

„Já vím, jak ti je. Hele, večer odlétáme. Bylo by od tebe hezké, kdybys nás přišel vyprovodit. Michael s Nickem se s tebou chtějí rozloučit. Odjíždíme v šest. Tak si to rychle rozmysli a doufám, že se ještě uvidíme. Víš, opravdu se jeden o druhého staráme, a ať od nás pomoc chceš nebo ne, dostaneš ji. Mám nejen příslušné konexe, ale taky vynikající právníky. Tak zatím.“

Max k němu přistoupil a krátce ho objal.

Sawyer se mlčky díval, jak odchází. Strach a naděje se v něm svářily a měl pocit, že se točí v divokém víru, který ho co nevidět strhne do hlubin. Max mu

hodil záchranný kruh.

Teď se jen musel rozhodnout, jestli se ho chytí.

Julietta čekala, zatímco její výbušná nejmladší sestra svírala v náručí maminku. Když se od ní konečně odtrhla, utřela si slzy. „Nechci od tebe ještě odjet,“ zašeptala a chytila matku za ruku. Paní Conteová naposledy dceru pevně objala. „Já vím, holčičko, ale tvůj domov je v New Yorku a nastal čas, aby ses tam vrátila. Pošleš mi nějaký nový

obraz? Pokud možno bez nahých lidí?“ Carina popotáhla. „Ano. Slibuju.

Michael chce, abys za námi zase brzy přijela.“

„Už se těším.“

Paní Conteová se pak rozloučila s Maggie a Alexou a ty pak zamířily k autu. „Doprovodíš nás na letiště?“ zeptala se Maggie přes rameno.

„Ano, pojedu za vámi.“

Maggie se otočila k Wolfemu a usmála se. „Díky. Já vím, že Dante ti bude chtít před odjezdem naposledy zapříst.“ Chlapec sáhl do přepravky a kocoura pohladil.

Carina vzala Juliettu za paži a odtáhla ji kousek stranou. „Řekni Sawyerovi, že ho pozdravujeme. Škoda že to nestihl.“

Juliettu zahltil smutek. „Já vím, že se mu Max pokusil domluvit. Nevzdávám se. Na muže, jako je on, jsem čekala celý život. Budu o něj bojovat stejně, jako když jsem se musela rvát s Luigiho

cukrárnou. Pamatuješ, jak se nám snažili ukrást recepty a vytlačit nás z trhu?“

Carina se zasmála. „Proti tobě neměli šanci a nemá ji ani Sawyer. Dej mi vědět, jak se to vyvíjí, ano?“

„Jen když mě už nebudeš otravovat s kouzlem lásky.“

Carina vzdychla. „Nevím, kde se to zvrtlo. Je to divné. U nás všech fungovalo.“

„To jen dokazuje, že mám vždycky smůlu.“

Sestra ji lehce uhodila do ramene.

„Ale kdepak. Jen na cestě k tomu pravému musíš překonat několik ostrých zatáček. Mám tě ráda.“

„Já tebe taky. A teď už musíme na letiště.“

Nastoupily do auta a odjely.

Sawyer zíral na dveře. Už jsou pravděpodobně na letišti. Aspoň to zkusil. Maxova slova mu celý den zněla v hlavě, ale stejně se k odjezdu do Bergama musel nutit, protože pořád neměl pocit, že k rodině patří.

Otočil se na podpatku a rozhodl se, že se vrátí do Milána. Poslechne instinkt a zmizí Juliettě i Wolfemu ze života. Bude to lehčí.

V té chvíli paní Conteová otevřela.

„Zmeškal jsi je. Už odjeli.“

Přešlápl jako dítě, které něco provedlo. „To mě mrzí. Setkám se s Juliettou později doma.“

Otevřela dveře trochu víc. „Počkej

ještě a pojď na chvíli dál.“

„Hm, já –“

„Tak honem.“

Poslechl a vešel dovnitř. Celý dům se leskl čistotou a panovalo tu ticho. Paní Conteová ho zavedla do kuchyně a on si sedl na své obvyklé místo. Mlčky mu udělala kávu, postavila před něj hrnek a posadila se. Sawyer upíjel a tiše se modlil, aby se do něj nepustila. Už by to asi nesnesl.

„Víš, proč jsem tě přinutila, aby sis Juliettu vzal?“

Zvedl k ní oči. „Kvůli La Dolce Famiglii.“

Pohrdavě mávla rukou. „Pcha, na firmě mi nezáleželo. Jistě je důležitá, ale rozhodně ne tolik jako štěstí mých dětí.

Ne, Sawyere Wellsi, udělala jsem to proto, že jsi láska jejího života a jste pro sebe stvoření. Taky jsem věděla, že by vás to ani jednoho nenapadlo a musím vás k tomu dostrkat. Oba jste umínění workoholici a žili jste v přesvědčení, že láska je jen iluze a pro manželství se nehodíte.“

Znovu se ho zmocnily pochyby.

„Mýlila jste se,“ odpověděl úsečně.

„Řekl jsem vám to už tehdy, když jste si ten bláznivý plán vzala do hlavy. Mám leccos za sebou a zklamal jsem lidi, na kterých mi nejvíc záleželo. Nejsem ten, za koho mě považujete, a Julietta s Wolfem si zaslouží někoho lepšího.“

Paní Conteová znechuceně sykla.

„Přestaň vykládat hlouposti. Všichni

máme minulost, někteří smutnější než jiní, a všichni si neseme jizvy na duši. Pamatuješ, jak jsme se potkali v tom hotelovém baru a já ti řekla o karmě? Tenkrát jsi stál před dvojí volbou. Mohl ses sám před sebou ospravedlnit, že se musíš dát na špatnou cestu, protože ti zkušenosti říkaly, že se ti vyplatí. Ty ses rozhodl zachovat se správně, protože jsi v sebe věřil. Dneska jsi v naprosto stejné situaci. Buď utečeš a odůvodníš si to tím, že tě dohnala minulost, nebo se o mou dceru a Wolfeho, které miluješ, zkusíš porvat.“

Její slova rozbořila poslední zbytky hroutící se zdi, kterou obehnal své srdce. Napůl ji strhla už Julietta, částečně ji rozbil Max a paní Conteová teď dílo

dokonala. Zůstal nahý, bolavý a všechny rány mu krvácely.

Sklonil hlavu. „Nevím, jestli to dokážu,“ řekl tiše a hlas se mu zlomil.

Paní Conteová vstala, přistoupila k němu a pevně ho objala, pak ho mateřsky pohladila po vlasech, aby ho ukonejšila a dodala mu sílu. „Ale ano, chlapče. Život máš ve svých rukou. Byl jsi tehdy ještě dítě a nemohl jsi své blízké ochránit. To platí pro každého z nás. Místo toho je co nejvíc milujeme a to musí stačit.“

Políbila ho na temeno. Když jí objetí oplatil, v očích ho pálily slzy. „Julietta si špatně nevybrala. Jsi pro ni ten pravý, chce tě a nenechá tě jen tak odejít.“

Sawyer mlčel. Jizvy se zahojily

a ovládl ho podivný klid a mír. Znovu stál přede dveřmi hotelu, v ruce videokameru. Měl na vybranou. Bylo to jen na něm.

„Kde je?“

Paní Conteová se od něj trošičku odtáhla a usmála se. „Jela je vyprovodit na letiště. Určitě je ještě chytíš.“

„Děkuju.“

„Prego. A teď už utíkej.“

Vstal, znovu ji objal a vyběhl ze dveří.

Michaelovo letadlo už natankovalo a chystalo se ke startu. Julietta s těžkým srdcem stála ve vestibulu u bezpečnostní kontroly a loučila se. Michael ji popadl a zvedl ze země. „Hodně sil, sestřičko,“

zamumlal jí do ucha. Domyslela si, že mu Max řekl, co se děje, a potěšilo ji, že při ní stojí.

„Neboj se o mě. Dávejte pozor na děti.“

„Si.“

Alexa si narovnala v náručí Mariu, která cestou na letiště usnula. „Díky za pohostinnost, Julietto. Už se nemůžu dočkat, až doma vyzkouším všechny nové recepty, co jste mi s maminkou daly.“

„Podívám se, jestli bych nemohla vyšetřit pár dní dovolené, a možná se za tebou do New Yorku vypravím.“

„Budu se těšit.“

Maggie s Carinou ji objaly. „Ahoj, máme tě rády.“

„Já vás taky.“

„Kdybys potřebovala, zavolej, třeba i o půlnoci.“

„Ano.“

Všichni se otočili a vydali se k odbavení.

„Počkejte!“

Mezi pasažéry, pracovníky ostrahy a zavazadly se rychle proplétal Sawyer. Když k nim doběhl, zastavil se a těžce oddechoval. Oblečený byl jako uhlazený džentlmen – na sobě měl kašmírový kabát, z nějž vykukovala červená kravata

– ale pod zářivkami jasně vystupovala jizva táhnoucí se od spánku až k bradě a tvářil se zároveň rozčileně a nejistě.

Juliettu zaplavila obrovská radost.

„Tak přece jsi přišel!“

Všichni se k němu vrhli, ale natáhl před sebe ruce, aby je zastavil.

„Počkejte. Musím něco říct.“

Julietta se zastavila a Wolfe vedle ní ztuhl. Měli strach, co uslyší, a navzdory hluku okolo se jim zdálo, že je obestřelo hluboké ticho. Juliettě tlouklo srdce tak zběsile, že skoro nemohla dýchat. Doufala, že když za Sawyerem poslala Maxe, všechno nezkazila.

Krásné tygří oči mu svítily. Nejistým pohledem přejel všechny příbuzné, potom se zadíval na Juliettu.

„Už nemůžu trápit ani svou ženu, ani Wolfeho. Nikoho.“

„Prosím tě.“ Julietta si odkašlala a zoufale se snažila ho zarazit. „Prosím tě, neříkej to.“

„Musím. Chci vám to povědět.“ Zhluboka se nadechl. „Jsem naprostý idiot. Slíbil jsem, že ti budu pomáhat, a přitom jsem tě jen mučil. Jakmile do našeho vztahu vstoupily city, chtěl jsem se dát na útěk, jak jsem byl zvyklý celý svůj život. Ale tys mi to nedovolila. Věděla jsi, co jsem zač, a stejně jsi mě milovala. Zničilas mě, Julietto. Kousek po kousku jsi mě roztrhala a pak mě znovu složila dohromady. Miluju tě. A i když si myslím, že si tě nezasloužím, vybral jsem si. Zvolil jsem tebe. Vás všechny. Jestli mě tedy pořád ještě chcete.“

Julietta vzlykla. Věděla, že vyznat se před celou rodinou pro něj muselo být moc těžké a dopředu se toho děsil.

Klopýtla dopředu a on se k ní vrhl.

Když ji pevně přitiskl na mohutnou hruď, opojená jeho vůní a dotekem se k němu přivinula. Bála se, že se jí to jen zdá a co nevidět se probudí.

„Miluju tě se vším všudy, a jestli sis myslel, že ti dovolím odejít, moc ses spletl. Patříš mi. Nám. A každý den života ti to chci dokazovat.“

Alexa popotáhla. „Panebože, tohle je jako ve filmu nebo v románu! Jel za ní na letiště, a než nastoupila na palubu, vyznal jí lásku!“

Nick se zasmál. „Miláčku, Julietta přece nikam neletí.“

„Ale stejně je to dojemné.“

Maggie si vzdychla. „To je fakt. Skoro stejně, jako když jsi s Křiklounem přišel

do Alexina knihkupectví a oba jste měli na hlavě kšiltovku s logem Mets.“

Nick se zamračil. „Na to bych rád zapomněl.“

Max se ušklíbl. „Hm, já tu historku ještě neslyšel. Až odstartujeme, povíš mi ji? Potřebujeme se zabavit.“

„Jdi do háje.“

Michael se zasmál. „Neměli bychom už jít, ať si to dopovědí v soukromí?“

Maggie odfrkla. „To tedy ne. Teď se pořádně obejmeme. Jak Sawyer správně řekl, má nás na krku všechny.“

Juliettu náhle obklopila rodina. Ženy se smály a popotahovaly zároveň, zatímco muži se drželi trochu zpátky a snažili se zachovat chladnou tvář. Když se od sebe konečně odtrhli, Wolfe

se postavil stranou a slabě se usmál. „Vy jste ale šílenci.“

„A ty k nám patříš,“ odpověděla Julietta.

Sawyer k chlapci přistoupil, vzal ho za ramena a podíval se mu do očí. „Měl jsi pravdu, Wolfe. Chtěl jsem utéct, protože až doteď jsem nic jiného neuměl. Ale s tím už je konec. A ty taky nikam nepůjdeš. Když člověk najde upřímné a poctivé lidi, nemůže se jich vzdát. Chápeš?“

Wolfe se zazubil. „Jasně.“

Sawyer ho krátce, ale pevně objal a tentokrát mu chlapec objetí oplatil.

Sawyer přesunul ruku po Juliettině břiše na ňadro, vzal ho do dlaně

a zatahal za bradavku. Ten dotek ji okamžitě rozpálil a zasténala:

„Potřebuju přestávku. Už nedokážu hnout ani prstem.“

Zasmál se a slabě ji kousl do krku.

„Zbabělče.“

„Ty ještě můžeš?“

„To doufám.“ Olízl jí ucho, a když ucítila jeho vlhký horký dech, naskákala jí husí kůže. „Musím ti toho spoustu vynahradit.“

Obrátila hlavu a dlouze ho políbila.

„Už jsi to udělal.“

„Myslíš, že mi Wolfe odpustí?“

„Ano. Vždyť jsi neodešel. Vybral sis jeho a přesně to si bude pamatovat.“

„Uvažuju, že ho pošlu zpátky do New Yorku. Samozřejmě po otevření Purity

a až se trochu sebere. Chci, aby šel na vysokou. Je chytrý a byla by škoda, kdyby neměl diplom. Aspoň na chvíli by poznal, jak má život teenagera vypadat.“

„Nikdy nebude jako ostatní. Mám ho ráda, jaký je, ale souhlasím s tebou. Michael a Nick s Maxem by na něj mohli dávat pozor. Ale ještě se mi nechce se s ním rozloučit.“

„Mně taky ne. Uvidíme, jak se to vyvrbí.“

„A co tvůj pěstoun?“

Sawyer ji pohladil po dlouhých vlasech, které mu ležely na hrudi. „Nemá šanci. Ten dopis pošlu probační komisi, a protože je to důkaz o vydírání, na podmínku ho zcela jistě nepustí. A pokud jde o to, že by mohl mou

minulost zveřejnit, už se nebojím. Navíc Max zná člověka, který by se o něj postaral, a má skvělé právníky.“

„No jo, Italové si umějí poradit.“ Přitiskla mu rty na ústa. „A co my?“ zeptala se škádlivě.

Zasmál se, posadil ji na sebe, hluboko do ní vnikl a pohyboval boky, dokud neuviděl v jejích hnědých očích svítit žádost. „My budeme žít šťastně až do smrti. Den po dni.“

Díval se na její tvář zářící láskou a poděkoval karmě za to, že mu konečně dala ženu, která ho milovala natolik, aby porazila temné stíny minulosti a zachránila ho.

EPILOG

„Tady je ale binec.“ Julietta chodila po svém bývalém bytě, balila poslední drobnosti a dávala na krabice nálepky. Konečně našla kupce a o víkendu musela všechno přestěhovat. Děkovala bohu za Wolfeho, který jí pomáhal a už několik dní odvážel věci domů a do charity.

Vstoupila do ložnice, kde zůstala jen část postele. Rychle prázdnou místnost přejela očima, jestli nic nezapomněla, pak otočila hlavu a zahlédla něco bílého. Sehnula se a zvedla složený kousek papíru, který ležel za jedním sloupkem na podlaze. Zvědavě ho otevřela. Byl to

kouzelný seznam.

Zavrtěla hlavou. Kdyby ho našel

Wolfe, musela by se stydět. Vzpomněla si, že než ho spálila, podle instrukcí v knize udělala kopii a tu strčila pod matraci. Teď ji zmuchlala, že ji vyhodí, ale pak neodolala a přečetla si, co tenkrát napsala.

1. Dá mi rozkoš.

2. Bude mě podporovat v práci.

3. Bude natolik silný, aby o mě bojoval.

4. Bude mi rozumět.

5. Bude vědět, co od života chce.

6. Cele se mi oddá.

Sevřela lístek v prstech, zavřela oči a místnost se s ní zhoupla. Jak je to možné? Sawyera jí přece nedalo žádné bláznivé kouzlo, ale maminka. Nebo ne?

Proč se výčet toho, co u muže hledala, na Sawyera tak dokonale hodí? Znovu si seznam rychle přečetla a ujistila se, že se nemýlí. Sawyer jako by byl stvořen přímo pro ni.

Utíkala do obýváku, ale všechny knihovny už byly prázdné. Kde je ta kniha? V té chvíli se na schodech ozvaly kroky.

„Co se děje? Vypadáš, jako bys viděla strašidlo,“ řekl Wolfe.

„Zabalil jsi všechny knihy a poslal je domů?“ zeptala se rozrušeně.

„Ne, vždyť jsi mi řekla, abych je dal do antikvariátu. Doufám, že teď nějakou nechceš. Najít ji by dalo dost práce, protože jsem je věnoval hned několika.“

Je to možné? Maggie s Alexou

i Carina vyslovily kouzelnou formuli, našly spřízněnou duši a o ní platí totéž. Nebo to je jen náhoda? Kouzlo lásky přece neexistuje, nebo přesněji neexistuje takové, které by fungovalo. Chviličku na papír zírala, potom ho rychle zmačkala do kuličky. „Ne, vlastně ji nepotřebuju. Zapomeň na to.“

„Prima. Za chvíli přijedou stěhováci.

Můžeme už jít?“

Naposledy se rozhlédla a potom vzala Wolfeho za ruku. „Jo, jdeme domů.“

Společně vyšli ven.

Paní Conteová si přitáhla šál těsněji kolem ramen. Seděla v oblíbeném houpacím křesle, v ruce knížku, vedle sebe espreso, a dívala se do zahrady za

okny. Ačkoli bylo jaro, teplota klesla a tráva se bělala jinovatkou. Silný vítr bičoval holé větve stromů, ale ona už ten den nikam nemusela a bylo jí příjemně teplo.

Protáhla si prsty zkroucené artritidou a podivila se, kam se všechna ta léta poděla. Ještě včera měla malé děti a zakládala firmu. Teď ji převzala další generace. Vnoučata se budou mít dobře

– některá v Itálii, jiná v Americe, a jméno Conteových nikdy neupadne v zapomnění.

S úsměvem si vybavila zesnulého manžela. Škoda že nemohl sledovat, jak se jeho děti vyvíjejí v silné a nezávislé osobnosti. Všechny je bezmezně miloval, ale o Juliettu se vždycky staral

o trochu víc než o ostatní, protože se o ni bál. Tolik se mu podobala, tolik jí záleželo na samostatnosti a měla tak dobrý smysl pro obchod, že zapomněla na osobní život. Ale teď už svou druhou polovičku našla.

Paní Conteová měla mnohokrát strach, že překročila meze a udělala chybu. Ale věřila svým instinktům, že dovede děti ke šťastnému manželství a nebude litovat. Nemýlila se.

Zmocnilo se jí hluboké uspokojení a připadalo jí, že manžel stojí vedle ní. Nejdřív našla pravou lásku Venezia, pak Michael, následovala Carina a teď ji konečně poznala i Julietta. Všechny děti se usadily.

Brzy se otevře nová kapitola života,

ve které si budou muset poradit samy. Doufala, že to nebudou mít příliš těžké, ale věděla, že člověk ocení velkou radost jen tehdy, pozná-li také bolest. Teprve pak si ji může pořádně vychutnat.

Usmála se, protože ji stále doprovázel muž, který byl její celoživotní láskou.

Konečně dosáhla všeho, co si předsevzala.

Paní Conteová se pomalu houpala v křesle a srdce jí zpívalo radostí.