Amanda Quick - Milenka

PROLOG

Vae poslední milenka vzbudila v Londýně, senzaci, Mastersi. Společnost ji povauje za velice zábavnou. Charles Trescott, usazen před krbem, polkl douek brandy a sledoval svého hostitele s vychytralým výrazem. Kdy u jste pojal představu, e se na vrcholu sezony z nějakých podivných důvodů uchýlíte na venkov, myslím si, e byste měl vědět, co se děje ve městě.

To je od vás velice pozorné, e jste se ke mně vydal, abyste mi zprostředkoval nejnovějí klepy.

To je to nejmení, co pro vás mohu udělat, obzvlá pokud jde v tuhle chvíli vae jméno od úst k ústům. Chápu, jak vás tyhle věci otravují. Trescott, ve svých třiceti letech znuděný a zhýralý, se odmlčel s obtíně tajeným očekáváním.

Mýlíte se, Trescotte. Houby mi záleí na tom, o čem chce společenská smetánka klevetit při čaji.

Trescotte to zklamalo, ale nenechal se zdolat. Stejně jako tvrdohlavé dítě měl v úmyslu provokovat lva v kleci, a proto podnikl dalí pokus o vyvolání reakce. Musím připustit, e jsem jako kdokoli jiný zvědav na to, proč jí dovolujete, aby slavila úspěchy s tím svým pobuřujícím chováním. Celý svět ví, e u svých milenek vdy trváte na diskrétnosti. Je to mylenka, její uplatňování patří mezi vae proslulé zásady.

Marcus Valerius Cloud, hrabě z Mastersů, pomalu otáčel křiálovou sklenkou s brandy ve svých velkých, mozolnatých rukách. Pozoroval odlesky plamenů uvězněné uvnitř masivně tvarované sklenice.

Před několika měsíci v něm vyrostl zájem o zvlátní vlastnosti světla a skla. Podstoupil rozsáhlé experimenty s prizmaty a zrcadly.

Tato studia jej přivedla k současné váni pro dalekohledy. Astronomie ho tak okouzlila, e na vrcholu letoní sezony opustil Londýn, aby mohl provádět experimenty na jedné ze svých vzdálených nemovitostí. Noční obloha v Yorkshiru byla svěí a jasná na rozdíl od zakouřeného městského vzduchu, který překáel pohledu skrze nový dalekohled.

A tak to s ním bylo vdycky. U, od té doby, co jako chlapec vyrůstal na rodinném statku v Yorkshiru, si ho ustavičně podmaňovaly záleitosti mechanické, technické nebo vědecké povahy.

Od kočárových per k hodinám, od hracích skříní ke hvězdám  měl váeň k objevům i vynálezům a potřeboval porozumět pravidlům a zákonům, je určovaly způsob, podle něj věci fungovaly.

Marcus miloval zásady, zvlátě své vlastní. Vytvořil si z nich osobní sadu, kterou zformuloval před několika lety a od ní se nikdy neodchýlil:

Nikdy se znova neeň.

Nikdy nediskutuj o minulosti.

Nikdy nevysvětluj ostatním své jednaní.

Nikdy neustupuj od svých plánů ani neměň rozhodnutí.

Nikdy se nezaplétej s pannami nebo s manelkami jiných muů.

Marcus vzhlédl od rozjímání nad sklenkou brandy. Nikdy se o Trescotte zvlá nezajímal. Ten mu byl příznačným představitelem celé haldy sobeckých, prostopáných zhýralců společenské smetánky. Muů, jim osobní zásady dovolovaly kořistit z nevinných, jejich společenské zařazení bylo nií ne jejich vlastní.

Řekněte mi, co ta ena dělá, e to vyvolalo takovou odezvu? zeptal se Marcus záměrně lhostejným tónem.

V Trescottově pohledu probleskla zloba. Fáma praví, e vás opustila a loví nového milence. Celý Londýn je plný očekávání.

Skutečně?

Paní Brightová vstoupila před čtrnácti dny mezi společenskou smetánku a vzala ji útokem. Nikdo neuvěřil tomu, e jste opravdu připustil, aby vám milenka dala vale. Skutečně zcela nezvyklé vzhledem k vaí, řekněme, proslulé reputaci.

Marcus se lehce usmál, nic vak neřekl.

Nespokojen s takovou reakcí, vyzkouel Trescott ledabyle jiný způsob rýpnutí. Vy víte velmi dobře, e jste povaován za nejzáhadnějího a docela moná i nejnebezpečnějího mue v celém Londýně.

Jako kdy, jde o krásu, Trescotte, záhada a nebezpečí jsou otázkou vkusu.

Fámy kolem vaí minulosti zaručují, e vás kvalifikují jako dobře vyvinutou legendu, Mastersi. Přirozeně jakákoli ena, která má tu odvahu odvrhnout vás, musí vyvolávat poznámky a spekulace.

Přirozeně.

Trescott přimhouřil oči. Připoutím, e ta dáma je pozoruhodná, dokonce i pro vás, sire. Kde jste vlastně objevil tak okouzlující vdovu?

Viděl jste ji?

Ovem. Trescott se zachechtal. Paní Brightovou je vidět vude. ádný večírek nebo ples bez ní nemá úspěch. Vae milenka je zdaleka nejvíce fascinující stvoření, je za poslední léta společnost spatřila.

Vy ji shledáváte jako fascinující, Trescotte?

Samozřejmě. Nejen já  vichni. Říkají jí lady Starlightová, víte?

Opravdu?

Trescott pokrčil rameny. Nikoli ovem pro její krásu, avak to byste vlastně měl vědět lépe ne kdokoli jiný. Ale co se dá dělat! Přesto je na ní něco, co poutá oči, není-li pravda? Předpokládal bych, e její přezdívka pochází z výběru oblečení.

Ach ano, její aty.

Trescott se kodolibě zaklebil. ,Jen si to představte  poslední milenka nejproslulejího lorda společenské smetánky prochází kolem v nejčistí bílé, jako by byla nějaká zatracená panna. Absolutně pobuřující.

Marcus přestal v rukou otáčet sklenkou s brandy. Podíval se na Trescotta. Ona dává přednost bílé?

Nikdy nenosí nic jiného, ujistil ho Trescott. Jak ryzí originál! Vzato kolem a kolem, ten její směný, malý, bílý a pozlacený kočár je předmětem závisti vech en ve městě. Vsadil bych se, e vás to muselo stát balík. Vadilo by vám, kdybych se vás zeptal, jakou hotovost jste na to vynaloil?

Momentálně se nemohu upamatovat. Marcus upřel pohled do plamenů.

Řekl bych, e jste ji obdaroval tolika drahými cetkami a perky, e ten bílý kočár a skvělé bílé klisny u nestojí za zmínku, co?

Věnuji takovým věcem jen malou pozornost.

Trescott zasténal. Musí být příjemné, být bohatý jako Krésus. Dobrá, bez uráky, sire. Je zřejmé, e do vás zaala drápky dosti hluboko, ne se rozhodla hledat si jiného milence.

Vdovy často dědí obrovské sumy po svých bývalých manelech.

Říká se, e zesnulý pan Bright byl o dost starí a il samotářsky kdesi v Devonu. Trescott upřel na Marka mazaný pohled. Moná e jí zanechal nějaké peníze, ale celý svět má podezření, e měla hodně z vás, Mastersi.

Vy víte, jak je to s těmito věcmi. Mu musí platit za své radosti.

Trescott se matně usmál a pak neohroeně vsunul celou ruku do lví klece. Jaký je to pocit být pěkně a řádně obírán o peníze intrikující milenkou, která se právě rozhodla najít si jiného mue, jen vás nahradí v posteli?

Pocit, který zaívám v tuhle chvíli, je poněkud obtíné popsat, Trescotte.

Přísahám, mezi společenskou smetánkou byste jen stěí nael mue, který by nepovaoval za těstí zaujmout vae místo v jejím budoáru.

Rozhodně.

Ovem vichni vai známí, zvlátě ti, se kterými příleitostně hrajete karty, byli viděni v její blízkosti, a to předevím v noci. Trescott pokračoval. Obvykle se kolem ní tísní Lartmore, Darrow, Ellis a Judson. A je tady i pár floutků a hejsků, jako je Hoyt, kteří ji baví, aby mohli být viděni v její společnosti.

Někteří mui se nezastaví před ničím, jen aby byli populární.

Kdy u mluvíme o módě, dodal Trescott, její znalosti o antických památkách přitáhly mnoství dam do krouku jejích společnic. Vy víte, jak to teď chodí. Vechny eny ze společnosti touí vyzdobit si dům v antickém stylu. Kadá chce, aby její výzdoba byla autentičtějí ne kterékoli jiné.

Antické památky, opakoval Marcus tie.

Je to právě teď velká móda a zdá se, e vae paní Brightová o tom má pozoruhodné znalosti. Vypadá to, e strávila rok cestováním po památkách v Itálii. Trescott potřásl hlavou. Musím přiznat, e nejsem příznivcem en obdařených intelektuální povahou.

Pochopitelně, vzhledem k vaí vlastní povaze.

Trescott nevěnoval uráce pozornost. ,Dotklo se vás její pobuřující chování?

Shledávám je jako

 Marcus se odmlčel a hledal to pravě slovo. Zajímavé.

Zajímavé. To je vechno, co na to řeknete? K čertu, člověče, právě v tuhle chvíli vás pokořuje bývalá milenka v několika nejvybranějích salonech v Londýně.

To nemůe být vechno, co bych mohl říct, ale je navýsost jisté, e to je ve, co mám v úmyslu poznamenat. Skončil jste se svými novinkami, Trescotte?

Trescott se zakabonil. Ano. Myslím, e by toho mohlo být dost.

Tak jest. Docela dost. Jistě u byste si přál být na zpáteční cestě. Marcus pohlédl na hodinky. Brzy bude tma a nejblií hostinec je odsud dost daleko.

Trescott sevřel ústa. Jestlie očekával pozvání, aby strávil noc na Cloud Hall, byl tvrdě zklamán. Bude muset jít svou cestou.

Přeji vám hezký večer, Mastersi. Jak věřím, čeká vás velice moc oslazená a okořeněná noc. Teď bych nechtěl být na vaem místě. Jak zatraceně trapné mít milenku, která z vás udělá hlupáka.

Trescott se otočil a odkráčel z knihovny.

Marcus čekal, dokud se za jeho návtěvníkem nezavřely dveře. Potom vstal a přeel místností k oknu.

Nebe bylo jasné, bezmračné a planulo zlatem a broskvemi, slábnoucími barvami jarního dne. Mohla by nastat noc dobrá k pozorování hvězd novým dalekohledem.

Měl v úmyslu strávit zbytek měsíce zde v Yorkshiru. Nyní se vak ukázalo, e bude muset udělat nějaká opatření k návratu do Londýna dříve, ne zamýlel.

Jeho zvědavost, síla, která v něm byla právě tak mocná jako sexuální touha, byla silně probuzena.

Popravdě, vzdor tomu, čemu věřily londýnské klepny, neměl právě ádnou milenku.

Neměl pletky se ádnou enou u čtyři měsíce. Ona - jeho poslední milenka, pozoruhodně krásná vdova s blíící se třicítkou, se rozeli vlastními cestami u před nějakým časem. Rozchod nastal poté, co dáma konečně akceptovala, e Marcus nemá v úmyslu poruovat svou zásadu proti opětnému sňatku. Hezká vdova se rozhodla provozovat méně prchavou hru.

Marcus si nemohl pomoci, ale byl zvědav, kdo je ta záhadná paní Brightová. Dokonce vak byl víc zaujat její troufalostí.

Jakákoli ena, která byla obdařena dech vyráející odvahou k tomu, aby se vydávala za jeho milenku v nejvyích vrstvách společenské smetánky, slibovala být zajímavá. Rozhodně. Téměř tak zajímavá jako hvězdy.

1. kapitola

Hrabě Masters byl naivu.

Ifigenie Brightová poprvé v ivotě málem omdlela, kdy hrabě vstoupil do rozzářeného plesového sálu. Kdy se snaila zvládnout ohromující ok, svět kolem ní se roztočil. Ta poslední věc, kterou by očekávala, e objeví tuto nebo jakoukoli jinou noc, byl fakt, e Masters nebyl mrtev. Byl iv. ok ustupoval a začal se v ní vzdouvat závratný pocit radosti. Ačkoli se s hrabětem nikdy v ivotě nesetkala, dřív ne vstoupila do společnosti a začala se vydávat za jeho milenku, posledních čtrnáct dní o něm zjiovala vechno, co jen bylo moné.

Nejotřesnějí věcí, kterou objevila v průběhu svého úsilí, bylo to, e byl muem jejích snů; muem, kterého by mohla milovat jako nikdy nikoho jiného nemilovala; tím správným muem pro ni.

Najisto očekávala, e zůstane navdy postavou v jejích intimních představách. Byl vak zde  ivoucí, dýchající skutečností.

A a zjistí, kdo je a co dělá, jistě jí bude pohrdat.

Dobrý Boe, nemohu tomu uvěřit, zamumlal lord Ellis. Masters je tu.

Ifigenie oněměle zírala na vysokého, mohutně stavěného mue, který sestupoval po modrém koberci na schodech s nedbalou povýeností. Jedna její část byla ohromena úasem při zjitění, e byl přesně takový jako v jejích představách: tmavovlasý, chladně hrdý mu, který il podle vlastních pravidel. Nemohla věřit svým vlastním očím.

Zdá se, e toté platilo i o vech ostatních.

Atmosféra v plesovém sále ztuhla do absolutního ticha.

Byly slyet jen pouhé údery srdce. Na dav padlo ochromující ticho.

Ifigenii se zdálo, e skvěle oblečené dámy a pánové byli zachyceni v kapce tekutého jantaru, který náhle ztuhla uvěznil je. Dokonce se zdálo, e okamitě znehybněly i plameny svíček nakupených v obrovském křiálovém lustru.

S dalím úderem srdce jantar znova roztál a osvobodil své zajatce.

Osvobozena ze svého zamrzlého stavu, začala se umivá stvoření třepat jako mnoství zářivého hmyzu. Třpytivé vzruení jim podrádilo křiklavá křídla. Fazetové oči se jim rozsvítily lačným očekáváním.

Ifigenie věděla, co v lidech kolem ní vzbudilo očekávání. Čekalo se na scénu  scénu, o které by se mohlo klevetit celé dlouhé dny.

Věděla také, e údiv davu pramenil z faktu, e se tady dnes večer nečekalo Mastersovo objevení. Předpokládalo se, e je mimo město na delí návtěvě jedné ze svých nemovitostí. Dozajista by nikoho ani nenapadlo, e by se zde mohl objevit a postavit se tváří v tvář své bývalé milence.

Pouze Ifigenie a její nejblií ho povaovali za mrtvého. Právě tolik jim vyděrač v hrůzném dopise sdělil. Ten dopis objasňoval, e Ifigeniina teta Zoe, lady Guthrieová, zemře jako dalí, jestlie nesplní ničemovy poadavky.

Masters z masa a krve vak byl tu a nikdo nepochyboval, e je nejen iv, ale zdál se býti zdráv. Vyzařoval nebezpečnou vitalitu velké elmy.

Vyděrač očividně lhal. Chtěl těit z Mastersova zmizení z Londýna, aby vystrail Zoe.

Rozpolcená mezi euforií a beznadějí, pozorovala Ifigenie, jak se Masters vytrvale přibliuje. Uvědomila si, e vechny její pečlivě vylhané plány přily nečekaně vniveč.

Náhle hrozila docela nová pohroma, která mohla zachvátit ji i její blízké a drahé. Masterse nemohlo těil zjitění, e měl milenku, se kterou se nikdy nesetkal. Milenku, která nadto dovolila společenské smetánce uvěřit, e kupčila, aby ho vystřídala.

Masters jistě udělá krátký proces s její vylhanou historkou, pomyslela si. Roztrhá ji na malé kousky a vydá ji napospas společnosti jako podvodnici, jí byla.

Ifigenii se rozbuilo srdce, kdy zaslechla tichou konverzaci, která nastala mezi dentlmeny ve skupině stojící v sousedství.

Masters má vdycky neuvěřitelné nervy. Vychrtle hubený lord Lartmore s obličejem přízraku trhnul sklenicí ampaňského směrem k ústům a vyprázdnil ji jedním lokem. Nikdo by si nepomyslel, e se objeví v nějakém plesovém sále, kde je i lady Starlightová. Zatraceně příli trapné.

Propánakrále, tohle vypadá zajímavě. Darrow, mu středního věku, jeho pupek nebyl příli dobře zahalen patným střihem saka, upřel na Ifigenii hloubavý pohled.

Herbert Hoyt se naklonil k Ifigenii dojímavě ochranitelským způsobem. Jeho jinak radostně modré oči byly ustarané. Říkám, e tohle můe být malinko oemetné. Generálové nevynalezli mimořádně uitečnou taktiku známou jako strategický ústup bez dobrého důvodu, má drahá. Neměla byste ji pouít? Zůstanu připraven, abych vám byl nápomocen jako vdy.

Ifigenie se přemáhala, aby se sebrala. Dělalo jí potíe pořádně se nadechnout. To nemůe být náhoda. Někde musí být chyba.

Prsty, které lehce spočívaly na Herbertově rukávu, se jí chvěly. Nebute směný, pane Hoyte. Masters se nechystá udělat scénu jen pro vae pobavení.

Nelze se na to spoléhat. Herbert pozoroval drobné pohyby v davu, je působil Mastersův přesun přes místnost. Jeden nikdy neví, co udělá. Ten mu je záhada sama.

Ifigenie se zarděla. Navzdory své beznadějné situaci pociovala nutnost hraběte bránit. Není záhadný. Náhodou dává přednost hájení soukromí, to je vechno. Je to naprosto rozumné.

Dobrá, přila jste, udělala z něj atrakci a oloupila ho o vzácné soukromí, není-li pravda, moje drahá? Je naprosto jisté, e to neocení.

Herbert, bohuel, měl pravdu jako vdy.

Ifigenie na svého nového přítele upřela nejistý pohled. Herbert byl více ne ona obeznámen s proradnými způsoby londýnské společnosti. Plaval v oněch nevypočitatelných vodách u dva roky.

Od té doby, co se s ním před čtrnácti dny seznámila, naučila se oceňovat jeho úsudky. Zdálo se, e Herbert znal kohokoli, kdo něco znamenal. Rozuměl vem, odstínům chování v tomto elitním světě  od prosté uráky k direktu.

Vyjádřeno termínem společenského postavení, Herbert byl malá ryba v londýnském rybníce. Byl vak jedním z okouzlujících galantních muů neurčitého věku, který se stal nepostradatelným jak pro hostitelky, tak i pro znervóznělé matinky.

Mui jako Herbert byli ochotní tančit s dívkami, které zůstávaly na ocet, nebo srkat čaj s obstaroními matrónami. Přináel i ampaňské enám, jejich manelé byli zaměstnáni kartami. Lehce konverzoval i s nervózními mladými dámami, které byly uváděny do společnosti. Krátce, byli neobyčejně uiteční, a proto vdy dokázali získat pozvánky na nejlepí večírky ve městě.

Herbertovi bylo mezi třiceti a čtyřiceti. Byl to lehce boubelatý mu s příjemným obličejem a ruměnými tvářemi, světle modrýma očima a bodrými, nekodnými způsoby. Řídké, světle hnědé vlasy měl zastřieny a nakadeřeny podle poslední módy. To platilo i o luté vestě, která mu byla maličko těsná v pase, právě tak jako o pečlivě uvázaném nákrčníku.

Ifigenie měla Herberta ráda. Byl jedním z mála muů, kteří vypadali, e nemají zájem pokouet se, jak si vichni představovali, zaujmout Mastersovo místo v jejím ivotě. V jeho přítomnosti se cítila bez problémů. Rozptylovala se diskusemi o umění a architektonických stylech. A uznávala jeho rady ve společenských záleitostech.

Ale dokonce i Herbert, jen si obvykle věděl rady s jakoukoli společenskou situací, vypadal, e v tom dnes večer plave. Očividně nevěděl, co si počít s hrozící katastrofou.

Ifigenie roztáhla bílý krajkový vějíř, aby se za ním pokusila shromádit divoce rozprchlé mylenky. Jediná věc, která ji v tomto netěstí nezklame, je její vlastní inteligence. Připomněla si, e té má natěstí dost.

Masters je předevím dentlmen. Nemá ádný důvod přivádět mě nebo sebe do rozpaků.

Jak myslíte, má drahá. Herbert zdvihl husté obočí vědoucím způsobem. Ujiuji vás, e co se mě týká, není třeba jít do detailů stran vaeho poměru k Mastersovi. Kadý v tomto městě je dobře informován o tom, jaký druh přátelství vás s ním pojil.

Ovem. V hlase Ifigenie zazníval represívní tón, který pouívala pokadé, kdy někdo v hovoru příli troufale setrvával na tomto tématu. Vůči Herbertovi pouívala tohoto tónu jen zřídka. Obvykle byl diskrétnějí.

Jen těko si mohla stěovat na jeho domněnky a rovně i přísluníků společenské smetánky stran jejího vztahu s Mastersem. Společnost neomylně dospěla k závěru, e jej chtěla dostat.

Takové domněnky a závěry byly součástí velkého plánu získat vstup do Mastersova exkluzivního krouku známých. Plán fungoval a do dneního večera.

Bez ohledu na vae minulé přátelení se s Mastersem, řekl Herbert, otázka, kterou si dnes večer vichni kladou, zní, co bude dál? Měli jsme uvěřit, e vae cesty se rozely, má drahá. Avak jeho přítomnost dnes večer zde svědčí o něčem jiném.

Ifigenie ignorovala tázavý tón v přítelově hlase. Jen stěí mu mohla poskytnout nějakou odpověď, kdy sama ádnou neměla.

Neschopna vymyslet cokoli, co by si měla počít uprostřed krize, rozhodla se Ifigenie učinit jedinou myslitelnou věc. Chopila se příběhu, který vykonstruovala, kdy, se poutěla do svého nebezpečného dobrodruství.

Masters ví velmi dobře, e pokračovat v naem poměru je nemoné, pokud se neomluví za spor, který způsobil, řekla klidně.

Nikdo by neměl pouívat slovo nemoné, kdy hovoří o Mastersovi, řekl Herbert. Ale v tomto případě je to, myslím, přípustné. Je mono konstatovat, e v této místnosti by se nenael nikdo, kdo by si uměl představit hraběte, jak se omlouvá dámě, která ho pokořila před celou společností.

Ifigenie se poděsila. Ale já jsem nic takového neudělala, pane Hoyte.

Ifigenie se rychle ovívala. Bylo jí horko. Pouze jsem naznačila, e jsme k sobě přestali být shovívaví.

A e to vechno byla jeho chyba.

Dobrá, ano. Ifigenie se s tím smířila. To vechno určitě byla jeho chyba. Ale nechci ho pokořit před přáteli. Herbert na ni upřel zvlátní pohled. Podívejte se, má drahá. Buďme teď upřímní. Naznačila jste, e jste měli s Mastersem vánivý spor, který zničil vae přátelství. Neříkejte mi, e jste trochu nepomýlela na pomstu, kdy jste vstoupila do společnosti. Kadý měl za to, e za něj hledáte vhodnou náhradu.

To není pravda. Ifigenie si odkalala. Tím chci říct, e hrabě mi dluí omluvu, ale já jsem nikdy nezamýlela ji od něj ádat. Nikdo nemůe ádat omluvu od mrtvého mue.

A u byly vae záměry jakékoli, jednala jste tak, aby kadý pochopil, e jste to byla vy, kdo poměr ukončil. Vichni věří tomu, e jste skutečně měla odvahu dát Mastersovi vale.

Vechno bylo součástí plánu stát se v očích společenské smetánky zosobněním momentálního hněvu, ale Ifigenie to mohla Herbertovy jen těko vysvětlovat. Pokud jde o to nepatrné nedorozumění



Nedorozumění? Herbert na ni soucitně pohlédl. V uplynulých čtrnácti dnech se společnost nebyla schopna rozhodnout, zda jste ta nejtroufalejí dáma v Londýně, nebo spí kandidát na blázinec.

Začínám nad sebou uvaovat, zamumlala pro sebe Ifigenie. Musela být blázen, kdy se dostala do takové situace.

Vy víte, e společenská smetánka čekala jako na jehlách, aby viděla, jak bude Masters reagovat na vai mstu.

Řekla jsem vám, pane Hoyte, e nemám absolutně ádný zájem o pomstu. Mezi námi byla malá rozmíka, to je vechno. Vyaduje to jen omluvu, nic víc.

Take jde jen o mení rozmíku, není-li pravda? Předtím jste to označovala jako velkou hádku.

Tyto věci se vlivem klepů zveličují, nebo snad nikoli?

Určitě ano, má drahá. Herbert ji konejivě popleskal po ruce. Ale nebojte se. Zůstávám na vaí straně, připraven přispět vám, kdyby začal být Masters nepříjemný.

Uklidňující pomylení.

Nebylo vak zcela uklidňující. Masters se jaksi vrátil ze záhrobí, a to nejhorí teprve přijde.

Herbertova reakce na situaci potvrdila vechno, co se Ifigenie dosud dozvěděla o proslulém hraběti. Společnost ho povaovala za nebezpečného a nevypočitatelného.

Fámy vyprávěly o souboji před mnoha lety, ve kterém málem zabil svého protivníka. A co horího, eptalo se, e by mohl být odpovědný za vradu svého bývalého obchodního partnera Lyntona Spaldinga. Bylo nesporným faktem, e po Spaldingově smrti převzal Masters kontrolu nad výnosným investičním sdruením, které kdysi řídil jeho partner.

Mnozí tvrdili, e lukrativní investiční sdruení nebylo to jediné, čeho se Masters zmocnil po Spaldingově smrti. Říkalo se, e si dopřál dlouhotrvající milostný poměr s Hanou, vdovou po Spaldingovi, a e tento milostný poměr pokračuje a dodnes, přestoe se znova vdala a stala se lady Sandsovou.

O těchto ani o ádných jiných událostech se nemohl nikdo dozvědět pravdu, protoe Masters o nich nikdy nehovořil. Přísně dodroval dvě zásady  nikdy nehovořit o své minulosti a nikdy nevysvětlovat své jednání. Byl velice tajnosnubným muem.

Masters rozhodně nebyl ten typ, který by toleroval poníení jakéhokoli druhu.

Ifigenie si připomněla, e u se ocitla i v jiných prekérních situacích. Její poslední rok v cizině, během něho procestovala se sestřenicí Amálií celou Itálii, nebyl bez incidentů. Jednou dolo k dosti nepříjemné konfrontaci s pouličním zlodějem v Římě a podruhé k jinému, stejně nebezpečnému setkání s lupičem na cestě do Pompejí.

Přesto přese vechno si Ifigenie byla příli dobře vědoma toho, e neměla nikdy co činit s muem, jeho reputace měla tak legendární rozměry jako ta Mastersova.

Vtip byl v tom zůstat klidná a kontrolovat se, pomyslela si Ifigenie. Jednala s potenciálně nebezpečným protivníkem, ale věděla ze svého pátrání, e Masters byl vysoce inteligentní mu. S trochou těstí by mohl přistoupit k nadcházející konfrontaci racionálním způsobem a s chladnou hlavou.

Z toho, co se o něm dozvěděla, bylo téměř jisté, e nedovolí, aby city ovládly jeho konání v následujících několika minutách.

Téměř jisté.

Ifigenie viděla, jak Herbert znepokojeně svratil obočí, kdy pozoroval dav. Zaslechla ostré, zřetelné prasknutí. Ohlédla se za tím zvukem a spatřila, e mimoděk zlomila křehké paprsky svého vějíře.

V tu chvíli se rozplynul hlouček lidí stojící přímo přeci ní. Zazněl nervózní smích nějaké jeny a pak náhle ticho. Mui uvolňovali cestu. Dokonce i Herbert o pár kroků ustoupil.

Ifigenie zjistila, e stojí zcela sama uprostřed přeplněného sálu.

Marcus, hrabě z Mastersů, se zastavil přímo před Ifigenií. Protoe se dívala na zlomený vějíř, první věc, které si na něm vimla, byly ruce.

Byl jediným muem v místnosti, který neměl rukavice.

Ve světě, kde byli velice obdivováni mui s jemnýma, elegantníma, půvabnýma rukama, měl Marcus ruce zkueného válečníka, velké a silné ruce mue, který jde v ivotě svou vlastní cestou.

Ifigenie se náhle upamatovala, e přiel ke svému titulu před více ne pěti lety. Jednalo se o zbankrotované dědictví. Masters se nenarodil do bohatství a moci. Tyto atributy si musel pro sebe vytvořit.

Ifigenie odtrhla zrak od strhujícího pohledu na jeho svalnaté ruce a rychle vzhlédla. Markův obličej mohl být vyryt na staroitnou zlatou minci. Zdatný, houevnatý a smělý a k tvrdosti, byl to obličej starověkého dobyvatele.

Pozoroval ji jantarovýma očima, je zářily dravou inteligencí. Měl velice tmavé, téměř černé vlasy. Byly učesané na pěinku, která vybíhala z vysokého čela a leskla se jako stříbro.

Ifigenie se inu podívala do zářivých očí. Vědomí hlubokého poznání jí projelo jako blesk. Něco, co hluboko v ní po týdny doutnalo, náhle přeskočilo plamenem.

Toto byl mu, do něho se zamilovala, ani by kdy snila, e ho jednoho dne potká. Byl přesně takový, jak si ho představovala.

Ifigenie věděla, je dav bez dechu čeká na její reakci.

Mylorde, zaeptala Ifigenie tak tlumeně, e ji mohl slyet jen on sám. Jsem tak ráda, kdy vidím, e jste naivu.

S upřímnou modlitbou, aby se nemýlila v předpokladu, e hraběte ovládne zvědavost, zavřela oči a elegantně upadla do mdlob.

Marcus ji zachytil, ne stačila klesnout na podlahu. Velmi moudré, paní Brightová, zamumlal pouze pro její ui. Obdivuji, jak se dokáete vyprostit z této motanice.

Ifigenie si netroufala otevřít oči. Marcus si ji přitáhl na hruď. Měl silné a pevné ruce. Cítila se podivně jistá a bezpečná v jeho sevření. Jeho osobní vůně v ní probudila zvlátní vjemy. Polekala ji neočekávaná, hluboce smyslná rozko, je ji ovládla.

Nikdy v ivotě nepoznala něco podobného pocitům, které v ní v tomto okamiku hrály. Pootevřela víčka právě jen natolik, aby spatřila, jak nadýchaná sukně jejích bílých, hedvábných atů přepadává přes černé rukávy jeho saka.

Marcus ji lehce nesl přes parket směrem ke dveřím.

Ustupte stranou, mohu-li vás prosit, přikázal komusi, kdo mu stál v cestě. Moje velmi dobrá přítelkyně potřebuje čerstvý vzduch.

Dav se před ním rozestoupil.

Ifigeniin grandiózní odchod z nabitého sálu provázelo mumlání překvapení a dohadů.

Marcus ji odnáel z rozlehlého panského sídla. Bez oddechu s ní kráčel dolů po irokém schoditi k místu, kde čekal lesknoucí se černý kočár se dvěma černými hřebci.

Komorník oděný do černé livreje otevřel dveře kočáru. Marcus zanesl Ifigenii dovnitř. Dveře se zavřely.

Kočár vyrazil do půlnočních londýnských ulic.

2. kapitola

Myslím, e budete mít něco málo otázek, mylorde.

Pár z faktických důvodů. Marcus se usadil na sedadlo. Pozoroval Ifigenii, jak si rázně sedla, narovnala si bílé pero ve vlasech a uhladila sukni.

Stačí jen pomyslet, a pro mne bude potěením je zodpovědět, řekla. Dříve vám vak chci poděkovat za to, e jste před chvílí neprozradil hru. Jsem si dobře vědoma, e jste musel povaovat celé to vystoupení za poněkud trapné.

Ani v nejmením, paní Brightová. Ujiuji vás, e to povauji za docela vzruující.

Věnovala mu zářivý úsměv. Marcus zůstal na okamik jako přikovaný. Náhle pochopil, proč dokázala uchvátit větinu jeho známých.

Věděla jsem, e budete hrát se mnou, dokud přesně neodhalíte, co se chystá. Ifigeniiny oříkově hnědé oči obsahovaly víc ne jen náznak uspokojení. Byla jsem si tím jista. Věděla jsem, e jste příli chytrý, příli chápavý, máte příli chladnou hlavu a e jste příli inteligentní, ne abyste udělal cokoli ukvapeného, dokud důkladně nezjistíte, oč běí.

Oceňuji důvěru, kterou ke mně máte. Nicméně vás ujiuji, e také mám dost důvtipu, abych nebyl zcela odtren od skutečnosti následkem vaeho velice okouzlujícího lichocení.”

Překvapené zamrkala. Ale já jsem vám nelichotila, sire. Kadé slovo jsem myslela doopravdy. Intenzivně jsem studovala vai povahu a dola k závěru, e máte vynikající mozek.

Marcus na ni zazíral, nakrátko v rozpacích a beze slov. Vy obdivujete můj mozek?

Ano, ovem, řekla způsobem, který podle veho byl opravdovým nadením. Četla jsem vechny vae články v Technických a vědeckých pramenech a udělaly na mne velký dojem. Ten o monostech parního stroje byl obzvlátě inspirující. Ne e by vá návrh na mechanickou mlátičku nebyl také nesmírně vzruující.

U čerta.

Začervenala se. Přiznávám, e nejsem příli zběhlá v technických a mechanických záleitostech. Pokud jde o mne, studuji antické památky. Větinu svého času jsem věnovala tomuto oboru.

Chápu.

S potěením vak mohu říct, e jsem porozuměla větině mechanických principů, o nich jste pojednával ve svých článcích. Píete docela srozumitelně, mylorde.

Děkuji vám. Mluvil příli rychle, kdy jí říkal, e má sám důvtipu a, dost, ne aby se stal obětí lichotek, pomyslel si Marcus sarkasticky. Na okamik ho to uchvátilo. Jeho vědecký a technický způsob psaní, nato jeho inteligence nikdy nezískaly enský kompliment.

Napsal jste také docela poučnou práci o stavebních konstrukčních postupech, která mě značně zaujala, pokračovala Ifigenie. Pustila se do recitování podstatných názorů článku.

Marcus naslouchal s pocitem omráčeného údivu. Hověl si v rohu sametově černého sofa, zkříil ruce a prohlíel si Ifigeniin obličej ve světle kočárové lampy.

Přemítal, e a u očekával cokoli, poté co konečně vehnal svou novou milenku v tanečním sále u Fenwicků do úzkých, Ifigenie Brightová to nebyla.

Charles Trescott se mýlil, kdy naznačoval, e podnikavá vdova si svou volbou panensky čistého roucha tropila z cudnosti a nevinnosti posměky.

Ifigenie Brightová nějak dokázala vzbuzovat dojem, e její počestnost je původní a neposkvrněná. Bylo to opravdu podivuhodné.

Tento efekt nezpůsobovaly pouze její andělsky bílé aty, rukavice a boty. Zdálo se, e vyzařuje z celé hloubky jejího enského já.

Bylo to něco v jejím čistém, inteligentním, otevřeném a upřeném pohledu, poutavém nose a jemných mírných ústech, co svědčilo o počestnosti. Její vlasy měly barvu lesního medu. Byla neobyčejná v jistých ohledech, bystrá v ostatních. Ačkoli nebyla velkolepě krásná, byla to ta nejzajímavějí osoba enského pohlaví, na kterou kdy Marcus narazil.

Kolem ní se vznáela svůdná atmosféra velmi enské smyslnosti, přestoe ji nezdůrazňovala oblečením. Střih atů měla překvapivě zdrenlivý. Dalí chytrý tah, připustil Marcus soukromě. Muská představivost byl mocný nástroj, a ona věděla, jak ho vyuít.

Křivky Ifigeniiných malých, hrotitých, jemně zaoblených ňader jí nepřetékaly ze ivůtku atů. Byly nenápadně zakryty bílými hedvábnými volánky. Taková ňadra nebyla určena k surovému laskání, pomyslel si Marcus. Byla stvořena pro znalce krásných věcí, milovníka obdařeného uměleckými, tíhlými, citlivými prsty.

Roztritě stiskl vlastní, silné, mozolnaté prsty. Skutečnost, e měl ruce sedláka, neznamenala, e by se neuměl těit z dotyku krásných, jemných věcí.

Ifigenie byla malá a tíhlá. Sukně atů s vysokým pasem se jí vzduně snáely dolů přes nepochybně velice úzký pas. Jemné hedvábí stěí naznačovalo svůdný obrys enských boků a zaoblených stehen.

Není divu, e podnítila fantazii společenské smetánky, pomyslel si Marcus. Samozřejmě zaujala jeho plnou pozornost. Záhadná paní Brightová ho zaujala více ne jakákoli jiná ena, a to po delí době, ne měl chu se upamatovat. Byl také napůl vzruený, jak náhle zjistil.

Cítil tlumenou bolest probouzející se touhy ve svých bedrech. Ani ho to příli nepřekvapovalo. Uplynuly u čtyři měsíce od doby, kdy měl naposled intimní styk se enou, a Ifigenie mu ustavičně tanula na mysli po oba dva minulé dny. V průběhu celé cesty nazpět do Londýna nepřemýlel o ničem jiném ne, o své neznámé milence.

Marcus dospěl k tomu, e kdyby úmyslně hodlal objevit novou zajímavou milenku, nemohl by padnout na nikoho lepího, ne byla Ifigenie Brightová.

Prosím za odputění, mylorde, řekla Ifigenie, očividně přivedena do rozpaků svým rozvláčným komentářem o jeho časopiseckých článcích. Myslím, e vás nudím. Jako byste nebyl sám důvěrně obeznámený se svou vlastní teorií o pouití dřevěných pilotův základech.

Snad bychom se měli vrátit k hlavnímu tématu, řekl Marcus klidně. Ale nejdříve mi musíte dát svou adresu, abych ji mohl sdělit vozkovi.

Ifigenie si odkalala. Svou adresu?

Bude to uitečné s ohledem na skutečnost, e se vás v tuhle chvíli pokouím dopravit domů.

Pokouíte?

Vzhledem k roli, kterou mám hrát ve vaem ivotě, jak jste o tom vechny přesvědčila, řekl Marcus, je jen přirozené, e vás po plese vezu domů.

Ale 

Očekává se to, zdůraznil Marcus. Lidé by se divili, kdybych neuplatnil svá privilegia.

Jste si zcela jist, e to je normální věc?

Zcela normální.

Ach. Ifigenie si stiskla hebký dolní ret mezi velice bílé zoubky a přitom, tu záleitost očividně zvaovala. Pak dospěla k rozhodnutí. Velmi dobře. Mám dům na náměstí Morning Rose. Číslo pět.

Marcus se o tu informaci věcně zajímal. Náměstí Morning Rose bylo nedávno dokončeno, e ano? Architekt odvedl skvělou práci spojením klasických prvků se stylem, který je pohodlný a vhodný pro anglické klima. Domy byly dobře postavené a rychle prodané, pokud si vzpomínám.

Ifigenie vypadala překvapeně. Zdá se, e o tom hodně víte.

Projekt vzbudil mou zvědavost, protoe vydělal peníze. Marcus povstal a zaklepal na dvířka k vozkovi. Velmi mnoho spekulativních investic tohoto druhu peníze nevydělává. Znal jsem pár lidí zapletených do takových finančních záleitostí, kteří zkrachovali.

Dvířka se otevřela. Sím ano, mylorde? zvolal vozka.

Náměstí Morning Rose, Dinksi. Číslo pět.

Dobře, mylorde. Dinks nechal dvířka zapadnout na své místo.

Marcus se spustil nazpět do sedadla. Snad bychom mohli pokračovat ve vaem vysvětlení, paní Brightová.

Ano, ovem. Ifigenie si narovnala záda. Kde začít? Zaprvé mi dovolte, abych vám řekla, s jak obrovskou úlevou jsem konstatovala, e jste iv, mylorde.

Uvaoval o ní se zpola zavřenýma očima. Zmínila jste cosi v tomto smyslu předtím v tanečním sále u Fenwicků. Chovala jste snad ve své mysli pochybnosti?

Ach ano. Značné pochybnosti. Domnívali jsme se, e jste byl zavraděn, chápete?

Zavraděn? Zauvaoval, jestli se nezapletl s duevně chorou enou.

Ano, mylorde, zavraděn. To byl důvod, proč jsem přijala zoufalé rozhodnutí vydávat se za vai milenku.

A kdo přesně, komu jste uvěřila, je odpovědný za mé úmrtí? zeptal se Marcus chladně. Jeden z vaich dalích intimních přátel?

Rozhořčeně na něj pohlédla. Oveme ne, mylorde. Ach, víte, vechno je to tak komplikované. Ujiuji vás, e nemám mezi svými přáteli takové, kteří by snad snili o tom, e by se uchýlili k vradě.

To, co slyím, mě uklidňuje.

Teta Zoe má trochu teatrální povahu a moje neteř Amálie můe být občas dosti příerná, ale myslím, e mohu bezpečně říct, e ani jedna by nikdy nikoho nemohla zabít.

Beru vás za slovo, paní Brightová.

Povzdechla si. Uvědomuji si, e to pro vás musí být velice matoucí.

Budu se snait se tím prokousat. Snad mi můj skvělý mozek bude nápomocen.

Poskytla mu nadený úsměv plný souhlasu. Za těchto okolností děláte dobře, mylorde.

Dospěl jsem ke stejnému závěru.

Při té jízlivosti sebou kubla. Ano. Ano, vskutku. Dobrá, tedy pokračujme s tím. Mysleli jsme, e vás vyděrač oddělal, chápete?

Vyděrač? To je kadým okamikem absurdnějí. Jaký vyděrač?

Ifigenie se odmlčela. Chcete říct, e jste nebyl vydírán, sire?

Otázka ho podrádila. Vypadám snad jako mu, který platí vyděrači, paní Brightová?

Nikoli, mylorde. A to je právě důvod, proč jsme uvěřili, e jste byl zavraděn. Protoe jste odmítl platit, chápete?

Pokračujte, paní Brightová, nařídil Marcus vyrovnaně. Máte před sebou jetě dlouhou cestu, ne se něco z toho objasní.

Moje teta dostala od nějakého ničemy lístek, ve kterém nás informoval, k jste byl odpraven jako lekce pro ostatní, kteří odmítli platit. Lístek nutně vedl k závěru, e to je jen otázka času, ne společnost zjistí, e netrávíte měsíc na jedné ze svých nemovitostí, ale e jste místo toho zmizel nadobro.

Dobrý Boe.

Dobrá, musíte uznat, e jste se ztratil ze společnosti na vrcholu sezony, sire. Velice neobvyklé.

Byl jsem na svém statku v Yorkshiru, odsekl Marcus. Nikoliv mělkém, neoznačeném hrobě. Madam, to je k smíchu. Mám u té hry dost. Chci pravdu a chci ji předtím, ne dojedeme na náměstí Morning Rose.

Zamračila se. Pokouím se vám, pravdu vylíčit, sire. Není potřeba být hrubý. Nyní mě laskavě přestaňte přeruovat. Jak jsem u řekla, moje teta měla dost důvodů uvěřit, e jste byl zavraděn a e kdy, nevyhoví vyděračovým poadavkům, bude dalí zavraděnou.

Zaplatila vyděrači? chtěl vědět Marcus.

Přirozeně. Byla úplně vystraená. Dozvěděla jsem se to vechno den nato, co zaplatila. Právě jsem přijela do Londýna po roce na kontinentu. Moje sestřenice Amálie byla se mnou. Krátce jsme tetu Zoe navtívily a zjistily, v jak hrozné je situaci. Okamitě jsem vymyslela plán, jak vyděrače odhalit.

Marcuse to nyní neohromilo. Vy jste doufala, e ho najdete předstíráním, e jste moje milenka?

Přesně. Ifigenie mu věnovala dalí zářivý, souhlasný úsměv. V tu chvíli jsem věřila, e pátrám nejen po vyděrači, ale velkém zločinci, který byl schopen vrady. Můete si představit mé znepokojení.

Já nejsem mrtev, paní Brightová.

Ano, já to chápu, řekla trpělivě. To ten problém zamotává, nebo snad ne?

Nikoli přehnaně, jak pevně věřím.

Pro okolní svět jsem se stala vaí milenkou, abych se tak mohla stýkat s vaimi partnery a známými. Měla jsem v plánu provést mezi nimi diskrétní pátrání a pokusit se určit, kdo vás mohl zavradit.

Velice pozorné od vás pokusit se vypátrat zločince, který mě zavradil.

Musím připustit, e jsem se nedopustila podvodu, abych se vám pomstila, mylorde.

Jsem zdrcen.

Ifigenie vykulila oči zděením. Nechtěla jsem, aby to znělo nemilosrdně nebo necitelně, sire, ale musím připomenout, e kdy jsem se o tomto zločinci poprvé dozvěděla, dokonce jsem vás ani neznala. Jetě jsem neměla monost zkoumat vai povahu.

To by mohlo vysvětlit vá nedostatek cítění, jak předpokládám.

Ale já nepostrádám cítění, sire, řekla rychle. Naopak. Ujiuji vás, e mi bylo nesmírně líto, e jste přiel k tak stralivému konci, Zaváhala a pak dodala v malém záchvatu upřímnosti, dosti obyčejným způsobem, chápete-li, co trsám na mysli.

S úsilím potlačil úsměv. Jsem vděčen za jakýkoli soucit, který jste mi byla schopna věnovat. Jsou tací, co ani v nejmením nezalitovali, kdy se dozvěděli o mém úmrtí, dokonce ani obyčejným způsobem.

Nesmysl. Jsem si docela jista, e kdy se společnost dozvěděla, e jste byl zavraděn, vichni byli náleitě zděeni.

Doporučil bych vám, abyste na to příli nesázela. Co, k čertu, jste si myslela, e zjistíte jako moje milenka?

Ifigenie se naklonila dopředu. Překypovala nyní nadením. Usuzovala jsem, e vyděrač bude někdo vám blízký, mylorde. Někdo, kdo zná tak straná tajemství, e očekával, e budete vyděrači raději platit, ne abyste si dovolil být odhalen.

Marcus zdvihl jedno obočí. A tatá osoba bude také zasvěcena do stejně závaného tajemství vaí tety. To jste si myslela?

Jak jste bystrý, sire. To je přesně to, co jsem usoudila. Ale la jsem jetě dál. Zjistila jsem, e kdokoli znal tak intimní tajemství o minulosti obou  vaí tety i vás, musel také vědět o vaich plánech pobývat tento měsíc mimo město. Ifigenie se významně odmlčela. Poslední vyděračský dopis přiel právě ten den, kdy jste zmizel, sire.

Marcus pocítil to staré, důvěrně známé, lechtání zvědavosti. Přechodně se mu zmocnilo zdravého rozumu způsobem, který by nikdy nepřipustil u tělesné váně. Usuzujete, e nemůe být příli mnoho lidí, kteří by mohli mít spojení na nás oba  na mne a vai tetu, viďte?

Přesně. Ifigenie ho počastovala otevřeným pohledem plným obdivu. Vy jste opravdu velice pohotový, mylorde, právě tak, jak jsem se domnívala.

V tuto chvíli Marcus rozhodně odmítal, e by se nechal obalamutit její zářivou úctou ke svému rozumu. Upnul se na sporný problém, který byl po ruce. Take vy jste předstírala, e jste mou milenkou, abyste získala přístup k okruhu mých známých.

Zdálo se, e to je jediná věc, která se dá za daných okolností učinit, ačkoli připoutíte, e jsem se poněkud obávala úkolu, který jsem si vytyčila.

Povauji to za obtíné k uvěření, paní Brightová, řekl Marcus soe. Neumím si představit, e byste se čehokoli nebo kohokoli bála.

Ve větině případů máte pravdu, souhlasila beze stopy skromnosti. Ale v tomto případě jsem věděla, e bych vůbec nemohla doufat, e budu ít v souladu s očekáváním, je ve mně lidé vkládají.

Očekáváním?

Víte velmi dobře, co mám na mysli, sire. Z toho, co jsem zjistila, vae předelé milenky byly pozoruhodně půvabné vdovy, které oplývaly určitým

řekněme talentem? V Ifigeniiných očích se objevil tesklivý výraz. Byly velice temperamentní, jak vichni říkají.

Vichni?

Moje teta Zoe má přehled o nejnovějích klepech. Nebylo obtíné vyhrabat značný počet detailů týkajících se vaich předelých milenek.

To je ten druh novinek, které mohou mui přivodit bezesné noci.

Ifigenie na něj upřela rozpačitý pohled. Nebylo jisté, zdali bych mohla soutěit, jestli víte, co tím myslím.

Prohlédl si její svěí bílé aty. Nebylo nutné ji informovat, e klepy vdy zveličovaly počet jeho milostných afér i exotické kvality milenek. Take jste zamýlela vytvořit iluzi, které by se společnost překvapivě chopila, a tím vytvořit zcela nová očekáváni.

Chtěla jsem vytvořit dojem, který by byl tak pobuřující, e by přiměl vae přátele a známé k tomu, e by mě s vyuitím své představivosti povaovali za daleko záhadnějí a neodolatelnějí stvoření, ne ve skutečnosti jsem.

Blahopřeji vám, paní Brightová. Zdá se, e jste byla úspěná.

A potud můj malý podvod fungoval dosti dobře, připustila Ifigenie s očividnou hrdostí.

Jestlie vůbec vynaloila nějaké úsilí, aby se jevila skromně, velkolepě selhávala, usoudil Marcus. Samozřejmě mě to zaujalo. Dokonce omráčilo.

Ifigenie musela slyet chladné pobavení v jeho tónu. Její kraoučký pohled hrdosti se najednou rozpustil v rozladěném pohledu. Zjiuji, e jsem podle vás jako vae nová milenka ve své roli zcela selhala.

To bych neřekl.

Vrhla letmý pohled na své cudné, bílé, hedvábné aty. Nach obarvil její elegantně tvarované lícní kosti. Vím, e vůbec nevypadám jako eny, se kterými se obvykle stýkáte.

Má drahá paní Brightová, jak vám kdokoli řekne, nikdy jsem neupřednostňoval to, co je obvyklé. Mnohem víc dávám přednost neobvyklému.

Jste si jist, e byste mě stejně vezl domů? zeptala se Ifigenie s dalím znepokojeným, spěným pohledem ven do noci.

Víte velmi dobře, e je zcela věcí dentlmena dopravit svou milenku domů po řadě večerních společenských událostí. V naí konkrétní situaci by se povaovalo za podivné, kdybych to neudělal.

Dejme tomu.

Tak tedy, kdybyste byla svobodnou mladou dámou na manelském trhu, jednalo by se ovem o odlinou záleitost.

Pozorně pozoroval její obličej. Vy jste vak nezávislou vdovou, nebo snad ne?

Nebuďte směný, sire. Soustředila se na pohled do nočních temných ulic. Kým jiným bych mohla být?

Přesně. ádný nevinný nebo úctyhodný staropanenský úmysl chránit svou pověst by se neopováil podstoupit takovou neuvěřitelnou přetvářku, pomyslel si Marcus. Dokonce i kdybyste se ji nevydávala za mou milenku, nic by mě nemohlo odradit od toho, abych vás doprovodil dnes večer domů.

Ne, ale 

Vdovy, příslunice společenské smetánky, jsou ty nejprivilegovanějí dámy, nebo snad ne? Finančně nezávislé, bez břemene árlivého manela, mohou udrovat vztahy, jaké si přejí. A to tak dlouho, dokud jsou přijatelně diskrétní.

Uvědomuji si, e vdovy mají o dost víc svobody ne svobodné eny, sire. Vskutku, nic proti tomu nenamítám. Ale jde o to 

Ano? Oč jde?

Znova se k němu obrátila s odhodlaným výrazem. Jde o to, e jsem vloila značné úsilí do vytvoření dojmu, chcete-li. Část té iluze sestává z určitého ovzduí nepostiitelnosti.

Takto mi to bylo řečeno.

Mylorde, do dneního večera jsem nedovolila ádnému dentlmenovi, aby spatřil můj dům.

Ach. Podivil se, proč ho tak potěilo, e se dozvěděl ten nepatrný fakt. Hezký zvyk.

Dodrovala jsem tento zvyk po vekerou dobu, kdy jsem se vydávala za vai milenku.

Lady Starlightová.

Zamračila se. Prosím?

Řekl jsem, e vás nazývají nedotknutelná a nedosaitelná lady Starlightová. Jste vnímána jako třpytící se půlnoční hvězda, která vábí a láká, ale zůstává právě mimo dosah, zatímco pátrá po náhradě za mne v posteli.

Ifigenie otevřela ústa, zase je zavřela, a pak je jetě jednou otevřela. Její hlas, kdy konečně promluvila, zněl udýchaně, jako kdyby uběhla velkou vzdálenost. Víte, jaká je společnost, kdy dojde na to dávat lidem nálepky, sire. Nazvat mě lady Starlightovou, je trochu příli, uznávám. Nicméně 

Nicméně v tomto případě je pojmenování očividně přiměřené.

Na okamik vypadala znepokojeně. Opravdu?

Marcus zjistil, e má radost sám ze sebe. Hráli hru kočky s myí a on je tou kočkou. Rozhodně. Nadto máte těstí. Jak se stává, nedávno jsem napsal studii o těko postiitelných, nedotknutelných hvězdách. Jsou způsoby, jak se zmocnit světla. Kdy je člověk velmi důmyslný, můe je zadret v dlani své ruky.

Nerozumím, sire.

Ne, nepředpokládám, e byste mohla. Ale u brzo porozumíte. Mezitím mi musíte dovolit ponechat si tajemství pro sebe, paní Brightová. Jsem tím známý, chápete?

Přemýlivě ho sledovala. Máte v úmyslu být tvrdohlavý, nebo snad ne?

Uvidíme.

Toho jsem se obávala. Mohl byste mi říct, jestli se na mne opravdu hněváte, e jsem se vydávala za vai milenku, mylorde?

Nemůete na to přijít sama?

Ne, opravdu nemohu. Říká se, e jste nevyzpytatelný. Začínám chápat, co tím vichni myslí. Dokonce i po obírném studiu vaí povahy stále zjiuji, e je v ní mnohé, o čem nevím.

Předpokládám, e bych měl být vděčný za ten malý projev přízně, zabručel.

Není nutné být sarkastický, řekla s dotčeným výrazem.

Ve zlaté záři, kterou vrhala světla kočáru, mohl Marcus konstatovat, e ačkoli Ifigenie reagovala na situaci pozoruhodně příjemným obličejem, ve skutečnosti byla dost zneklidněná.

Ifigenie se krobeně usadila. Její velké, mořsky zelené oči co chvíli zamířily k oknu kočáru. Marcus tuil, e potajmu kontrolovala cestu, aby si ověřila, e skutečně směřovali k jejímu domovu. Bílý vějíř svírala ve smrtelné křeči.

Marcus byl spokojen, e Ifigenie nebyla ani zdaleka tak chladná a vyrovnaná, jak se snaila vypadat. Odmítal k ní cítit jakékoli sympatie. S ohledem na to, čemu ho podrobila na začátku večera a co jetě mělo přijít, zaslouila si, aby trochu trpěla. Počítal s tím, e jejich dvojice bude to nejvybranějí sousto konverzace u kadé snídaňové tabule zítra ráno a v kadém klubu v St. James zítra odpoledne.

Jetě jednou vám blahopřeji, paní Brightová. Marcus se uklonil malým gestem posměné úcty. Ne kadá ena můe oklamat společnost tak, aby si myslela, e jste moje poslední milenka.

Stiskla rty. Děkuji vám.

Docela fascinující výkon, skutečně.

Nikdy nezapomene, jak ji prvně spatřil v tanečním sále u Fenwicků. Podle jeho soudu Ifigenie dokázala způsobit, e vechny eny v sále vypadaly, jako by byly buď příli oblečené, nebo málo oblečené, nebo směné. Marcus nemohl určit, proč vypadala tak dobře, ale byl u dost dlouho na světě, aby poznal enu s intuitivním uměleckým smyslem pro styl. To nemělo nic společného s jejími aty nebo doplňky. Týkalo se to pouze toho, jak je nosila.

Volba panensky bílé barvy pro své aty  to byl brilantní nápad. Pobuřující, ale brilantní.

Zaváhala, jako by si nebyla jista, zdali se jí nevysmívá. Pak se rozechvěle usmála. Jedním z důvodů, proč jsem se rozhodla vyjít ven v bílé, bylo to, e dáváte přednost černé barvě pro své vlastní oblečení osobní věci, jak se o vás říká. Rukou v rukavici ukázala na elegantní černý kočár s ebenovým vybavením. Fámy byly přesné, jak vidím.

Pracujete s hypotézou, e by mě mohl přitahovat vlastní protiklad?

Ifigenie to opravdově zvaovala. S touhle konkrétní teorií nesouhlasím. Věřím tomu, e stejně smýlející lidé jsou vzájemně přitahováni, ale nikoli opravdové protiklady. Ale věděla jsem, e společnost by se vrhla na mylný závěr. Větina lidí si myslí, e opačné povahy jsou navzájem přitahovány.

A byla to společnost, je potřebovala byt přesvědčena.

Teta Zoe se obávala, e můj plán nebude fungovat, ale ujistila jsem ji, e to je nae jediná naděje.

Ach ano. Vá malý plán, jak chytit vyděrače. Téměř jsem na to zapomněl.

Zamračila se na něj. Nevěříte ani slovo tomu, co jsem vám řekla, viďte, sire? Věděla jsem, e jste velice inteligentní, a kadý říkal, e jste na to dost namylený, ale neuvědomila jsem si, e byste mohl být tak tvrdohlavý.

Rozhodl se, e tuto poznámku bude ignorovat. Povězte mi o tetě Zoe.

Co byste chtěl vědět?

Ve společnosti je větí počet en, toho jména. Která z nich je vae teta?

Ifigenie povytáhla obočí do jedné přímky. Je to lady Guthrieová. Musím vás upozornit, e ona i já udrujeme rodinné vztahy v tajnosti, bohuel. Měla jsem pocit, e bude jednoduí vydávat se za vai milenku, pokud nikdo nebude znát pravdu. Kdyby lidé věděli, e jsem její neteř, mohlo by nade mnou vzniknout příli mnoho otazníků, chápete?

Ovem, zabručel Marcus. Bylo nezbytné, abyste pro vybranou společnost zůstala tajemstvím.

Neobyčejně nezbytné, sire. Jedna otázka by brzo následovala dalí a já jsem mohla být demaskována jetě předtím, ne jsem dosáhla svého cíle. A vyděrač mohl přinejmením zjistit, e nejsem vaí milenkou.

Chápu.

Společnost věří tomu, e jsme se Zoe přítelkyně, ale nic víc. Tohle nám poskytuje vysvětlení, kdy jsme dosti často viděny pospolu.

Marcus si v duchu procházel seznam lidí, kteří proli jeho ivotem. Měl skvělou pamě. Byl si zcela jist, e Zoe, lady Guthrieovou, nikdy nepotkal. Zdá se mi, e si vzpomínám, jak jistý lord Guthrie patřil do jednoho nebo dvou mých klubů. Myslím, e před rokem zemřel.

Teta Zoe je vdova po Guthriem.

Nevěřím, e jsem měl to potěení se s ní setkat.

Nikoli. To je ta zvlátní věc na tom vem, řekla Ifigenie rychle. Teta Zoe mi řekla, e vy dva jste si nikdy nebyli představeni. Viděla vás z dálky na večírcích a plesech a Guthrie zmiňoval příleitostně vae jméno, ale to je vechno.

Přesto vá vyděrač tvrdí, e jsme byli oba na jeho seznamu obětí?

Ano. Dost zvlátní, nemyslíte?

Povauji celou tuhle situaci za dost zvlátní.”

` Mylorde, přísahám vám, tohle není vtip ani hra. Vyděrač skutečně existuje a vyhrouje mé tetě. Usoudila jsem, e musí existovat nějaké spojení mezi okruhem vaich známých a mé tety.

Na jednu věc jste tu zapomněla, paní Brightová, řekl Marcus tie. Já nejsem vydírán.

Zachmuřila se. Jste si tím zcela jist, mylorde?

Nejedná se o záleitost, která by mohla někomu vypadnout z paměti.

Ifigeniina jemná ústa zpřísněla. Ne, předpokládám, e ne. Ale proč by se o vás vyděrač zmiňoval, kdy vyhrooval mé tetě?

Marcus letmo pohlédl do runých nočních ulic. Zmínka, pokud byla učiněna, byla očividně plánovanou lstí, aby vystraila vai tetu a přesvědčila ji platit výpalné.

Zmínka skutečně byla učiněna, sire, trvala na svém Ifigenie.

Řekněte mi, jak daleko jste se dosud dostala se svým pátráním?

Nue, co se toho týče, učinila jsem značný pokrok, řekla dychtivě. Podařilo se mi prohledat pracovny pana Darrowa a lorda Judsona.

Coe jste?

Nachýlila k němu hlavu a věnovala mu kádlivý pohled. Řekla jsem, e jsem měla příleitost prozkoumat Darrowovu a Judsonovu pracovnu. Vyuila jsem pozvání, které jsem dostala na večírky, je se pořádaly v jejich domech. Podařilo se mi, e jsem v průběhu večera proklouzla do jejich pracoven a prohledala jejich stoly.

Jak zjistil, mínila to váně. Zatraceně, enská, zbláznila jste se? Nemohu tomu uvěřit. Proč jste vůbec prohledávala jejich pracovny? Co jste očekávala, e objevíte?

Černý pečetní vosk a peče s vyrytým fénixem, řekla úsečně. Obojí bylo pouito k zapečetění vyděračských dopisů, je Zoe obdrela.

K čertu. Marcus byl na několik vteřin příli ohromen její smělostí, ne aby mohl myslet. Nakonec zmobilizoval mylení. Černý pečetní vosk není neobvyklý. Sám ho uívám.

Vím, ale jste výjimečný v tom, e jej pouíváte pro svou běnou korespondenci, mylorde. Větina lidí pouívá černý pečetní vosk jen pro smuteční příleitosti. A musíte připustit, e peče s fénixem je neobvyklá. Ve skutečnosti je pouití nějaké pečetě  a u jakékoli  samo o sobě osobité. Člověk by předpokládal, k obyčejný vyděrač by pouil na pečetění svých dopisů jednoduchou nálepku.

Existuje něco takového jako obyčejný vyděrač?

Mluvím váně, sire. Černý vosk a peče s vyrytým fénixem poskytují proti vyděrači silný důkaz.

Take jste hledala oboje? Bylo to zkrátka příli fantastické, ne aby se tomu dalo věřit. Dáma jistě lhala, z čeho ji podezíral od počátku. To bylo jediné vysvětlení, usoudil Marcus.

A to se domníval, e objevil nějaký talent, pomyslel si s trpkou ironií. Ifigenie Brightová by mu mohla dávat lekce.

Nanetěstí jsem jetě neměla anci prohledat pracovny nebo knihovny těch dalích.

Jakých dalích?

S nimi často hrajete karty, samozřejmě.

Vy máte v úmyslu prohledat knihovny nebo pracovny vech muů, se kterými hraji karty? Marcus byl zvědav na to, jak je její splet lí promylená.

Ne, jen těch, kteří hrávali karty také s lordem Guthriem, dokud byl naivu, řekla Ifigenie břitce. Zvedla nahoru ruku a odpočítávala příjmení. Lartmore, Darrow, Pettigrew a Judson. Jsou to čtyři mui, kteří spojují vá dům a dům mé tety.

Jen proto, e byli známi společným hraním karet a jindy se mnou a s Guthriem?

Ifigenie si povzdychla. To bylo jediné spojení, které jsem dokázala objevit mezi vaím okruhem a okruhem své tety. Usuzuji, e někdo, kdo znal lorda Guthrie, se nějak dozvěděl o tajemství Zoe. Moná od sluebnictva. Tatá osoba toho znala dost i o vás.

Nikoli vak tajemství uitečné pro vyděrače, upozornil ji Marcus. U jsem vám řekl, e nejsem vydíratelný.

Třeba ne, mylorde, ale vyděrač byl o vás dost dobře informován, aby věděl, e zamýlíte být na delí dobu mimo město.

To vak také nebylo tajemstvím.

Ne? Ifigenie na něho pochybovačně pohlédla.

Prakticky cokoli děláte, je pro větinu lidí tajemstvím, sire. Promyslete si to. Kolik lidí skutečně znalo vá plán odjet na měsíc na svůj statek?

Pár lidí, lehce odpověděl Marcus. Můj tajemník, například. Moji sluhové.

A mui, s nimi jste hrál whist krátce předtím, ne jste opustil Londýn? zeptala se Ifigenie mírně.

Kruci, zatraceně. Marcus zakusil nevraivý pocit obdivu. Ta dáma byla chytrá, skutečně. Vy jste mě opravdu pečlivě prostudovala, e ano?

Ano, sire, prostudovala. Jsem velmi dobrá na výzkumy. Mezi věcmi, které jsem objevila téměř okamitě, bylo to, e jste den předtím, ne jste opustil Londýn, hrál karty s Lartmorem, Darrowem, Pettigrewem a Judsonem v jednom z vaich klubů.

A lady Guthrieová potvrdila, e si také zahráli pár her s jejím zesnulým manelem.

Nejen to, řekla Ifigenie s jistým uspokojením. Ale ne, zemřel, hráli s ním karty zcela pravidelně skoro dvacet let, sire. To číslo je důleité, protoe velké tajemství mé tety pochází z doby před osmnácti lety.

Marcus se zvolna zasmál. Skvěle, paní Brightová. Absolutně skvěle. Vykonstruovala jste skutečně úasnou historku, abyste vysvětlila své překvapující chování. Obdivuji vai vynalézavost a originalitu.

Poklesla jí brada. Vy se domníváte, e jsem si tu celou věc vymyslela?

Ano, madam, domnívám. Marcus zvedl ruku. Nenechejte se tím vak odradit. Ujiuji vás, e mne ta hra vrcholně baví. Jste úchvatná herečka s výjimečným talentem. Cítím se obdařen výsadou, e mám malou roli ve vaem představení.

Zmatek a nejvyí ostraitost jí probleskly v očích. Vy mi nevěříte, ale nezlobíte se?

Abych řekl pravdu, jetě si nejsem jist, co si mám o celé té aféře myslet. Dosud o té záleitosti uvauji.

Chápu, zamumlala. Budete potřebovat hodně času, ne si ve rozváíte a rozhodnete se, co si o tom máte myslet?

Zasmál se nad nevlídným tónem v jejím hlase. Působíte dojmem guvernantky, která vyaduje odpověď od natvrdlého áčka. Odpověď zní, e mám zásadu neměnit rozhodnutí, které jsem u jednou učinil. Ale důsledek této zásady je, e shromaďuji vechna fakta, dříve ne rozhodnutí udělám.

Rozzářila se. Jsem si vědoma vaich proslulých zásad, sire. Mohu to chápat tak, e dosud shromaďujete fakta v tomto případě?

Proč ne?

To je pro mne velká úleva, sire. Věnovala mu nekonečně oslnivý úsměv. Mám důvěru ve vá intelektuální charakter. Vím, e a jednou zjistíte, e vám říkám pravdu, budete mi sám velice rád pomáhat v úsilí odhalit vyděrače.

Marcus pocítil, jak ustalo rachocení kočáru. Buďte ujitěna, paní Brightová, e mi bude činit radost dozvídat se vechno, co jen bude moné, o celé té situaci.

Ovem. Nyní vypadala rozmarně bezstarostná. To je vae přirozenost.

Víte, Marcus pozoroval, jak komorník otevřel kočárová dvířka. Nevěřím, e kdokoli před vámi vůbec hodlal studovat mou povahu. Připadal vám ten úkol zajímavý?

Ano, mylorde. Oči jí zaplály, kdy mu dovolila, aby jí pomohl dolů na chodník. Bylo to kadým coulem stejně vzruující jako trosky Pompejí.

Je milé vědět, e mohu sebe sama povaovat za starověkou trosku. Marcus vystoupil z kočáru a vzal ji za ruku. Letmo pohlédl na Dinkse. Za chvíli budu zpátky.

Dinks, jen u něj slouil u po léta, přikývl s výrazem rozjařené samolibosti. Ba, pane. Počkáme na vás.

Ifigenie ostře pohlédla na Marka, kdy s ní el po schodech k domu číslo pět na náměstí Morning Rose. Co jste měl na mysli? Musíte být nazpět za okamik.

Pojďte, drahá. Zajisté máte v úmyslu pozvat mě dovnitř na sklenku brandy? Marcus pochvalně pohlédl na nové plynové lampy, které byly instalovány před kadým domem v ulici.

Dovnitř? Ifigenie zvedla úasem hlas. Nebuďte směný sire. Nemám v úmyslu vás v tuto hodinu poutět do domu.

Máme mnoho věcí k prodiskutování, paní Brightová, a já si neumím představit vhodnějí čas nebo místo pro ná rozhovor. Marcus zvedl ruku, aby ostře zaklepal mosazným klepadlem.

Ne, počkejte, neklepejte, řekla Ifigenie spěně. Dala jsem hospodyni pokyn, aby na mne nečekala. Mám klíč v kabelce.

Marcus natáhl ruku po klíči. Zaváhala a pak mu jej podala. Beze slova si jej vzal a odemkl dveře.

Ifigenie rychle vykročila před něho do temné haly. Rychle uchopila svícen, který byl odloený poblí na stole, chvatně jej zapálila a otočila se dozadu, aby mu stála tváří v tvář. Sire, skutečně si nemyslím, e byste měl jít dát.

Schválně poloil jednu nohu na práh a zasmál se. Jestlie si přejete, aby přetrval mylný dojem způsobilý odolat pečlivému zkoumání společnosti, řekl velice mírně, pak se obávám, e mi budete muset dovolit zůstávat tu po nějaký čas přes noc. Očekává se to, chápete?

Očekává? Upřeně se na něho dívala s narůstající nadějí. Máte na mysli, e jste ochoten mi dovolit, abych se nadále vydávala za vai milenku?

Proč ne? Marcus proel dveřmi a s hlučným bouchnutím je zavřel. Jen stěí byste mohla provádět své pátrání, kdyby byla v této věci prozrazena vae identita. Kdybyste byla odhalena, společnost by vás odvrhla. A nebylo by ádné cesty k návratu.

Svatá pravda. Sire, nemohu ani vyjádřit, jak jsem vám vděčná. Zjiuji, e jste dosud neuvěřil mým vysvětlením. Chci, abyste věděl, e povauji vae objektivní zváení situace za mimořádně obdivuhodné. Potvrzuje to vechno, co jsem se o vás dozvěděla.

To je zcela v pořádku, paní Brightová. Jsem ochoten s vámi po nějakou dobu pokračovat ve hře na mou milenku, přinejmením ne uspokojím vechny své pochybnosti. To je vae knihovna? Marcus proel zádveřím na levé straně haly.

Ano. Ifigenie nadzvedla sukni a pospíila si za ním. Mylorde, to je od vás velkorysé.

Já vím. Marcus neviděl nic jiného ne tmavé, rýsující se obrysy. Zamířil k něčemu, co povaoval za krb.

Jestlie zřejmě nejste jednou z vyděračových obětí, skutečně nemáte ádnou povinnost pomáhat mi v pátrání.

U před lety jsem upustil od činění čehokoli z nějaké povinnosti. Povauji to za dost marné. Příleitostně sice něco takového dělám, protoe jsem postien značnou zvědavostí po záhadách. Zatraceně. Marcus sebou kubl, jak botou narazil do velkého, pevného předmětu.

Buďte opatrný, mylorde. Ifigenie zvedla svícen vzhůru. Tato místnost je v tuto chvíli poněkud přeplněná.

Ano, chápu.

Úzká svíce vrhala tančící stíny po místnosti plné polámaných soch, posmrtných masek, podivně tvarovaných uren a obrovských váz.

Nábytek byl jetě bizarnějí. idle s nohami jako pařáty a opěradly s hlavou ptáka Noha byly postaveny poblí oken. Masivní sofa v řeckém stylu, čalouněné zeleným sametem se zlatými třásněmi, stálo impozantně před krbem. Ve světle svíčky vypadalo smyslně a pohansky. Stoly umístěné na obou stranách sofa byly ozdobeny lvími hlavami a sfingami.

Říkala jsem vám, e jsem se nedávno vrátila se sestřenicí z té nejpoučnějí cesty po kontinentu, řekla Ifigenie. Během cesty jsem nakoupila velké mnoství staroitností.

Marcus zíral na neopracovaný kus mramoru, který pokazil hladký lesk na pičce jeho černé boty. Ifigeniin svícen vydával právě dost světla na to, aby bylo vidět, e to je kus sochy nějakého mytického okřídleného zvířete. Co to k čertu je?

Koupila jsem to v Římě, v jednom obchodě. Ifigenie postavila svícen na psací stůl. Ozval se prskavý zvuk, jak rozsvítila lampu. Fascinující, viďte? Udělala jsem i několik dalích, stejně zajímavých nákupů v tomté obchodě. Nejvíc jsem zamilovaná do tohoto římského centuriona.

Jak Marcus viděl, s výjimkou přilby, meče a títu byl centurion nahý.

Vypadá to, jako byste si přivezla do knihovny vechny archeologické památky, řekl Marcus.

Ano, s výsledkem jsem dost spokojená. Ifigenie se letmo rozhlédla kolem. Přejela láskyplně prstem v rukavičce po pai nahého centuriona. Vzruuje to smysly a současně povzbuzuje intelektuální vlohy. Souhlasíte?

Marcus nemohl odtrhnout oči od jejích prstů, jak se lehce pohybovaly po mramorových svalech. Pocioval bezprostřední a dramatický účinek na své u vzruené muství. Na rozdíl od centuriona si uvědomoval, e není z kamene.

Co s tím vím zamýlíte udělat, paní Brightová?

Zadumaně se naklonila k soe, jeden loket opřený o bojovníkovo rameno. Opřela si bradu o hřbet ruky. Jetě si nejsem zcela jistá. V tuhle chvíli jenom studuji tyhle kusy a dělám si skici.

Studujete je? Marcus pozoroval, jak se jí táhne sukně kolem obnaeného stehna sochy. Téměř mohl cítit hedvábí na své vlastní kůi.

Mým cílem je vytvořit vzorkovnici starověkých motivů a stylů, je by mohla být pouita jako příručka pro tvorbu dekorací domovních interiérů a exteriérů, svěřila se. Oči jí jiskřily nadením. Ani, si vimla, jaký to mělo na Marka účinek, přitiskla intimně jeden bok k soe.

Chápu. Marcuse přepadl téměř neovladatelný neklid. V marném pokusu jej zmírnit si rozvázal nákrčník a zhluboka se nadechl, aby si pročistil hlavu.

Okamitě zachytil závan Ifigeniina parfému s vůní růí a jeho smysly se zastřely víc ne kdy jindy.

Mnohé, co je povaováno v tuhle dobu za věrný antický vzor, je zcela zavádějící a často patné, řekla.

Viml jsem si.

Opravdu? S potěením na něj pohlédla.

Ano. Upřeným pohledem sklouzl přes jemné obliny Ifigeniiných stehen, které tak vřele zapadaly do studeného mramoru sochy. U léta nebyl nucen dospět a na samu hranu svého sebeovládání.

Moje vzorkovnice starověkých stylů vzniká přímo na základě skutečných pozorování a skic pravých památek, jako je tato. Ifigenie mávla půvabně rukou, aby označila směsici artefaktů v místnosti vude kolem. Takto budou mít lidé, kteří jdou s módou a přejí si vybavit byt ve starověkém stylu, jistotu, e jejich architekt a dekoratér dodrí původní verzi kteréhokoli starověkého stylu, který si vyberou, a u bude řecký nebo římský, egyptský nebo etruský.

To vypadá jako ambiciózní projekt, paní Brightová.

To ano. Ale docela se na to těím. Strávila jsem poslední rok sbíráním těchto věcí. A jak si můete představit, jsem dychtivá pustit se do práce na své vzorkovnici.

Přirozeně. Pozoroval smetanovou barvu její kůe ve světle lampy a přemýlel, jak asi chutná. Vydal se směrem k ní.

Ale vechno po pořádku. Ifigenie se narovnala stranou od centuriona. Musím se vypořádat s problémem tetina vyděrače, ne začnu uskutečňoval svůj plán. Jste si jist, e moje vydávání se za vai milenku vám nezpůsobí ádné zbytečně velké problémy?

Naopak. Jsem si jist, e mi to způsobí nekonečné problémy. Marcus se natáhl a uchopil ji za obnaená ramena. Pod tvrdýma, mozolnatýma rukama cítil její neuvěřitelně teplou a jemnou kůi. Necouvla před jeho dotykem. Skutečně, na okamik vypadala okouzleně.

Marku? Tedy chci říct, mylorde? Dotkla se pičkou jazyka dolního rtu. Nepřeji si způsobit vám potíe, sire. Opět působila dojmem, jako by sotva dechu popadala. Oči měla hluboké a svůdné jako bezedné moře.

Zůstávám připraven, abych se vám dal plně k dispozici, paní Brightová.

To je od vás velice laskavé, sire. Mohu se vás zeptat, proč jste ochoten mi být nápomocen, kdy naprosto nevěříte mému vysvětlení stran vyděrače?

Jak u se to stává, potřebuji milenku. Sklonil ústa k jejím a políbil ji, po čem prahl od té doby, co ji poprvé spatřil v tanečním sále u Fenwicků.

3. kapitola

Ifigenii rozrazilo leknutí silou slunečního paprsku proráejícího mraky.

Víc by ji nevylekalo, ani kdyby mramorový centurion náhle obivl a vzal ji do náruče.

Dotyk Markových rtů ji tak překvapil, e na několik neuvěřitelných vteřin absolutně ztuhla.

Marcus ji líbal. Jeho velké, silné ruce jí spočívaly na ramenou a vysílaly drobné mravenčení dolů do páteře.

Tento proslulý mu, jeho poznala tak důvěrně a jeho tolik obdivovala, tento mu, který kráčel jejími sny u téměř měsíc kadou noc, ji nyní miloval právě zde, v její vlastní knihovně.

Zabývala se Markem kadou vteřinu od chvíle, kdy se vrátila do Londýna. Trávila čas jeho studiem, take se mohla proměnit ve věrohodnou iluzi eny, ji by případně mohl milovat.

Shromádila fámy, historky a pár reálných faktů ze vech dostupných zdrojů. Přečetla vechno, co napsal a co byla schopna najít. Strávila hodiny rozjímáním nad těmi nejmeními detaily, je se o něm dozvěděla ve snaze porozumět mu a vidět ho reálněji.

V průběhu tohoto počínání si vytvořila velice soukromou fantazii, kterou nechtěla sdílet s nikým, ani s Amálií, ani s tetou Zoe.

Pozdě v noci, po dlouhém večeru plném napětí z hraní své role, leela beze spánku a představovala si, jaký by to byl pocit, být skutečně Markovou milenkou, enou, kterou si bere do postele, enou, kterou miluje.

enou, kterou miluje.

Před delí dobou klidně usoudila, e není ten typ eny, která můe zaít velkou váeň, nebo ji v nějakém mui probudit. Smířila se s tím, akceptovala to. Řekla si, e je příli chladně uvaující, příli praktická, příli intelektuální na to, aby se mohla zamilovat.

Nicméně navzdory svému vlastnímu sebepoznání si kolem Marka utkala sí fantazií.

To vechno se zdálo být dost nekodné, protoe ten mu byl bezpečně mrtvý.

Avak dnes v noci jí vystoupil ze snů přímo do ivota. Z masa a krve byl mnohem úchvatnějí, ne kdy byl v jejích snech.

Jste velice neobyčejná, Ifigenie. Vůbec ne taková, jak jsem očekával. Markův hlas byl tajemný a zastřený silným citem. Nicméně jste taková, jakou bych vás chtěl.

Nemohla odpovědět nejen proto, e se opět zmocnil jejích rtů, ale protoe se chvěla od hlavy k patě. Sevřel kolem ní pae, kdy ji zahrnoval polibky, zprvu jemně, pak vemlouvavě a nakonec tvrdoíjně. Objal ji rukama kolem ramen.

Vydechla a rozevřela rty. Odpověděl tím, e jí zasunul jazyk do úst.

Přechodná ztuhlost způsobená jejím původním překvapením vyvanula a zůstavila Ifigenii vřelou a vláčnou. Teplo se jí hromadilo v dolejí polovině těla. Byl to mimořádný pocit.

Tlumeně zasténala, co, jak se zdálo, Marka potěilo. Přitiskl jí prsty na kůi. Proběhla v ní dalí vina rozkoného chvění.

Zvedla ruce a uchopila volně visící konce jeho dlouhého, bílého nákrčníku. To je skutečně velice ohromující, mylorde.

Ano, to je, nebo snad ne? Políbil ji na bradu a na pičku nosu. Vypadá to na to, e nejste uaslejí ne já.

Mylorde.

Jmenuji se Marcus.

Ach Marku.

Stravována v plameni svého vzruení, uvolnila mu nákrčník a ovinula mu ruce těsně kolem krku.

Ten pohyb ji s ním okamitě dostal do bliího tělesného kontaktu. Těsně se k němu přitiskla. Prsa se jí tiskla proti hradbě jeho hrudi. Cítila, jak se mu pod kalhotami napíná pohorlivě tvrdá boule jeho muství.

Dlouhými prsty ji pohladil po íji. Zareagovala tlumeným výkřikem. Ono místo mezi jejíma nohama začalo vlhnout. Zaklonila mu hlavu v náruči a Marcus ji políbil na hrdlo.

Marku. Dobré nebe. Zaryla mu prsty do vlasů. Smysly jí vířily. Zdálo se jí, e nemůe ani myslet.

Věřím, e mi budete tou nejskvělejí milenkou, má milá. Marcus ustoupil o krok směrem k divoce zelenému a zlatému sofa. Stáhl Ifigenii k sobě.

Zaslechla tlumený úder, jak narazil botou na odlomený kus mramoru.

Zatraceně.

Můj drahý. Ifigenie se začala stahovat. Buďte opatrný, mylorde. Způsobíte si zranění.

Nepochybně, ale věřím, e to bude stát za to. Marcus se vyhnul kameni a skácel se na sofa.

Jednu nohu si poloil na podlahu, zatímco Ifigenii svině strhl na sebe. Přepadla přes jeho pevné, svalnaté tělo a ulehla, uvězněna mezi jeho stehny. Nadýchané sukně se za ní pomalinku, jakoby na protest, jetě okamik snáely. Pak se s jemným epotem kapitulace uloily Markovi na nohy.

Horko, které prýtilo z Marka, hrozilo, e Ifigenii zapálí. Jetě nikdy necítila nic tak intenzivně. Uchopil jí obličej do dlaní a přitiskl ústa na její rty.

Kouzlo okamiku bylo porueno hrozivým výkřikem z blízkosti dveří. Ifigenie! Co se to tu děje?

Omráčená Markovým milováním, začala Ifigenie zvedat hlavu. Amálie?

Zatraceně, Marcus zavrčel. Co u vech sakrů?

Okamitě ji nechejte být, vy zatracený chlape. Slyíte mě? Ve jménu nebes, puste ji!

Počkej, Amálie. Přestaň! Ifigenie se podepřela rukama a otočila hlavu ke stínu u dveří. Spatřila Amálii, oblečenou do plátě z kartounu, s rozputěnými tmavými vlasy, jak přibíhá skrze změ soch a nábytku.

Amálie, to je v pořádku. Ifigenie se snaila posadit. Amálie se zastavila, ale jen na tak dlouho, ne stačila popadnout u krbu pohrabáč. Zvedla ho hrozivým způsobem a očima se zabodávala do Marka. Okamitě ji nechejte být, vy mizero, nebo vám vyrazím mozek. Přísahám, e to udělám.

V jediném, sviném, překvapivém a zdatném pohybu Marcus odtlačil Ifigenii z cesty, odkutálel se z okraje sofa a uskutečnil svůj velký čin. Natáhl se a vytrhl pohrabáč Amálii z ruky jetě předtím, ne si stačila uvědomit, co má v úmyslu.

Amáliin polekaný výkřik zněl jako vysoké, pronikavé zakvílení.

Amálie, uklidni se. Ifigenie zavrávorala, svezla se po Markovi a pustila se k sestřence. Poloila rozruené eně ruce na ramena. Uklidni se, sestřenko. Jsem v pořádku. Nechtěl mi ublíit. Přísahám.

Amálie zvedla hlavu a nechápavě se na Ifigenii podívala. Pak se otočila, aby se upřeně podívala na Marka. Kdo to je? Co tady dělá? Věděla jsem, e ten tvůj plán je nebezpečný. Věděla jsem, e dříve nebo později se bude nějaký mu snait tě zneuít.

Ifigenie ji konejivě poplácala. Amálie, dovol mi představit ti hraběte z Mastersů. Mylorde, to je moje sestřenice, slečna Amálie Farleyová.

Marcus zdvihl jedno obočí, kdy odkládal pohrabáč stranou. Mě těí, určitě.

Amálie na něho upřeně zírala s otevřenými ústy. Ale vy byste měl být mrtvý.

To se o mně říká. Nepatrně kubl koutkem úst. Ale objevil se důkaz svědčící o opaku.

Amálie se pootočila čelem k Ifigenii. Vyděrač ho nakonec nezavradil?

Očividně nikoli. Ifigenie se zarděla a kvapně si rovnala aty. Vimla si, e jedno z jejích per leí na podlaze vedle Markovy boty. Je to velká úleva vědět, e nemáme co do činění s vrahem, e ano?

Amálie upřela na Marka soustředěný, podezíravý pohled.

Nejsem si tím tak jistá. S kým, přesně, tu jednáme?

Skvělá otázka. Určitě ne s duchem. Marcus sáhl dolů a sebral bílé pero. Podal je Ifigenii. Bude mi potěením pomoci vám odpovědět na otázku detailněji, paní Brightová. Ale je u velice pozdě a nálada večera se rozplynula následkem událostí několika posledních minut. Myslím, e bych se měl ubírat k odchodu.

Ano, ovem, mylorde. Ifigenie popadla pero z jeho ruky. Myslel jste to vak váně, kdy jste řekl, e mi dovolíte, abych se dál vydávala za vai milenku, e ano?

Myslel jsem váně kadé slovo, má drahá paní Brightová. Markovi se ve světle lampy třpytily oči. Udělám vechno, co je v mých silách, abych vám pomohl vytvořit takovou iluzi, je je opravdová jako sám ivot, take ji nikdo nebude moci odliit od skutečnosti.

To je od vás velice laskavé, sire. Ifigenie pocítila přiliv vděčnosti. Je to vae intelektuální zvědavost, je vás přesvědčuje, abyste mě rozmazloval, sire, nebo vae přirozená galantnost?

Mám silné podezření, e to není galantnost, co mě přesvědčilo, abych vám byl nápomocen, madam.

Pak to musí být vae intelektuální přirozenost, řekla uspokojeně.

Věnoval jí pobavený pohled, kdy el ke dveřím. Znáte mě tak dobře.

Měla by. Amálie se na něho mračila. Provedla mimořádně důkladnou studii vaí osoby, mylorde.

Jsem poctěn. Marcus vycházel ven do haly. Zastavil se a zamyleně utkvěl očima na Ifigenii. Ujistěte se, e jste dobře zamkla dveře, a odejdu.

Ifigenie se zasmála. Ovem, mylorde.

Marcus vykročil do noci a velice tie za sebou zavřel dveře.

V knihovně se rozhostilo krátké, napjaté ticho. O chvíli později u kola hraběcího kočáru rachotila po kamenné dlabě.

Amálie se obrátila čelem k Ifigenii. Ovládala se, ale něné, hnědé oči měla dosud znepokojené stopami nedávného strachu.

Bylo jí estadvacet let, o rok méně ne Ifigenii. V mnoha ohledech byla hezčí, s křehce modelovanými rysy, s lesklými, tmavě hnědými vlasy a nádhernýma očima. Měla vak stroze zdrenlivý rys povahy, který vyvolával dojem, e je upjatá a nepřístupná.

Myslela jsem, e tě znásilňuje, zaeptala Amálie.

Vím, e sis to myslela. Chápu tvou starost. Ale ve skutečnosti mě pouze líbal, Amálie.

Ifigenie byla jedinou osobou, které Amálie svěřila detaily své hrozné zkuenosti, kterou přestála před osmi lety jako osmnáctiletá guvernantka.

Amáliina matka zemřela při porodu své dcery. Amálii vychoval její vzdělaný, ale chudý otec, který jí dal jedinou věc, jí měl dostatek  vzdělání. Kdy zemřel, malé stipendium, na něm byla s otcem závislá, náhle skončilo.

Tváří v tvář nutnosti postavit se v ivotě na vlastní nohy učinila Amálie toté, co nespočetné mnoství jiných mladých en obdařených dobrým původem, ale ádnými finančními prostředky: poádala o místo guvernantky.

Znásilnil ji zaměstnavatelův host, mu jménem Dodgson.

Paní domu vkročila na scénu právě v okamiku, kdy Dodgson své znásilnění dokonal. Tu enu to pohorilo. Bezprostředně zareagovala tak, e Amálii propustila.

Znásilnění neznamenalo pro nemajetnou Amálii jen jetě obtínějí situaci, ale zavinilo i to, e si nemohla sehnat něco jiného. Agentura, která ji poslala do domácnosti, kde byla znásilněna, jí odmítla najít jiné místo.

éf agentury ji informoval, e není nadále dostatečně společensky přijatelná pro firmu, která se pynila exkluzivními klienty a bezúhonností guvernantek a společnic, jimi zásobovala nejlepí rodiny.

Ifigenie věděla, e hluboko v Amálii sice blednou jizvy oné strané noci, ale nikdy se úplně nezacelí.

Ty jsi mu dovolila, aby tě líbal? Amálie potřásla hlavou v údivu. Ale on je cizí člověk. Ve skutečnosti se vlastně mělo za to, e to je mrtvý cizí člověk.

Já vím. Ifigenie pomalu klesla na křeslo v římském stylu. Upřeně hleděla na pohrabáč v ruce. Ale on se necítil, jako by byl cizí člověk. Ví, co byla moje první mylenka dnes večer, kdy jsem ho viděla v tanečním sále u Fenwicků?

Co to bylo? zeptala se Amálie ostraitě.

Ifigenie se zasmála. Pomyslela jsem si, e vypadá přesně tak, jak jsem předpokládala, e vypadá.

Nesmysl. Strávila jsi daleko více času zaobíráním se tím, co povauje za jeho povahu.

Velice pravděpodobně.

Amálie se zachmuřila. On se zrovna objevil na plese u Fenwickových?

Ano. Neví nic o té vyděračské záleitosti, jen tak mimochodem. Říká, e rozhodně není obětí.

Dobrý Boe. A on tě neprozradil?

Ne. Očividně slyel vechny ty fámy, které jsme dokázaly rozířit. Dalo by se říct, e jsme před očima celé společenské smetánky urovnali roztrku.

Já se divím, proč tuhle věc přijal, dumala Amálie.

Masters je velice inteligentní mu se silně vyvinutou zvídavostí a podivuhodně nepředpojatou myslí. Zřejmé učinil velice uválivé rozhodnutí nedemaskovat mě, dokud neodhalí, co mám v úmyslu.

Amálie odfrkla. Chmm.

Přirozeně e mu jeho irokého intelektu bude mít racionální, rozumově chladnou povahu. Není to ten typ, co dělá unáhlené závěry.

To nedává smysl, odsekla Amálie. Nemám ráda tyhle záleitosti. Vsadím se, e má jiný důvod, proč je tak ochotný ke spolupráci.

Jaký by to mohl být důvod?

Nebyla bych překvapená, kdyby se rozhodl, e by mohlo být zábavné mít tě za vlastní, skutečnou milenku.

Ifigenie nabrala dech. Ach, já si skutečně nemyslím 

Přesně. Amálie jí věnovala pochmurný pohled. Od okamiku, kdy tahle aféra začala, nemyslí pořádně. Bae. Proč, ksakru, toho mue nezabili, jak měli v úmyslu?

Byl pryč na jedné ze svých nemovitostí na venkově a právě se vrátil do města, protoe o mně slyel.

Take dopis, který obdrela teta Zoe a v něm stálo, e Masters byl zavraděn, protoe nechtěl zaplatit vyděrači, byl pouze trik, jak ji vystrait?!

Vypadá to tak. Je to vechno velice divné, Amálie.

Celý ten plán mi připadal velice divný u od začátku.

Vím, e jsi jej neschválila, řekla Ifigenie. Ale já myslela, e poběí docela dobře.

Dokud se Masters nevrátil ze záhrobí. Někteří lidé nemají ohled. Co teď bude dělat?

Nemám jinou monost ne pokračovat a vydávat se dál za Mastersovu milenku. Ifigenie si poklepala prstem v rukavičce na nepulená ústa. Můj původní plán je zatím jediný, který máme, a já věřím, e je stále dobrý. Kdyby se odhalila moje pravá identita, ztratila bych přístup do Mastersových společenských kruhů.

ádná velká ztráta, jestli chce něco vědět, zaehrala si Amálie.

Nesouhlasím. Jako záhadná paní Brightová, milenka hraběte z Mastersů, mohu jít kamkoli a mluvit s kýmkoli.

Ale jako paní Brightová, stará panna, modrá punčocha a bývalá majitelka akademie slečny Brightové pro mladé dámy, bude omezena na mnohem pozemtějí okruh známých. Není to tak?

Ifigenie udělala obličej. Jsem spokojená. Je pravda, e teď máme, díky naemu těstí s majetkovými investicemi, vydatné finanční prostředky.

Chce říct díky naim velice inteligentním znalostem architektury a talentu pana Manwaringa coby byznysmena, opravila ji Amálie.

A tvým schopnostem ve finančních záleitostech, dodala Ifigenie. Nezapomínej na své přispění.

Ano, dobrá, to není to nejdůleitějí.

Ifigenie se trpce zasmála. Jak u jsem říkala, bez ohledu na stav mých financí, jako slečna Ifigenie Brightová postrádám společenské kontakty a presti potřebnou k pohybu v Mastersových kruzích.

A stále jsi přesvědčena, e kdokoli je za vyděračskou hrozbou, pohybuje se v Mastersově světě právě tak jako v tetině světě.

Ifigenie pohladila bílé pero. Jsem si tím jistá. Je jasné, e a je to kdokoli, má značné znalosti o plánech hraběte na celou sezonu. Byl schopen načasovat doručení své hrozby tetě Zoe velice přesně.

Ano, ale -

A zná tajemství z minulosti Zoe. Jediné spojení mezi Mastersem a tetou Zoe jsou ti mui, kteří hráli karty s Guthriem a kteří příleitostně hráli i s Mastersem.

Ale Guthrie sám o sobě nikdy neznal tajemství Zoe. Guthrie byl větinu času tak opilý, e ani nemohl vyhrát v kartách, nato aby si vímal, co se mu děje přímo před nosem. Ale někdo, kdo k němu měl blízko, mohl docela dobře předpokládat, co se děje mezi Zoe a lordem Otisem, a dát si dvě a dvě dohromady, kdy se narodila Maryanne.

A zkusil ji s těmito fakty vydírat a za osmnáct let?

Ano, nezapomeň, e informace, e Maryanne je skutečně dcerou lorda Otise, nikoli Guthrieho, neměla valnou cenu, dokud hrabě ze Sheffieldu před několika měsíci nepoádal o její ruku.

Ifigenie nemusela zacházet do detailů. Obě věděly, e kdyby existoval skandál spojený s Maryanniným jménem, Sheffield by bezpochyby vzal svou nabídku zpět.

Rodina Sheffieldů byla proslulá svým ivotem na vysoké noze. Velice pravděpodobně u měla pochybnosti o moudrosti záměru, aby si dědic rodu vzal někoho jako Maryannu. Měla sice společensky únosné věno, které ji doporučovalo, ale nebyl to velký majetek. Byla sice docela hezká, ale nedalo se popřít, e její rodina nebyla ničím výjimečná.

Sheffield mohl pohlíet mnohem výe a kadý to věděl. Jeho spojení s Maryanne bylo milostné vzplanutí. A láska byla mezi společenskou smetánkou povaována za lehkováný důvod ke svatbě.

Nevím, Ifigenie, řekla Amálie za okamik. Celý ten plán byl dost nebezpečný, kdy jsme si myslely, e hrabě je mrtev. Avak nyní, kdy je naivu, mám pocit, e ta záleitost můe být značně komplikovanějí.

Ano. Ifigenie letmo pohlédla na nahého centuriona. Ale musím ti říct, e jsem velice ráda, e je naivu, Amálie.

Chápu to. Zdálo se, e Amálii pobledly rty, kdy, zčervenala od hlavy a k patě. Není to ádné překvapení. Jsi do něj zamilovaná u celé týdny.

Ifigenie pocítila horko v obličeji. Ty přehání.

Znám tě lépe ne kdokoli jiný. Dokonce lépe, myslím, ne tvoje sestra nebo teta Zoe. Nikdy jsem tě neviděla reagovat na nějakého mue tímto způsobem. Dokonce ani na Richarda Hamptona.

Ifigenie se uklíbla při zmínce o sestřině novém manelovi. Ujiuji tě, e jsem nikdy nepokládala Richarda za tak - Snaila se najít to správné slovo,  tak zajímavého, jako je hrabě z Mastersů.

Dokonce ani kdy se ti dvořil? zeptala se Amálie jemně.

Richard se mi nikdy skutečně nedvořil, řekla Ifigenie rázně. Naprosto nesprávně jsem na čas pochopila jeho záměry. To vechno bylo strané nedorozumění. To pochybení se brzy vyjasnilo.

K Ifigeniině palčivé zlosti to byla její sestra Kora, koho Richard skutečně miloval.

Nebyla jsi jediná, kdo nesprávně pochopil jeho časté návtěvy, řekla Amálie. Stalo se to nám vem. Dosud jsem přesvědčena, e se na tebe upjal na začátku, chce-li znát pravdu. Ale pak, kdy spatřil Koru, rozkvétající do velké krásy, změnil názor.

To není fér, Amálie. Richard není povrchní.

Nebuď si tím tak jistá. A řeknu ti jetě něco. Tak či onak, nikdy by nepoádal o Koru, kdybys jí nedohodla velké věno. Jeho rodiče by nikdy nedali souhlas, kdyby neuvěřili, e můe přinést do rodiny nějaké peníze.

V tomhle bodě má pravdu. Ifigenie nakrčila opovrlivě nos. Nikdy neměla ráda Richardovy rodiče. Ifigenie znala Richarda po větinu svého ivota. Byli stejně staří. Hamptonovi a Brightovi byli sousedy v malé devonské vesnici Deepfordu. Zeman Hampton a jeho ena nikdy plně neschválili Ifigeniiny rodiče. Lidé bez zábran a s uměleckou povahou byli vdy podezřelí pro nepsaná pravidla společenského dekoru a chování.

Ifigenie měla Richarda vdycky ráda, zatímco on k ní byl vdycky přátelský, zvlátě během těké doby, kdy se její rodiče ztratili na moři.

Kdy se vzpamatovala z účinku prvního straného oku z jejich smrti, Ifigenie si uvědomila, e je se svou devítiletou sestrou oputěná a potřebuje, aby se o ně někdo staral.

Nanetěstí Brightovi po sobě zanechali jen velice malé dědictví. Ifigeniina matka si malováním nikdy moc peněz nevydělala. Otec, talentovaný architekt, postrádal obchodního ducha, aby proměnil své elegantní, klasické návrhy v realitu.

Neočekávané, skryté náklady na výstavbu, mizerné nadání k výběru obchodních společníků a nesčetné problémy provázející výstavbu domů pro spekulaci, to vechno se kumulovalo, aby se pak větina Brightových zisků vypařila.

V kadém případě se oba Ifigeniini rodiče zajímali daleko víc o obrozování svých uměleckých duí častými výlety za památkami v Egyptě, Itálii a Řecku ne o vydělávání peněz.

Brightovi cestovali iroko daleko, zatímco pohyblivé divadlo války, která zuřila na různých místech kontinentu po celá léta, sledovali jen s nepatrným znepokojením. Ifigenie a její sestra je obvykle na cestách doprovázely.

Kdy nezdolní Brightovi vyrazili na svou poslední cestu, Ifigenie s Korou byly ponechány doma. Zpráva o jejich smrti na moři dorazila k milovaným dcerám jako pustoivý úder.

Tváří v tvář odpovědnosti zaopatřit sebe i Koru učinila Ifigenie neohroený krok. Sehnala dohromady vechny dostupné peníze, je mohla získat prodejem matčiných obrazů a vzorkovnice, kterou vytvořil otec.

Malou sumu pouila k otevření akademie pro mladé dámy. Měla okamitý úspěch.

Richard pomohl Ifigenii přesvědčit svého otce, aby jí pro její akademii pronajal vhodný dům. Zajistil, e nájem byl přijatelný. Právě tak se jí snail zalíbit vykonáváním dalích malých, laskavých skutků. Dokonce přesvědčil svou matku, aby doporučila Ifigeniinu akademii svým přátelům.

Vdycky zůstane Richardovi vděčná, pomyslela si Ifigenie. A vdycky k němu bude pociovat určitou slabost. Byl to pohledný, laskavý mu s příjemnými způsoby.

Ale nyní u věděla, e by pro něho nebyla ta nejlepí volba vzít si ji. On, jak se zdá, to včas pochopil lépe ne ona.

Byla pravda, e by byla velice neastná, kdyby byla nucena strávit zbytek ivota v Deepfordu. Ifigenie si neuvědomovala, nakolik byla nucena potlačovat svoji nevázanou, nezávislou, dobrodrunou, intelektuální povahu, dokud vloni neopustila vesnici.

Cítila se podobně, jako by svlékla kuklu a narostla jí křídla.

Ifigenie po roce objevila, e po svých rodičích zdědila plnou hrst nekonvenční, umělecké citlivosti. Bývala by měla velice těké časy, kdyby se musela chovat způsobem vhodným pro manelku usedlého vesnického zemana.

Její sestra byla naopak s omezeními danými ivotem v Deepfordu docela spokojená. Dokonce se zdálo, e Kora má ráda své nové příbuzné.

Ifigenie?

Ifigenie se probrala ze svého krátkého zasnění. Ano?

Jsem tím novým vývojem velice znepokojená.

Co má vlastně na mysli?

Ta situace je nebezpečná.

Nesmysl. Najdeme vyděrače a vechno bude v pořádku.

Já nehovořím o vydírání. Amálie jí věnovala zkoumavý pohled. Mluvím o tvé osobní situaci. Tahle záleitost s převlekem za vyhláenou vdovu s sebou nese příli velké riziko. Podívej se, co se tu stalo dnes v noci.

Ifigenii zrudly tváře. Opravdu, Amálie. Byl to jen polibek.

Amálie ji pozorovala s ustaranýma očima. Ve tvém vlastním zájmu tě prosím, abys sis dávala pozor a neoddávala se nějakým dalím lehkomyslným objetím. Masters není nějaký nekodný vesnický zeman, kterého můe ovládat slovem nebo zamračeným pohledem. Je to mocný mu, zvyklý dostávat to, co chce.

Je to dentlmen, protestovala Ifigenie.

Mui jeho raení se zmocní, po čem zatouí, a nestarají se, koho tím zraní.

Ifigenie nepřila na nic, co by mohla odpovědět. Byla si jen příli dobře vědoma, e Amálie hovoří na základě bolestné zkuenosti.

V nebezpečných dnech, které jsou před ní, musí mít na mysli, e ve skutečnosti není paní Brightovou, vzruující exotickou vdovou, tajemnou milenkou nejproslulejího hraběte společenské smetánky.

Byla slečnou Brightovou, starou pannou, odbornicí, badatelkou v oblasti starověkých stylů.

A měla chytit vyděrače.

***

Byla okouzlující, pomyslel si Marcus, kdy vystupoval po vstupních schodech svého domu. Inteligentní, vánivá a tak nádherně odliná od větiny obyčejných en. Po zbytek společenské sezony by mohla být jeho nejzajímavějí milenkou. Moná déle, kdyby měl těstí.

Marcus proíval příval čehosi, co mohlo být pouze nadějí. Byla by to obrovská úleva, spočinout v pohodlném, stálém, dlouhotrvajícím milostném poměru s inteligentní enou.

Se enou, která by akceptovala jeho zásady a nedotírala na něj se svatbou nebo ho nevystavovala dětinským záchvatům vzteku a rozčilujícím, dojemným scénám.

Se enou, která chápe potřeby jeho rozmanitých intelektuálních zájmů.

Se enou, která se nebude neustále snait okamitě odvrátit jeho pozornost od nějaké knihy, kterou čte, nebo od nějaké studie, na ní pracuje.

Se enou, se kterou by mohl skutečně rozprávět, poté co budou dočasně uspokojeny vánivé potřeby.

Lovelace otevřel dveře právě v okamiku, kdy Marcus dospěl na vrchol schoditě. ,Dobrý večer, sire. Příjemná noc, jak doufám.

Zajímavý večer, Lovelace. Marcus si svlékl kabát a podal mu ho spolu s kloboukem.

Sluhův výraz, obvykle bezvýrazný jako egyptská posmrtná maska, nesl známky prchavého překvapení. Jsem potěen, e to slyím, sire. Obvykle se nevracíte z večerních návtěv společenských událostí s takovým, ehm, nadením.

Jsem si toho dobře vědom, Lovelace. Dnení společenská událost byla poněkud neobvyklé povahy. Marcus přeel do knihovny. Jeho kroky zněly po zlatě ilkované černé mramorové podlaze. Můe jít spát. Postarám se o lampy.

Díky vám, sire. Lovelace se významně odmlčel. Je tu jedna věc, kterou bych vám měl sdělit.

A to je?

U záhy zvečera přijel vá bratr. Před hodinou odjel. Myslím, e do svého klubu.

Bennet je zde v Londýně? Marcus se zachmuřil. Měl jsem za to, k je na návtěvě přátel ve Skotsku.

Ano, mylorde. Já vím.

Dobrá, promluvím si s ním ráno. Marcus odeel do knihovny. Dobrou noc, Lovelace.

Dobrou noc, sire. Lovelace tie zavřel dveře. Marcus proel místností k malému stolku v rohu. Silná francouzská brandy uvnitř křiálové karafy hnula lahodným odstínem jantaru.

Marcus si nalil sklenici brandy a usadil se ve velkém pohodlném uáku. Zamyleně vdechoval opojnou vůni, je se linula ze sklenice, a přitom zvaoval monost, e se zaplete do dalího milostného poměru.

Ohromující na tom bylo to, e tentokrát ho naplňoval hluboký pocit předtuchy.

Velice neobvyklé.

Nikdy neměl rád obvyklé nepříjemnosti, je pokadé doprovázely nevyhnutelný konec milostného poměru. Později, a tak nebo onak, měl vlastně za zlé sám sobě, e investoval čas a námahu do vytvoření nového vztahu.

Bylo obtíné se pro tu monost nadchnout, kdy přesně věděl, jak to končívalo. Dařilo se mu přesně předpovídat, kdy to ve skončí.

Připoutěl, aby se období mezi milostnými aférami víc a víc prodluovalo, dokud tlak jeho fyzických potřeb nevyrostl natolik, e jej nelo ignorovat.

Obtí byla v tom, e ho plnou silou zatěovaly obvyklé muské touhy. Kdy byla někdy jeho mysl v obzvlá melancholickém stavu, přemýlel o tom, jaké by to bylo osvobodit se od svých vání. Pak by byl schopen opustit ostudný svět romantických pletek ve prospěch uspokojování intelektuálních snah.

Krátce se nad tím pomylením uklíbl. Jestlie tuto noc něco objevil, byl to fakt, e nebylo pravděpodobné, aby si mohl dovolit ignorovat vlastní smyslnost. Dráp neuspokojené touhy mu doposavad pevně vězel ve slabinách.

Avak ta nejzajímavějí okolnost celé záleitosti byla v tom, e se nehrozil námahy se sváděním, která ho čekala. Ve skutečnosti se na to poprvé po dlouhé, předlouhé době těil.

Vechny jeho instinkty mu říkaly, e s Ifigenií bude vechno nové a jiné.

Pro začátek si nebyl schopen představit nevyhnutelný závěr milostné aféry.

Protentokrát se mu chtělo začít si milostnou pletku, ani by věděl, kdy a jak to skončí. To samo o sobě bylo dost, aby povzbudilo jeho chu.

Marcus popíjel brandy a rozjímal o radostech vánivé oddanosti, je obsahuje příslib překvapení a nepředvídatelnosti.

Přemýlel, jak dlouho bude lpět na své fantastické, historce o plánu, jak chytit vyděrače.

Ocenil tu dámu vysokou známkou za tvořivost. Připadla na skvělý způsob, jak proniknout do společnosti na nejvyí úrovni.

Nepochybovala o svém předpokladu, e Marcus zůstane po celý měsíc mimo Londýn, co jí dá dostatek času k nalákání zámoného milence. Nebo snad přila do společnosti jen proto, aby zaujala jeho pozornost?

Ta poslední představa byla velice přitalivá. A dosti lichotivá.

Marcus pomalu otáčel sklenicí s brandy v ruce. Chtěl jí dovolit, aby pokračovala ve svém údajném lovu na vyděrače tak dlouho, jak ji to bude těit. Ničemu to neukodí a mohlo by být zábavné vidět, jak dlouho jí aráda vydrí.

Ale mezitím mohl hrát s Ifigenií Brightovou jiné, zajímavějí hry.

Nepříjemný pocit vlhkosti přinutil Marka, aby se podíval dolů, na přední díl svého saka. Zaúpěl, kdy spatřil temnou, roziřující se skvrnu, je pokazila drahou látku.

Vyskočil rovnýma nohama, svlékl si sako a sáhl do kapsy. Vytáhl odtamtud kovový předmět a pohlíel na něj se zděením.

Jeho poslední návrh spolehlivého plnicího pera, je obsahovalo svou vlastní náplň inkoustu a mohlo být přenáeno v jakékoli kapse, potřeboval zřejmě jetě dalí práci.

Bylo to třetí sako, je zničil v posledních dvou týdnech.

4. kapitola

Druhý den ráno si Marcus právě poslouil porcí vajíček z jednoho podnosu na příborníku, kdy, Bennet nedbale vkráčel do jídelny. Dobré ráno, Marku.

Dobré ráno. Lovelace říkal, e jsi se vrátil do Londýna. Nečekal sem tě. Marcus pohlédl na svého bratra, začal se smát a pak zamrkal překvapením. Zatraceně. Co se ti to stalo s vlasy?

Nic se mi s vlasy nestalo. Bennetův hezký obličej se dotčeně zakabonil. Přistoupil k příborníku a zaměstnal se zdviháním poklopů různých servírovacích podnosů. Tenhle styl je teď velkou módou.

Jen kolem Byrona a jeho party. Marcus přehlédl propracovaně rozcuchané kadeře. Bennet měl normálně tmavé, docela rovné vlasy, právě tak jako Marcus. Upozorni svého komorníka, aby byl s kulmou na kadeření vlasů opatrný. Kdyby nedával pozor, mohl by ti zapálit hlavu.

To není zábavné. Jsou jetě nějaké vdolečky?

Poslední tác na konci, jak doufám. Marcus si přinesl vrchovatě naloený talíř ke stolu a posadil se. Myslel jsem, e má v úmyslu strávit celý měsíc ve Skotsku se svým přítelem Harrym a jeho příbuznými.

Bennet ponechával pozornost upřenou na tác s vdolečky. Myslel jsem, e se chystá strávit měsíc v Yorkshiru.

Změnil jsem názor.

Dobrá, já také.

Marcus se zamračil. Stalo se něco, co tě přimělo změnit plány?

Ne. Bennet se napjatě soustředil na nabírání vajíček z dalího podnosu.

Marcus znepokojeně pozoroval bratrova záda. Znal Benneta a příli dobře. Bennet před ním nikdy neměl tajemství. Něco se dělo.

Marcus vychovával Benneta bez cizí pomoci od smrti jejich matky před osmnácti lety. Pravda, Markův otec v té době jetě il, avak Jiří Cloud nejevil o nic větí zájem o svého nejmladího syna ne o svého starího. Jiří dával přednost svým psům, lovu a přátelům v místních hostincích před nepříjemným břemenem rodinného ivota.

Nebyl nikdo, kdo by na výchovu Benneta dohlíel, take Marcus převzal zodpovědnost právě tak, jako v jetě mladím věku převzal zodpovědnost za chod rodinného statku.

Zisky ze statku se po celá léta neustále zvyovaly díky Markovým úspěným experimentům s nářadím, umělými hnojivy, pluhy a pěstebními technikami.

Jiří pouíval větinu prostředků ze zvyujících se příjmů k získávání jetě lepích psů a loveckých koní. Kdy Markova matka nesměle navrhla, e by Marcus měl jít studovat do Oxfordu nebo Cambridge, Jiří tu mylenku okamitě zavrhl. Neměl v úmyslu připravit se o příjmy, které vytvářel nejlepí sedlák v kraji.

Jiří příleitostně poklepával Marka po rameni a radostně se usmíval nad tím, e se mu vydařil tak znamenitý syn. Jednou za delí čas si na Benneta vzpomněl, aby ho gestem nenucené náklonnosti zdvihl vzhůru.

Cloud často s uspokojením pozoroval, e oba jeho synové po něm natěstí zdědili jeho výtečnou tělesnou kondici. Upozorňoval na to, e chronicky patné zdraví, kterým trpěla paní Cloudová, bylo zavreníhodnou svízelí. Ale to byla také mez jeho otcovského angamá v ivotech svých synů.

Markova matka, její zdravotní potíe byly obecně mlhavé povahy a projevovaly se takovými symptomy jako melancholie a únava, dostala ten rok, kdy Markovi minul osmnáctý rok, velice reálnou horečku. Podlehla jí, co bylo záleitostí hodin. Marcus byl u jejího lůka s dvouletým bratrem v náručí.

Jeho otec byl na honu na liku.

Cloud il jetě skoro rok po manelčině smrti  po události, které si poviml nikoli z důvodu velkého pocitu ztráty, ale spí e to naruilo jeho lovecké plány. Avak jedenáct měsíců poté, co jeho dlouhodobě zanedbávaná manelka podlehla zápalu plic, se mu podařilo zlomit si vaz při pádu, kdy se jeho nejnovějímu skokanovi nepodařilo přeskočit ohradu.

To ráno, kdy mu vikář přiel říct, e jeho otec zemřel, pracoval Marcus na poli se svými mui. Studoval účinnost úprav, které u dříve udělal na nové sekačce.

Stále si vyvolával zvlátní nezaujatý pocit, který zail, zatímco naslouchal vikáři, jen mumlal slova soustrasti.

Rok předtím proléval slzy po matčině smrti. Ale to ráno po otcově úmrtí nemohl uronit ani jednu slzu.

Jeho hlavní pocit vyjma pocitu nezaujatosti byl krátký, nesmyslný hněv.

Neporozuměl příčině niterné zlosti, take ji rychle kdesi hluboko uvnitř sebe pohřbil. Nikdy si nedovolil ji znovu odkrýt.

Zdálo se, e mladý Bennet byl prakticky nedotčen otcovou nepřítomností. Vechnu svoji pozornost a náklonnost soustředil na jedinou osobu, která byla konstantou v jeho ivotě - na svého starího bratra Marka.

Marcus potlačil vzpomínky a pozoroval Bennetovu pou kolem stolu se snídaní.

Bili jsme s Harrym ve Skotsku, pronesl Bennet. Rozhodli jsme se vrátit na společenskou sezonu do Londýna.

Chápu. Marcus si rozetřel dem na plátek toastu. Domníval jsem se, e jste prohlásili společenskou sezonu za smrtelnou nudu.

Ano, dobrá, to bylo vloni.

Ovem.

Vloni bylo Bennetovi sotva devatenáct let. Právě se vrátil z Oxfordu, pln mladického entuziasmu pro politiku a poezii. Pro lehkovánost společenské sezony měl jen opovrení. Marcus jej vzal do klubu, kam chodili mladí mui, kteří byli zaníceni pro nové básníky a nejnovějí politické teorie. Bennet vypadal spokojeně.

Marka mírně potěilo, kdy viděl, e jeho bratr není ten typ, který je u vytrení nad plytkými zábavami společenské smetánky.

Oxford odved svou práci.

Marcus neposlal Benneta do Oxfordu za vzděláním. Naopak dohlíel na bratrovo vzdělávání doma za pomoci vynikajícího soukromého učitele a své stále se roziřující knihovny.

Mladý mu neodeel do Cambridge nebo Oxfordu proto, aby studoval. el tam, aby získal společenský lesk a stýkal se s mladými mui, s nimi bude později mít společné záleitosti a po zbytek svého ivota. el tam, aby si vytvořil přátelské vztahy s potomky nejlepích rodin - rodin, z nich by si později mohl eventuálně vybrat vhodnou manelku.

Marcus se rozhodl, e jeho bratr nebude jako on - naivní, neohrabaný venkovský zeman, který neví nic o světě kromě ivota na statku.

Marcus zaplatil za svůj vlastní nedostatek světáctví vysokou cenu. Nechtěl, aby Bennet trpěl stejným osudem. Mu se musí zbavit snů a iluzí tak rychle, jak je to jen moné, pokud se chce vyhnout tomu, aby se stal v ivotě obětí.

Marcus si ukousl velký kus toastu. Kde jsi byl včera v noci?

li jsme s Harrym do naeho klubu, řekl Bennet neurčitě. Pak Harry navrhl, e bychom se mohli zastavit na jednom z mála zajímavějích večírků.

A kterých?

Nepamatuji se přesně. Jeden z nich byl, domnívám se, ples u Broadiliorů. A myslím, e jsme se krátce zastavili na audienci u Fosterů.

Bavil ses?

Bennet se na okamik podíval Markovi do očí a pak sklouzl pohledem jinam. Pokrčil rameny. Dalo by se říct.

Bennete, u mám dost téhle vyhýbavosti. Jestli se něco děje, tak mi to řekni.

Nic se neděje. Bennet se na něho zamračil. Přinejmením ne mně.

Co tím, k čertu, má na mysli?

Dobrá, Marku, budu neomalený. Dozvěděl jsem se, e jsi včera v noci předvedl podívanou.

Podívanou?

Kruci zatraceně. Říká se, e jsi odnesl svou novou milenku z tanečního sálu u Fenwicků v náručí. Proboha. Povídá se o vyvolání scény.

Ach tak, to je ten problém. Marcus pevně sevřel rukoje noe. Se zasmuilou přesností zakrojil do párku. Přivedl jsem tě do rozpaků?

Marku, chystá se strávit zbytek ivota tím, e bude bavit společnost svým bizarním chováním?

Přivedl jsem tě do rozpaků. Marcus oddělil sousto párku a hloubavě výkal. Pokus se nebrat si to k srdci, Bennete. Společnost u viděla horí věci.

To asi bude jen těko to nejdůleitějí, e ano? Bennet si dal máslo na vdoleček. Moc tkví v tom, e mu v tvých letech by se měl chovat s nějakým smyslem pro to, co je správné.

Marcus se párkem téměř zadusil. Mu v mých letech?

Je ti estatřicet. Měl ses u dávno znovu oenit a usadit se, abys mohl plnit dětský pokoj.

Zatraceně. Odkud se bere ten náhlý zájem o můj dětský pokoj? Ty ví velice dobře, e nemám v úmyslu se znovu oenit.

A co tvé závazky vůči titulu?

Jsem docela spokojený, e titul přejde na tebe.

Dobrá, ale já to nijak zvlá nechci, Marku. Je tvůj a měl by přejít na tvého syna. Bennet se zamračil s očividným pocitem marnosti. Je to jen správné a patřičné, e bys měl chápat svou zodpovědnost.

Uvědomil jsem si, e mé počínáni včera v noci tě poníilo, řekl Marcus sue.

Musí připustit, e to je drobná obtí mít starího bratra, estatřicetiletého, neenatého hraběte, který nemá výčitky svědomí z toho, e se právě dostal do řečí.

Není to poprvé.

Je to poprvé, cos zapříčinil scénu uprostřed módního plesového sálu.

Marcus zvedl obočí. Jak to můe vědět? Jen stěí jsi strávil ve společnosti alespoň chvíli času.

Slečna Dorchesterová mi řekla a dost, odsekl Bennet, zřetelně popíchnutý.

Marcus zmlkl. Juliana Dorchesterová?

Dostalo se mi té cti včera v noci s ní tančit, zamumlal Bennet.

Chápu.

Kdykoli řekne chápu tím zvlátním tónem, obecně to znamená, e to neschvaluje. Dobrá, bude nejlépe, kdy mi nepoví nic nepříjemného o slečně Dorchesterové, Marku. Je to krásná mladá dáma s extrémně kultivovanou vnímavostí, která nikdy nesnila o tom, e by byla zapletena do skandální scény.

To je druhá společenská sezona Juliiny Dorchesterové, řekl Marcus pochmurně. Musí si zaopatřit manela v průběhu této doby, protoe Dorchesterovi si pro ni nemohou dovolit třetí sezonu. Pochopil jsi mě, Bennete?

Pokouí se mě před ní varovat, e ano? Dobrá, ale to nepůjde. Ona je bezkonkurenční ideál enství a já budu navdy vděčný, e mi včera večer dovolila být v její společnosti.

Bezpochyby v tuhle chvíli děkuje své astné hvězdě, e sis jí viml. Bude pletichařit, aby objevila, ve kterém plesovém sále se náhodou ukáe dnes večer.

Zatraceně. Není ten typ, který někdy pletichaří. Je příli nevinná, příli jemná, příli rozkoné povahy, ne aby strojila pletichy.

Pletichaří právě v této minutě. Věř mi.

Jak to můe vědět?

Je to Dorchesterova dcera, a já znám Dorchestera. Zoufale potřebuje provdat Julianu za peníze. A její matka chce stejně naléhavě do rodiny titul, umí to vychutnat. Marcus ukázal vidličkou na Benneta a přimhouřil oči. Jsi prvotřídní úlovek na trhu enichů, Bennete. Jsi bohatý a jsou tady vechny vyhlídky, e zdědí titul. Musí se mít na pozoru.

Bennet odmrtil ubrousek. To je pobuřující. Slečna Dorchesterová není ten typ, který se soustřeďuje na peníze a tituly.

Jestlie tomu opravdu věří, tak jsi nekonečně naivnějí, ne jsem si myslel.

Nejsem naivní. Ale také nemám tak chladnou povahu, nejsem tak přísný a nejsem tak zaujat vlastní osobou jako ty, Marku. A já jistě nepostávám s tak pobuřujícími enami, jako je paní Brightová.

Buď bude mluvit o paní Brightové s respektem, nebo nebude vůbec zmiňovat její jméno, je to jasné?

Je to tvoje milenka, proboha.

Je to moje velice dobrá přítelkyně.

Kadý ví, co to znamená. Měl jsi tu troufalost kritizovat slečnu Dorchesterovou. Tvoje paní Brightová by od ní mohla dostat pár lekcí o dobrém chování, kdy mě o to poádá.

Marcus bouchl álkem kávy na talířek. Nikdo tě o to neádá.

Dveře od jídelny se otevřely. Vynořil se Lovelace. Nesl v ruce malý stříbrný podnos.

Zpráva pro vás, mylorde. Právě přila.

Marcus se zamračil, kdy bral lístek z podnosu. Přečetl jej rychle a potichu.

M.,

musím Tě hned vidět. Velice naléhavě. V parku v deset hodin. U fontány.

Tvoje H.

Marcus letmo pohlédl na Lovelace. Osedlej Zea a přiveď ho kolem půl desáté. Myslím, e dnes ráno pojedu do parku.

Ano, mylorde. Lovelace vycouval z jídelny.

Kdo ti poslal zprávu? zeptal se Bennet.

Přítelkyně.

Paní Brightová, hádám.

Ne, ve skutečnosti to není od paní Brightové.

Bennet sevřel rty. Nikdy jsem tě neviděl takhle nadobro nedůtklivého kvůli jedné ze tvých milenek.

Je to má přítelkyně. Marcus odhodil ubrousek a povstal. Nezapomeň na to, Bennete.

***

Deset minut před desátou vjel Marcus na Zeovi, velice svalnatém černém hřebci, do parku. Vzal to po těrkem vysypané cestě, která vedla směrem do středu rozsáhlého zalesněného pásu zeleně. Byla to ta nejmení z mnoha probíhajících cest.

Hana, lady Sandsová, na něho čekala v malém lehkém kočáře. Měla na sobě tmavě hnědé jezdecké aty. Vysoký, vroubkovaný límec zdůrazňoval tíhlou linii jejího krku. Půvabný obličej skrývala pod závojem módního katanového klobouku.

Marku, díky, Bohu, e jsi přiel. Zdvihla závoj a upřela na něj prázdný, obavami naplněný zrak. Jsem celá bez sebe u několik dní. Dnes ráno, kdy jsem zjistila, e jsi nazpět ve městě, hned jsem ti poslala zprávu. Bála jsem se, e nebude mít čas, aby ses se mnou setkal na základě tak krátké zprávy.

Ty ví, e jsem pro tebe vdy k dispozici, Hano. Marcus neměl rád napětí v jemných rysech jejího obličeje nebo stíny v jejích edých očích.

Haně bylo devětadvacet. Provdala se za zámoného, sympatického lorda Sandse, kterého právě obdařila nemluvnětem muského pohlaví.

Ovdověla před sedmi lety. Její nové manelství, které trvalo u tři roky, se jevilo jako astné. Marcus z toho měl radost. Myslel si, e dny strachu u měla za sebou, ale dnes ráno poznal ten starý, znepokojený výraz v jejích očích.

Co se děje, Hano?

Někdo mě vydírá, zaeptala. Obličej jí poznamenala beznaděj. Ach Marku, někdo ví vechno.

Marcus se ani nepohnul. To je nemoné.

Ne, je to pravda. V očích se jí objevily slzy. Ach Boe, on ví, pochopil jsi mne? On ví, jak Spaldink, zemřel. On ví, e jsem ho zabila.

Hano, vzpamatuj se. Chce, mi říct, e po tobě kdosi poaduje peníze?

Ano. Ano. Pět tisíc liber. U jsem to zaplatila. Byla jsem nucena dát do zastavárny nějaké náunice.

Zatraceně.

Obávám se, e budou dalí poadavky.

Ano. Marcus poklepal jezdeckým bičíkem po holínce. Myslím, e se můeme jistě domnívat, e budou dalí poadavky. Bývají vdy, kdy někdo jedná s vyděračem.

Nebesa, já se tak bojím, Marku.

Hano, poslouchej mě pozorně. Kdy jsi dostala první poadavek?

Před esti dny. Chtěla jsem ti hned poslat zprávu, ale nevěděla jsem, kde jsi. Jen jsem věděla, e jsi pryč z města na delí dobu.

Byl jsem na Cloud Hall.

Byla jsem absolutně zoufalá. Celé noci jsem nemohla spát. Sands je velmi znepokojený. Stále se mě ptá, co se stalo. Chce mi zavolat doktora. Co mám dělat?

V tuhle chvíli nic, řekl Marcus mírně. Budu se tím zabývat.

Ale co můe dělat? Poslouchal jsi mě, Marku? Ta osoba ví, e já jsem vraedkyně.

Tie, Hano. Upokoj se. Ty jsi nezavradila Lyntona Spaldinga. To, co se stalo, bylo v sebeobraně. Nikdy na to nezapomínej.

Nikdo tomu nebude věřit. Co Sands řekne, jestli se někdy dozví pravdu?

Mám podezření, e tvůj manel pro to bude mít mnohem větí porozumění, ne si myslí, řekl Marcus. Nebylo to poprvé, co zkouel přemluvit Hanu, aby, řekla Sandsovi pravdu o smrti svého prvního manela. Hana vak byla neoblomná v odmítání něco takového učinit.

Neodváím se mu to říct, Marku. Nikdy nebude schopen přijmout vědomí skutečnosti, e je enatý se enou, která skutečně zabila svého prvního manela. Co by sis počal s takovým odhalením, kdybys byl v jeho kůi?

Marcus pokrčil rameny. Kdybych věděl to, co vím o Spaldingovi a jak s tebou zacházel, poblahopřál bych ti k tak skvělému výstřelu.

Hana mu věnovala sklíčený pohled. Prosím tě, nedobírej si mě.

Nedobírám si tě. Je to pravda. Myslím si, k podceňuje svého nového manela.

Znám ho lépe ne ty. Myslí si, e jsem příkladná. Já mu jednodue nemohu říct pravdu.

Zdá se, e tohle ví vyděrač také, prohodil Marcus. Zajímavé.

Co udělá?

Myslím, e si na delí čas popovídám s někým, kdo vypadá, e ví o této záleitosti víc, neli jsem si uvědomil.

Co to, proboha, říká? zakvílela Hana. Marku, nesmí nikomu o čemkoli z toho říct.

Neznepokojuj se. Neprozradím tvé tajemství. Mám v úmyslu hledat několik odpovědí na pár otázek, na ně jsem se zapomněl zeptat včera v noci.

Nerozumím.

Zdá se, e jsem byl poněkud ukvapený. Učinil jsem cosi, co dělám zřídka: předčasný závěr. Marcus uklidnil vzpínajícího se Zea. Myslel jsem si, e mi byla naservírována velice vynalézavá, vkusně upravená historka, chápe?

O čem to mluví?

Nevadí. Je to dlouhý příběh a nemám v tuhle chvíli čas ti jej vyprávět. Buď si jistá, e se na tu záleitost podívám jetě jednou, Hano. A nepla u vyděrači ani jedinou penci bez toho, aby ses se mnou nejdříve poradila, rozumí?

Ano. Hana přitáhla otěe rukama v elegantních rukavičkách. Tolik se mi ulevilo, e jsem si o tom mohla s tebou popovídat. Málem jsem se z toho zbláznila.

To bude v pořádku, slibuji ti to.

Hana se matně usmála. Toté jsi mi říkal tu noc, kdy jsi mi pomáhal zbavit se Spaldingova těla.

A neměl jsem snad pravdu?

Obdařila ho záhadným pohledem. Udrel jsi mé tajemství, ale za vysokou osobní cenu. Ty ví velice dobře, e jsou stále tací, kteří říkají, e jsi Spaldinga chladnokrevně zavradil, abys získal kontrolu nad jeho investičním sdruením.

Marcus se zasmál. Nikdo nemůe nikdy prokázat, e ho nezabil nějaký lupič a e to bylo vechno, o co lo. Klepy se mě netýkají, Hano. Jsem na ně zvyklý.

Sarkasticky se uklíbla. Občas si myslím, e se tě netýká vůbec nic. Zaváhala. Četla jsem ranní noviny. Nemohu si pomoct, ale musím myslet na řeči o jisté exhibici včera v noci na plese u Fenwicků.

Opravdu?

Hana na něj upřela zmatený pohled. Podívej se, Marku, jsme staří přátelé. Můe se mi svěřit. Oba víme, e nejsi ten typ, který by se zbláznil do nějaké eny. Skutečně jsi odnesl paní Brightovou v náručí ze sálu?

Ona omdlela.

Nikdy ses nezapletl s někým, kdo dělal scény, Marku. Jsi proslulý tím, e vyaduje absolutní diskrétnost od svých milenek.

Paní Brightová není moje milenka, řekl Marcus chladně. Je to moje velice dobrá přítelkyně. Omdlela, a já jsem se snail zajistit, aby se dostala na čerstvý vzduch a mohla se vzpamatovat. To je vechno.

Hana si povzdechla. Má dnes divnou náladu. Trhla závojem a stáhla si jej přes obličej. Promiň mi mou dotěrnost. Tvé vztahy k paní Brightové jsou pouze tvou záleitostí.

Ano.

Musím u jet. Řekla jsem Sandsovi, e dnes ráno jedu nakupovat.

Marcus zjemnil tón hlasu. Pokus se nedělat si zbytečné starosti s tím vyděračem, Hano. Podívám se na tu záleitost.

Díky ti. Věnovala mu dalí smutný úsměv. Jsem velice astná, e tě mohu povaovat za svého přítele. Trhla otěemi a vyrazila po těrkované cestě.

Marcus dlouhou chvíli pozoroval umící fontánu, pak otočil Zea a odjel nazpět směrem k západnímu vchodu do parku.

***

Ale předpokládalo se, e je mrtev, zaúpěla lady Guthrieová. Jak to, e je naivu?

Tie, teto Zoe. Ifigenie vrhla kradmý pohled po poloprázdné výstavní místnosti čalouníků Hornbyho a Smithe. Natěstí se neobjevil nikdo, kdo by mohl slyet Zoinu lamentaci. Nevím, ale to je povzbudivý vývoj, nemyslí?

Celý problém to jen zamluje, jestli chce něco vědět, prohlásila Zoe.

Amálie, oděná do jedněch ze svých bezvýrazných vlněných atů, je si oblíbila, souhlasně přikývla. Tvoje teta má úplnou pravdu. Celá tahle věc je veliký propletenec. Nelíbí se mi to.

Mluvte obě potichu, prosím. Někdo vás uslyí. Ifigenie se znova úzkostlivě rozhlédla po výstavní místnosti. Majitelé jako na jehlách přecházeli za pultem v zadní části obchodu. Smith byl iroký, buclatý mu, oděný do okující růové vesty a nařasených kalhot podle poslední módy. Hornby, vychrtlý, ohnutý a pleatící, měl na sobě kamírovou vestu z potitěné látky. Ostře kontrastovala s jeho nachovým sakem.

Hornby touebně zíral přes celý obchod tím směrem, kde Ifigenie, Zoe a Amálie stály nad vzorkovnicí. Očividně čekal na příleitost, aby se k nim vrhl. U dvakrát byl bryskně odmítnut, ale Ifigenie věděla, e byl na pokraji dalího pokusu, aby nabídl své přispění.

Stěny dlouhé místnosti byly vyplněny kresbami a vzory, je měly poskytnout dojem dekorace v nějaké rezidenci podle poslední módy. Ukázky nejnovějího stylu idlí a stolů byly naaranovány do řady ve středu místnosti.

Vzorkovnice, které obsahovaly kresby bohatě vyzdobených interiérů pro různé místnosti v domě, byly umístěny na několika stolech.

Ifigenie, Zoe a Amálie předstíraly, k studují vzorky pro knihovnu, kde by měly být umístěny sochy. Avak pravým důvodem, proč se toho rána vechny potkaly u Hornbyho a Smithe, bylo to, e si chtěly pohovořit o posledním vývoji kritické situace.

Vyděrač zřejmě lhal o tom, e zavradil Masterse, řekla Ifigenie. Pokouel se tě tím vystrait teto Zoe, abys vyhověla jeho poadavkům.

Byl úspěný. A do výe pěti tisíc liber, zaeptala Zoe. Je to opravdu příli mnoho. Konečně jsem znovu získala kontrolu nad vlastními penězi po vech těch letech, kdy jsem přihlíela, jak je Guthrie utrácel za koně a se enami a co se stalo? Zčistajasna se objeví nějaký nestoudný vyděrač a pokouí se mi vechno znovu sebrat.

Rozumím ti, teto Zoe. Odhalíme ho a uděláme tomu přítr, to ti slibuji, zaeptala Ifigenie s účastí.

Svoji tetu velice milovala a měla v úmyslu udělat vechno pro to, aby ji osvobodila z vyděračových spárů.

Ve svých pětačtyřiceti letech byla Zoe energická, temperamentní ena se smyslem pro dramatičnost. Její vlasy, kdysi stejného lutohnědého odstínu jako Ifigeniiny, byly přitalivě prokvetlé stříbrem. Měla jasně řezaný profil, který charakterizoval vechny eny z Brightovy rodiny.

O pětadvacet let mladí Zoe nebyla jen velice okouzlující, ale byla také dědičkou. Pěkné věno, je poskytli bezmezně milující rodiče své jediné dceři, upoutalo oko lorda Guthrieho. Dokud nebylo příli pozdě, nikdo nepřiel na to, e Guthrie byl takřka na mizivě. Zatím byla Zoe provdána a její manel získal legální kontrolu nad jejím věnem.

Jakmile si zajistil kýené peníze, Guthrie okamitě ztratil o svou nevěstu zájem. Natěstí nebyl úplný idiot. Dokázal se vyhnout tomu, aby vekeré její dědictví promrhal. Nicméně utratil zisky a začal dělat váné díry i do kapitálové podstaty, která u předtím utrpěla přiměřené ztráty.

Jak jednou Zoe řekla Ifigenii, pro Guthrieho bylo typické, e dokonce i kdy opoutěl toto slzavé údolí, dokázal ji poníit. Zemřel v nevěstinci.

Zoe dala na vědomost iroko daleko, e jediný uitek, který kdy získala z manelství, byla její půvabná dcera Maryanne. Byla rozechvělá z jejích současných zásnub s pohledným, a jak se Zoe ujistila, bohatým Sheffieldem.

V průběhu dlouhých let svého neastného manelství s protivným Guthriem nala Zoe útěchu v milostném poměru s lordem Otisem. Otis jí byl oddán od okamiku, kdy si byli představeni. Nikdy nebyl enatý. Skutečnost, e byl pravým otcem Maryanne, vak zůstala hlubokým a zlověstným tajemstvím, dokud to vyděrač nějak neodhalil.

Maryanne, okouzlující, dobrosrdečná mladá dáma byla do Otise neobyčejně zamilovaná. Chovala se k němu, jako by to byl její oblíbený strýc. Otis ji slepě miloval.

Po smrti manela, stejně jako mnoho jiných vdov ze společnosti, se Zoe stala sama sebou.

První věc, kterou udělala, bylo to, e shromádila vechno, co zůstalo z jejího dědictví, a investovala to do Ifigeniiny první spekulace s nemovitostmi  náměstí Morning Rose.

Kdy vloni přiel první příjem z této investice, Zoe okamitě připravila pro Maryanne sluné věno. Se svou dcerou se dala do výměny bezvýrazných, nemoderních atů ve skříních za nové oblečení uité módními vadlenami, je měly francouzský mrnc. Po vech přípravách byla Maryanne uvedena do společnosti. Nabídka od Sheffielda přila krátce po Maryannině prvním plesu.

Zoe pevně sevřela rty, kdy studovala ilustrace knihovny kombinované se sálem pro vystavování soch. Otis říká, e brzy přijdou velice pravděpodobně dalí poadavky. Tvrdí, e vyděrači jsou jako pijavice. Obvykle se stále vracejí, dokud nezpůsobí, e jejich obě dočista vykrvácí.

Ifigenie se zachvěla. Jak příerná analogie. Z toho, co jsem o tom slyela, je dost přesná. Zamračila se nad ilustrací ve vzorkovnici s myslí upřenou na tetin problém. Je politováníhodné, kdy si Masters myslí, e celá záleitost je zábavný ert.

Jsi si jistá, e ti nevěří? zeptala se Zoe.

Jak mi oznámil, myslí si, e jsem si ten příběh vymyslela, abych mu vysvětlila, proč se vydávám za jeho milenku.

Zoe zaúpěla. Co je tohle za neastnou záleitost? Pořád nemohu uvěřit, e skutečně souhlasil s tím, aby ses nadále vydávala za jeho milenku.

Dobrá, souhlasil s tím, a musíme mu být vděčné. To mi umoní, abych pokračovala v prohledávání pracoven a knihoven podezřelých.

Začínám si myslet, e to vechno je plýtvání časem, řekla Zoe. A dosud jsi nezjistila nic.

Ifigenie lehce poklepala prstem v rukavičce na ilustraci. To bych neřekla. Vyloučila jsem Darrowa a Judsona ze seznamu těch, kdo by mohli být vyděrači.

Zoe si povzdychla. Nevím. Vechno to působí tak neurčitě.

Nemáme nic lepího, abychom se v tuhle chvíli dostaly dál. Ifigenie se zarazila, kdy koutkem oka zachytila záblesk purpuru. Ach, zdravím vás, pane Hornby. Pořád si jetě prohlííme tuhle ilustraci, jak vidíte.

Ovem. Hornby, neschopen dále odolávat pokuení, aby povzbudil moné zákazníky, se přikradl blíe. Snad bych vám mohl být nápomocen? Věnoval Ifigenii, Zoe a Amálii úlisný úsměv.

Ifigenie rychle přemýlela. Toto je nejneobvyklejí výzdoba nad krb s tímhle vzorem, pane Hornby.

Hornby zazářil. Jo je přesná kopie starověké náhrobní památky, madam. Knihovně to dává seriózní, vánou atmosféru, zcela příhodnou pro charakteristické vyuívání takového pokoje.

Chápu, řekla Ifigenie.

Velice zajímavé. Zoe zírala upřeně na ilustraci. Co, proboha, jsou ta zvlátní stvoření, je podpírají svítilny?

Sfingy, madam. Velká móda, právě v tuhle dobu, víte? Dají se kombinovat s egyptskými hieroglyfickými tapetami.

Ano, ovem.

Amálie se zamračila. Co má být vechna ta drapérie visící od stropu, pane Hornby?

Turecké stanové čalouny, madam. Poskytují exotickou atmosféru, je ohromí návtěvníky.

To určitě ohromí, zamumlala Ifigenie. Prohlédla si obrázek velice zblízka. Zdá se, e v místnosti je poněkud nesourodá sbírka antických váz.

Vechny jsou přesnými kopiemi váz v etruském stylu, madam. Nesmírně elegantní.

Ifigenie se rozhodla neupozornit na to, e ty vázy nebyly o nic víc etruské ne jeho kamírová vesta. Kam máte v plánu uloit knihy?

Knihy? Hornbyho to vyvedlo z konceptu.

To je přece knihovna, nebo snad ne?

Hornby nasadil zdvořile povznesený výraz. Madam asi není informovaná o tom, e jen pár lidí, kteří ijí na úrovni poslední módy, dnes pouívá knihovnu skutečně za účelem čtení.

Ifigenie skryla úsměv. Ovem. Nevím, jak jsem na to přila, e jsem dokonce zmínila knihy.

Docela v pořádku, madam, řekl Hornby. To je přesně to přání  vyhnout se chybám při výzdobě  je osobnosti se vkusem přivádí k takovým firmám, jako je Hornby a Smith.

Amálie se zamračila. Pane Hornby, vy si očividně nejste vědom, e paní Brightová je povaována za odbornici v oblasti starověkých stylů.

Hornby vytřetil oči. Ach ne. Ne, já nechtěl. Odpuste mi, madam. Nevěděl jsem.

Ifigenie odmítla jeho zajíkavou omluvu. To je v pořádku.

Odborná znalost staroitností byla jedním z nejuitečnějích prvků jejího převleku za milenku. Zoe rychle nasytila mlýn s klepy novinkou, e záhadná paní Brightová má odborné znalosti ve starověkém stylu  nejnovějí módě v bytových dekoracích.

Ifigenie měla na vech plesech okamitý úspěch, právě tak jako bylo dostatek lidí, kteří s ní chtěli o jejích dekorativních návrzích diskutovat. Udrování elegantního domu bylo tak zásadní jako být dobře obeznámený s odíváním.

Jetě předtím, ne se mohl Hornby dále omlouvat, diskrétně zacinkaly zvonky nad dveřmi do obchodu. Malá kulatá ena středního věku chvatně vstoupila do výstavní místnosti. Na vzdálenost několika metrů působila jako zjevení z uraeně se zmítajícího a plápolajícího bílého muelínu.

Nahoře měla přes aty krátký bílý přiléhavý kabátek do pasu a na hlavě masivní bílý klobouk zdobený obrovskými bílými květy. Nesla si krajkový bílý slunečník a sněhobílou síovou taku.

To je netěstí, zamumlala Zoe, kdy s bázní hleděla na nově příchozí. Lady Pettigrewová vypadá jako obrovská sněhová koule.

Já za to nemohu, zaeptala Ifigenie.

Amálie pozdvihla obočí. To určitě ano. Nazývají to módou lady Starlightové. Vechny eny jsou odhodlány to nosit.

Ach paní Brightová! zvolala lady Pettigrewová. Zdálo se mi, e vidím na ulici vá kočár. Jaké těstí. Ráda bych si s vámi promluvila. Máte na okamik čas?

Dobré ráno, lady Pettigrewová. Ifigenie narazila na kyprou, mdlou, excentrickou lady Pettigrewovou při mnoha společenských událostech. Ačkoli její manel byl na Ifigeniině seznamu potenciálních vyděračů, měla Ifigenie lady Pettigrewovou ráda. Dovolte mi, abych vám představila svou přítelkyni lady Guthrieovou a svoji sestřenici slečnu Farleyovou.

Těí mě. Lady Pettigrewová se laskavě usmála na Zoe a Amálii. Mám za to, e se snaíte zjistit názor paní Brightové na otázky starověkého stylu a vkusu, lady Guthrieová? Přesně toté si přeji i já.

Je to pravda, poádala jsem paní Brightovou, aby mi poradila, jak mám vyuít ve svém domě s co největím efektem antické vázy, řekla Zoe klidně.

Lady Pettigrewová nadeně zazářila. Je dobře známo, e paní Brightová je autoritou na archeologické styly. Co se mě týče, chtěla bych se s ní poradit o svém chrámu bohyně Vesty.

To probudilo Ifigeniin zájem. Budujete antický chrám, lady Pettigrewová?

Ve skutečnosti u jej mám, řekla lady Pettigrewová, nikoli beze stopy pýchy. Je to nádherná stará ruina, situovaná v okouzlujícím hájku na pozemku naeho venkovského domu v Hampshiru.

Jak je starý? zeptala se Ifigenie.

Byl vybudován před třiceti lety Pettigrewovým otcem. Problém je v tom, e si nejsem zcela jistá, zdali je přesný ve vech detailech. Velice ráda bych ho náleitě rekonstruovala.

Navzdory svým naléhavějím záleitostem Ifigenii uchvátila perspektiva prohlídky Pettigrewovic ruiny. Náhodou jsem pečlivě změřila a pořídila nákresy ruiny skutečného chrámu bohyně Vesty, kdy jsem byla v Itálii. Byla bych astná, kdybych je mohla porovnat s vaí ruinou, lady Pettigrewová. Moná bych vám mohla nabídnout pár návrhů, jak se dá vytvořit přesnějí kopie.

Báječně, báječně! Pořádám přítí týden doma mení společnost. Polu vám pozvánku. Ná dům je vzdálen jen jeden den cesty z Londýna.

To je od vás velice laskavé. Ráda bych přijela. Byla to ideální příleitost, pomyslela si Ifigenie vítězoslavně. Společenská událost jí poskytne anci prohledat knihovnu ve venkovském domě lorda Pettigrewa, aby zjistila, zdali tam má ukrytý černý pečetní vosk a peče s fénixem. Ve stejnou dobu si bude moci prohlédnout chrám bohyně Vesty. Dvě mouchy jednou ranou.

Do krámských zvonků náhle udeřilo s takovou silou, a se jeden z nich odrazil a spadl na podlahu. Vydal tichý, nakřáplý, kovový zvuk a pak se rozhostilo ticho.

Kdy se dveře otevřely, vichni se k nim otočili.

Marcus vkročil do výstavní místnosti. Byl oblečen pro jízdu na koni  v černém kabátě, jezdeckých kalhotách a lesklých, ebenově černých jezdeckých botách. Byl prostovlasý a tmavé vlasy měl rozevláté větrem.

S výrazem chladného záměru okamitě upřel na Ifigenii jantarové oči. Pustil se za ní, vyhýbaje se vzorkům elegantně přitalivého pokojového nábytku a ukázkám módních drapérií, přičem jeho pohyb byl zosobněním hrubé, nebezpečné, přírodní síly.

Ifigenií pronikl pocit hlubokého znepokojení. Uvědomila si, e cosi je rozhodně v nepořádku. To nebyl ten shovívavý, nonalantně pobavený mu, který ji včera v noci líbal.

Byla to lady Pettigrewová, kdo prolomil napjaté, strnulé ticho, je, se v obchodě rozhostilo v okamiku, kdy se objevil Marcus. Radostně na něho zamávala.

Mastersi! zvolala. Jak skvělé, e vás vidím. Právě jsem si povídala s vaí blízkou přítelkyní paní Brightovou.

Skutečně? Marcus nespustil z Ifigenie oči. Chystám se s ní také promluvit.

Jakmile zaslechla tón jeho hlasu, Ifigenie zamrkala. Viděla, jak Amálie přimhouřila oči.

Nedbaje na napjatou atmosféru, lady Pettigrewová se na Marcuse zářivě usmála a věnovala mu bystrý, vědoucí pohled. Pozvala jsem ji na malé společenské setkání, které se koná přítí týden v naem domě na venkově. Třeba byste měl také zájem nás navtívit? Já vím, e nemáte malé domácí společnosti příli v lásce 

To nemám.

Ale toto by vás mohlo docela zajímat, mylorde. Lady Pettigrewová pozvedla obočí. Jsem si jista, e vy a paní Brightová si pobyt na venkově důkladně uijete. Tolik soukromí k dispozici, vak vy víte.

Ifigenii trvalo několik vteřin, ne pochopila nepatrný důraz lady Pettigrewové na slově soukromí. Kdy jí to dolo, cítila, e zrudla. Lady Pettigrewová dala Markovi na srozuměnou, e na večírku v jejím venkovském domě bude mít dostatečnou příleitost ke flirtování se svou milenkou.

Marcus neochotně přesunul zrak z Ifigenie na temperamentní figuru lady Pettigrewové, podobající se sněhové kouli. To je od vás velice laskavé, lady Pettigrewová. Zváím vae pozvání velice pečlivě.

Lady Pettigrewová zářila triumfem. Jsem potěena, e to slyím, mylorde. Prahnu po tom, aby paní Brightová přezkoumala ná chrám bohyně Vesty, chápete? Chtěla bych znát její názor na archeologickou přesnost té ruiny.

Marcus upřeně hleděl na lady Pettigrewovou, jako by náhle objevil, e i ona sama je dosti zvlátním archeologickým objektem. Chrám bohyně Vesty?

Dozajista to budete znát, mylorde, zamumlala Ifigenie vstřícně. V Tivoli je velice pěkný příklad. Je to půvabná kruhovitá stavba. Panny vestálky tam měly pečovat o posvátný oheň.

O panny, řekl Marcus, jsem nikdy ádný velký zájem nejevil.

5. kapitola

Doprovodím paní Brightovou domů, řekl Marcus, kdy vycházel s Ifigenií, Zoe a Amálií ven z budovy Hornbyho a Smithe. Oba máme jednu či dvě záleitosti k prodiskutování v soukromí.

Zoe s Amálií na sebe letmo pohlédly a pak se podívaly na Ifigenii.

Nedělejte si se mnou starosti, řekla Ifigenie rychle. Vezměte si můj kočár. Uvidíme se později.

Ví to určitě? Amálie upřela na Marka ledový pohled.

Ano, Amálie. Ifigenie si nevímala nevrlého ostří v Markově hlasu o nic víc ne Amálie a Zoe. Měla je na paměti velice dobře, avak ne tolik, aby se snaila vyřeit sporný problém právě tady, uprostřed Pall Mall.

Dobrá. Zoe upřela na Marka poslední rozpačitý pohled a pak kývla na Amálií. Jestli dovolíte, tak se vzdálíme.

Marcus pozoroval Amálii a Zoe, jak odcházejí směrem k malému, křehkému, bílému kočáru. Do vzduné, elegantní ekvipáe zdobené zlacením byly zapřaené dvě bílé kobyly. Bílá péra jim zkrálovala hřívy zapletené do copů. Zářící postroje se třpytily v jarním slunci. Kočí měl na sobě bílou livrej se zlatými knoflíky.

Vá kočár, jak předpokládám? řekl Marcus k Ifigenii.

Jak jste to uhodl?

Vypadá jako něco ze zatraceného pohádkového příběhu.

Myslím, e to je přiměřené. Z popisu vaí ekvipáe, jeho se mi dostalo, jsem pochopila, e vypadá jako zlý, pojízdný skřítek. Chtěla jsem si obstarat kontrast.

Zlý skřítek, hm? A kým byste byla vy, má drahá paní Brightová? Princeznou z pohádky?

Ujiuji vás, e nejsem pohádková princezna.

Díky Bohu za to. Marcus pevně sevřel Ifigeniinu pai. Svině vykročil irokou promenádou elegantní obchodní ulice. V tuhle chvíli mám problémů dost.

Ifigenie zakopla podpatkem bílých kozlečích polobotek. Jestlie si se mnou přejete diskutovat o svých problémech, co máte v úmyslu, jak předpokládám, budete muset zpomalit krok, mylorde. Nehodlám se s vámi přehnat tryskem celou třídou Pall Mall.

Marcus se zachmuřil, avak zkrátil krok. Dost u s tím nesmyslem. Kdo jste? A co si o sobě, zatraceně, myslíte?

Prosím? Ifigenii zaneprázdnilo otevírání bílého, krajkového slunečníku. Nerozumím vaemu tónu. A u vůbec ne smyslu toho, co říkáte, mylorde. Vechno jsem vám vysvětlila včera v noci.

Včera v noci, řekl Marcus, jsem uvěřil, e hrajete jakousi chytrou hru, abyste si pro sebe vytvořila místo ve společnosti.

Ano, vím, e je to tak.

Dnes ráno se mi dostalo důrazného upozornění, e jste zapletena do něčeho jiného, ne je jen zábavné vydávání se za mou milenku. Přeji si přesně vědět, co hodláte dělat.

Ifigenie se pokouela být trpělivá. U jsem vám to řekla, sire. Pokouím se odhalit osobu, která vydírá mou tetu. Nic se nezměnilo. Co vás dnes ráno tak rozruilo?

Nic mě nerozruilo. Od vás to zní, jako kdybych měl vidiny. Jsem zatraceně rozlícený.

Ach.

Střelil po ní ledovým pohledem. To je vechno, co mi na to řeknete?

Ifigenie o tom přemýlela. Pokud by vás to příli neobtěovalo, mylorde, ráda bych věděla, co vás tak rozhořčilo.

Zaváhal, jako kdyby uvaoval, kolik jí toho má povědět. Právě jsem zjistil, e moje blízká přítelkyně je vydírána.

Ifigenie se na něho překvapeně zadívala. Proboha. Někdo dalí mimo mé tety je také vydírán? To je opravdu velice zajímavá zpráva, mylorde.

e ano?

Sire, nerozumím vaemu sarkasmu. Mohla bych si myslet, e vás polekalo, kdy jste zjistil, e příběh, který jsem vám vyprávěla, můe být velmi dobře pravdivý a e vae přítelkyně je také obětí vyděrače. Proč jste na mne rozezlený?

Předpokládám, e jste si vytvořila rozumnou hypotézu, která vysvětluje moje podrádění.

Prosím?

Tuení, paní Brightová. Zkuste to vytuit.

Ifigenie zůstala s ústy dokořán. Nyní byl více ne jen sarkastický. Začal být neuvěřitelně neomalený. Rychle vak změnila výraz, kdy si vimla tří posedávajících hejsků, jak na ni se zaujetím upřeně hledí. Překazila jim výhled slunečníkem.

To je směné, Mastersi. Čím jsem vás rozzlobila?

Dospěl jsem ke zřejmému závěru, e jste velice pravděpodobně vyděračkou.

Proboha, coe? Ifigenie se náhle zarazila. kubla rukou, aby se vymanila, a obrátila se tváří v tvář Markovi. Zacházíte příli daleko, sire. Co si myslíte, e jsem?

Chytrá, intrikující dobrodruka, která překročila meze. Marcus měl tichý, ale jako ocel tvrdý hlas. Včera v noci mi připadal vá převlek za mou milenku zábavný.

Mylorde, prosím -

Byl jsem dokonce ochoten na chvíli tu arádu akceptovat. Připoutím, e jste iroko daleko nejzajímavějí ena, která mi v poslední době zkříila cestu. Avak dnes ráno, kdy jsem se dozvěděl pravdu, doel jsem k závěru, e nejste, madam, a tak zábavná.

U nejsem tak zábavná? Jak stupidní, idiotská, urálivá věc - říct něco takového. Vy zřejmě nevíte, o čem mluvíte. Nebudu tady stát a poslouchat vae obvinění, sire. Ifigenie se otočila na podpatku. Zaslechla chechtot posedávajících hejsků.

Marcus natáhl ruku a vzal ji za pai. Ne tak rychle. Mám jednu nebo dvě otázky, které bych vám chtěl poloit, Ifigenie.

Mám na práci lepí věci ne odpovídat na vae urálivé otázky.

Jako například?

Jako například hledat vyděrače, zasyčela Ifigenie. Nechejte mě jít, mylorde, nebo začnu křičet, to vám slibuji.

Čert to vem, nejsme v Drury Lane. Přestaňte laskavě hrát divadlo. Marcus ji násilně přitáhl k sobě, take ji opět přinutil postavit se mu tváří v tvář. Pokud ovem nechcete, aby se novina o této malé scéně roznesla dnes večer po celém městě.

Proč by mě to mělo znepokojovat? Vichni ve městě o nás mluví, mylorde.

Musíte mi věřit, kdy vám říkám, e klepy mohou být jetě o hodně horí, ne zatím jsou. Jestli trváte na tom, e se budete se mnou hádat na veřejnosti uprostřed hlavní třídy, tak vám mohu slíbit, e to je moné.

Ifigenie zrudla. Má to být hrozba, Mastersi?

Má. Pokud nezachováte přinejmením zdání, e jste dáma, tak já nemám v úmyslu pokračovat ve hře na dentlmena. Přísahám vám, e pokud se pokusíte ode mne odejít, hodím si vás přes rameno a odnesu si vás někam, kde budeme moci pokračovat v této diskusi bez publika.

V Ifigenii to vřelo. To byste se neopováil.

Máte zájem se o to vsadit, Ifigenie? zeptal se a příli mírně. Jedna věc byla pro mne odnést omdlelou dámu z tanečního sálu Fenwickových včera v noci. Něco zcela jiného bude, jestlie vás odvleču, jako byste byla pytel uhlí, dnes odpoledne.

Ifigenie ve vteřině zváila své monosti. Byla si naléhavě vědoma narůstajícího počtu čumilů se zraky upřenými jejich směrem. Nejedna hlava se otočila. Nejedno ucho se diskrétně nastavilo ve snaze zaslechnout fascinující výměnu názorů, která se konala mezi Mastersem a jeho novou milenkou.

Z nemilosrdného vysunutí sanice a neústupné linky úst bylo zřejmé, e Marcus se nacházel v nebezpečném rozpoloení. Pokud Ifigenie nepřistoupí na jeho přání, byl zřejmě připraven předvést poniující hádku pro zábavu elegantních zákazníků v Pall Mall.

Dobrá, mylorde. Věnovala mu pronikavý úsměv, kdy lehce pokládala pičky prstů v rukavicích na jeho pai. Jestlie trváte na tom, e budete hrát roli divokého skřítka, a je po vaem.

Skvělé rozhodnutí. Často jsem býval do role skřítka obsazen a ujiuji vás, e jsem skutečně schopen vzruujícího výkonu.

Ani na okamik o tom nepochybuji. Chtěla bych, abyste věděl, sire, e ani během svých cest po kontinentu v loňském roce jsem nikdy nebyla nucena jednat s nikým, kdo by měl tak negalantní chování. I ten odporný, malý, pouliční zloděj v Římě měl lepí způsoby.

Třeba budu mít někdy příleitost dostat nějaké, lekce. Říká se, e cestování znamená roziřování znalostí. Pojďme odsud, u jsme přitáhli pozornosti a dost. Marcus Jí pevněji sevřel pai. Vrátil se k ráznému kroku po Pall Mall.

Lidé na nás zírají.

Myslím, e byste si na to měla od nynějka zvykat. Řekněte mi, proč bych neměl soudit, e jste vyděračka?

Nejprve mi řekněte, proč jste doel k závěru, e jí jsem.

Marcus na ni úkosem upřel nerozlutitelný, letmý pohled. Jste neobyčejně chytrá ena. Rafinovaně jste si prostudovala mou osobu, co vám umonilo napálit společenskou smetánku, nebo vám uvěřila, e jste mou milenkou.

Vichni máme své malé dovednosti.

Vae zvlátní schopnosti mě přesvědčují, e byste byla schopna pátrat stejně hluboko i v minulosti jiných lidí a třeba najít materiál vhodný k vydírání.

Ifigenie se téměř dusila rozhořčením. Materiálem, jako je ten, který byl pouit pro vydírání vaí přítelkyně?

Přesně.

Nikdy bych něco takového neudělala. Ifigenie si uvědomila, e byla jak uraená, tak i rozzlobená, ale nevěděla vlastně proč. Markovy znepokojivé soudy o její osobě nebyly v daných okolnostech přehnané. Přesto měla pocit, e ji ranil. Kdybyste mě znal lépe, mylorde, nikdy byste mě takto neobvinil.

Ach, ale já vás ani zdaleka neznám dobře, nebo snad ano? Zdaleka ne tak, jak se zdá, e znáte vy mně. A toto, madam, mě nakonec začalo znepokojovat.

Nechápu, jak vás mohu přesvědčit o své nevině, ani zda se sníím k tomu, e se o to budu pokouet.

Pak máte problém ve svých rukou, moje drahá.

O pouhý centimetr se Marcus uklonil směrem ke známému, který mu pokynul ze dveří obchodu se ňupacím tabákem. Ifigenie předstírala, e upírá pozornost na nějaké rukavice, které byly vystaveny ve výkladní skříni. V upřeném pohledu mue, který stál před obchodem se ňupacím tabákem, pociovala nenasytnou zvědavost. Skutečně, cítila tucet párů očí, které se do ní zavrtávaly.

Ve městě bylo jen málo soukromí. Anonymita byla vyloučená, zvlátě pro jakoukoli enu spojovanou se jménem hraběte z Mastersů.

Bylo to téměř tak patné jako ít v Deepfordu, pomyslela si Ifigenie rozčíleně. Ale přinejmením tady v Londýně nebyla vystavena kázání o vhodnosti ze strany faráře nebo ze strany nastávající tchyně a tchána své sestry.

Taková kázání musela poslouchat pouze od Marka. Děláte z této aféry o dost obtínějí problém, ne je nutné, řekla Ifigenie energicky. A proto mi něco říká, e jste velice obtíný mu.

Bez ohledu na to, jak obtíný je tento problém pro vás, můete si být jista, e dokud nebude vyřeen, vy a já strávíme značný čas ve vzájemné společnosti.

Co by měl tento předpoklad znamenat, mylorde?

To znamená, e dokud se nepřesvědčím, e do této vyděračské intriky nejste zapletena, mám v úmyslu si vás dret velice blízko po ruce. Marcus se zasmál beze stopy pobavení. Tak vás budu mít na očích. Jaké těstí pro mne, e jste si zvolila vydávat se za mou milenku! To mi poskytuje skvělý důvod, abych vám zůstal velice nablízku.

Ifigenie se najeila. Co kdy se rozhodnu, e u si v tom nepřeji pokračovat?

Je příli pozdě na to, abyste měnila názor na svou roli v této rozkoné malé hře. Marcus odpověděl dalímu známému zdrenlivým nachýlením hlavy. Jste příli hluboko ve své roli.

Jestlie je to tak, dávám vám čestnou výstrahu, e mám v úmyslu pokračovat ve svých výzkumech. Jsem rozhodnuta odhalit identitu vyděrače.

Jak zvlátní náhoda. Vytyčil jsem si přesně stejný cíl.

Ifigenie ho na okamik v tichosti výhruně pozorovala. Pak tedy můeme pod stejnou záminkou v naem milostném poměru pokračovat?

Ano. Marcus odpověděl na pozdrav starí eny. Paní Osworthová.

Mastersi.

Ifigenie poznala dámu se slídivýma očima. Zvládla zdvořilý úsměv. Dobrý den, paní Osworthová.

Dobrý den i vám, paní Brightová. Paní Osworthová obrátila svůj ostrý pohled na Marka. Pěkný den, mylorde, není-li pravda?

Skutečně, řekl Marcus.

Doufám, e vás oba potkám na plese u Lartmorů dnes večer, zamumlala paní Osworthová.

Bezpochyby, řekl Marcus bezvýrazně.

Mám v plánu se určitě zúčastnit, řekla Ifigenie čile. Koutkem oka spatřila, jak Marcus sevřel nesouhlasně ústa. Záměrně projasnila úsměv. Dozvěděla jsem se, e lord Lartmore má velice rozsáhlou sbírku soch.

Ano, myslím, e ano, řekla paní Osworthová. Můj manel se o tom jednou zmínil. Sama jsem ji nikdy neviděla. Nezajímám se tak urputně o antické sochařství. Ach drahá, musíte mi prominout. Musím u jít.

Ano, ovem, řekla Ifigenie.

Mám schůzku, abych si pohovořila se enou, kterou mi poslala agentura paní Wycherleyové. Hledám novou společnici, víte?

Ne, nevěděla jsem to, řekla Ifigenie.

Ta poslední  malá přelétavá osoba, jestli chcete znát pravdu  utekla přede dvěma dny s mladým muem absolutně bez původu. Dovedete si to představit? Po vem, co jsem pro tu dívku udělala. Nevděčná ničemnice. Tentokrát si zjednám nějakou starí. A o hodně oklivějí. Uvidíme se večer, moji drazí.

Dobrý den, paní Osworthová, řekla Ifigenie. Marcus mlčel, dokud byla paní Osworthová na doslech. Proč si přejete jít na ples k Lartmorům? Musí to být smrtelná nuda.

Ze dvou důvodů, řekla Ifigenie břitce. Ten první je, e bych nesmírně ráda spatřila sbírku soch lorda Lartmora.

Povoluje prohlídku jen svým nejbliím známým a určitým znalcům.

Doufám, e ho udolám, aby mi ji ukázal.

Nezaujme vás. Jde z větí části o dost patně provedené kopie.

Ifigenie na okamik zapomněla, e je na Marka rozzlobená. Vy jste ji viděl?

Ano. A můete mě vzít za slovo. V Lartinorově výstavním sále se sochami není pro badatele nic zajímavého.

Jaké zklamání. Těila jsem se na jeho staroitnosti.

Uetřete si čas. Jaký byl ten druhý důvod, proč jste si přála se zúčastnit?

Abych se věnovala svým výzkumům, pochopitelně. Jeho jméno je na mém seznamu muů, kteří spojují vai sféru se sférou mé tety. A tu noc předtím, ne jste odjel do Yorkshiru, jste si v klubu zahrál s Lartinorem karty.

Marcus ji hloubavě pozoroval. Vy jste provedla skutečně pečlivé etření o mých aktivitách, e ano?

Řekla jsem vám, e jsem si podrobně prostudovala vae zvyky.

Lartmore není vyděrač.

Jak to víte?

Je mimořádně bohatý. Nemá důvod uchýlit se k vydírání.

Třeba ho v poslední době postihly ztráty na majetku.

To je nepravděpodobné, řekl Marcus. Avak náhodou mám v úmyslu povečeřet dnes ve svém klubu. Později nějak zaonačím karetní partii. U karetního stolku se toho člověk můe dost dovědět. Zjistím, zdali vůbec existuje nějaký náznak klepů stran Lartmorových financí.

Ifigenie nepulila rty. Přála bych si, abych si mohla zahrát pár karetních partií v některém z pánských klubů. Nelze říct, co bych se mohla dozvědět.

Ani na to nepomýlejte, řekl Marcus. Je to nemoné, a vy to dobře víte. Vyhledám vás na plese u Richardsonových kolem jedenácté. Budu vám moci podat zprávu.

Snaíte se mě odradit od účasti na plese u Lartmorů, e ano?

Paní Brightová, abyste měla v tomto bodě úplně jasno, dovolte mi, abych to zjednoduil tím, e vám zakáu chodit k Lartmorovým.

Hm. Mylorde, mám k vám otázku.

Ano?

Mohl byste mi přesně říct, proč je vae přítelkyně vydírána?

Ne, nemohl, řekl Marcus odměřeně. Bezpochyby ode mne neočekáváte, e vám prozradím důvěrné sdělení.

Ne, oveme ne. Jenom jsem si myslela, e kdybych znala podstatu tajemství vaí přítelkyně, mohla bych to porovnat s typem tajné informace, která je pouita proti mé tetě. Nedivila bych se, kdyby tam byla nějaká podobnost.

Marcus přimhouřil oči. Vypadal, e ho to proti vlastní vůli zaujalo. Nepředpokládám, e byste mi chtěla říct podstatu tajného materiálu, o něm tvrdíte, e byl pouit k vydírání lady Guthrieové?

Ne.

Take mi nezbývá ne přemýlet o tom, jestli je skutečně vydírána.

Ifigenie se na něho povýeně usmála. Nemůete očekávat, e vám svěřím svá tajemství, kdy jste mi vysvětlil, e vy nejste připraven svěřit mi ta svoje.

Marcus jí jetě pevněji sevřel pai. Vá nedostatek důvěry ve mne způsobuje, e pro nás začíná být poněkud obtíné pracovat společně.

To určitě začíná, souhlasila Ifigenie. A vá nedostatek důvěry ve mne bude mít na nae úsilí stejně mrazivý účinek.

Marcus se na ni znepokojeně usmál. Je jasné, e máme-li mezi sebou překonat nedůvěřivé zábrany, musíme se intimněji seznámit, paní Brightová.

Co k naemu bliímu seznámení navrhujete, sire?

Pro začátek byste mi mohla říct, co se stalo panu Brightovi.

Prosím?

Marcus pozdvihl obočí. Zmínil jsem se o vaem bývalém manelovi.

Ach, o něm.

Zřejmě po zesnulém dlouho netruchlíte.

On by si to nepřál. Ifigenie znepokojeně polkla. Musí se naučit vnímat tohoto mue jako soupeře, varovala sama sebe. Zastával názor, e je moné hodit neastné události za hlavu. Po přiměřené době smutku, samozřejmě.

Samozřejmě. A byla doba smutku po jeho smrti přiměřená?

Byla dostatečná, při zváení vech okolností. Pan Bright byl o hodně starí ne já, zamumlala Ifigenie.

Chápu.

il velice plným a aktivním ivotem.

Dovedu si představit, e poté co se s vámi oenil, byl jetě aktivnějí.

Ifigenie na něco vrhla odmítavý pohled. Nepřeji si dále rozvíjet toto téma. Jsem si jistá, e mne chápete, mylorde. Je to velice bolavé.

Rozumím, řekl Marcus.

Měl byste. Myslím, e jedna z vaich zásad zapovídá diskusi o minulosti, nebo snad ne?

Ano, paní Brightová, je to má zásada.

Osobně příli nemiluji zásady, ale věřím, e si tuto konkrétní pro sebe osvojím.

Ifigenie zachytila pohledem nenápadně vymalovaný vývěsní tít visící na rohu uličky, která ústila do třídy Pall Mall. Ach, podívejte se, tamhle je muzeum doktora Hardstaffa. Pan Hoyt se onehdy večer zmínil o jeho zaloení.

Neumím si představit proč.

Říkal něco o lordu Thorntonovi, kterému doktor Hardstaff naordinoval léčebnou kúru. Ifigenie studovala vývěsní tít.

Muzeum bohyně muné síly doktora Hardstaffa.

Poznejte tajemství originálních povzbuzujících sil bohyně starověku.

Marcus pohlédl na vývěsní tít. Vy byste se neměla o muzeum doktora Hardstaffa zajímat, Ifigenie.

Ale vdycky jsem se hluboce zajímala o staroitnosti. Ifigenie otočila hlavu, aby se ohlédla za vývěsním títem, protoe ji Marcus přesvědčoval, aby la dál. Zamračila se. Domnívám se, e nevím, která starověká bohyně je obzvlá ztotoňována s munou silou.

Madam, uvádíte mě v úas. Domníval jsem se, e znáte odpověď na cokoli.

***

Krátce po desáté onoho večera opustil Marcus karetní salonek ve svém oblíbeném klubu. Měl patnou, nepřívětivou náladu, přestoe vyhrál, co se mu stávalo, kdy hrál whist, dost často.

Nepocioval z výhry ádné zvlátní uspokojení. Hrát s někým, kdo se díval tak hluboko na dno poháru, e sotva udrel karty, nebyl ádný opravdový problém.

Neklid, který se ho zmocnil, neměl nic společného s ukončenou partií whistu. Tento pocit měl od té doby, co se setkal s Hanou v parku. Pak jetě zesílil po rozhovoru s Ifigenií.

Logika mu říkala, e jí nemůe důvěřovat, ale rostoucí touha po ní mu nahlodávala rozum a střízlivé uvaování. Chtěl ji.

Marcus pohlédl na majestátní vění hodiny a uvědomil si, e u je skoro čas poohlédnout se na plese u Richardsonů po Ifigenii. Přemýlel, co asi dělala celý večer. Prováděla ve ví nevinnosti to, čemu říká výzkumy, anebo líčila nástrahy na dalí potenciální oběti vydírání?

Člověk mohl pouze litovat zemřelého pana Brighta, uvaoval Marcus. Jakýkoli mu, který se oení s Ifigenií, bezpochyby zjistí, e stárne rychleji.

Myslel jsem si, e bych vás tady mohl najít, Mastersi.

Marcus se ohlédl za sebe. Stálo ho značné úsilí, aby nezaklel nahlas, kdy spatřil Hanina manela, lorda Edvarda Sandse.

Marcus si častokrát pomyslel, e za jiných okolností mohl se Sandsem vycházet velmi dobře. Měl z tohoto mue poctivý, solidní dojem. Ze Sandse vyzařoval pocit neochvějné čestnosti. Byl tím typem mue, kterého by člověk chtěl mít na své straně v bitevním ohni. Mu, se kterým je moné společně něco podnikat.

Marcus věděl, e mezi ním a Sandsem není, bohuel, ádná ance na skutečné přátelství, dokud mezi nimi stálo Hanino tajemství.

Dobrý večer, Sandsi, pokývl Marcus zdvořile. Co vás sem přivádí? Jen zřídka se necháte vidět právě v tomto klubu.

Přiel jsem kvůli vám. Sandsova příjemná, otevřená tvář byla poskládána do tak přísných rysů, jako by byla vytesána z kamene.

Marcus si pro sebe řekl, e ho to nepřekvapuje. Nicméně doufal, e se této konfrontaci vyhne. Co pro vás mohu udělat?

Sands, který měl na rukou rukavice, zatínal pěsti. Měl byste se dret dál od Hany, ztratit se jí z očí. Vím, e jste se s ní setkal dnes ráno v parku. Nepřeji si to.

Hana je má stará přítelkyně, řekl Marcus mírně. Vy to víte.

Poslouchejte mě, Mastersi. Cokoli se stalo mezi vámi dvěma předtím, ne jsem Hanu potkal, je vae záleitost. Ale ona si vybrala mě. Je mou enou a já vám nedovolím hrát s ní ty své hry, rozumíte mi?

Kdybyste mě trochu znal, Sandsi, věděl byste, e mám neotřesitelnou zásadu, která mi nedovoluje se zaplétat s pannami a enami jiných muů.

Slyel jsem o vaich takzvaných zásadách, řekl Sands nevlídně. Fáma tvrdí, e jste si předsevzal navázat vztah s nejzajímavějí a nejatraktivnějí vdovou ze společenské smetánky. Říká se vak také, e Hana je výjimka.

Měl byste raději znát fakta ne naslouchat fámám, řekl Marcus.

Pokud se dozvím, e jste se znova soukromě seel s mou enou, přísahám, e vás vyzvu na souboj. Mluvím váně. Nechvástám se, Mastersi. Jsem povaován za dobrého střelce.

Věřím vám, řekl Marcus nevzrueně.

Slyel jsem, e jste jednou téměř zabil mue v souboji, ale to mi nenahání strach.

Nemám nejmení chu bít se s vámi v souboji, Sandsi.

Pak se drte dál od Hany.

Hana vám řekla, e jsem se s ní dnes ráno setkal?

Hana mi to nemusela říkat. Slyel jsem to od jednoho známého, jemu to řekl někdo dalí, jen vás viděl oba, jak v časnou hodinu vjídíte do parku.

Marcus pokrčil rameny. Máte mé čestné slovo, e nemám, s vaí paní ádné úmysly. Pokud budete věnovat pozornost klepům, předpokládám, e nyní uslyíte, jak v současnosti trávím značnou část svého času ve společnosti půvabné vdovy jménem paní Brightová.

Slyel jsem o vaí takzvané lady Starlightové. Vypadá, e je vá typ. Kdybyste byl moudrý, omezil byste svou pozornost na ni.

Mám zcela v úmyslu udělat právě tohle. Marcus pohlédl jetě jednou na hodinky. Pokud mě omluvíte, el bych onu dámu vyhledat. Domluvili jsme si schůzku na plese u Richardsonů. Dobrou noc, Sandsi. Marcus se přívětivě uklonil a přeel kolem Sandse ke dveřím.

***

Ifigenie Brightová mu nekonečně komplikovala ivot, pomyslel si o pár minut později, kdy naskočil do svého černého kočáru. Nyní, jako vrchol veho, je Marcus jetě pronásledován árlivým manelem.

O půl hodiny později se Marcus vracel po schodech Richardsonovic domu. U ho neskličovaly těkosti, které mu Ifigenie působila. Zuřil.

Nikdy by ho nenapadlo, e by mohla ignorovat jeho instrukce stran schůzky u Richardsonů. Marcus nebyl zvyklý, aby někdo nedbal jeho příkazů. Ale to nebylo to nejhorí.

Opravdu ho rozzlobilo silné podezření, e odela do sídla Lartmorů. Marcus váhal, právě kdy se chystal vrátit do svého kočáru. Londýnské ulice se dusily dopravními prostředky veho druhu. Byla půlnoc na vrcholu sezony a kadý, kdo něco znamenal, byl v pohybu na cestě z jednoho večírku na druhý. Jeho kočímu to snadno mohlo trvat čtyřicet minut, ne by se propracoval cestou k Lartmorovu sídlu.

Půjdu pěky, zvolal Marcus na Dinkse. Počkej na mne před Lartmorovic domem.

Ano, mylorde, zabručel Dinks z kabiny. Hlídejte si záda. V noci jako je tahle, jsou vechny sýpky venku.

Dám si pozor.

Marcus svině kráčel přeplněnou dopravní tepnou. Cestu mu matně osvětlovaly plynové lampy, je byly v této městské čtvrti nedávno instalovány.

Procházel skupinami opilých hejsků směřujících do hracího doupěte U svatého Jakuba, hloučky pestře oděných viháků, kteří se chystali cestou provokovat herce před divadlem, a mladých muů stravovaných byronovskou nudou, kteří měli namířeno za dobrodrustvím v nevěstinci. Marcus upřímně doufal, e Bennet nebyl v poslední skupině.

Vude kolem byly prostitutky, nabízející se kolemjdoucím z příeří domovních vchodů. Nepřívětivě vyhlíející individuum oblečené do baretu a neforemných kalhot pozorovalo střih Markových skvěle uitých atů, ale nepokusilo se opustit úkryt aleje.

Pouhých patnáct minut nato vystupoval Marcus po irokém schoditi sídla Lartmorů.

Slubukonající komorník v hale se uklonil a neptal se po pozvánce. Vedl jej rovnou na balkon, ze kterého byl výhled na celý taneční sál.

Marcus si opřel ruce o zábradlí a prohlíel si třpytivou scénu. Pátral v davu po zářící postavě v panensky bílé.

Myslím, e ji najdete ve výstavním sále, Mastersi. Lartmore ji pozval k

prohlídce svých staroitností. Herbert Hoyt se pochechtával, kdy přistoupil zezadu k Markovi. Být vámi, nedělal bych si s tím starosti. Ujistila mě, e pána domu zvládne.

Marcus se otočil, aby si prohlédl Herbertův pobavený obličej. Neznal toho mue příli dobře, ale znal ten typ. Hoyt byl nekodný. Jak víte, kde je paní Brightová v tuhle konkrétní chvíli?

Herbert se opřel tučným stehnem o zábradlí a loknul si ampaňského ze sklenice, kterou drel v zavalité dlani. Protoe jsem byl s ní, kdy ádala hostitele o prohlídku.

Chápu.

Paní Brightová je autoritou v oboru starověkého sochařství a architektury, víte?

Ano, já vím.

Měli jsme spolu četné fascinující diskuse na téma starověké architektury. Nedávno mi půjčila výtisk Graysonových Ilustrací starověkých památek. Četl jste to, sire?

Ne, nečetl. Marcus neměl náladu poslouchat jiného mue, dokonce ani nekodného Herberta Hoyta, jak dál klábosí o svém úzkém přátelství s Ifigenií. Omluvte mě.

Herbert se na něho kajícně podíval. Zkouel jsem jí naznačit, e by neměla ádat o prohlídku Lartmorovy sbírky soch, ale byla neoblomná. Podle mých zkueností je téměř nemoné odradit paní Brightovou od toho, co si přeje dělat.

Působí to tím dojmem. Marcus proel okolo druhého mue.

Blahopřeji vám, sire. Paní Brightová je velice okouzlující dáma. A pak, vdy mě uchvátí ena, která působí dojmem, e není tak docela tím, čím se zdá být.

Marcus se zastavil a otočil zpět. Co tím, k čertu, míníte, Hoyte?

Herbert zvedl ruku a chvatně spolkl douek ampaňského. Prosím za prominutí. Nechtěl jsem vás urazit, ujiuji vás. Je to jakési tajemno, které z ní vyzařuje. Dává té dámě svůdný, těko zachytitelný rys, nemyslíte?

Paní Brightová je tajemstvím jen pro někoho, řekl Marcus velice mírně. Pro mne je otevřenou knihou. Rozumíme si navzájem velice dobře.

Chápu, Herbert svratil čelo ve zmateném výrazu. Pak jste byl zajisté informován o jejím dychtivém zájmu o Lartmorovy sochy. Musím připustit, přilo mi to jako něco překvapujícího.

A u byl Herbert Hoyt nekodný nebo ne, Marcus měl téměř nepřekonatelné nutkání mrtit s ním přes zábradlí. Řekl si, e by to bylo zbytečné vynaloení síly. Hoyt neřekl nic, co by si nepomyslel kdokoli, kdo věděl o Ifigeniině návtěvě v Lartmorově výstavním sále.

Marcus se obrátil na podpatku a beze slova odeel pryč. Věděl, kde najít Ifigenii. Lartmorova sbírka erotických soch byla mezi mui ze společenské smetánky vem známa.

6. kapitola

Tato se nazývá Extáze. Vimněte si směle tvarovaných křivek enského těla, má drahá paní Brightová. Lord Lartmore pohladil vychrtlou rukou mimořádně velká prsa kamenné postavy. Jen ve starověku mohli investovat svou práci s tak bujnou vervou. Zatahal za bradavku. Jaká koda e dnení umělci takovou vitalitu ztratili.

Ifigenie polkla a zírala na sochu. Musela bojovat, aby utajila svůj otřes. Měla víc ne jen pomíjivé povědomí o práci starověkých sochařů. Ale nikdy neviděla nic, co by lo srovnat s figurami v Lartmorově sochařském sále.

To, e socha s velkým poprsím, kterou Lartmore tak lascivně hladil, byla nahá, Ifigenii nepřekvapilo. Viděla nespočet neoděných soch. Byla to zvlátní póza figury, je jí na okamik způsobila ztrátu řeči.

Kamenná ena seděla obkročmo na nahých bedrech leící muské postavy. Stehna měla doiroka roztaená se zdůrazněním těrbiny mezi nimi. Měla vyklenutou páteř, hlavu hozenou vzad, oči zavřené a ústa otevřená s výrazem, který mohl být pouze náhlou agonií.

Postava mue, přitom jak vystrkovala boky vzhůru, vypadala, e trpí stejnou trýzní. Bylo zřejmé, e vnořil kamenný pyj hluboko do mramorové eny.

Velice neobvyklé, vypravila ze sebe Ifigenii slabě. Doufala, e jí světlo lampy skryje rozpálený obličej.

A tak provokativní k vánivým smyslům  souhlasíte? Lartmore gestikuloval ochablou rukou, aby ukázal na matně osvětlenou místnost. Oči v lebce se mu třpytily. Moje sbírka je plná unikátů a vzácností, jak můete vidět. Vyaduji, aby kadý kousek sochařské sbírky byl pln skutečné starověké pocitovosti.

Ifigenie uvaovala o tom, zdali mu má říct, e ádná z jeho soch, které zatím viděla, není ve skutečně starověkém stylu. Snaila se prostudovat objektivním okem některé sousední postavy.

Nebyl to snadný úkol. Matně hnoucí lampy odhalovaly místnost plnou kamenných a mramorových soch, které se zdály mít společnou jen jednu věc: vechny ztvárňovaly mue a eny v podivuhodně intimních a nesmírně zvlátních pozicích.

Baculatá nahrbená ena s rukama na kolenou a s vysoko vystrčenými hýděmi. Za ní muská postava, která jí svírá boky a noří se do ní.

To se jmenuje Bezuzdná váeň, zamumlal Lartmore. Jedna z mých oblíbených.

Ovem. Ifigenie nepřipadla na nic dalího, co by jetě řekla.

Tamhle je Chu rozkoe.

Ifigenie upřeně zírala na postavu eny sedící na skále. Mu byl nahrbený mezi jejími doiroka roztaenými koleny. Obličej měl ponořený mezi plnotíhlá, kamenná stehna.

Ano, vidím.

A toto nazývám Elixír ivota. Lartmore se dotkl kamenné nohy a usmál se na Ifigenii.

Kdy, si tu postavu prohlíela, zamračila se. Zprvu si Ifigenie myslela, e se ena modlí. Divoce zčervenala, kdy spatřila, e ta nahotina měla ve skutečnosti v ústech velice dlouhé mramorové muství.

Dobrá nebesa, zaeptala Ifigenie.

Nejvíc jsem zamilovaný do svých nejnovějích akvizic. Lartmore ji vedl ke vzdálenému konci sálu, kde byla vystavena řada dalích skulptur. Zářil hrdostí. Velice rád bych na ně znal vá názor, paní Brightová. Kadý ví, e jste v těchto věcech znalkyně.

V první reakci při pohledu na dalí sochy pocítila Ifigenie úlevu. Několik prvních kousků se zdálo být o hodně slunějích ne ty ostatní. Tyhle sochy byly alespoň oblečené.

S lehkým uvolněním přikročila Ifigenie blí, aby si sochy v příeří lépe prohlédla. V první skulptuře seděla mladá ena oblečená do upjatých atů na kamenné lavičce. Náleitě oděný mu seděl vedle ní. Vypadali, jako by vedli zdvořilý rozhovor.

Pak si Ifigenie vimla, e mu má ruku pod sukní na enině noze.

Jak nazýváte tohle? zeptala se Ifigenie upjatě.

Celá skupina se jmenuje Ztráta dívčina panenství. Vimněte si, e s kadou následující sochou sbírky jsou postavy v čím dál intimnějích situacích a k té poslední, kde je skutek dokonán. Zábavné, e ano?

Ifigenie se na něho úkosem podívala. Vimla si, e výraz v Lartmorových bezbarvých očích získal silnou zář. Na pleatící lebce se mu objevil lesklý pot. Dokonce, jak zpozorovala, se k ní přisunul blíe. Vyzáble hubeným tělem se dotýkal její bílé sukně.

Rozhodně nastal čas k návratu do plesového sálu. Čím méně byla ochotná si to připustit, tím více měl Marcus pravdu. Byla to jasná chyba sem přijít. Musel existovat jetě jiný způsob, jak se dnes večer dostat do Lartmorovy pracovny.

Ifigenie autoritativně zakalala. Pokud chcete znát můj názor na své sochy, mylorde, obávám se, e vám musím říct, e tyto exempláře jsou mimořádně slabé napodobeniny starověkého stylu.

Má drahá paní Brightová, jak jen tohle můete říct? Lartmore se zdál být bolestně zraněn.

Otevřeně řečeno, způsob provedení vůbec není ve starověkém stylu. Nevidím ádné známky římských, řeckých anebo etruských motivů na ádné z těchto soch.

Paní Brightová, vy se jistě mýlíte.

Ne, sire, nemýlím. Ujiuji vás, e jsem prozkoumala obrovské mnoství pravých antických soch, ale ádná z nich nevykazovala jakoukoli podobnost s těmito díly.

Lartmore si s úzkostným gestem poloil ruku na prsa. Jsem zničen. Přikročil blíe k Ifigenii.

Doufám, e jste za ty sochy nezaplatil příli mnoho. Ifigenie hbitě ukročila stranou a přesunula se rychle kolem Lartmora. Pokud ano, napálili vás.

Paní Brightová, dovolte mi, abych vám ukázal zbytek své sbírky. Lartmore natáhl ruku s dlouhými prsty, aby ji zadrel.

Bohuel, nemám čas se zdret. Ifigenii se podařilo vyhnout se jeho tápající ruce rychlým pohybem na stranu.

Ale trvám na tom. Lartmore se s napřaenými pařáty vrhl vpřed, aby se jí zmocnil.

Ifigenie si zvedla sukni a utekla.

Skočila ke kamenné figuře mue opřeného o kolena za nahrbenou enou, rozběhla se kolem mue a eny zaneprázdněných obcováním na vrcholu podstavce a nabourala do velkého nehybného objektu, který se jí postavil do cesty.

Tato muská postava určitě nebyla, vyrobena z kamene, ale byla pevná jako jakákoli jiná socha v sále.

Marku. Zareagovala okamitě a instinktivně. Zapotácela se a přidrela se jeho ruky, aby nabyla rovnováhy, přičem se zářivě usmála. Nemohu vám říct, jak velice jsem ráda, e vás vidím, mylorde.

Hledal jsem vás, paní Brightová. Ale Marcus se na ni nedíval. Oči měl upřené na Lartmora. Měl jsem dojem, e jsme si naplánovali setkání u Richardsonů.

Ano, správně, měla jsem v plánu tam jít hned poté, co odsud odejdu, sire. Ifigenie si pohladila vlasy, aby zjistila, zdali jsou bílé růe jetě na svém místě. Lord Lartmore mi laskavě nabídl, e mi ukáe svůj výstavní sál, take jsem se poněkud zdrela.

Chápu. Jak politováníhodné.

Při nepochybné hrozbě, v jeho hlase sebou Ifigenie trhla. Pospíila si zmírnit to, z čeho hrozila velice trapná situace. Dobrá, kdy u jste zde a já jsem připravena odejít, nevím, proč bychom se nevzdálili.

Za okamik, řekl Marcus roztritě. Je tu jetě pár záleitostí, které se nejprve musí objasnit.

Lartmore si pospíil s vlastní obranou. Mastersi, ujiuji vás, e na této malé prohlídce sochařské galerie nebylo nic nevhodného. Chtěl jsem znát intelektuální názor paní Brightové na mou sbírku. Nic víc.

Nic víc? opakoval Marcus zlověstně.

Absolutně nic. Ochromen Markovým mrazivým pohledem Lartmore vypadal, e jetě více zhubl a byl vyzáblejí. Zasunul kostnatý prst za nákrčník a pokouel se uvolnit tuhou, nakrobenou látku. Právě jsme končili prohlídku, Mastersi. Chystal jsem se doprovodit paní Brightovou nazpět do plesového sálu.

U nebudou ádné dalí takové prohlídky, řekl Marcus.

Ne, oveme ne. Lartmore upřel na Ifigenii zoufalý pohled.

Sdělila jsem lordu Lartmorovi svůj názor na jeho sbírku soch, řekla Ifigenie studeně. Obávám se, e celá má dosti nízkou kvalitu. Naprosto postrádá opravdovou antickou citlivost.

Vy mě fascinujete, řekl Marcus velice jemně. Myslím, e jsem vás ji upozornil, e sbírka není nejkvalitnějí a e vás nebude moc zajímat.

Ach ano. Ifigenie se rychle vzchopila. Ano, upozornil jste mě, mylorde, ale já jsem ten typ, který dává přednost svým vlastním závěrům.

Moná by od vás bylo moudré, kdybyste se naučila naslouchat radám, které jsou vám nabízeny.

Ifigenie se zamračila, ale rozhodla se neodporovat. Něco jí říkalo, e teď nebyl ten nejlepí čas informovat ho, e v této době jen vzácně přijímá rady od jiných lidí. V minulosti, kdy jetě ila v Deepfordu, musela vydret a příli mnoho rad.

Prosím za prominutí. Lartmore se proplazil mezi dvěma kopulujícími sochami a zamířil ke dveřím. Musím se vrátit ke svým hostům.

Ifigenie zlostně hleděla na couvajícího Lartmora. Kdy, se ztratil jako duch, otočila se čelem k Markovi.

Nevzpomínám si, mylorde, e byste mi nabízel radu. Řekla bych, e byla nabídnuta poněkud důrazněji. Dalo by se říct, e vae takzvaná rada byla svou podstatou spíe neobyčejně autokratickým příkazem.

Marcus se o krok přiblíil. V obličeji osvíceném nejasným světlem lamp měl nemilosrdný výraz. Byla to vae volba, chodit po Londýně a vydávat se za mou milenku, nebo snad ne?

Ifigenie zamrkala a ostraitě o krok ustoupila. Ano, dobrá, zpočátku, předpokládám, by se mohlo říct, e to byl můj nápad. Ačkoli -

Dovolte mi, abych vám něco vysvětlil. Dokud budete chodit po městě a vydávat se za mou milenku, budete svou roli hrát zatraceně dobře.

Poplaena nebezpečnou mírností v jeho hlase, ustoupila Ifigenie nenápadně jetě krok vzad. Podívejte se, mylorde, musíte pochopit, e to je pouze role, kterou hraji. Dalo by se říct, e jsem vaí milenkou jenom naoko.

Jestlie ode mne očekáváte, e vás nechám pokračovat v této hře, musíte do písmene dbát na má doporučení.

Pozvedla bradu. Máte na mysli své příkazy, e ano?

Ano, madam, mám na mysli své příkazy.

Ifigenie udělala dalí obezřetný krok. Nohou se dotkla studeného mramorového sousoí dvou svíjejících se postav. Nejsem zvyklá poslouchat muské příkazy, sire.

To je naprosto jasné. Zesnulý, oplakávaný pan Bright vám zřejmě umonil zbavit se dozoru a stavět se na hlavu. Jestli si vak myslíte, e já vám dovolím udělat ze sebe naprostého pitomce před celou společenskou smetánkou, pak se eredně mýlíte.

Ifigenie se na okamik cítila provinile. ,Mylorde, nikdo nepopírá, e jste se dostal do poněkud politováníhodného postavení díky mému převleku za vai milenku, ale ujiuji vás, e jsem vás nikdy nemínila poníit.

Jen proto, e jste vycházela z mylného předpokladu, e jsem mrtev.

Dobrá, ano, připoutím. Ačkoli -

Včera v noci se mi vae smělost zdála být lehce zábavná. Avak dnes večer jste překročila mez a mě u to nebaví.

Ifigeniin krátký záblesk pocitu provinění se vypařil. Místo něho nastoupil hněv. Nedělám to, abych vás pobavila, mylorde.

Marcus udělal dalí hrozivý krok směrem k ní. Po dobu, ne vyřeíme tuhle arádu, zůstaňte sama sebou, madam.

Sama sebou? U nemohla dále ustupovat. Polapily ji kamenné končetiny páru kopulujícího za ní. Sire, budu hrát tuhle roli, jak uznám za vhodné.

Ne, madam, nebudete. Marcus natáhl pae a pevně uchopil nohu a rameno sochy za ní, čím ji vlastně mezi svýma rukama uvěznil jako v kleci. Ten, kdo rozhoduje o této roli, jsem já. Jestlie to nepůjde podle mě, nebude vůbec ádná role. Není to snad správné?

Myslím, e by se tak snad dalo argumentovat, ale -

Já vykládám důvody. Já vytvářím roli. Proto vás budu v této záleitosti dirigovat.

Přitiskl jí rty na ústa a přimáčkl ji na kamenné stehno.

Co mělo být tichým zalapáním po dechu, vylo z Ifigenie jako tichý vzdech. Chytila ho za ramena, spíe aby nabyla rovnováhy, ne aby ho odtlačila. Jeho břímě, které ji tlačilo na mramor, bylo omamné.

Právě tak jako minulou noc ji zaplavilo vzruení, planoucí dé, jeho působením se jí najednou rozvinuly vechny smysly.

Zaslechla Markův sten. Byl to drsný, ponurý zvuk, který vycházel z hloubky jeho prsou. Naklonil se blí. Tělo měl tvrdé jako socha, ale nekonečně teplejí.

S největí pravděpodobností vypadla z role, upomenula se Ifigenie. Ale vechno náhle pociovala velice opravdově. Chvěla se. Ovinula mu ruce kolem krku stejně jako včera v noci. Nyní cítila kadý kousek jeho těla, jak se k ní tiskl. Zdál se být tak dobrý, tak silný, tak správný.

Uchvátilo ji to, stravovala ji hluboká touha, je ji intenzivně oslňovala.

Ifigenie si uvědomila, e po těchto pocitech touila celý svůj ivot.

Marcus se od ní odtrhl. Oči mu zářily touhou a údivem. Vy mě chcete přivést k ílenství, e ano? Zapletl jí prsty do elegantně upravených vlasů, sevřel v dlani a zaklonil jí hlavu dozadu. Políbil ji na hrdlo.

Ifigenie se během jeho smyslné zteče chvěla. A pak ho líbala s vánivou dravostí, která se v ní, jak se zdálo, objevila jako blesk z čistého nebe. Snaila se poznat jeho chu, dotýkat se ho a cítit ho.

Líbilo se jí cítit jeho kůi na rtech. Měla plnou hlavu jeho pachu. Vzruovaly ji jeho silné ruce.

Marku.

Včera v noci jsem vám řekl, e potřebuji skutečnou milenku.

Jednou rukou jí sklouzl k pasu a pak jí poloil ruku na bok. Jemně jej stiskl, přičem jí zmačkal bílou hedvábnou sukni. Kdy, zasténala, spustil dlaň ní, sevřel hedvábí do hrsti a zdvihl je ke stehnu.

Ifigenii polekal pocit čehosi kamenného přímo na zadní straně nohy. Zmatená a dezorientovaná otevřela oči. Já nechci -

Pt. Marcus jí přikryl ústa dlaní a polovičatý protest tak zdusil mezi rty.

Opřel se o sochu, která stála za ní. Sklouzl jí rukou po noze v punčoe a k podvazku a vzal ji za nahé stehno. Ifigenie sebou trhla.

K jejímu údivu se přemohl. Můj dotyk vás pohoril? Jsou moje ruce hrubé pro vai jemnou kůi, paní Brightová?

Ne, vypravila ze sebe tenkým hlasem. Drela se ho. Mám ráda vae ruce, sire. Políbila ho na bradu. Jsou

tak

 Řeč jí selhala.

Ano? Pohladil ji drsnou dlaní na vnitřní straně nohy. Ifigenie vzdechla a schovala si obličej na jeho rameni. Tak vzruující, zaeptala.

Zdálo se, e se uvolnil. Jsem potěen, e jste vzruená. Dal jí malý polibek na ucho. Pohyboval jí prsty po noze.

Ifigenii se těce dýchalo. ádný mu se jí nikdy tak intimně nedotýkal. Ohromily ji pocity, které se v ní rozvířily.

Připomněla si, e Marcus jí uvěřil, e je zkuenou vdovou, nikoli naivním neviňátkem. Nesmí mu dovolit, aby si viml, e ji milování skoro ochromilo.

Sire, nejsem si vůbec jista, e toto je ten pravý čas a správné místo pro tyto věci. Někdo by na nás mohl přijít. Ifigenie věděla, e ho ve skutečnosti nechce zastavit. To, co si přála, bylo, aby postupoval pomaleji. Ale nemohla mu vysvětlovat, e potřebuje čas, aby se přizpůsobila novým a znepokojivým projevům váně.

Upokojte se, Ifigenie. Jsme v tomto pokoji sami. Nikdo na nás pravděpodobně nepřijde.

Bez jakéhokoli varování jí Marcus zvedl nohu a zavěsil ji za kamennou ruku. Sukně jí sklouzla ze stehna a zcela je odhalila. Marcus zamířil rukou přímo do horkého, vlhkého místa mezi jejíma nohama.

Ifigenie velice tie vykřikla překvapením. Mylorde.

Marcus ji hluboce políbil, přičem, ten mírný, vylekaný zvuk umlčel. Schválně ji pohladil.

Ifigenie ztuhla. Prsty mu zaklesla do ramene. Byla zkuenou vdovou, enou velkého světa.

Můj Boe, jak je to s vámi příjemné, zaeptal Marcus zastřeným hlasem. Znělo to spokojeně a jakoby s respektem. To vdycky reagujete tak bezprostředně?

Ifigenie se snaila odpovědět, ale nemohla mluvit. Tiskla mu rozpálený obličej na rameno a rychle zavrtěla hlavou.

Nue? Zesnulý pan Bright na vás tedy takto nepůsobil?

Ifigenie nemohla zvednout hlavu. Horečně znova zavrtěla hlavou. Ne.

Marcus pomalu zasunul jeden prst mezi hebké, kypré záhyby enského těla. A co vai předcházející milenci? Zvlhla jste a rozpálila se tak rychle s některým z nich?

Ifigenie byla téměř bez sebe. Tolik mu zaala prsty do látky kabátu, a byla docela překvapená, e do ní nevypíchla dírky.

Bylo tomu tak, Ifigenie? Marcus se dotkl neuvěřitelně citlivého bodu.

Ne, vyjekla Ifigenie přidueným hlasem. Ne, mylorde. Skutečně já nikdy -

Bylo jich hodně?

Ifigenie mohla jen stěí myslet. Mnoho čeho? zeptala se ustraeně. Ach Boe, právě cosi dělal na tom zvlátním místě. Mnul ho, tahal za něj, krouil kolem něj prstem. Vechno uvnitř dolní poloviny jejího těla se svíjelo v jednom uzlu.

Měla jste hodně milenců od té doby, co vá manel odeel na odpočinek? Marcus opatrně zasunul jeden prst nehluboko do její enské branky.

Ne. Ach, ne.”

To vysvětluje, proč jste tak vstřícná. Jemné v ní pátral prstem. Velice těsná, skutečně. Vy mi budete sedět přiléhavěji ne pár nových jezdeckých kalhot.

Ifigenie věděla, e kdyby jí býval neposkytl podporu a neopřel ji o sochu, zhroutila by se na podlahu, jako by byla z rozehřátého vosku.

Dobrá nebesa, zaeptala.

Nikdy ve svém ivotě se necítila tak hříně, tak propadlá svým smyslům. Zřejmě se nakonec dostala na pokraj kapitulace před nezvladatelnou uměleckou přecitlivělostí, kterou měla podle předpokladů zdědit po rodičích.

Během let v Deepfordu ji mnoho lidí varovalo, e můe mít tyto sklony v krvi a e se před nimi musí mít stále na pozoru. Avak dokud se v jejím ivotě neobjevil Marcus, byla rozčarovaná zjitěním, e se před tak zajímavými sklony nemusí bránit.

Jsem rád, e jste od smrti svého manela neměla ňůru milenců. Marcus jí vzal uní lalůček do zubů. V mém ivotě nemají nezkuené eny místo, ale přiznávám se, e dávám přednost těm, je byly poněkud náročné ve výběru svých milenců.

Já jsem byla nesmírně náročná, sire.

Cosi mi říká, e vá zesnulý pan Bright nebyl příli náročný.

Ach, no. Na okamik jí vyrazilo dech, kdy ji začal hladit rychleji. Ne, nebyl. Byl tím nejtaktnějím dentlmenem. A u to znamená cokoli.

Jaká koda. Marcus jí opatrně zasunul prst hlouběji dovnitř a pokračoval v cílevědomém pátrání. Ujiuji vás, e neudělám tuté chybu.

Ifigenie vykřikla. Zdálo se, e se jí celé tělo sevřelo kolem Markovy ruky. Drela se ho ví silou a tiskla mu obličej hlouběji na rameno, přičem ji prudce prostoupil naprosto nevysvětlitelný pocit, jaký kdy zaila.

Proboha, zaeptal Marcus, kdy se zachvěla v jeho náručí. Je to takový pocit, jako dotýkat se hvězdného svitu. Ifigenie u nemohla mluvit. Zápasila s dechem, jak se jí chtělo omdlít.

Markův tlumený smích obsahoval silný podtón muského uspokojení. Pomalu odsunul ruce z jejího rozkroku, starostlivě ji konejil a začal si rozepínat kalhoty.

Ifigenie mohla jen stěí zjistit, co se chystá. Byla příli zaměstnaná údivem nad rozkonými záchvěvy uvolnění, je u hbitě ustupovaly pryč.

To bylo skutečně docela podivuhodné, sire.

Ano. Zcela nevední. A jetě zajímavějí to s vámi bude dovnitř, a se to stane přítě.

Dovnitř? Ifigenie se snaila soustředit na to, co jí říkal.

Neznepokojujte se, madam. Přinesl jsem si kondom. Francouzský, samozřejmě. Dělají ty nejlepí, e ano? Nechal jsem si je navrhnout přesně na míru. Po určitých studiích tohoto tématu jsem zvolil úpravu původního tvaru, aby poněkud 

Proboha, sire.

Marcus sebou trhl. Promiňte mi. Toto není místo ani čas na takové technické diskuse, e ano? Zájem o mechanické a vědecké záleitosti mi někdy bere to nejlepí. Můete si být jista, e na vás dám velmi dobrý pozor.

Ifigenie oněměla. O kondomu u slyela. Jedna roztomilá hraběnka v Itálii jim jej s Amálií jednou popsala u čaje. Byl vyroben z ovčího střívka a připevňoval se malými červenými tkaničkami.

Z příeří zádveří se ozval tichý zvuk. Následovalo enské zachichotání. Nějaký mu ji tiil a pak se opile pochechtávali.

K čertu s tím. Marcus si kvapně znovu zapnul kalhoty. Co je to?

U nejsme sami. Marcus ji spustil na zem a setřásl si její sukně.

Někdo tu je? V tomto pokoji?

Ano. Jste v pořádku? Se znepokojením na ni rychle pohlédl.

Ano, ovem. Ifigenie pocítila silnou malátnost. Byla téměř bez sebe z představy, e by ji někdo zaskočil v tak trapné situaci.

Realita a vzpomínka, proč zpočátku povzbudila lorda Lartmora, aby ji zavedl do výstavního sálu, se nakvap vrátila. Zaváhala a letmo se podívala směrem ke vzdálenému konci zeeřelé místnosti.

Není nutné se schovávat, zaznělo od Marka pobaveně. Vypadáte docela nedotčeně. Objel jí prstem křivku nahého ramene a zasmál se. Zdaleka ne tak, jako kdybyste nedávno imitovala jednu z těchto soch.

Ale vela jsem sem z určitého důvodu.

Marcus se zachmuřil. Opravdu?

Ano. Nemohla jsem propást příleitost. Dalí u nemusím dostat. Tudy, sire. Pospěte si.

Dalí opilý smích zazněl přímo ze dveří. Nově příchozí se odmlčeli, aby si prohlédli první z erotických soch. Jak se tu, ksakru, vyznáte, Ifigenie?

Na konci sálu jsou druhé dveře. Lartmore mi řekl, e vedou přímo do knihovny.

Proč, k čertu, vy  Začalo mu svítat pochopení. Ne. Absolutně ne. Dnes večer nebudeme uskutečňovat vae absurdní plány.

Nebudu mít dalí příleitost.

Zatraceně s tím, Ifigenie, to je nesmysl. Vypadněme odsud a najděme si tiché místo, kde bychom mohli dokončit, co jsme začali.

Začervenala se a s údivem na něho vrhla spěný pohled. Tím míníte, e existuje jetě něco dalího?

Marcus se uklíbl. To není zábavné, madam. Mohutně trpím.

Zdáte se být docela fit, sire. Pojďte tudy. Ifigenie ho popadla za ruku a vykročila labyrintem soch.

Marcus se nechal vláčet do zadní části výstavního sálu. Budu toho litovat, nebo snad ne?

Nebuďte směný. Nala dveře, právě kdy jiný pár propukl dalím záchvatem chraplavého smíchu a pak se rozhostilo ticho.

Tak jsme tu, zaeptala Ifigenie. Otočila knoflíkem dveří. Otevřely se dost snadno.

Lartmorova knihovna  skutečně nic víc ne pracovna  byla zahalena tmou. Bylo tam právě dost měsíčního svitu na to, aby bylo vidět svíčky na pracovním stole.

Chraplavé zasténání nějakého mue se ozvalo po celé délce zeeřelé haly. Říkám, e právě jako zatracená socha, proboha. Právě jako ta socha.”

Zatraceně, zabručel Marcus. Tamtou cestou se nemůeme vrátit.

Zatlačil Ifigenii do knihovny, následoval ji dovnitř a rychle zavřel dveře, čím utnul hlasité zasténání té eny.

Je to v pořádku, Marku. Nevědí, e jsme tady.

Rozmáchl se kolem sebe. Velmi dobře, madam. Dostala jste nás sem. A co teď?

Chci se jen narychlo podívat na Lartmorův psací stůl. Ifigenie zapálila svíčku a drela ji nahoře.

Marcus měl zachmuřený obličej. Pátráte po černém vosku a pečeti s fénixem, Ifigenie, nebo se jen rozhlííte po něčem cenném ke lohnutí?

Zadívala se na něj, protoe jeho obvinění ji popíchlo. Vy o mně, nemáte příli vysoké mínění, sire?

Musíte připustit, e tato situace se mi jeví poněkud podezřele.

A vy, ovem, o tom okamitě vyslovíte své pochybnosti.”

Vzhledem k

ach

neobvyklé povaze naeho svazku, myslím, e mám právo přezkoumávat vae činy.

Vy byste byl ochoten mne milovat, ale nevěříte mi, e je to tak?

Ifigenie 

Nevadí, mylorde. Ifigenie zvedla pyně bradu. Naprosto chápu. Můete ulevit své mysli  nepřila jsem ukrást stříbro. Pátrám.

Říkal jsem vám, e je velice nepravděpodobné, aby Lartmore byl vyděrač.

Ano, vím, e jste vyjádřil svůj názor, sire, ale já mám své názory. Ifigenie prohlíela psací stůl, kde hledala peče. Pak si jí najednou vimla.

Chápu. Marcus se opřelo roh pracovního stolu a sloil si ruce přes prsa. Soustředěně pozoroval, jak studovala vzor na pečeti a zbytky kdysi roztaveného červeného vosku. To vdycky ignorujete názory jiných?

Byla jsem nucena po léta poslouchat názory jiných, mylorde. Byla jsem také nucena se jim podvolovat. Ale nyní jsem nezávislá ena.

Nezávislá ena, co?

Ano. Zatraceně. Na této pečeti je vyryt nějaký druh květiny, nikoli Fénix.

Marcus bez osobního zájmu na peče letmo pohlédl. Co jste očekávala, e najdete? Jen hlupák by pouil svou vlastní charakteristickou peče a vosk na vyděračský dopis. Lidé by to poznali.

Ifigenie se zamračila. Měl pravdu. Nechtěla, aby si myslel, e neuváila vechny monosti. Marcus byl najednou nějak zatraceně příli arogantní. Napadlo mne, e vyděrač můe mít dvě pečetě, jednu, kterou pouívá výlučně na své odporné dopisy, informovala ho. Můe mít dokonce dvě různé barvy vosku, jednu pro obvyklou korespondenci a druhou pro vyděračské dopisy.

Take?

Take doufám, e buď najdu druhou peče, kterou má bezpochyby schovanou, nebo objevím stopy černého vosku na pečetidle.

Pečetidlo. Ovem. Marcus na ni pohlédl s nevraivou váností. Je vysoce nepravděpodobné, e by měl dvě pečetidla na rozpoutění vosku.

Přesně. Dokonce i kdyby pouíval dvě různé barvy vosku, bude bezpochyby pouívat jedno pečetidlo na jejich rozpoutění. Ifigenie si prohlédla peče na Lartmorově pracovním stole. Nala jen stopy červeného vosku.

Nue? zeptal se Marcus mírně.

Nevidím ani petku černého vosku.

Myslím, e jsem vám dal u dříve najevo, e jej neuvidíte. Lartmore má své podivné zvyky, ale není vyděračem.

Ifigenie poloila pečetidlo. Nikdo nemá rád člověka, který stále opakuje ,vdy jsem vám to říkal, mylorde.

Lehce se uklíbl. Budu to mít na paměti.

Buďte tak láskav.

Marcus ji pozoroval. Máte jetě něco dalího, abychom pokračovali, kromě barvy vyděračova pečetního vosku a znaku fénixe?

Ne. Střelila po něm nespokojeným pohledem. A dokonce i kdybych měla, nejsem si jistá, e bych se s vámi o informace rozdělila, kdy nyní vím, e mi nevěříte.

Je nabíledni, e ná svazek dostane poněkud choulostivou povahu, paní Brightová.

Vechno se mi to zdá docela jednoduché.

Skutečně?

Ano, skutečně, řekla Ifigenie chladně. Jsme svázáni jednoduchým, společným zájmem. Oba si přejeme odhalit totonost vyděrače, ačkoli ve vaem případě, myslím si, hledáte pouze důkaz, e jsem vinna.

Naopak, Ifigenie. Jetě něco dalího nás spojuje dohromady právě tak jistě jako pátrání po vyděrači.

Rychle na něj vrhla ostraitý pohled, zatímco zkouela jednu ze zásuvek na pracovním stole. A co je to?

Váeň, má drahá paní Brightová. Čistá, nespoutaná, upřímná váeň. Nebo jste zapomněla, co se stalo tam ve výstavním sále?

Zrudla. Nezapomněla jsem. Musím připustit, e to byla velice zajímavá zkuenost.

Děkuji vám. S posměným armem se uklonil.

Nicméně si začínám myslet, e v budoucnosti bude lépe se takovým zkuenostem vyhnout.

Markovi se ve světle svíček zatřpytily očí. Z čeho vychází vá předpoklad, e budete schopná se tomu vyhnout?

Zjistíte, mylorde, e jsem ena s neobyčejně silnou vůlí. Obecně vzato, dělám jen to, co se rozhodnu udělat. Uhasila svíčku. Pojďme, a u, jsme pryč. Není tu u nic zajímavého.

Nesouhlasím. Marcus měl tlumený hlas a byla v něm výzva, kdy se napřímil nad pracovním stolem. Vzal ji za ruku. Silně jste povzbudila můj zájem, má drahá paní Brightová. A právě tak jako vy, obecně vzato, i já udělám jen to, co jsem se rozhodl udělat.

7. kapitola

O dva dny později seděla Ifigenie za pracovním stolem ve své knihovně a studovala náčrt návrhu, který vytvořila pro první podlaí

domu. Byl to jeden z řady návrhů, který dokončila pro nový stavební projekt, jen organizovala s Amálií.

Náměstí z nových domů mělo vejít ve známost, na počest jejích rodičů, jako náměstí Brightových. Název projektu byl dosud tajemstvím, které znal jen Ifigeniin malý okruh příbuzných a věrný důvěrník Adam Manwaring. Ifigenie nechtěla, aby jméno náměstí velo v irokou známost, dokud neskončí její převlek za milenku. Bála se řečí. Přinejmením by ji k smrti pronásledovali potenciální investoři na večírcích. Přinejhorím by se vynořily otázky, které by naopak mohly vybízet k pátrání v její minulosti.

Domy na náměstí Brightových měly být jiné ne tolik podobně budovaných domů v anglických městech v této době. Neměla v úmyslu znovu vytvořit nějaký konkrétní klasický návrh. Ifigenie spíe chtěla postavit harmonickou směs toho nejlepího ze starověké a moderní architektury.

Zabývala se prvky exteriéru i interiéru. Její úsilí bralo do úvahy takové faktory jako anglický temperament i klima. Kvalita stavebního materiálu měla být znamenitá. Do technických podmínek projektu plánovala vtělit pár věcí, je, zjistila ze studia Markovy

teorie o zakládání staveb.

Jak se zapřisáhla, nechtěla být otrokem klasické tradice, tedy cesty, kterou sledoval její otec. Ale nechtěla se tomu ani vysmívat

tím, e by umonila divoké uplatnění nesmírně odváných uměleckých impulzů, je zdědila po matce.

Vtip byl v tom vytvořit elegantní syntézu. Zmobilizovala dovednosti, které ji naučil otec. Brala v úvahu perspektivu, architektonický detail a znalost klasických prvků. Ale pouila také něco z odváného stylu, který jí odkázala matka.

Uvědomila si, v čem spočívá tajemství jejího úspěchu z náměstí Morning Rose. Nikdy si nedovolila zapomenout na to, e vechno, co

vytvořila, se muselo osvědčit v anglické krajině. Rozhodla se neudělat onu chybu, kterou udělalo u tolik architektů. Nechtěla se ani pokouet vnucovat na anglický venkov budovy navrené pro horké, suché klima Řecka a Říma. Potenciální kupci potřebovali domy, je byly schopny odolat vlhkému počasí a chladu studené zimy.

Prohlíela si svůj nejnovějí návrh kritickým okem. Vechny místnosti měly vysoké stropy a vznosná, dostatečně dimenzovaná okna. Tyto prvky byly z odkazu jejího otce. Hodně ho okouzlila palladiánská tradice.

Její nový návrh zahrnoval klasické prvky právě tak jako elegantní schoditě a světlý, vzduný pocit, který nebyl ničím povinován váné antické tradici. Umělecké instinkty Ifigenii napověděly, e směsice efektů se dobře hodí dohromady.

Odloila pero a letmo pohlédla z okna na ulici.

Obvykle kdy se soustředila na své návrhy, srovnala si a ujasnila mylenky. Kdy potřebovala přemýlet o jiných, nesouvisejících

záleitostech, často se uchylovala ke skicování v knihovně nebo v kreslírně. Ale to ráno tato technika nefungovala.

Mylenky měla v jednom chumlu.

Včera ráno to bylo stejné.

Ve skutečnosti ji rozčilovalo zjitění, e neschopností náleitého soustředění trpěla od té doby, co Marcus vkráčel do plesového sálu u Fenwicků a odnesl ji do noci.

Opřela si lokty o psací stůl a poloila si bradu na dlaň. Řeila v ivotě u velké mnoství problémů; od těch, které souvisely s Korou, a k obtíím, s nimi se setkala během společných cest s Amálií. Ale nikdy nebyla nucena jednat s někým, jako byl Marcus.

Hluboko uvnitř stále jetě cítila oheň, kdykoli si vybavila intimní způsob, jím se jí dotýkal v Lartmorově sále s erotickými sochami. Ifigenie uvaovala o tom, zdali Marcus o tomto setkání vůbec přemýlel, nebo jestli to pro něj byla tak obyčejná událost, e u na to zapomněl.

V průběhu posledních dvou dnů se o tom vůbec nezmínil. Od té doby, co ji proměnil ve chvějící se stvoření bez kostí, je mu skleslo

do náruče, byl samozřejmě příkladem dentlmenského chování.

Třeba měl na milování se enou, jí nedůvěřoval, horí pomylení.

Zamračila se na vozík prodavače zeleniny, který dělal rámus dole na ulici. Absolutně neměla v úmyslu Markovi dovolit, aby se jí jetě někdy dotýkal oním otřesně intimním způsobem.

Ne do té doby, dokud jí neprojeví opravdovou důvěru, úctu, a ano, určitý stupeň náklonnosti.

Nemyslela si, e ádá příli mnoho. Přesto byla do toho mue zamilovaná. To nejmení, co by mohl udělat, by bylo projevit trochu

vřelosti citů.

Bohuel si myslela, e Marcus poznal lásku, kdy ji spatřil. ivotní zkuenost ho zřejmě naučila, aby byl a příli ostraitý, příli cynicky, s přílinou sebekontrolou, ne aby mu umonila snadno podlehnout lásce. Byl mimořádně ostraitý vůči tomu, aby se otevřel jakémukoli citu, jeho se obával, aby se nestal zranitelným.

Zatím neobjevila v jeho minulosti ádné události, které ovlivnily jeho povahu, ale nemohla popírat fakta. Marcus byl trvale

poznamenán.

Do určitého bodu byla ochotná projevovat účast a pochopení. Byla dokonce ochotná brát určité ohledy. Ale jestli si myslel, e ho

bude akceptovat jako milence, nebo ho dokonce milovat, přestoe jí sdělil, e jí nedůvěřuje, velice se pletl.

Ifigenie přemýlela, zdali si v tomto bodě uvědomil její odhodlání. Byl přece velice inteligentním muem. Snad to byl důvod, proč se od té noci nepokouel vnucovat jí svou pozornost.

Byl tím typem mue, který si vechno pečlivě promyslí, ne učiní dalí krok.

Dveře knihovny se otevřely.

Ifigenie? Amálie oblečená do edých atů se stojatým límečkem, je ji dělaly starí, ne bylo jejích estadvacet let, vstoupila do místnosti. Paní Shawová přináí čaj.

Dám si álek. Potřebuji si uspořádat mylenky, ne přijde pan Manwaring.

Bude tu zakrátko. Amálie spěně pohlédla na hodiny. Je to přesný člověk. Mimochodem řečeno, připravila jsem předběný seznam vdov a starých panen, je by mohly mít zájem o účast v naem novém projektu.

Jsou vechny z investičního sdruení, je jsme dali dohromady pro náměstí Morning Rose?

Větina ano, ale dvě jsou nové. Nějaká slečna Sandersová a slečna Crestová. Setkala jsem se s nimi v muzeu minulý týden. Obě jsou povaovány za společnice, které dokázaly odloit stranou malou částku na investování.

Skvělé. Ifigenii něco napadlo. To mi připomíná, e jsem onehdy potkala paní Osworthovou na Pall Mall. Zmínila se, e jde na

pohovor s novou společnicí. Ta ena byla z agentury paní Wycherleyové.

Amálie se uklíbla. To mě nepřekvapuje. Agentura paní Wycherleyové přece obstarává personál pro takové rodiny, jako jsou Osworthovi. Velmi exkluzivní.

Pomyslela jsem si, e to jméno zní jako zvon. To byla ta agentura, která zaměstnávala tebe, e ano?

Ano. Amálie sevřela ústa. Působí v oboru u po léta.

Ozvalo se tiché zaklepání na dveře knihovny. Ifigenie na ně vrhla spěný pohled. Co se děje, paní Shawová?

Paní Shawová, solidně stavěná a skoro stejně majestátní jako starověká ruina, otevřela dveře. Přichází vás navtívit pan Manwaring, paní Brightová.

A jde dál.

Paní Shawová ustoupila stranou, aby návtěvníka uvedla do knihovny. Ifigenie a Amálie ho pozdravily úsměvy na přivítanou.

Neslyela jsem vá kočár, pane Manwaringu, řekla Ifigenie.

Je tak pěkný den, e jsem se rozhodl jít pěky. Adam Manwaring se na obě eny usmál. Očima vřele prodléval na Amálii, je se k tomu zdála být nevímavá.

Adam byl váný, střízlivě uvaující mu ve věku sedmadvaceti let. Byl nejmladím synem vesnického zemana, který vlastnil půdu na severu. S nulovou nadějí na dědictví otcova majetku byl Adam nucen vylapat si pro sebe vlastní cestičku ivotem. Měl vynikající hlavu na čísla a detaily, a to ho přivedlo k současné kariéře coby sekretáře a tajemníka.

Ifigenie a Amálie se před třemi lety staly jeho exkluzivními zaměstnavatelkami. Byl jim oddaný. Jeho věrnost byla původně zaloena na skutečnosti, e ty dvě si ho najaly poté, co si začal zoufat, zdali někdy najde dobré zaměstnání. Mládí a nedostatek konexí mu znemoňovaly zajistit si klienty.

Adamova neochvějná loajalita k Ifigenii a Amálii byla stmelena i něčím víc ne jen vděčností. Byla zaloena na solidních finančních

zájmech. Ukudlil na jednu hromádku kadičkou penci, která se mu dostala pod ruku, aby ji zapojil do podniku na náměstí Morning Rose. Před rokem Adam pobral, společně s vdovami a starými pannami, které daly dohromady investiční sdruení, tučný zisk.

Ačkoli Ifigenie měla v Adama naprostou důvěru, o svém plánu na polapení vyděrače mu neřekla. Nařídila mu, aby byl, pokud se týče

její totonosti, absolutně diskrétní. Adam předpokládal, e si pouze přeje zůstat v anonymitě a udret své spojení s investičním

sdruením v tajnosti, aby nebyla obtěována stranami, které o něj mají zájem.

Adam se nepohyboval ve společenských kruzích a měl jen malý zájem o klepy. Byl si vědom toho, kdo je kdo ve společenské smetánce, nebo toho věděl dost ohledně jejich finančních záleitostí.

Posaďte se, prosím, pane Manwaringu. Ifigenie předstírala, e si nevimla nádechu červeně v Adamových tvářích, kdy upnul svou

touebnou pozornost na Amálii.

Ifigenii se chtělo se svou sestřenicí zatřást. Copak Amálie nepochopila, e byli pro sebe s Adamem navzájem jako stvoření? Divila se tomu.

Ifigenie zjistila, e se ti dva k sobě dobře hodí, před několika týdny, hned poté co s Amálii potkaly Adama poprvé osobně. A do té doby prováděly své transakce potou.

Adamův čestný, otevřený výraz obličeje usnadňoval čtení jeho reakcí. Nebylo pochyb, e se v něm vyvinula pro Amálii slabost. Ačkoli v sobě jetě neprobudil odvahu udělat předehru.

Jak pokračují záleitosti s náměstím Brightových? zeptala se Ifigenie, kdy si Adam sedl z druhé strany pracovního stolu.

Jsem asten, e mohu říct, e počáteční přípravy jsou téměř kompletní. Adam začal mít, velmi soustředěný výraz. Naklonil se

dopředu, aby mohl rozprostřít své úhledně popsané papíry na Ifigeniin psací stůl. Byla provedena závěrečná opatření k zajitění

vlastnictví. Také jsem zkoncipoval smlouvu se stejným stavitelem, kterého jsme vyuili při stavbě na náměstí Morning Rose. Zbývá jen

dokončit seznam naich investorů.

Vypracovala jsem předběný seznam zainteresovaných osob, řekla Amálie.

Znamenitě. Adamovi lehce zbrunátněly tváře. Obvyklá jména, předpokládám?

Ano, a dvě nová jména.

Adam zaplanul obdivem. Velmi dobře. Mimochodem, vyskytlo se teď hodně klepů, e jsme si obstarali pozemek. Dostal jsem pár dotazů od movitých dentlmenů, kteří slyeli o ziscích, k nim přili investoři z náměstí Morning Rose. Vyjádřili zájem o ná nový projekt.

Ifigenie na něho vrhla ostrý pohled. Nevědí, e slečna Farleyová a já jsme ředitelkami nového projektu, nebo snad ano?

Ne, ne, oveme ne, ujioval ji Adam překotně. Vy víte, e bych v tomto směru nikdy nezneuil vaí důvěry. Kdykoli jsem dostal k této záleitosti dotaz, vdy jsem vysvětloval, e obě osoby, které podnik organizují, dávají přednost anonymitě.

Ifigenie se uvolnila. Dobrá. Nechci, aby mě při různých společenských příleitostech naháněli potenciální investoři. Velice nepříjemné.

Naprosto vám rozumím, řekl Adam.

Amálie zaklepala perem z brku na list kancelářského papíru, který drela. Kdo jsou ti dentlmeni, kteří si přejí investovat do naeho nového projektu?

Mám jména u sebe. Adam sebral list papíru z hromady, kterou poloil na Ifigeniin psací stůl. Podívejme se. Matthews, Conklin,

Jenerette, Dodgson.

Amálie ztuhla.

Ifigenie se upřeně zadívala na Adama. Dodgson jste říkal?

Adam vzhlédl s rozpačitým zamračením. Ano. Pan Anthony Dodgson. Běí fáma, e přiel ke svým penězům ne zcela jasným způsobem, a proto horlivě usiluje o to, aby je očistil přes ziskové investice. Znáte ho?

Ne. Ifigenie si dala pozor, aby se nepodívala na Amáliin bílý obličej. Nikdy jsem se s ním nesetkala. Ale slyela jsem o něm.

Není ten typ, se kterým bychom si přály se spojit, nebo snad ano, slečno Farleyová?

Ne. Amálie měla téměř neslyitelný hlas. Viditelně polkla, a jetě jednou to zkusila. Ne, rozhodně ne.

Ifigenie se na Adama podívala zpříma. Můete informovat pana Dodgsona, e není vítán, aby investoval do naeho projektu. Zváíme

ostatní jména ve vaem seznamu, ale osobně dávám přednost tomu, abychom dreli bohaté a vlivné mue dál od naeho investičního sdruení. Tento typ má tendenci pokusit se převzít odpovědnost. Nám velice dobře postačí nae vlastní.

Dobrá. Adam pohlédl na Amáliin uzavřený obličej a pak se obrátil nazpět k Ifigenii se znepokojeným výrazem. Mohu se zeptat, proč má být Dodgson vyloučen? Bude jistě ádat nějaké vysvětlení.

Ifigenie soustředila pozornost na jednu ze stránek před sebou, které obsahovaly architektonický projekt náměstí Brightových. Můete pana Dodgsona informovat, e větina investorů zahrnutých do projektu jsou vdovy a staré panny.

Ano, právě to jsem mu u sdělil, řekl Adam.

Můete také Dodgsonovi připomenout, e mnoho vdov a starých panen je nuceno pracovat jako placené společnice a guvernantky. Protoe pan Dodgson má pověst člověka, který zachází s takovými zaměstnankyněmi absolutně bezcharakterním způsobem, nepřejí si s ním podnikat.

Chápu. Adam přimhouřil průzračné oči. Nepoznal jsem, e ten mu je hulvát. Bude mi potěením mu sdělit, e členky investičního

sdruení ho mezi sebe nechtějí.

Amálii lehce podklesly nohy s evidentním ulehčením. Papír, který drela, se jí chvěl v prstech.

Tedy ujednáno. Ifigenie se sklonila nad svými nákresy. Pusme se do práce.

***

Marcus vjel s hladkým černým faetonem na zastávku před Ifigeniiným domem s elegantní okázalostí. Hodil otěe čeledínovi a seskočil na chodník.

Vrátím se během pár minut.

Ano, mylorde. tolba uklidňoval odpočaté, dychtivé hřebce.

Dveře domu se otevřely právě v okamiku, kdy Marcus vykročil. Vynořil se decentně oblečený mu váné tváře.

Prosím za prominutí. Kdy spatřil Marka, mu se zarazil. Jednou nebo dvakrát zamrkal do slunce. Pak jeho upřený pohled krátce přeskočil na erb vyvedený ve zlatě na černém faetonu. Mylorde. Sklonil zdvořile hlavu a pospíil si po schodech.

Marcus se zarazil s jednou nohou na horním schodu. Otočil se, aby sledoval, jak druhý mu spěchá ulicí pryč. Ztuhly mu čelisti.

Zatraceně, pomyslel si. To nebyla árlivost, co zakouel. Pocit árlivosti si nikdy nepřipustil. Byl pouze rozzlobený, kdy se dostal do situace, kdy zakopl o jiného mue na Ifigeniině schoditi.

Byla to naprosto normální reakce, ujioval Marcus sebe sama. Jakýkoli mu v jeho situaci by se za takových okolností cítil popuzený. Ovem jen za předpokladu, e ve městě mohli být jetě jiní mui, kteří se ocitli v tak ojedinělé situaci.

Vysoce nepravděpodobné.

Pravděpodobné bylo, e byl jediný mu v celé Anglii, který měl milenku jen naoko. Marcus si roztritě svlékl světlehnědé jezdecké

rukavice. Jediná příleitost, kdy je nosil, byla jízda na koni nebo řízení kočáru. Jinak módu ignoroval. Měl za to, e to byl zvrácený

rys jeho povahy, který ho nutil neskrývat své velmi neelegantní, prací zhrublé ruce před očima vybrané společnosti.

Mohu vám pomoci, sire? dotazovala se hospodyně z otevřených dveří.

Marcus se k ní pomalu otočil. Informujte prosím paní Brightovou, e pro ni přiel Masters.

Ano, mylorde. Pojďte dál. Paní Brightová je v knihovně.

Marcus letmo pohlédl na zavřené dveře po pravé straně haly. Ale vlastně se neobtěujte mým ohláením. Postarám se o to.

Ale vae lordstvo 

Marcus ignoroval vzruenou hospodyni. Otevřel si dveře do knihovny a vkročil do místnosti. Ifigenie byla usazená za pracovním stolem  přelud v bílém muelínu a bílé krajkové čapce. Její sestřenka seděla na opačné straně. Obě eny vzhlédly s překvapením.

Mastersi. Ifigeniiny oči nakrátko vřele zasvítily na přivítanou. O vteřinu později se jí výraz změnil v náhlý poplach. Chvatně nacpala několik listů kancelářského papíru, je leely na psacím stole, pod velkou vzorkovnici. Slyela jsem v ulici kočár, ale neuvědomila jsem si, e to je ten vá. Neočekávala jsem vás před jednou.

Dobrý den, dámy. Marcus zavřel dveře a kráčel k psacímu stolu. U nestihl podívat se na papíry, je Ifigenie pod vzorkovnici

schovala. Myslel jsem si, e to je dobrý nápad brzy vyrazit, tak abychom měli dost času na muzeum.

Ano, ovem. Ifigenie pohlédla na Amálii. Mohla bys zabavit jeho lordstvo, zatímco si dojdu pro plá a čepec?

Ale ano, zamumlala Amálie.

Ifigenie povstala a pospíila si z místnosti. Marcus a Amálie si vyměnili hodnotící pohledy. Na to nebylo nutné být příli bystrý,

usoudil Marcus. Ta ena u ho neměla ráda.

Kdo byl ten dentlmen, který odcházel, právě kdy jsem přijel?

Pan Manwaring.

Rozumím. Nemyslím si, e bych ho znal.

Pochybuji, e se pohybuje ve vaich kruzích, mylorde. Amálie mu utědřila odmítavý pohled. Měl byste zájem o álek čaje, zatímco budete čekat?

Ne, díky. Vypadal, e poněkud spěchá.

Kdo?

Pan Manwaring.

Ach, skutečně? Amálie sebrala svazek papírů a uklidila jej. Třeba měl obchodní schůzku.

Vypadal jako sekretář nebo tajemník.

Amálie zaváhala. Bezpochyby proto, e je tajemníkem. Jste si jist, e opravdu nechcete trochu čaje, mylorde?

Ne, děkuji. Marcus si pročítal tituly některých svazků na knihovní polici. Tolik váená a často znovu vydávaná díla o starověké architektuře jako Desgodetzovy Stavbu starověkého Říma a Langleyho Starověká architektura obnovená a zdokonalená stála vedle Hopeovy práce Nábytek v domácnosti a dekorace a Halfpennyho Umění důkladných budov. Jak dlouho ijete se svou sestřenicí, slečno Farleyová?

Téměř pět let. Amálie mluvila obezřetně, jako by váila kadé slovo.

ila jste s ní, kdy jetě byl její manel naivu? řekl Marcus lehce.

Ach ano. Ano, ila.

Mám matnou vzpomínku na to, e jsem kdysi znal rodinu Brightů. Marcus se krátce odmlčel, jako kdyby přemítal o velice vzdálené vzpomínce. Z Lake District, myslím.

Amálie se zachmuřila. Pochybuji, e tam je nějaká souvislost. Manel paní Brightové neměl příbuzné v Lake District.

Pak musí být propojen s yorkshirskými Brighty, řekl Marcus klidně.

Ne, řekla Amálie prudce. Byla to rodina z Devonu.”

Chápu. Znal jsem nějaké devonské Brighty. ili poblí Plymouthu.

Pak zde není ádná souvislost, ujistila ho Amálie. Příbuzní pana Brighta byli ze severu.

Pak tedy Bamstaple.

Ne, Deepford, řekla Amálie rychle. Velice malá vesnice.

Nemyslím, e bych ji znal.

Amálie vypadala, e se jí ulevilo, kdy to slyela. Brightovi z Deepfordu byli velice malá rodina, řekla rázně upovídaným způsobem. Pan Bright byl posledním z jejich linie.

Jak politováníhodné. Take nejsou ádní dědicové?

Ne.

Bavíte se v Londýně, slečno Farleyová?

Povauji to za velmi zajímavé. Amálie vypadala téměř dojemně, vděčná za změnu tématu. Docela poučné.

Dost odliné od venkova.

Rozhodně.

Mám za to, e jste s paní Brightovou nemohly přijídět do Londýna příli často v době, kdy byl pan Bright naivu?

Pan Bright byl stonavý. Neměl zájem cestovat.

Chápu. Tohle ho nikam nepřivede, usoudil Marcus. Měl by to zkusit jiným směrem. Snad bych si přece jen dal kapku čaje.

Amálie vyskočila rovnýma nohama. Poádám paní Shawovou, aby přinesla čerstvou konvici.

Kdy Marcus a Amálie čekali, ne bude přinesen čaj, rozhostilo se v knihovně ticho.

Jakmile byl čaj přinesen, Marcus přijal álek, zvedl jej a kráčel k oknu vedle Ifigeniina pracovního stolu. Pozoroval scenerii

prosluněné ulice.

Pěkný den na vycházku. Marcus nepozorovaně naklonil álek s čajem a jako náhodou jej vylil na výtisk novin Morning Post, který

leel na konci pracovního stolu.

Boe, vydechla Amálie.

Zatraceně. Jak jsem nemotorný.

Amálie vyskočila. Zničí se dřevo.

Přiveďte hospodyni, nařídil Marcus tónem, který si vyhradil pro takové příleitosti, kdy poadoval okamitou poslunost. Zdálo se, e to funguje, a v něm vdy rostlo očekávání ovoce, je to stále přináelo. S výjimkou Ifigenie, uvědomil si s trpkou ironií. Ta

neuměla příli dobře vykonávat příkazy.

Zavolám paní Shawovou. Amálie si pospíila ke dveřím.

Marcus vyndal z kapsy velký kapesník a začal čaj utírat. Myslím, e nedojde k velké újmě, pokud si pospííte.

Doufám, e ne. Amálie ho přes rameno obdařila odmítavým pohledem. Ifigenie má ten psací stůl velice ráda. Navrhoval ho její otec. Otevřela dveře. Paní Shawová? Prosím pojďte rychle sem. Rozlilo se tu trochu čaje.

Marcus nenuceně nadzdvihl okraj vzorkovnice a letmo pohlédl na vrchní list kancelářského papíru. Vypadalo to jako architektonický

nákres městských řadových domů. Pod ním byl nápis  náměstí Brightů.

Poloil vzorkovnici zpět na své místo, právě kdy se Amálie otočila.

Paní Shawová je u na cestě, řekla Amálie.

Doufám, e jsem větinu čaje setřel. Noviny pohltily zbytek. Marcus sloil čajem nasáklý kapesník.

Paní Shawová vběhla do místnosti. V ruce nesla utěrku. Tak kde je ten vylitý čaj?

Tady. Marcus odstoupil od psacího stolu. Obávám se, e je to naprosto moje chyba. Nicméně si myslím, e jsem toho u větinu

utřel.

Ifigenie se objevila ve dveřích. Měla na sobě bílý dlouhý plá přes bílé muelínové aty. Nesla si bílý slaměný čepec v jedné ruce a velkou zástěru ve druhé.

Zamračila se znepokojením nad zmatkem v knihovně. Co se stalo?

Několik okamiků na ni Marcus upřeně zíral. Vypadala tak čistě a cudně jako čerstvě padlý sníh. Jaká koda e není nic tak klamného

jako nevinnost.

Rychle se vzpamatoval. Malá katastrofa. Vylil jsem trochu čaje.

To se mi ulevilo, kdy to slyím. Ifigenie si nasadila čepec a uvázala tkanice. Vesele se usmála. Dobrá tedy, jdeme, mylorde?

Nemohu se dočkat, abych spatřila muzejní sbírku řeckých váz.

Zajisté, řekl Marcus. Pohlédl na zástěru, ji nesla. Nač to je?

Ifigenie se uklíbla. Bílá je velice vhodná barva pro jisté účely, ale má své nevýhody.

***

O půl hodiny později stál Marcus s Ifigenii v přítmí obrovské muzejní haly připomínající hrobku.

Místnost s vysokým stropem byla přecpaná polámanými sochami, úlomky kamene a rozmanitými kousky a součástmi ze starých ruin. Smítka prachu vířila v paprscích slunečního světla prodírajícího se hořejími okny. Scénu zahalovalo starověké ticho.

Ifigenie, oblečená v zástěře, poletovala tou pohřební atmosférou s veselou nevímavostí ke skličujícímu prostředí. Jak si Marcus

uvědomil, bylo její nadení nakalivé.

Přestoe se jednou zabýval povrchní studií zajímavějích konstrukčních detailů starověkého stylu, nebyly staroitnosti nikdy předmětem jeho obzvlátního zájmu. Byl muem moderní doby. Obecně řečeno, raději věnoval pozornost takovým věcem, jako je astronomie a parní stroj.

Dnes se vak přistihl, jak je zaujat vzácným okouzlením z archeologických záleitostí.

Pozoroval Ifigenii při prohlíení vzorů na starověkých vázách. Napadlo ho, jak je krásná, kdy ji pohltí intelektuální rozjímání.

Téměř tak krásná jako onu noc, kdy v Lartmorově výstavním sále dola v jeho náručí k vyvrcholení.

Kdyby to býval nevěděl lépe, myslel by si, e to bylo vůbec poprvé, kdy ji nějaký mu přivedl k takovému erotickému vrcholu.

Bez jakéhokoli varování pocítil záleh touhy  horké, sladké a naléhavé. Zanechalo ho to otřeseného a napůl vzrueného. A alostně

natvaného.

Tyto náhlé, horoucí přívaly váně na něho přicházely se vzrůstající četností. Pokadé kdy jím prolétly, zdály se být silnějí. Kdy, se dnes ráno za úsvitu vzbudil, byl tam dole tak tvrdý, jako nějaká mramorová socha.

Kdy, odpoledne pozoroval Ifigenii v muzeu, vzruení v něm narůstalo. Pokud by to nebylo tak zatraceně znepokojující, bylo by to

směné.

Očekávání, které v něm narůstalo, bylo tak intenzívní, e bylo téměř nesnesitelné. Záhy, pomyslel si. Velmi záhy se s ní pomiluje.

Musí to být brzo, jinak se stane kandidátem pro blázinec. Přinutil se podívat na velkou vázu, je upoutala její pozornost. Etruská

práce, co myslíte?

Ne. Určitě řecká. Ifigenie pohlédla na dalí řadu zapráených váz. Jsou docela působivé, viďte? Jejich forma je tak dokonalá, tak skvěle správná. Je to úchvatná kombinace intelektu a umění ve vnějích tvarech.

Velice úchvatné, souhlasil Marcus, jeho pohled upoutaly jemné křivky jejích ňader.

Otočila hlavu a spatřila, jak jí pozoruje poprsí. Obličej jí zrůověl. Zjistil jste jetě něco uitečného, mylorde?

O řeckých vázách?

Ovem. O nich přece diskutujeme, nebo snad ne? Marcus posedával na hromadě starého kamení s rukama zaloenýma přes prsa a pozoroval vázu. Zjistil jsem hodně, drahá paní Brightová, ale zdaleka ne dost.

Zasmála se s vřelým souhlasem, jako kdyby byl předčasně dospělý student. Je to vae přirozenost, stále íznit po hlubím

poznání, mylorde. Váně intelektu se obtíně uspokojují, nebo snad ne?

Skutečně. Natěstí ne vechny váně je nemoné ukojit, Ifigenie. Některé pouze vyadují svůj čas a místo.

***

Barclay, Markův zavalitý, obrýlený tajemník, pospíchal to odpoledne krátce před čtvrtou do knihovny svého zaměstnavatele. Byl bez dechu. Pot mu orosil pleatící hlavu.

Poslal jste pro mne, pane?

Ano. Marcus vzhlédl od poznámek, na kterých pracoval. Děkuji vám, e jste přiel tak rychle.

Není zač, mylorde. Barclay si vděčně sedl, vytáhl kapesník a otřel si čelo. Vy víte, e je mi potěením, kdy, vám mohu být

nápomocen. Co si přejete, abych pro vás udělal?

Dvě věci. Zaprvé bych chtěl, abyste udělal etření kolem nemovitosti zvané náměstí Brightových. Moc o tom nevíte, ale myslím si, e by to mohl být nový podnik určený ke spekulaci.

Ta nemovitost je tady v Londýně?

Nejsem si jist. Moná e by to mohlo být v Bathu. Marcus si vybavil nákresy, které viděl na Ifigeniině psacím stole. Velice

pravděpodobně v jednom z těch dvou míst, ačkoli si myslím, e nemovitost můe být situována i v nějakém jiném větím městě. Na nákresech jsem viděl budovy, které byly nesporně projektované pro město, chápete-li, co tím míním.

Chápu. Barclay potlačil lehký povzdech, upevnil si brýle a udělal si poznámku.

Dále chci, abyste zjistil vechny dostupné informace o jistém panu Brightovi.

Barclay pozdvihl náhle obezřetný zrak. Opatrně zakalal. Ach, jedná se o zesnulého pana Brighta?

Ano, jedná.

O zesnulého manela jisté paní Ifigenie Brightové z náměstí Morning Rose?

Marcus se chladně usmál. Jedna z věcí, kvůli ní jste pro mne tak neocenitelný, je to, e vdy znáte nejnovějí klepy a fámy.

Barclay to ignoroval. Zachmuřil se. Přejete si, abych objevil, cokoli budu moci o mrtvém mui?

Přesně. Marcus se naklonil na idli. Zvedl nově upravené plnicí pero a starostlivě vyzkouel ocelový hrot. Nikde ádná známka, e

by teklo. Budete diskrétní, přirozeně.”

Přirozeně. Barclay si znova utřel čelo kapesníkem. Kde předpokládáte, e bych měl začít se získáváním informací o zesnulém panu Brightovi?

Myslím si, e budete chtít začít své pátrání v Devonu.

Devon je dosti velké místo, mylorde. Máte nějakou přesnějí představu, kam bych se měl v Devonu podívat?

Měl byste zkusit malé město zvané Deepford.

8. kapitola

Ifigenie se přihnala k Zoe do ateliéru deset minut po třetí hodině následujícího odpoledne. Amálie jí byla v patách.

Přily jsme tak rychle, jak jsme mohly. Ifigenie pohlédla nejprve na svou tetu, která byla uvelebena ve svém novém, sametovém, římském sofa. Pak se podívala přes místnost na lorda Otise, který si naservíroval sklenici brandy.

Dobře e jste tady, řekla Zoe hlasem, který nesl stopy řecké tragédie.

Otis, malý, podsaditý, laskavě vyhlíející mu, s řídkými, edými vlasy a hustým obočím, obdařil Ifigenii a Amálii pohledem plným

chmurného zoufalství. Pohroma zase udeřila.

Co se zase děje? Ifigenie si rozvázala tkanice bílého čepce vroubeného volánkem. Tvoje zpráva tvrdila, e se přihodilo něco

úděsného, teto Zoe.

Obdrela jsem dalí vyděračskou ádost, řekla Zoe. Zvedla přeloený list kancelářského papíru a podala jej Ifigenii. Podívej se

sama.

Ifigenie si vzala lístek. Pohlédla na zlomenou peče z černého vosku s povědomým znakem fénixe a četla jeho obsah nahlas.

Madam,

jestlie si přejete, aby bylo zachováno mlčení o jisté velice osobní záleitosti, musíte přinést pět tisíc liber k novému náhrobnímu pomníku vybudovanému pro pana Eatona na hřbitově v Reedingu. Přijďte úderem půlnoci. Peníze musejí být umístěny na kameni

uprostřed pomníku.

Přijďte sama, madam, nebo cena bude přítě dvojnásobná.

Vá Fénix

Amálie ztěka dosedla na idli. Tak jsme měly pravdu. Poprvé to byl jen začátek.

Říkal jsem vám, e by se to mohlo přihodit, zabručel temně Otis. Přeel přes místnost k místu, kde seděla Zoe, a poloil jí ruku

na ramena, aby ji uklidnil. Vyděrač se vdy vrací pro dalí. Je to přirozenost elmy.

Co bych měla udělat? kvílela Zoe. Mohla bych zvládnout první platbu a doufám, e bych mohla zvládnout i druhou. Ten vyděrač se

zdá být dost mazaný, aby udrel své poadavky v rozumné výi. Ale nemohu pokračovat v placení po zbytek ivota. Dříve či později mě

dočista vysaje.

Najdeme toho mizeru, zvolal Otis. A pak mu osobně zakroutím krkem.

Zoe zvedla ruku, aby se dotkla Otisových prstů ve vděčném gestu. Pohlédla na Ifigenii. Objevila jsi vůbec něco?”

Ifigenie sklesla na idli s nohama ve tvaru drápů. Myslím, e jsem vyloučila tři mue, kteří pravidelně hráli karty s Guthriem před osmnácti lety a kteří se také pohybovali v Mastersově okruhu.

Kteří to jsou? chtěl vědět Otis.

Lartmore, Judson a Darrow. Zařídila jsem to tak, abych se vem dostala do pracoven nebo knihoven a prozkoumala jejich vosk a

pečetě. ádný z nich se nejeví, e by pouíval černý vosk. Ani jsem na ádné pečeti neobjevila vyrytého fénixe.

Jak peče, tak i vosk mohou mít schované, upozornila Amálie.

Ano, vím, řekla Ifigenie. Masters se o této monosti také zmínil. Ale prohledala jsem jejich psací stoly velice pečlivě. V

kadém případě nemáme jinou volbu ne pokračovat v této linii pátrání. Černý vosk a peče s fénixem jsou jediné klíče, které máme.

A dosud nás nikam nepřivedly. Zoe klesla nazpět do opěradla sofa a vypustila teatrální vzdech. Jsem ztracená. Co budeme dělat?

No, no, neberte si to tak, má drahá. Otis ji popleskal po rameni. Najdeme z toho cestu ven.

Ifigenie opět sloila lístek a rozjímala nad pečetí. Přemýlím, jestli Mastersova přítelkyně také dostala druhý vyděračský dopis.

Amálie se zamračila. Skvělá otázka.

Nevím nic o poadavcích, které mohla obdret jeho známá, zabručela Zoe. Ale mohu ti říct, e já musím okamitě jednat. Lístek říká, e peníze musí být doručeny na stanovené místo dnes, přesně o půlnoci.

Hřbitov o půlnoci, přemítala Ifigenie. Jak velice melodramatické. Mohlo by to vypadat, e ná vyděrač četl nějakou gotickou novelu od paní Radcliffové.

Buď toto, anebo ho těí bavit se tímto podivným způsobem, zabručela Zoe.

Ano. Ifigenie dospěla k rozhodnutí. Tentokrát doručím peníze já.

Zoe, Amálie a Otis na ni uasle zírali.

Absolutně vyloučeno, řekla Zoe. Otis to zvládne, právě tak jako minule.

V ádném případě na sebe nemůe vzít tak nebezpečný úkol, Ifigenie, řekla Amálie.

Zcela správně, prohlásil Otis. Já se o to postarám.

Ifigenie zvedla ruce, aby si zjednala ticho. Lístek konkrétně instruuje Zoe, aby přinesla peníze. To znamená, e ten ničema bude

bezpochyby dávat pozor z úkrytu, jestli jsou jeho příkazy splněny. Bude očekávat, e uvidí enu. Jestlie ne, můe klidně přítě ádat

deset tisíc liber.

Deset tisíc liber. Zoe vypadala, jako by měla co nejdřív omdlít.

Otis vytáhl krabičku s čichací solí. Tady, má drahá.

Děkuji vám. Zoe si lehce čichla k aromatické soli.

Otis se zamračil na Ifigenii. Vy to nemůete doručit. Někdo by mohl poznat, e malý bílý kočár je vá, a divit se, k čemu se chystáte, kdy navtěvujete hřbitov o půlnoci.

Neznepokojujte se. Nebudu naprosto nic riskovat. Ifigenie se samým přemýlením zamračila. Pouiji droku a zaplatím drokáři,

aby na mne počkal. Obléknu se anonymně a vezmu si plá s kapucí, která mi skryje obličej. Jestlie mne ten ničema uvidí, bude se

domnívat, e to je Zoe.

Ale Ifigenie, Zoe vypadala vystraeně, je to hřbitov, proboha. O půlnoci, nic míň.

Po ročním plahočení za italskými troskami jsem docela připravená na trosky hřbitovní.

To bude jen těko stejné jako návtěva Pompejí, zabručela Amálie. Zoe má pravdu. Je to mnohem nebezpečnějí.

Nemohu to dovolit, řekl Otis autoritativně.

Nesmysl, řekla Ifigenie. Není v tom ádné nebezpečí. Je sotva pravděpodobné, e vyděrač zavradí osobu, která mu nechá peníze.

Bylo by to dost podobné jako zabít slepici, která snáí zlatá vajíčka.

Zoe vypadala konsternovaně. Vrah. Boe můj. Myslela jsem, e jsme se alespoň shodli na tom, e ten ničema není vrahem.

Jak chudý výběr slov, řekla Ifigenie rychle. Chtěla jsem říct, e není důvod, proč by mi měl vyděrač ublíit.

Půjdu s tebou, řekla Amálie.

Otisovi poskakovalo obočí nahoru a dolů. Já s ní půjdu.

Musím jít také, řekla Zoe.

Ne, ne, ne. Ifigenie zatřásla netrpělivě hlavou. ,Vyloučeno. Vyděrač by vás tři mohl vidět a dojít k závěru, e udělá dobře, kdy

učiní zadost své hrozbě a zvýí poadavek. Ne, musíme se řídit jeho instrukcemi z dopisu.

Amálie se zamračila. Proč jsi se rozhodla, e tentokrát doručí peníze ty, Ifigenie?

Doufám, e se dozvím něco uitečného, přiznala Ifigenie.

Zoe vytřetila oči. Ani mi neříkej, e se pokusí sledovat vyděrače, jak vybírá peníze. Rozhodně ti takové riziko nemohu dovolit.

Oveme ne, řekla Ifigenie. Nechci udělat nic tak nerozváného.

Ale to bylo přesně to, co zamýlela.

Noční návtěva na hřbitově v Reedingu by mohla být příleitostí objevit uitečný klíč k identitě toho ničemy.

***

Deset minut před půlnocí droka přirachotila a zastavila u mlhou zahalených vrat hřbitova v Reedingu.

Ifigenie, oblečená ve starých, těko popsatelných edivých atech a dlouhém, edém pláti, vyhlíela do temnoty. Cáry studené mlhy se válely kolem náhrobků a pomníků, je zaplňovaly malý hřbitov. Bledý svit drokářovy lampy pronikal do mlhy jen na malou vzdálenost. Ifigenie se zachvěla, kdy vytahovala lucernu a plátěnou branu plnou bankovek a připravovala se k oputění droky.

Kdy otevřela dvířka, pomyslela si, e vyděrač nemohl vybrat více skličující prostředí ne toto. Byl to zcela záměrný trik, jak

vystrait svou obě. Uvaovala, zdali byl dost chytrý na to, aby předpověděl mlhu.

Sestoupila z kočáru, zvedla lampu a podívala se na drokáře.

Vrátím se zakrátko.

Drokář měl obličej silně zastíněný irokou krempou klobouku. Ste si jistá, e chcete zaplatit s ohledem na drahýho zesnulýho v

tuhle ďábelskou hodinu, madam?

Slibuji, řekla Ifigenie. Pro tu ubohou enu by to znamenalo velice mnoho, kdyby věděla, e splním její poslední přání.

Ta u dávno nemůe vědět, esli jí vyplníte zatracený stupidní přání, esli chcete něco vědět. Dobrá, tak děle. Počkám tu na vás.

Děkuji vám.

Ifigenie prola vraty na hřbitov. Nebyla si jista, co by dělala, kdyby zamkli.

Avak kdy zatlačila na těká, elezná vrata, ta se pootočila pomalu dovnitř.

Ifigenie vkročila na hřbitov. Lucernu drela ve výce a zkouela prohlédnout mlhu. Světlo ozařovalo první řadu náhrobků.

Ifigenie pokračovala v cestě. Četla jména na náhrobcích, kdy la kolem.

JOHN GEORGE BRINDLE, STÁR TŘI ROKY A JEDEN MĚSÍC

MARY HARVEYOVÁ, MILOVANÁ MANELKA A MATKA

EDWARD SHIPLEY,NAR.l775,ZEMŘ.l8l5, STATEČNÝ VOJÁK, DOBRÝ PŘÍTEL

Na Ifigenii dolehla skličující tíha. Roztřásla jí dui ledovým záchvěvem.

Amálie měla pravdu. Toto byla zásadně jiná zkuenost ne prohlídka trosek Pompejí.

Ale neměla na vybranou. Ifigenie věděla, e Zoe by na tom straidelném místě nevydrela ani dvě minuty. Atmosféra by zvítězila nad její dramatickou představivostí. Nebyla by schopná odevzdat peníze a nakonec by to bezpochyby znamenalo přehnané poadavky vyděrače.

Přímo před Ifigenii se vynořil z mlhy zející vchod velké, kamenné, umělé sluje. Polovina propracovaně tvarovaných elezných mříových vrat zůstala otevřená. Temný interiér v příeří vábil dovnitř.

Ifigenie nabrala dech a zvedla lampu výe. Nikdy si o sobě nemyslela, e je melodramaticky senzitivní nebo e má přecitlivělou

náturu, ale toto bylo příli i na ni.

Záře plápolající lampy osvítila jméno vytesané nad klenutým vchodem.

ALBĚTA EATONOVÁ, NAR. l77l, ZEMŘ. l8l7 TĚCE ZKOUENA V IVOTĚ, MŮE ODPOČÍVAT V POKOJI

Na prahu památníku Ifigenie zaváhala. Lampa osvětlovala jenom prvních pár desítek centimetrů kamenného průchodu.

Zdálo se, e z nitra umělé náhrobní sluje protahuje studený, vlhký průvan.

Ifigenii se tak rychle rozbuilo srdce, a z toho málem dostala závra. Sevřel se jí aludek. Téměř ji ochromilo nutkání obrátit se a utéct k čekající droce.

Pevně sevřela vak s bankovkami, zhluboka se nadechla a udělala několik kroků do umělé sluje.

Bylo to, jako by vcházela do skutečné jeskyně.

Temnota byla tak hluboká, e dokonce i světlo lampy se před ní zdálo slábnout. Ifigenie viděla, e ten, kdo vybudoval a zasvětil

památník, neetřil výdaji. Kamenné stěny byly silně zdobené tesanými ozdobami. Vzory byly podivnou kombinací zkroucené vinné révy a otevřených knih.

Ifigenie pozdvihla lampu, aby si přečetla slova, je byla vytesána do jedné z knih:

Cesta pomsty má mnoho zákrutů a zvratů, ale je jistá a určitá.

Z otevřeného otvoru umělé sluje zaznělo hrozivé zaskřípání elezných pantů.

Ifigenie se otočila s výkřikem na rtech.

Ne.

Upustila vak s penězi a běela k východu.

Přiběhla vak pozdě. Zahalená postava se krátce zjevila v mlze. elezná mří se s prásknutím zavřela. Zlověstné zaskřípání klíče v

zámku se v průchodu rozlehlo s ozvěnou.

Kdy běela směrem k mříi, přemáhala Ifigenie úzkost. Počkejte. Prosím vás, počkejte. Já jsem tady uvnitř.

Doběhla k uzavřené mříi právě včas, aby mohla spatřit zahalenou postavu, jak mizí v mlze. Popadla eleznou mří a ví silou do ní

vrazila. Ani se nehnula.

Byla uvězněna v náhrobní umělé sluji.

Otevřela ústa, aby zavolala o pomoc. Drokář, který ji sem přivezl, ji jistě uslyí. Ale jakmile ji ta mylenka napadla, zaslechla

vzdalující se rachot kočárových kol a koňských podkov na dlabě.

Droka odjíděla.

Pomozte mi, křičela Ifigenie do temné mlhy. Jsem tady, v umělé sluji. Prosím vás, vrate se.

Na hřbitově se neozval ani hlásek. Zdálo se, e mlha u mříe houstne, jako by se připravovala vtrhnout dovnitř.

Nával hněvu přemohl Ifigeniinu paniku. Zatraceně.”

Pak si vimla malého kousku papíru, který jí leel u nohy. Sklonila se a lístek sebrala. Světlo lampy odhalilo, e list byl zapečetěný černým voskem.

Byla jste varována. Jestli se do toho budete plést, trest bude mnohem vánějí.

Zatraceně. Ifigenie pohlédla na lampu. Odhadovala, jak dlouho jetě bude svítit, ne zhasne.

A pak přemýlela, co dělá Marcus a zdali si viml, e se neobjevila na plese u Sheltenhamů.

***

Jakmile zaslechl otevírání dveří, přestal Marcus přecházet po Ifigeniině knihovně. Otočil se  a stál tváří v tvář Amálii. Měla na

sobě upan a noční čepec. V obličeji byla bledá a napjatá.

Kde ksakru je, slečno Farleyová? A ne odpovíte, měla byste vědět, e nemám náladu na li. Ifigenie se měla se mnou setkat v jednu hodinu u Sheltenhamů. A teď u jsou skoro dvě.

Mylorde, nebudu se prohlaovat za vaeho největího příznivce, ale musím říct, e vás dnes v noci dost ráda vidím. Amálie zavřela

dveře a přela přes místnost. Pohlédla na nástěnné hodiny. U od půlnoci mě čím dál tím víc naplňuje úzkost.

Úzkost z čeho? Marcus stiskl prsty hranu mramorové římsy nad krbem. Zneklidňující tuení, které začal pociovat někdy před hodinou, ho zcela ovládlo. Cosi bylo patně.

Jde o Ifigenii, mylorde. Jsem velice znepokojena.

Co je s ní v tuhle dobu? Jestli mi řeknete, e si vzala do hlavy prozkoumat pracovnu dalího mue při hledání černého vosku a

pečetě s fénixem, přísahám, e přestanu odpovídat za své činy. U mám dost jejích lehkomyslných způsobů.

Amálie se rukama chytla za klopy upjatého upanu a pozorovala Marka zasmuilýma očima. Je na hřbitově v Reedingu.

Marcus na ni ohromeně zíral. Na hřbitově? V tuto hodinu? Ale proč?

Lady Guthrieová dostala dalí vyděračský dopis.

Proklatě.

Dopis přikazoval ponechat peníze u nového náhrobního pomníku na hřbitově v Reedingu. Ifigenie se ujala splnění tohoto úkolu místo

své tety.

Marcus měl pocit, jako by vkročil na útes. Bezprostřední, syrový strach mu sevřel vnitřnosti. A pak ho popadl vztek. Jak se opováila udělat něco takového, ani mi to řekla?

Ifigenie ví, e jí nedůvěřujete. Proč by se vám měla svěřovat se vemi svými tajnostmi?

Tentokrát zala příli daleko. Marcus vykročil směrem ke dveřím.

Mylorde, kam jdete?

Kam si myslíte, e jdu? Na hřbitov v Reedingu.

Díky vám, zaeptala Amálie. Jsem tak znepokojena.

Nechejte si své díky. Pochybuji, k Ifigenie bude ráda, a mne uvidí. Ve své současné náladě se jí budu jevit jako jetě méně

zábavná společnost ne duchové na hřbitově.

***

Vrata na hřbitov v Reedingu byla otevřená. Náhrobky a pomníky byly v mlze stěí viditelné.

Marcus vystoupil z kočáru, lucernu v jedné ruce a pistoli ve druhé. Pohlédl na Dinkse. Počkej tady.

Ano, mylorde. Mám vám pomoct?

Ne. Dávej pozor na vrata. Kdyby se odtamtud kdokoli pokusil odejít přede mnou, zastav ho.

Ano, mylorde. Dinks sáhl pod sedadlo pro pistoli, kterou tam měl schovanou mezi svými nástroji. Postarám se o to.

Marcus veel na hřbitov a na okamik si prohlíel své okolí. Vířící edivá mlha byla tak hustá, e neviděl dál ne k nejblií řadě

náhrobních kamenů.

Pohlédl k zemi. Plápolající světlo lucerny odhalilo selapanou vlhkou trávu podél řady pomníků. Docela nedávno touto cestou někdo el. Bylo nemoné říct, zdali ta osoba vcházela nebo odcházela ze hřbitova.

Marcus el svině vpřed, přičem sledoval stopu ulapané trávy. Ignoroval mení pomníky a pátral po větích, impozantnějích

památnících, je lidé stavěli na počest svých drahých zesnulých.

Temný chřtán umělé sluje se náhle vynořil v mlze. Hluboká předtucha, která Marcuse suovala, náhle zintenzivněla. Zvuk kroků,

kterému el vstříc, ho přivedl přímo k mříi a zmizel na druhé straně.

Matná zář světla z hlubokého nitra pomníku svědčila o přítomnosti pohasínající lucerny.

Ifigenie.

Marcus přistoupil k mříovým vratům a náhle zjistil, e jsou zamčená. Postavil lucernu na zem, ale pistoli drel stále v ruce. Se

zuřivostí zvířete uvězněného v kleci zatřásl eleznou mříí. Těká vrata zarachotila v pantech. Ifigenie, jste tam? Proboha, odpovězte mi.

Marku. Světlo lucerny se přiblíilo. Na kamenné podlaze umělé sluje zazněl zvuk kroků. Díky nebesům, jste to vy.

Zatraceně. Marcus pozoroval, jak se Ifigenie objevila na konci průchodu. Zabiji kohokoli, kdo je za tohle odpovědný, přísahám.

Ifigenie si pospíila z hloubi umělé sluje směrem k vratům. Doklopýtala a k opačné straně elezné mříe. Těký edý plá se

ovíjel kolem ní. Ve stínu kapuce měla obrovské oči.

Markovi se sevřel aludek, kdy spatřil napjatý výraz, jen jí stáhl křehkou líc. Jemná ústa se jí chvěla. Velice rychle dýchala. Bylo jasné, e strach dotíral velice blízko, aby ji rozerval na kusy, ale Ifigenie si nějak dokázala podret sebekontrolu.

Marcus věděl, e jen čirá síla vůle ji zadrela před tím, aby nepodlehla panice. Zaplál mohutným obdivem k její odvaze.

Viděla jsem, světlo lucerny. V Ifigeniině hlase bylo slyet rozechvění, ale slova zněla překvapivě klidně. Sevřela jednu z tyčí

elezné mříe. Modlila jsem se, abyste to byl vy, ale nemohla jsem si být jistá, take jsem zůstala vzadu - uvnitř sluje.

Marcus natáhl ruku skrze mříe a chytil ji za bradu. Přivolám tolbu. Pravděpodobně bude mít v kočárovém nářadí něco, co bych

mohl pouít k otevření zámku. Jen zůstaňte, kde jste. Budu za okamik nazpět.

Ifigenie se slabě usmála. Nikam se nechystám.

Ne, souhlasil Marcus nekompromisně. A nemyslete si, e si budete v noci beze mne kamkoli chodit.

Trvalo to téměř patnáct minut, ne Marcus na monumentálních mříových vratech ulomil zámek. Kdy se mu to konečně povedlo, hodil kladivo a sekáč Dinksovi.

Na, vezmi si to.

Jo, mylorde. Dinks převzal zodpovědnost za nářadí. Marcus trhnutím otevřel vrata. Vrazil do průchodu, ale náhle se zastavil,

kdy Ifigenie vyběhla z umělé sluje ven.

Jen co zjistil, e míří přímo k němu, rozkročil se.

Marku.

Jakmile se mu vrhla do náruče, prostoupilo ho hluboké uspokojení. Zachytil ji a velice pevně svíral, dokud se nepřestala třást.

Zatraceně, enská. U nikdy, nikdy, mi to znova nedělejte, bručel jí do vlasů. Pak se jí přes hlavu podíval na Dinkse. A u

jsme pryč.

Vode mě neuslyíte ani slovo proti, mylorde. Dinks svratil nos, kdy si prohlíel umělou náhrobní sluj. Kolem hřbitova neokounějte v ádnou hodinu, nato ve tři ráno.

Ifigenie zvedla hlavu a pohlédla na Marka s Dinksem. Díky vám oběma, zaeptala. Budu vám navdycky vděčná.

Není zač, mylady. Dinks sklopil klobouk. Není zač. Sem ve slubách jeho lordstva dneska u skoro deset let. Tím se nevzruujte.

Sou to věci, kerý tak trochu patřej k ivotu.

Pojďme. Marcus vzal Ifigenii pevně za ruku. Na tomhle příerném místě jsme promarnili u dost času. Pobízel Ifigenii podél

dlouhé řady skličujících náhrobků ven a hřbitovními vraty do kočáru. Kdy se v pořádku usadili uvnitř, pohlédl na Dinkse.

Číslo pět, náměstí Morning Rose.

Jo, pane. Marcus nastoupil do kočáru a posadil se proti Ifigenii. Zatáhl záclonky a pak se opřel, aby si ve světle lampy prohlédl

Ifigeniin obličej. Oči měla jetě dost potemnělé, ale jinak ne předtím. S ohledem na muka, je právě vytrpěla, se zdála být v

překvapivě dobré kondici.

V tu chvíli si znova vychutnal dobrý pocit, který zail před několika minutami, kdy mu vklouzla do náruče. Pak se znova rozzlobil.

Ifigenie, vae počínání dnes v noci přivodilo mimo jakoukoli nejlehkomyslnějí pochybnost, to nejneomluvitelnějí, nejbezohlednějí a nejhloupějí dobrodruství, jeho jsem byl svědkem, za dobu delí, ne si dokáu vzpomenout. Prohlaujete se za inteligentní enu. Řekněte mi, nakolik byl do této noční akce zapojen rozum?

Marku -

Zatraceně, co jste k čertu chtěla dělat?

kubla sebou. To jste vdycky takhle kázal vem svým milenkám stejně nepříjemným způsobem?

Ne, madam, nekázal, procedil Marcus přes zuby. Ale na druhé straně jsem zase nikdy neměl takovou milenku, jako jste vy.

Lehce se uklíbla a v očích se jí opět objevily jiskřičky. Chcete říct, e jste nikdy neměl milenku jen naoko?

Ne, neměl. A vzhledem k tomu, e se za mou milenku jen vydáváte, myslím, e mám právo cítit se jako někdo, komu to bylo trochu vnuceno. Prokrista, Ifigenie, přivodila jste mi dnes v noci zlou hodinku. Jak jste, proboha, mohla skončit zamčená v tom zatraceném

pomníku?

Předpokládám, e jste mluvil s Amálií.

To slečna Farleyová mi řekla, kde bych vás mohl najít.

Pak tedy víte, e ve vyděračském dopise byly jasné příkazy. Měla jsem nechat peníze uvnitř umělé sluje.

Ano.

Někdo přiel k mříovým vratům a zamkl je, poté co jsem vela dovnitř, řekla Ifigenie tie.

Marcus zmlkl. Pak se předklonil. Vy jste skutečně viděla tu osobu?

Bylo to opravdu tak. Měla na sobě plá s kapucí, stejný jako mám já. Z její tváře jsem neviděla nic. Nejsem si dokonce ani jistá,

zdali to byl mu. Ifigenie si sáhla do kapsy edého plátě. A to byl kdokoli, tohle zanechal v umělé jeskyni na zemi.

Marcus si vzal dopis a rychle ho přečetl. Vyhrůka.

Ano. Zřejmě věděl, e nejsem teta Zoe.

Pak ten ničema ví příli mnoho. Marcus znovu sloil dopis. Vzhlédl a zamračil se, kdy ho napadla opoděná mylenka. Co jste

udělala s penězi?

Ifigenie vytřetila oči. Zármutku boí, nechala jsem je v umělé jeskyni.

Zatraceně. Marcus si stoupla otevřel kočárová dvířka. Otoč, Dinksi. Ke hřbitovu! Rychle!

Dinks pokrčil rameny. Jo, mylorde.

Ifigenie se zamračila. Myslíte si, e se tam dostaneme včas, abychom viděli, jak vyděrač vybírá peníze?

Pochybuji. Ne, pokud budu mít takové těstí jako dosud.

Marcus vyskočil z kočáru v okamiku, kdy se hřbitovní vrata objevila na dohled. Vběhl uličkou dovnitř mezi pomníky, rovnou k umělé sluji. Ifigenie mu byla v patách a plá za ní vlál.

Přili pozdě. V několika minutách, je zabraly odjezd od hřbitova, obrat a návrat, se někdo dokázal dostat do umělé sluje a odnést pět tisíc liber.

Ifigenie zírala do mlhavého oparu, jen zahaloval pomník paní Eatonové. Musel dávat pozor, zaeptala. A čekat. Celou tu dobu,

kdy jsem byla uvnitř a téměř na něho přestala myslet, byl tady venku.

Domníval se, e vás někdo přijde zachránit, řekl Marcus tie.

Ale jak to, ksakru, mohl vědět?

Ifigenie si přitáhla plá těsněji k tělu. Máte pravdu, mylorde. A je to kdokoli, ví příli mnoho. O nás vech.

9. kapitola

Marcus se naklonil ke krbové římse v Ifigeniině knihovně a rozvaoval o svých dalích krocích. Začněme s náhrobním pomníkem. Místo bylo zřejmě vybráno po pečlivém zváení. Mezi ním a vyděračem můe být spojitost.

Snad. Ifigenie postavila álek s čajem na talířek. Nebo je vybral, protoe bylo odlehlé, mělo svou atmosféru a muselo mimořádně nepříjemně působit na city kohokoli, kdo přinese peníze.

Zachvěla se. V tom posledním se nemýlil, ujiuji vás.

Amálie upřeně hleděla do krbu, který Marcus zapálil. A je to kdokoli, těí ho nahánět lidem hrůzu. Nejprve vyhrooval vradou a

nyní záhrobím. Ale jakou spojitost by mohl mít s celou věcí pomník paní Eatonové?

Nevím, připustil Marcus. Ale jistě by mělo smysl trochu pátrat tímto směrem.

Souhlasím, řekla Ifigenie tie.

Marcus na ni pohlédl. Stále jetě velice přemýlel o dopise, který někdo cestou podstrčil, aby ji dnes v noci vystrail. Zatnul ruku poloenou na krbové římse v pěst.

Záměrně dusil plaménky hněvu, je mu v krvi vzplály, a pokouel se zaujmout racionálnějí, objektivnějí přístup k Ifigenii a k celé situaci.

Ulevilo se mu, kdy viděl, e nejeví ádné nápadné příznaky onemocnění ze tří hodin strávených o samotě v umělé pohřební sluji.

Neznal ádnou jinou enu, která by prola takovou zkoukou v tak dobré formě. Co se toho týče, neznal ani mnoho muů, kteří by tím

proli v tak dobré mysli.

Jeho takzvaná milenka měla velkou kurá, pomyslel si. Nicméně kdyby nakonec dostal do rukou toho, kdo ji zamkl v umělé sluji, a je

to kdokoli, měl by velké potěení z její pomsty.

Co chcete dělat dál? zeptala se Amálie. Marcus otázku podrobně zvaoval.

Ná tajemník, pan Manwaring, se na to můe podívat, řekla Ifigenie.

Marcus si vybavil toho mue, jeho viděl odcházet z Ifigeniina domu den předtím. Usoudil, e Manwaring, se těí velmi neformálnímu přístupu do domácnosti.

Pověřím svého tajemníka, aby se tou záleitostí zabýval, řekl a pak se zarazil, jak ho něco napadlo. Čert to vem. To nebude moné. Přinejmením ne okamitě.

Oč jde? zeptala se Ifigenie.

Barclay je v tuhle chvíli mimo město za obchodní záleitostí. Marcus bubnoval prsty na krbovou římsu. Jen těko mohl vysvětlovat, e Barclay byl v Devonu pátrat po Ifigeniině minulosti. Ale nebude pryč dlouho. Bude se tím problémem zabývat, a se vrátí.

Jste si jist, e po nás nechcete, abychom poádaly pana Manwaringa, aby se tím zabýval? řekla Ifigenie. On je skutečně velice dobrý v získávání podrobných informací, e ano, Amálie?

Ano, řekla Amálie. Velmi dobrý.

Ne, řekl Marcus pevně. Barclay to zařídí. Pohlédl z Ifigenie na Amálii a zase zpět. Zaměstnáváte pana Manwaringa u dlouho?

Tři roky, řekla Ifigenie. Je to skvělý tajemník. Proč se ptáte?

Marcus pokrčil rameny. Nemám ádný zvlátní důvod. Jen mi tak napadlo, e takový tajemník se toho dozví dost o osobním ivotě.

Ifigenie se zakabonila. Ujiuji vás, e pan Manwaring je naprosto spolehlivý. Jistě ho nepodezíráte, e by byl zapletený do toho vyděračského obchodu?

Ne v tuhle chvíli. Pouze jsem myslel nahlas. Marcus se odmlčel. Je moné, e kdy je u vás tak dlouho zaměstnaný, mohl se vá pan Manwaring o vaí tetě dozvědět dost, aby ji mohl vydírat?

Absolutně nikoli, řekla Amálie s neočekávanou prudkostí. Pan Manwaring je dentlmen, sire. Jeho charakteru nelze nic vytknout.

Nikdy by nic takového neudělal.

Amálie má pravdu. Ifigenie svratila jemné obočí do zničujícího zamračení. Pan Manwaring je charakterní, naprosto čestný mu.

Marcus okamitě pochopil, e by nemělo smysl vysvětlovat, e někteří mui mají čestnou fasádu, aby skryli nedostatek poctivosti.

Dobrá, je to vá tajemník, řekl Marcus mírně. Budu akceptovat vá názor.

Tak bych si to představovala, zamumlala Ifigenie.

V kadém případě, pokračoval Marcus, kdy si to pečlivě promyslel, dokonce i kdyby vydíral lady Guthrieovou, nechápu, jak by snad mohl znát nejdůvěrnějí tajemství mé přítelkyně.

Jistěe ne. Ifigenie se náhle zasmála poněkud příli sladce.

Mylorde, má toto nově objevené podezírání pana Manwaringa znamenat, e jste připraven podezírat z ničemností někoho jiného ne

mne?

Povauji za moné, e jste zinscenovala celou tu hru dnes v noci za speciálním účelem, který mne měl přinutit k uvěření, e jste

nevinná - ale já si nemyslím, e to je pravděpodobné.

Ifigenii přeel smích. Mnohokrát vám děkuji, sire. Nenapadlo vás, mylorde, e bych celý ten řetěz událostí mohla vykládat takovým způsobem, aby vina padala na vás?

To ho podrádilo. Nebuďte směná.

Co je na tom směného? namítla. Velice snadno byste mohl být vyděračem.

Myslela to váně. Marcus byl ohromen.

Věděl velice dobře, e o něm během let kolovalo velké mnoství řečí. Fám stran jeho souboje a smrti Lyntona Spaldinga byly celé

zástupy. Ale nikdo mu nikdy nevmetl takovou spekulaci do očí. Nikdo si netroufl.

Jste buď velice poetilá, nebo troufalá, Ifigenie. V kadém případě zacházíte příli daleko.

Anebo ne dost daleko, odsekla nezdolně.

Amálie na ni upřela znepokojený pohled. Skutečně, Ifigenie, myslím si, e se takto nikam nedostaneme.

Naopak. Ifigenie upírala na Marka příkrý pohled. Chci to ukázat názorně. Zvame fakta. Bylo nám řečeno, e jste mimořádně inteligentní. Jste jistě dost chytrý, abyste se během let dozvěděl vechna tajemství.

Dost, Ifigenie, varoval ji mírně.

Počínala si, jako by ho neslyela. Mohl jste poslat vyděračské dopisy. Mohl byste dokonce být tou osobou v pláti, která mě dnes v

noci zamkla uvnitř umělé sluje.

Marcus chladně zuřil. To je zatracená uráka, madam.

Vy jste mě stejně nesnesitelně urazil v průběhu několika minulých dnů.

Vae kroky byly od začátku podezřelé. Tím, e jste se stavěla Londýnu na odiv jako moje milenka. Tím, e jste se ukrývala v

pracovnách dentlmenů, abyste si prohlédla obsah jejich pracovních stolů. Tím, e jste si prohlédla Lartmorův výstavní sál. Tím, e jste uháněla o půlnoci na hřbitov s pěti tisíci librami, je zmizely.

Prosím, zaeptala Amálie. To nic nevyřeí.

Ach, vyřeí, řekla Ifigenie. To prokáe jeho lordstvu, e jeho kroky mohou být nazírány v kadém ohledu se stejným podezřením

jako moje.

Marcus se zamračil. K čertu, já nejsem vyděrač.

Nikdy jsem si nemyslela, e byste jím byl, řekla Ifigenie bezstarostně. Pouze jsem předvedla názornou ukázku.

Marcus pomalu ustoupil od krbové římsy. Přeel pokoj k místu, kde na řeckém sofa seděla Ifigenie, a zastavil se přímo před ní. Za

názorné ukázky, jako je ta vae, mui umírali.

Snad, ale nevěřím, e, zemřeli vaí rukou, sire. Jste příli inteligentní na to, abyste někoho vyzýval na souboj kvůli tak bezvýznamné záleitosti.

Vy si myslíte, e muská čest je bezvýznamná záleitost?

Oveme ne. Ale ani enská čest. Člověk vak nemůe prokázat svoji čest v souboji, e ano? Pravda se neprokazuje tak, e v někom

jiném uvízne kulka.

Marcus se k ní sklonil s jednou rukou na područce sofa a druhou opřenou o zakřivené opěradlo. Polapil ji v rohu.

Avak kdyby se to stalo, dobře zarytá kulka má na pomluvy pozoruhodně tiící účinek.

Pochybuji o tom. To je pouze zaene do podzemí. Ale kdo dá na pomluvy, co by se za nehet velo? Oba si dopřáváme toho luxusu, e

jsme ve skutečnosti k pomluvám imunní, e ano, mylorde?

Vechno má své meze, Ifigenie, a vy jste se přiblíila k mezím mé shovívavosti. Milenka jen podle jména si nemůe dovolit zajít

příli daleko.

Jak byste to mohl vědět, sire? U jste připustil, e jste jetě nikdy neměl milenku jen naoko.

Amálie zvedla ruku. Myslím si, e by bylo docela rozumné skončit s tím nesmyslem, ne vá spor začne být jetě absurdnějí.

Marcus na ni pohlédl. Máte úplnou pravdu, slečno Farleyová. Děkuji vám za to, e jste do této situace vnesla zmínku o rozumu.

Rádo se stalo.

Marcus se narovnal a začal přecházet kříem kráem po místnosti. Nyní se vrame k důleitějím záleitostem. Napadla mě jiná

zajímavá monost.

Ifigenie si sedla dopředu a načechrala si sukně jako malá kočka, je si rovná srst poté, co byla hrubě vyruena. Oč jde, sire?

Přemýlel jsem o výroku, jen odstartoval nai hádku.

O své poznámce, e tajemník často bývá v situaci, kdy získává mnoství soukromých informací? Ifigenie na něj upřela zvědavý

pohled. Co s tím?

Zdá se mi, e takoví mui nejsou osamoceni se svým přístupem k mimořádně osobním informacím. Jsou jetě dalí lidé, kteří pracují v mnoha nejlepích rodinách a mají monost seznámit se s věcmi, je jsou velice soukromé.

Amálie ho soustředěně pozorovala. Máte na mysli slouící? Nevěřím tomu, e tohle vydírání je prací slouícího.

Souhlasím, řekla Ifigenie rychle. A je za tím kdokoli, cítí se ve společnosti jako doma. Nezapomeňte, e mu byly známy vae

osobní plány stran měsíčního pobytu na venkově, sire.

A ta záleitost s fénixem na pečeti naznačuje jistou obeznámenost s tematikou starověku, dodala Amálie. Nějaký sluha by byl takových asociací jen těko schopen.

Dopisy jsou psány jemnou, dobře trénovanou rukou, přidala Ifigenie. Vichni jsme se na začátku shodli na tom, e dopisy jsou

psané pěkným rukopisem a jejich jazyk prozrazuje vzdělání.

Marcus na ni pohlédl. Guvernantka nebo společnice by takové předpoklady měla.

Ifigenie i Amálie na něho zíraly s poděeným výrazem.

Proboha, zaeptala Amálie. Má pravdu, Ifigenie. Guvernantky a společnice zaujímají místo kdesi mezi obydlím pro slouící a

přijímacím pokojem. Jsou rovně vzdělané jako jejich zaměstnavatelé, nicméně v mnoha domácnostech zůstávají nepovimnuty jako slouící.

Ifigenie rozvíjela monosti dál. A zatímco nechodí na plesy a večírky, guvernantka nebo společnice má přístup k nejintimnějím

detailům ze ivotů svých zaměstnavatelů. Mohou slyet a vidět mnoho věcí.

Marcus se zamračil. Moje hypotéza znamená, e hledáme enu, která by mohla znát nejintimnějí tajemství nejméně dvou domácností.

Někoho, kdo pracoval jeden čas v domě tety Zoe a potom v domácnosti vaí přítelkyně. Ifigenie se podívala na Marka. Jak staré je tajemství vaí přítelkyně, mylorde?

Marcus zaváhal a přemýlel, kolik můe prozradit, ani by se zpronevěřil Hanině důvěře. Události, pro ně, je vydírána, se přihodily před sedmi lety. Jestli si dobře vzpomínám, zmínila jste se, e tajemství vaí tety je datováno dobou před osmnácti lety.

Ano. Ifigenie odtáhla ruku z kroucené područky sofa. To je zajímavá teorie, mylorde, ale pochybuji, e objevíme, e stejná ena

pracovala v obou domácnostech.

Přesto se vak vyplatí to prozkoumat, řekl Marcus. Moje hypotéza zní mnohem lépe ne ta vae. Ta záleitost s prohledáváním

pracovních stolů dentlmenů při hledání černého vosku a pečetě mi nikdy nedávala valného smyslu.

Ifigenie se do něho zabodla pohledem. Nesouhlasím, sire. Moje teorie je nekonečně racionálnějí a logičtějí ne vae. A na rozdíl od vaí má podpůrné důkazy. Konstatovali jsme, e existuje pár muů, kteří jsou spojeni s oběma okruhy  vaím i guthrieovským. Vae

teorie je čistou domněnkou.

Nemusí být prokázána, řekl Marcus, ale je mnohem víc nadějná ne ta vae.

To není pravda. Mimoto bych ráda poukázala 

Amálie zvedla ruce, aby si zjednala ticho. Mohu jetě jednou poádat, abychom se vyhnuli tomuto neuitečnému handrkování? Nepřináí nám nic dobrého.

Marcus se chladně usmál. Slečno Farleyová, vy jste hlasem zdravého rozumu. Ifigenie dnes večer nepřemýlí moc jasně. Dalo se to jen očekávat s ohledem na to, čím prola.

To mě zlobí, řekla Ifigenie. Moje mylení je kadým coulem právě tak jasné jako vae vlastní, Mastersi.

Musíte připustit, e na odborné kvalifikace se poněkud lií, řekl Marcus zdvořile. Vae je na poli starověkých památek, tedy

předmětu velice vzdáleného od toho, čím se zde zabýváme. Moje zájmy, na druhé straně, měly vdycky vědeckou a technickou povahu. Při sledování těchto zájmů jsem měl zjevně více příleitostí rozvíjet rozumové a logické schopnosti ne vy.

Ifigenie vyskočila ze sofa. Jak arogantní, povýené a troufalé to jsou řeči.

Prosím, poádala naléhavě Amálie. Jestli vy dva nepřestanete s tímhle idiotským hádáním, nikdy se nikam nedostaneme.

Nemohu ne souhlasit, řekl Marcus klidně. Budeme pokračovat logickým způsobem. Jak u jsem řekl, Barclay provede etření stran majitele oné umělé náhrobní jeskyně na hřbitově v Reedingu, jakmile se vrátí do města. Mezitím se zeptáte své tety, zdali před několika lety nezaměstnávala společnici, která by mohla být podezřelá, e tuila její tajemství. Poloím své přítelkyni stejnou otázku.

Hmm, zabručela Ifigenie.

Marcus ignoroval její upřený výhruný pohled. Uvidíme, co se dozvíme z tohoto směru pátrání. Mezitím, myslím, bude nejlépe, kdy se na několik dnů odstěhujete z Londýna, madam.

Určitě ne. Ifigenii to pobouřilo. Proč bych měla opoutět Londýn? Mám tu hodně co na práci.

Marcus potřásl hlavou. Vyděrač je zřejmě čím dál nebezpečnějí. Jeho činy dnes v noci svědčí o tom, e není daleko od toho, aby vám ublíil.

Neublíil mi. Pouze mě trochu vyděsil.

Jeho lordstvo má pravdu. Amálie si stiskla ruce mezi kolena. V dopise říká docela jasně, e tvoje uvěznění v umělé sluji je

varováním, Ifigenie. Kdoví co udělá přítě?

Přesně, řekl Marcus. Myslím, e bude nejlepí nespustit Ifigenii z očí, dokud Barclay nebude mít příleitost učinit nějaká

pátrání.

Nesmysl, řekla Ifigenie.

Amálie ji ignorovala. Soustředěně hleděla na Marka. A právě, jak to hodláte udělat, mylorde?

Marcus si v hlavě promítl velice krátký seznam moností. Myslím, e by se Ifigenie mohla na nějakou dobu vrátit do svého domu na venkově.

Absolutně ne, řekla Ifigenie velice hlasitě. Naprosto nemoné. Domů nepojedu, a to je definitivní.

Marcus si o její vehemenci v této věci myslel svoje. Mohlo by být zajímavé vědět, co Barclay zjistí v Devonu. Pak tedy navrhuji,

abychom přijali pozvání lady Pettigrewové a strávili tento týden několik dní v jejím domě na venkově v Hampshiru.

Ifigenie to zvaovala. To by mi umonilo pátrat v Pettigrewově knihovně.

Marcus potlačil kletbu. Já se o to postarám. Vy přezkoumáte chrám bohyně Vesty lady Pettigrewové, jak jste slíbila.

Jste si jist, e budete umět náleitě hledat v knihovně nějakého mue? zeptala se Ifigenie pochybovačně.

Myslím si, e ten úkol zvládnu. Pozoroval jsem vae pátrání v Lartmorově knihovně, nebo snad ne? Jak bych mohl pochybit, poté co jsem mohl sledovat takového experta, jako jste vy?

Ifigenie nepulila rty. Dobrá, mylorde. Odjedeme do Hampshiru jak jsme naplánovali.

Marcus si vydechl s pocitem ulehčení. Přinejmením bude Ifigenie pod jeho pečlivým dohledem v bezpečí, zatímco budou v Hampshiru.

Po čase se vrátí do Londýna a mezitím přijede Barclay. Marcus měl v úmyslu ho poslat, aby prozkoumal vlastnictví pomníku paní Eatonové tak brzo, jak jen to bude moné.

Něco mu říkalo, e mezi umělou náhrobní jeskyní a vyděračem je spojitost. Téměř to cítil. Měl v úmyslu zkoumat ten problém tak

dlouho, dokud nenajde odpovědi, které hledal.

Vyděrač se stal víc ne mrzutostí. Dnes v noci zael příli daleko. Vyhrooval Ifigenii.

Marcus nemohl přestat, dokud ho nechytí.

***

O tři dny později Marcus prohlíel jednu z polic v Pettigrewově knihovně a s dychtivým zájmem si prohlíel tituly. Cicero, Vergilius, Newton. Filozofická pojednání Královské společnosti. Oceňuji vai vynikající a mimořádně rozmanitou sbírku, Pettigrewe.

Netuil jsem, e se zajímáte o tolik různých oborů.

Pettigrew, zarputilý mu, jeho melancholická, uzavřená povaha byla přesným opakem jeho eny, se zamračil jetě divočeji ne obvykle. Mu má kromě novin číst jetě něco, pokud nechce, aby jeho rozum shnil.

Hezky řečeno. Marcus sundal poslední svazek Filozofických pojednání a prolistoval je a k obsahu. Půjčil byste mi je?

Poslute si. Pettigrew nalil klaret do sklenice. Vadilo by vám, kdybych se vás zeptal, jak dlouho u nás zůstanete, sire?

Marcus předstíral, e ignoruje Pettigrewův nedostatek pohostinnosti. Ihned po včerejím příjezdu bylo evidentní, e pozvaná společnost je výhradně nápadem lady Pettigrewové. Její nespolečenský manel neměl zájem o to, aby bavil návtěvníky.

Myslím, e zde budeme jen několik dní, o nic déle. Vae manelka si vyádala názor paní Brightové na vá chrám bohyně Vesty. Mé přítelkyni to bezpochyby zabere nějaký čas, ne provede vechna měření a srovná je s původní ruinou, kterou viděla v Itálii.

Skvěle dobrý chrám bohyně Vesty. Pettigrew si prolil klaret hrdlem. Nechápu, nač potřebujeme názor paní Brightové. Upřel na

Marka rychlý postranní pohled. Bez uráky, sire. Pochopil jsem, e je vaí velmi blízkou přítelkyní.

Ano, to je. Marcus si povrchně, prohlédl obsah výtisku Filozofických pojednání. Svazek byl víc ne rok starý. Viml si článku o astronomických pozorováních, je zaujala jeho pozornost.

Samozřejmě e četl toto vydání Pojednání před pár měsíci, kdy dostal svůj vlastní výtisk. Vdycky pročetl poslední vydání novin

Společnosti, jakmile vyly. Ale před devíti měsíci si noviny zabývající se astronomií prohlédl jen zběně. Tehdy omezil své výzkumy na vlastnosti světla a reflexivních povrchů, jetě se nezajímal o hvězdy.

Znáte ji dlouho?

Koho? Paní Brightovou? Marcus vzhlédl. Náhodou ji neznám ani zdaleka dost dlouho.

Chápu. Dosti neobvyklá ena.

Ano. Velmi. Oba jsme zjistili, e máme mnoho společného.

Pettigrew zmateně svratil čelo. Vy se zajímáte o staroitnosti a tak?

Nyní ano. Marcus zavřel Pojednání. Můj komorník mi z nějakého nejapného důvodu zapomněl zabalit psací náčiní. Byl by to ode mne příliný poadavek, kdybych vás poádal, abyste mi půjčil nějaký papír? Musím napsat pár dopisů.

Co? Ach ne. Vůbec ne. Pettigrew mávl rukou nad svým rozházeným psacím stolem. Poslute si.

Budu potřebovat vypůjčit si také vae pečetidlo. Doufám, e nebudete mít námitek?

Je tamhle vedle globusu.

Jste velice láskav.

Můete právě tak pouít můj psací stůl, abyste si mohl napsat své zatracené dopisy. Z Pettigrewa se vydral mrzutý povzdech. Bůh ví, e nebudu mít mnoho příleitostí jej pouít, kdy jsou v domě takové davy. Nevím, proč tady musí moje ena mít v průběhu společenské sezony takové mnoství lidí z Londýna na návtěvě. Říkal jsem jí, e pokud chce ít společenským ivotem, můe to klidně dělat v naem domě ve městě.

Je oprávněně hrdá na tento dům. Ne kadá usedlost se můe pynit chrámem bohyně Vesty.

Byl by rozdíl, kdyby se člověk mohl pynit několika pannami, aby s ním ly, řekl Pettigrew. Ale dnes jsou tak vzácné jako jednoroci a fénixové, e ano?

Marcus pozoroval vlnící se trávník za oknem knihovny. Fénixové?

Víte, mytologický pták, který se obrozuje ze svého vlastního popela.

Ztratil jsem zájem o mytologická stvoření ve stejnou dobu, kdy jsem ztratil zájem o panny.

***

Jaký je to roztomilý večírek. Ifigenie upřeně hleděla na noční nebe.

Vytáhla Marka ven na terasu pod záminkou obdivování pokojného letního večera, ne půjdou spát. Ve skutečnosti měla v úmyslu se ho zeptat, co se odpoledne dozvěděl v Pettigrewově knihovně. Celý den dychtila po rozhovoru s ním o samotě, ale neměli k tomu příleitost.

Nyní kdy ho měla venku pod hvězdami pro sebe, nepospíchala s vyptáváním na jeho objevy. Uvědomila si, e vechno, co opravdu

touila dělat, bylo sdílet s ním několik tichých, důvěrných chvil.

Byla skoro půlnoc. Po večeři s hostinou a kartami směřovala větina Pettigrewových hostů po schodech nahoru do lonic.

Ačkoli ve městě byl vrchol sezony, tady na venkově se ádný nekonečný kruh plesů a večírků, kde se kadý snaí dret krok a do

svítání, nekonal. Strávit pár dní na venkově bylo povaováno za dobrou metodu, jak se znovu posílit pro hektické tempo ivota ve

městě.

Příjemný, mírný vánek rozčeřil listí nedalekých stromů. Vůně květů se roznesla vzduchem. Ifigenie se zhluboka nadechla a vychutnávala vůni noci.

Určitě je jasné nebe. Marcus se naklonil přes zdobenou balustrádu. Pohled měl upřený do nebes. Dal bych nevím co za to, abych mohl být ve svém domě v Yorkshiru.

Proč byste si přál být v Yorkshiru?

Protoe tam mám nový dalekohled.

Dalekohled? Vy se zajímáte o astronomii?

Ano.

Ifigenii objevy přitahovaly. Bez ohledu na to, kolik toho zjistila o tomto mui, se zdálo, e tady vdycky budou neznámé hlubiny, které čekají na objevení. Nemám o tom ponětí, mylorde.

Mírné se uklíbl. Myslíte si, e jste o mně zjistila vechno, co se dalo, kdy jste studovala roli mé milenky?

Ne, oveme ne. Cítila, jak jí začíná být horko. Ale myslela jsem si, e jsem vai minulost i současné zájmy prozkoumala dost

důkladně.

Neznepokojujte se. Marcus se stále zajímal o nebe. To bylo jen malé opomenutí. Bezpochyby jste přehlédla můj zájem o astronomii,

protoe je dosti nový. Přivedly mě k němu mé studie vlastností světla a zrcadel.

Ifigenie odsunula otázky o Pettigrewově pečetidlu a pečeti pro tuto chvíli stranou. Mnohem víc byla zvědavá na to, co se dozví

nového o mui, kterého milovala. Jak vás přivedly k astronomii?

Velice snadno. Marcus na ni krátce pohlédl, ne vrátil svou pozornost k nebi. Kdy někdo studuje hvězdy, v podstatě studuje

světlo. Zrcadlo se pouívá k soustředění světla takovým způsobem, e lze pozorovat oblohu do velké hloubky.

Máte na mysli ten druh zrcadel, která jsou pouívána v dalekohledech.

Ano. Zrcadla mohou být pouita také tím způsobem, e koncentrují světlo samo o sobě tak, aby se dalo pozorovat. Právě jsem se zabýval takovýmto projektem. Věnoval jí zvlátně nerozhodný, postranní pohled. Navrhl jsem malý přístroj, který mi dovoluje studovat světla.

Jak to pracuje?

Vyuívá to prizmatu a malého dalekohledu  Zarazil se s kajícným výrazem. Odpuste mi. Předpokládám, e jako badatelka oboru starověku musíte takové téma povaovat za nudné.

Ale ne, ani v nejmením, ujistila ho. Čirou náhodou se ve starověku studiem nebes dost zabývali. Vskutku mnoho hvězd a planet je pojmenováno po hrdinech a hrdinkách starověku.

Opravdu.

Řekněte mi, co doufáte objevit při výzkumu hvězdného svitu?

Nejsem si jist. Marcus pokrčil rameny. Ale něco, co napsal pan William Herschel před pár lety, mě velice zaujalo.

Co to je?

Marcus ji vzal za ruku a zavedl k irokým, kamenným schodům, je vedly do zahrady. Poukázal na to, e v určitém smyslu, kdy se

díváme na hvězdy, díváme se do minulosti.

Nerozumím.

Podle nejnovějích výpočtů trvá světlu hvězd tisíce let, ne k nám dospěje.

Ano, ovem. Chápu, co máte na mysli. Světlo, které vidíme, muselo být prvotně vyzářeno celou věčnost předtím, zaeptala Ifigenie. Nikdy jsem na to nemyslela tímto způsobem. Jak fascinující představa.

Připadá mi to také tak. Marcus se na ni usmál. Ale zjistil jsem, e jen pár lidí s výjimkou malé skupiny, která se o takové záleitosti zajímá, má zájem věnovat pozornost podrobnému rozhovoru na toto téma.

Rozumím. Ifigenii se líbilo, jak sevřel svou velkou ruku kolem jejích malých prstů. Cítila, jako by byli dnes večer s Markem spojeni jak duevně, tak i fyzicky. Bylo dobré vědět, e u ji dál nepodezírá z vyděračství. Často jsem se obviňovala, e se nudím.

Zdá se mi obtíné tomu uvěřit.”

Ach, ale je to pravda. Obávám se, e jsem byla nucena a do loňského roku vést velice tichý ivot.

Předpokládám, e kvůli věku a churavosti svého manela.

Och, ano. Pan Bright nikam příli nevycházel.”

A proto jste nevycházela ani vy.

Ano.

Řekněte mi něco, Ifigenie, řekl Marcus velice měkce. Byla jste svému manelovi věrná?

Ifigenie si vzdychla a zakobrtla o malý kámen skrytý v trávě. Jak absurdní otázka, mylorde.

Uklidňoval ji. Co je na tom divného? Jste ve společnosti dost dlouho, abyste věděla, e věrné manelky se vyskytují jen zřídka.

Z toho, co jsem vypozorovala, tak počet nevěrných manelek je předstien počtem nevěrných manelů, odsekla Ifigenie.

Myslím, e to je pravda.

Tím, e získala bod a hladce změnila téma v průběhu rozhovoru, začala být Ifigenie odvánějí. A vy jste byl věrný manel, mylorde?

Marcus na okamik ztichl. Mám zásadu, která stanovuje nemluvit o minulosti. A ze veho nejméně mluvím o svém manelství.

To odmítnutí Ifigenii zchladilo. Ano, ovem. Jak bych jen mohla zapomenout na vae proslulé zásady? Řekněte mi, těí vás ivot

podle takových zásad, sire?

Fungují mi dobře.

ivot je krátký, zaeptala Ifigenie. Řekla bych, e příli mnoho zásad můe způsobit, e se člověku začne jeho existence jevit jako nudná a omezená.

Podle mě chrání soukromí.

Ale člověk přijde o tolik ivotního vzruchu, kdy začne ít podle příli striktních společenských pravidel, protestovala Ifigenie.

Neiji podle společenských pravidel, Ifigenie. iji podle svých vlastních.

Zatoulali se do hustěji zarostlé části rozsáhlé zahrady. Světla velkého domu byla nyní daleko za nimi. Kdy se Ifigenie letmo

ohlédla přes rameno, zjistila, e u dokonce ani není vidět majestátní dům. V cestě stála skupinka stromů.

Noc byla osvětlená jen svitem hvězd a září měsíce, který byl téměř v úplňku.

Je to, jako bychom byli sami na světě, řekla Ifigenie. Velice příjemný pocit. Marcus pohlédl na velkou budovu rýsující se v

nedalekém lesíku. Copak to tam je?

Ifigenie spatřila vysoké, elegantní sloupy chrámu bohyně Vesty. To je ta ruina. Odpoledne jsem dokončila její měření, zatímco jste

byl v Pettigrewově knihovně. Mimochodem, objevil jste tam něco zajímavého?

Ne. Pettigrew pouívá červený vosk. Na jeho pečetidle nebylo po černém vosku ani stopy a na pečeti je znak jelena.

Jak neuspokojivé. Prohledal jste jeho psací stůl s dostatečnou péčí?

Ano, prohledal. Věřte mi. Pettigrew není vyděrač. Marcus změnil směr, aby proel kolem kruhové stavby. Povaujete tento chrám bohyně Vesty za dobrou kopii originálu v Tivoli?

Ifigenie si lehce povzdychla z lítosti nad novinkou, e Pettigrew byl vykrtnut ze seznamu podezřelých. Pohlédla na půvabnou,

vzdunou památku. Měsíční světlo propadávalo dolů otevřenou střechou a propůjčovalo trosce kouzelnou, mystickou tvář, která nebyla za denního světla patrná.

Není to patné, skutečně, řekla uválivě. Vyjadřuje lehkost pocitu, se kterým se člověk setkává u originálu. Vimněte si jemných

proporcí sloupů. Kruh, do kterého jsou postaveny, je co do měr zcela přesný.

Skutečně.

Ifigenie zjistila, e se Marcus dívá na ni, nikoli na chrám. Jeho oči v eru zářily. Cosi v jeho hlubokém, tichém hlase změnilo její nitro v teplý pudink.

Nabrala dech a pokusila se hovořit přiměřeně nenuceně a učeně. Člověk si téměř dokáe představit panny vestálky pečující o svatý

plamen v takovém klasickém prostředí.

Vae představivost je o hodně svěejí ne moje. Marcus ji vedl mezi dvěma vysokými kamennými sloupy. Zastavil ji uprostřed

kulatého podlaí a rozhlíel se s pobaveným zájmem kolem sebe. Nevypadá to, e bych tu vyčaroval nějaké panny, nicméně prostředí

pokládám za inspirující.

Ifigenie cítila, jak jí vysychá v ústech. Opravdu?

Ano. Uchopil její obličej do silných dlaní. Jméno lady Starlightová vám sedí, Ifigenie. Byla jste zrozena, abyste se procházela ve svitu hvězd.

Zachvěla se. Byla jsem zrozena, abych tě milovala, pomyslela si. Prostoupila ji neustále se vracející sklíčenost. Velice pravděpodobně by nebyla schopna mu taková slova říkat nahlas, protoe by je nechtěl slyet.

Bavilo vás hrát si na mou milenku, Ifigenie?

Ach ano. Ohromně. Kdekdo mě má coby vai milenku za absolutně fascinující. Ve skutečnosti mi bude trochu líto, a to vechno bude pryč.

Opravdu?

Dobrá, ne zcela, přiznala. Problém je v tom, e je velká otrava být po celou dobu ohniskem tolika pohledů. Ale musím přiznat, e je v tom kus velkého dobrodruství. Téměř stejně vzruující jako moje nedávná cesta do Itálie.

Marcus pozvedl obočí. Téměř stejně vzruující? Jsem zničen, kdy slyím, e být mou milenkou není stejně vzruující jako vae

památky.

Ifigenii vyděsilo zjitění, e ho mohla urazit. Neměla jsem v úmyslu vás urazit, mylorde. Ve skutečnosti mi připadá role vaí

milenky jako nesmírně zajímavá.

Ale ne stejně zajímavá jako, řekněme, prohlídka trosek v Pompejích?

Dobrá, Pompeje jsou přece Pompeje, mylorde, hubovala ho mírně. Pár věcí na celé zemi se s tím dá srovnat.

Ne, pravděpodobně ne. Ale dovolte mi, abych se pokusil přispět dodatečným vzruením k vaemu nynějímu dobrodruství.

Přitiskl svá ústa na její. Ifigenie nevěděla, zdali to bylo měsíční světlo nebo teplo Markova těla, co jí tak rozpálilo smysly.

10. kapitola

To bylo to pravé místo, v pravý čas a se správným muem. Ifigenie se z tohoto zjitění přímo propadala v nádherném úasu. Připadalo jí, jako kdyby se vechno, co dělala od té doby, kdy si vloni strhla pouta tichého ivota psance v Deepfordu, konalo ve znamení příprav na tento okamik.

Byla volná. Osvobozená od svých závazků k sestře, osvobozená od dusných pravidel malé vesnice, osvobozená od slídivých, vetečných očí odsuzujících sousedů.

V průběhu uplynulého roku se stala sama sebou. Nyní byla skutečně svobodná natolik, aby se poprvé v ivotě zamilovala. Musí se zmocnit okamiku, pomyslela si. S následky si bude dělat starosti později.

Toto bylo to ze vech největí dobrodruství, o ně se u začínala bát, e je nikdy nezaije.

Stoupla si na pičky a ovinula ruce Markovi kolem krku.

Zachvěl se. Zhluboka zasténal a vystupňoval polibek. Divoce ji sevřel, zatímco poznával její ústa.

Ifigenie tie vydechla a naklonila se blí, smysly vzruené jeho vroucností a silou.

Má sladká lady Starlightová. Marcus sklouzl velkou rukou pomalu dolů po Ifigeniině hrdle. Uvolnil jemný, bílý ál na stranu a

odhalil nahá ramena. Vy nevíte, jak jsem touil znova se vás dotýkat.

Ano. Prosím, dotýkejte se mě. Prosím, Marku. Ifigenie otočila hlavu, aby mu políbila ruku. Cítila, jak jí jemná, kamírová ála

spadla z ramen a sklouzla do loue vedle nohy.

Byla omámená jeho dotyky a svitem měsíce. Vechno jí připadalo nereálné, a přesto si nikdy pronikavěji neuvědomovala své smysly.

Jemně átral prsty a hledal sponky na jejích atech.

Trochu ji okovalo, kdy Marcus nalezl tkanice, rozvázal je a pomalu, s ostychem jí svlékal korzet. Z nahých prsou jí zavanula

jemná vůně.

Zabořila mu obličej do nákrčníku.

Krásné. Marcus jí poloil dlaň na bradavky. Tak krásné.

Ifigenie pociovala, jak se jí dmou prsa a jak je má, díky jeho teplé ruce, čím dál tím citlivějí. Zachvěla se, kdy si uvědomila, e ačkoli se jí dotýkal se stejně omamnou důvěrností jako onu noc v Lartmorově výstavním sále, ve skutečnosti ji nikdy neviděl nahou.

Do této noci ji ádný mu nikdy neviděl nahou.

Měla by se stydět, pomyslela si Ifigenie. Ale smyslný obdiv v Markově hlase na ni měl opačný účinek. Pociovala nádherné a neodolatelné vjemy.

Naléhavá potřeba také ho laskat, jako on laskal ji, odplavila jakékoli váhání. Vztáhla ruku a začala mu třesoucími se prsty rozvazovat nákrčník.

Ano, zaeptal Marcus.

Za okamik u dlouhý nákrčník visel rozvázaný.

Ifigenie na něho pohlédla. Přísné linie obličeje se mu rýsovaly v eru měsíčního svitu. Měl nádherné oči. Ústa měl malinko zkřivená v lehkém úsměvu neklamně smyslné touhy.

Marku? Nevěděla, jak mu poloit nedokončenou otázku. Pouze věděla, e chce víc ne pouhý polibek zrovna tady, v měsíčním svitu.

Proč ne? řekl, jako kdyby jí četl mylenky. Hladil ji palcem pomalu po bradě. Myslel jsem si, e počkáme, a se vrátíme do

soukromí tvé lonice, ale některé věci nelze odkládat.

Sklonil hlavu a políbil ji na ramena. Zachvěla se mu v náručí a vsunula mu ruku pod koili. Ostýchavě mu poloila dlaně na silné,

hladké svaly na hrudi.

Působíte úasně skvěle, mylorde, vydechla, naplněna respektem. Naprosto skvostně. Připomínáte mi sochu Herkula, jeho jsem jednou viděla v Benátkách.

Markův tlumený smích se proměnil v zasténání. Dejte si pozor, já nejsem socha, madam, ačkoli moje jistá partie je v tuhle chvíli

určitě tvrdá jako kámen.

Jsem si tím jistá, zaeptala. Cítila, jak se k ní tiskne oblinou svého muství. To ji zároveň zaujalo i vylekalo.

Neochotně ji pustil, aby si svlékl kabát. Roztáhl jej na podlahu ruiny. Ifigenie na to pohlédla a pak zvedla zrak, aby se setkal s

Markovýma lesknoucíma se očima. Věděla, ani by to bylo vyřčeno, e se chystá poloit ji dolů na kabát a pomilovat se s ní.

Vechna velká kosmická mysteria byla před objasněním. Věděla, e chce-li ho zastavit, aby nepokračoval, musí hned promluvit.

Usmála se na Marka a neřekla vůbec nic. Marcus vypadal, jako by ho svým úsměvem na okamik fascinovala. Chvíli se ani nepohnul.

Pak ji s chraplavým výkřikem chytil za ruce a poloil na kabát.

Lehl si na ni a Ifigenie ho objala. Přitáhla ho k sobě a pevně ho drela, jako kdyby to mělo být navdy.

Ifigenie.”

Marcus se jí u nedotýkal rozváně ani zdrenlivě. Zasypal ji drsnými, naléhavými polibky na prsa. Silné dlaně se mu třásly, kdy

ji hladil po těle. Kdy jí strkal ruce pod sukně, stiskl jí bradavku mezi zuby a jemně skousl.

Jakmile pocítila jeho prsty na vnitřní straně stehen, zalil ji vzruující pocit předtuchy. Chtěl se jí dotýkat stejným způsobem

jako v Lartmorově výstavním sále. Nemohla se dočkat, a ji zaplaví fascinující pocity.

Jste připravena, viďte? Marcus působil dojmem, jako by běelo závod. Měníte se mi v tekutý měsíční svit, kdy se vás takhle

dotýkám.

Ach. Ifigenie zavřela oči. Nohama mu pevně obemkla ruku.

Marcus ji jemně laskal a pronikal dovnitř natolik, aby se chvěla nedočkavostí.

Marku. Ach, můj Boe, Marku. Chtěla od něho víc. Musela mít víc. Nevěděla vak, jak má popsat, co chce. Místo toho zdvihla boky

a vzepjala se.

havějí ne samo slunce. Marcus ji jemně otevřel. Ifigenie vykřikla. Zaala mu prsty přes koili do svalů na ramenech.

Matně si uvědomovala, e vytahuje ruku, kterou měl mezi jejími stehny. Zjistila, e átrá po sponě od svých kalhot.

Věděla, co mělo následovat. Přece viděla sochy v Lartmorově sále. Ifigenie se na to pokouela připravit. Problém byl v tom, e dost

dobře nevěděla, co by měla očekávat.

Polibte mé, nařídil jí Marcus s ústy blízko jejích.

Ach ano. Ano, ovem. Dychtivě se ho drela. Tato část byla snadná. Věděla přesně, jak ho má líbat, jak pevně ho dret.

Můj Boe, zamumlal jí Marcus u úst. Vyrazila jste mi dech.

Cítila, jak ji hladí mezi nohama, a pak cítila nějakou věc, je byla delí ne jeho prst, která do ní začala vnikat. Mohla říct rovnou, e se tam nikdy nevejde.

Marku, obávám se, e je tu něco nepatřičného.

Vy jste tak úasně těsná, ozval se přidueně.

Sire, připadáte mi být poněkud větí ne sochy v Lartmorově sále, řekla Ifigenie naléhavě.

Teď není čas na to, abyste se mě snaila rozesmát. Marcus se nepatrně odtáhl.

Ifigenie se začala nadechovat k povzdechu ulehčení. Ale bez jakéhokoli varování se přizpůsobil její měkké brance a znovu se do ní vsunul jedním dlouhým mocným pohybem.

Marku.” Ohromena leknutím otevřela Ifigenie oči dokořán. Zůstala nehybně leet. Nemohla ani dýchat.

Ale její reakce nebyla ničím ve srovnání s Markovou. Zasunutý a po jílec, doslova strnul.

Sakra. Sakra, zatraceně.

V chrámu bohyně Vesty se rozhostilo děsivé ticho.

To má být vdycky jako tentokrát? dokázala se Ifigenie konečně zeptat. Spíe jsem doufala, e to bude takové jako tehdy v noci,

kdy jste mě hladil.

Marcus zvedl hlavu a podíval se na ni planoucíma vyčítavýma očima. Vy jste panna.

Příli pozdě si Ifigenie vybavila svou pečlivě vykonstruovanou historku o tom, e je vdova.

Ach, ne. Ne, skutečně. Ifigenie si olízla rty. To je tím, e u je to velice dlouho od té doby, co manel skonal. A dokonce i kdy byl naivu, nebyl takový, jak byste to nazval, nadený svými manelskými právy. A nebyl ani zdaleka tak, ach, dobře stavěný jako

vy, mylorde, pokud mohu říct své mínění.

Jste zatracená panna. Lhala jste mi.

Sklíčená Ifigenie zjistila, e je vzteklý.

Propadla beznaději. Nebyla si jistá, co má teď říct. Zřejmě uhodl pravdu. Hledala způsob, jak zmírnit jeho hněv.

Ale nikdo kromě vás to neví, mylorde. Navenek se to jistě nepozná. Pro celý svět jsem vdova.

Kolik rolí najednou hrajete, Ifigenie?

V očích se jí objevily slzy. V tuhle chvíli nehraji ádnou roli.

Proboha, neplačte. Opřel se loktem na druhé straně a vzal její obličej do dlaní. Nebudu snáet vae slzy. Ne po tom, co jste

udělala.

Vzplanula hněvem a pobouřením. Já nepláču. Popotahovala. A jestli se mnou chcete mluvit tímhle tónem, sire, můete zatraceně

klidně odejít a nechat mě být. Nemusím tady leet a poslouchat vae protivné, ohavné poznámky.

Ifigenie 

Řekla jsem, abyste mě nechal být. Vzepřela mu ruce o ramena a strčila do něj tak silně, jak jen mohla. Bylo to jako strkat do hory.

Nic se nestalo, vy blázínku.

Nemyslím si, e se mi něco stalo, mylorde. Nasupila se na něj. Chci, abyste mě pomiloval. Přinejmením tak, jak si myslím, e já

miluji vás.

Proč? Řekněte mi proč, ksakru. Mělo to snad být vae dalí dobrodruství? Něco jako vae výprava za troskami Pompejí?

Ano, mělo, odsekla vztekle. Jetě jednou ho od sebe zkusila odstrčit. Ale díky vám je to teď v troskách.

Proč jste si mě vybrala? Marcus měl hrubý hlas. Proč jste si nevybrala Hoyta nebo Lartmora nebo někoho jiného, aby vás vzal

poprvé na tuto zvlátní výpravu?

Protoe jsem si vybrala vás, vy velký nedovtipný idiote. Jděte pryč.

Marcus byl jako omráčený. Ifigenie 

Pryč, řekla jsem.

kubl sebou, jako kdyby ho uhodila. Ifigenie viděla, jak se mu v měsíčním světle leskne pot na čele. Smáčel mu i jeho tmavé vlasy.

Měl zaaté zuby. Kadý sval v těle měl ztuhlý, jako kdyby byl z mramoru.

Marcus skřípal zuby a začal se z ní pomalu zvedat. Ifigenie se netrpělivě kroutila.

Vydrte jetě, řekl Marcus naléhavě. Zatraceně. S překvapivou rychlostí se od ní odtrhl.

Ouvej, vyjekla Ifigenie leknutím. To bolí.

Marcus tomu nevěnoval pozornost. Tvář měl zkroucenou výrazem, který vypadal jako nesnesitelná muka. Nasál vzduch, silně se otřásl a sloil se vedle ní s obličejem dolů. Stralivě zasténal a pak zůstal absolutně klidně leet.

Ach můj Boe, Marku, jste v pořádku? Ifigenie zapomněla na své vlastní nepohodlí. Zvedla se na lokty, vystraena Markovým náhlým a záhadným zhroucením.

Hrozný, dui rvoucí strach jí otřásl a do morku kostí. Marcus byl mrtev, a byla vechno její chyba.

Ifigenie se zvedla na kolena. Horečně mu zatřásla ramenem. Ani se nepohnul.

Sklonila se nad ním, aby mu viděla do obličeje, který měl od ní odvrácený. Měl zavřené oči.

Ifigenie si vybavila výraz agonie, který mu zkroutil rysy. Nebesa, co mám dělat? Mylorde, jste iv? Řekněte něco, prosím, řekněte

něco.

Snaila se přitáhnout si ho na klín. Nebylo to snadné. Byl nemoně těký. Nakonec zvládla dát si jeho obličej na kolena. Odhrnula mu vlasy z čela.

Tak moc mě to mrzí, Marku. Slzy jí tekly po tvářích. Nikdy jsem vás nechtěla ranit. To je ta poslední věc, kterou bych udělala.

Prosím, Marku, nesmíte zemřít. Ne teď, kdy jsem vás konečně nala. Neunesla bych to. Miluji. vás, Marku.

***

Zatraceně.

Od svatební noci poprvé ztratil sebekontrolu.

Vylil své sémě jako nějaký nemotorný, nezkuený mladík se svou první enou, právě tak jako kdysi s Norou. Kdesi v nejtemnějích

koutech paměti stále slyí její rozzlobená, posměná slova.

Má ruce jako sedlák, ty křupane.

Marku, Marku, prosím, promiňte mi. Otevřete oči. Vy nesmíte zemřít.

Marcus otevřel jedno oko.

Vy ijete. Ifigenii se rozzářil obličej nadějí a ulehčením. Díky Bohu. Začala mu zvedat hlavu z klína. Počkejte pěkně tady,

mylorde. Nehýbejte se. Zajdu do domu a přivedu pomoc.

Marcus otevřel druhé oko, natáhl ruku a chytil ji za zápěstí. Ne.

Ale je zřejmé, e potřebujete doktora. Trpíte nějakým druhem záchvatů.

Lépe či hůře, věřím, e to přeiji. Blahopřeji vám, slečno Brightová. Marcus se zaklebil odporem nad sebou samým. Máte schopnost způsobit, e se estatřicetiletý mu cítí znova jako dvacetiletý junák.

Úzkostlivě na něj hleděla. pičky prstů na jeho tváři měla překvapivě jemné. Jste si zcela jist, e nepotřebujete doktora?

Absolutně jist. Nicméně budu potřebovat nový kabát. Pomyslel na to, jak se potupně vypustil na svou nákladnou, prvotřídní kreaci,

jednu z draích kreací svého krejčího. Nevím, zdali to můj komorník bude schopen zachránit.

Zaplatím vám nový kabát, řekla Ifigenie velmi váně.

Marcus spolkl kletbu. Měl jsem tuit, e se v roli uraené nevinnosti projevíte jako originál, právě tak jako v úloze proslulé

vdovy.

Ale Marku, já nejsem uraená. Ani nejsem zelený proutek, který právě vyel ze kolních kamen. Jsem dost stará, abych se rozhodovala sama.

Vy jste panna. Marcus se vyčerpaně posadil. Nikdy jsem se nezapletl s pannou. Mám na to zásadu. Nikdy jsem tuto zásadu, a do

dnení noci, neporuil.

Musíte se na to dívat z té pozitivní stránky, mylorde. Ifigenie se zářivě usmála. Já u nejsem panna, tudí vy jste neporuil svou zásadu.

Popadl ho vztek. Zatraceně, enská, to není legrace. Přísahám, e vae pusa by mohla přivést duevně zdravého mue a na hranu.

Kdybych vás právě nepřipravil o panenství, měl bych silné pokuení přehnout si vás za tu stupidní poznámku přes koleno.

Ifigenii zmizel úsměv ze rtů. Sire, chápu, e jste rozzlobený, protoe jste poruil jednu ze svých drahocenných zásad. Ale opravdu

nesmíte vinit sebe sama.

Marcus se soustředil na opětné zapnutí kalhot. Panna, která se vydává za vdovu. Cítil se, jako kdyby se jeho vynikající intelekt

změnil v kai. Měl jsem to vědět.”

To je absurdní. Jak byste se to asi mohl dozvědět?

Marcus se postavil a zadíval se na ni. Na okamik ho přikoval pohled na Ifigenii, která seděla uprostřed ruiny a koupala se v

měsíčním svitu. Bílou sukni měla kolem sebe rozprostřenou, zatímco si přidrovala korzet k půvabným ňadrům. Vlasy měla rozcuchané a

jeden malý bílý střevíc se jí zul. Aura nevinnosti ji dosud zahalovala, právě tak jako kdy ji spatřil poprvé.

Myslím, e jsem to měl vědět, řekl tie. Ale já odmítám uznat pravdu, protoe ji nechci vidět.

Ifigenie se zamračila. To jste na sebe vdycky tak tvrdý, kdy poruíte svoje zásady, sire?

Nevím. Marcus natáhl ruku, aby jí pomohl na nohy. Tohle je poprvé, co jsem nějakou poruil. Pojďte.

Kam jdete?

Nazpět do domu. Marcus pomohl Ifigenii zavázat tkanice atů. Musíme si dát pozor, aby nás nikdo neviděl.

Proč si musíme dát pozor, mylorde? Ifigenie na něj upřela dost podráděný pohled. Pro okolní svět se nic nezměnilo. Vichni jsou

přesvědčeni, e jsem vdova, a věří, e jsem vaí milenkou. Není moné, aby kdokoli v domě zjistil pravdu.

Já znám pravdu. Pravda byla, e poruil svou zásadu a chtěl za to zaplatit.

Dobrá, přinejmením by manelství s Ifigenii znamenalo změnu, pomyslel si s trpkou ironií. Jeho první ena byla zkuená a přitom

předstírala, e je nevinná. Tentokrát si vezme nevinnou, která se vydává za zkuenou enu.

Měl by přijmout Ifigeniinu radu a podívat se na to z optimističtějí stránky, řekl si Marcus pro sebe. Tentokrát by se mohl oenit s vlastní milenkou spí ne s nějakou, která náleela jinému mui.

Marcus sebral kabát a mrzutě si ho prohlíel. Zničil několik drahých kabátů v průběhu posledních pár týdnů díky svým experimentům s novým plnicím perem. Toto bylo poprvé, kdy kabát zapinil tímto zvlátním způsobem, bohuel.

Naprosto nad sebou ztratil kontrolu.

Dokonce ho ani nenapadlo, aby pouil speciálně tvarovaný kondom z ovčího střeva, který nosil stále v kapse.

Marcus ignoroval Ifigeniin zkoumavý pohled. Vzal ji za ruku a odvedl ji z trosek chrámu bohyně Vesty.

Noc se měkce snesla kolem, kdy Marcus s Ifigenií procházeli nazpět do velkého domu. Hvězdy na nebi byly čisté a jasné.

Marcus zvaoval, jaká se v jeho ivotě chystá změna. Přemýlel, jak bude Bennet reagovat na novinku, e mu hrozí svatba. Přinejmením bylo nepravděpodobné, e by Ifigenie něco namítala proti mnoství času, který stráví ve své knihovně a laboratoři, pomyslel si filozoficky. Měla by pochopení.

Mohly by přijít děti. Snad dokonce i syn, aby zdědil titul. Je to zvlátní, nikdy předtím nevěnoval péči tomu, aby měl dědice vlastní krve. Dnes v noci mu vak vyhlídka, e Ifigenie nosí jeho dítě, působila podivný pocit dychtivosti a uvědomování si budoucnosti, jeho si dosud nebyl vědom.

Byla to znepokojující představa.

Marku? Ifigeniin hlas zněl přidueně.

Marcus zjistil, e kráčel tak svině, a byla nucena poskakovat, aby mu stačila.

Ano?

Uvědomuji si, e jste velmi rozzlobený, mylorde. Chci, abyste věděl, e upřímně lituji svých činů.

Pt, Ifigenie.

Neuvedla bych vás v omyl o své minulosti.

Budeme o tom hovořit zítra. Musím o té záleitosti dnes v noci přemýlet.

Ano, mylorde. Rozumím. Jste obrovsky rozzlobený a bezpochyby si přejete přestat předstírat, e jste mým milencem.

Nevidím jinou monost. Chystal se nahradil svou roli milence rolí manela.

Naopak. Ifigenie řekla prudce. Vechny důvody mluví pro pokračování v naí přetvářce.

To u dál není moné, Ifigenie.

Poslouchejte mě, sire. Jste velmi inteligentní mu.

Opravdu? Já osobně mám v tomto ohledu pár konkrétních pochybností.

Nesmysl, řekla Ifigenie povzbudivě. Jste skutečně docela inteligentní. O síle vaeho intelektu nemůe být pochyb.

Hmm.

A i kdy jste rozzlobený, vím, e nedopustíte, aby emoce měly převahu nad silným smyslem pro rozum.

Oceňuji vai důvěru v můj rozum, řekl zasmuile.

Ano, dobrá, jde o to, e bych vám ráda připomněla svůj velice dobrý důvod, proč se vydávám jak za vdovu, tak i za vai milenku.

Toto není ten nejlepí čas, abyste mi připomínala svůj herecký talent. Byli téměř nazpátek na terase. Marcus viděl, e větina světel v dolních podlaích zhasla. Hosté u byli na loi. Nemělo by být obtíné dostat Ifigenii nazpět do lonice, ani, by je kdo spatřil.

Sire, musím vás poádat, abyste měl na mysli, e důvod, proč se vydávám naoko za vai milenku, stále existuje. Musíme pokračovat v

předstírání, dokud neodhalíme totonost vyděrače. Věřím, e neuděláte něco ukvapeného.

Ukvapeného?

Ifigenie měla dokořán otevřené oči, které v eru světélkovaly. Prosím, abyste neskončil ná poměr, dokud se jím společnost zabývá. Dovolíte, aby nae přetvářka platila dál, viďte?

Její očividné nepochopení následků toho, co se právě stalo v chrámu bohyně Vesty, způsobilo, e Marcus ztratil zbytky trpělivosti.

Slečno Brightová, rád bych vám připomněl, e máte před sebou nový a moná podstatnějí problém ne před hodinou.

Nejistě zamrkala. Prosím?

U nadále nejste milenkou jen naoko.

Okamik vypadala zaraeně. Pak jí svitlo. Ach, chápu, co máte na mysli.

Chápete, slečno Brightová?

Ano, ovem. Sklopila oči, zřejmě zaujata seehlenými záhyby jeho koile. Ale já nechápu, proč by jedna neobyčejně krátká, malá

epizoda, je mnoho neznamená, měla jakýmkoli způsobem změnit povahu naeho spolčení.

Zatraceně, Ifigenie.

Marku, prosím. Zvedla ruku, jako by ho chtěla pohladit po tváři, ale pak patrně změnila úmysl. Vím, e vás netěí, co se tam v ruině stalo.

Mé potěení nebo jeho nedostatek jsou tím posledním v této situaci, řekl nevlídně. Nevěřím, e jste zcela pochopila obrovitost

toho problému.

Ale pochopila, mylorde. Tím chci říct, e jsem si přesně uvědomila, jak zdrcující, skutečně, jak velice alarmující pro vás ten

kolaps musel být. Nebesa, na okamik jsem si myslela, e jste umřel nebo e vás přinejmením ranila mrtvice.

Mrtvice. Kriste! Já se snad zblázním. O tom nemůe být u déle pochybnost.

Musíte mi věřit, kdy vám říkám, e jsem neměla potuchy, jak oslabující účinek na vás bude mít zjitění, e jsem panna. Je mi to

opravdu líto, mylorde.

Marcus doel k balustrádě, která obklopovala terasu. Zastavil se a pohlédl na Ifigenii. Její řeč byla poutavá jakýmsi podivným, íleným způsobem. Byl doslova fascinovaný.

Tak dobrá, souhlasil. Jak byste mohla vědět, e právě vae panenství má co dělat s mou delikátní senzitivitou?

Ba právě. Oslnivě se zasmála. Ale vy jste mě ujistil, e u je vám dobře. Mluvil jste pravdu, e ano?

Vypadá to, e jsem se, vzhledem k okolnostem, dost pozoruhodně uzdravil.

Skvěle. Vím, e vám celá událost musela přivodit dočista ok.

ok. Přikývl. Ano, to je velmi dobrá charakteristika.

A to vás, bezpochyby, vylekalo. Ale buďte klidný, sire. Mohu vás ujistit, e není důvod k dalímu znepokojování.

Marcus poloil ruku na balustrádu a pevně ji sevřel. Proč ne?

Protoe máte mé čestné slovo, e u na vás nebudu mít ádné dalí poadavky, ehm - zarazila se, aby si jemně odkalala, milostné povahy.

Nějakou dobu se rozmýlel nad jejím dychtivým obličejem. Nemohl si vzpomenout na ádnou jinou enu, která by ho tak důkladně zbavila řeči.

To je od vás velice ohleduplné, slečno Brightová.

To je maličkost, řekla laskavě. Pak se sklonila blí a ztiila důvěrně hlas. Abych byla zcela upřímná, pro mne také nae malá

epizoda nebyla úplně příjemná a ujiuji vás, e se moc nehrnu, abych si ji zopakovala.

Marka uvnitř zastudilo. Epizoda, jak to nazvala, byla debakl. Jako vrchol veho jí jetě pokazil první milostnou zkuenost.

Navzdory svému prvotnímu vzteku a pustoivému vědomí, e se mu s jejím podvodem neodvolatelně změnil ivot, Marcus pocítil vinu. Jeho jediným cílem dnes večer bylo poskytnout jí a zrovna tak i sobě potěení. Neuspěl.

Ifigenie, lituji, e vae zkuenost měla nepříjemnou povahu. Kdybych býval věděl.

Ne, prosím vás. Poloila mu prsty na ústa, aby ho umlčela. Nesmíte se omlouvat. Kdybych skutečně byla tou, jí jsem předstírala být, tedy vdovou dobře znalou intimit manelské postele, byla bych lépe schopna udělat si propočet.

Jaký propočet?

Nue ten, který dělám, kdy analyzuji perspektivu a nárys nějaké pěkné ruiny, vysvětlovala. Přila bych na to, e na vás bude mít vechno majestátní proporce, jestli chápete, co tím myslím.

Proporce?

Obávám se, e jsem byla poněkud uvedena v omyl svými předelými zkuenostmi se starověkými sochami. Zamračila se. A dokonce i s těmi v Lartmorově sbírce, kdy o tom nyní přemýlím.

Ifigenie 

Na svou vlastní obranu vám vak musím říct, e při vech svých studiích starověkého sochařství jsem se nikdy nesetkala s takovým

příkladem, který by odpovídal přesně vaim proporcím.

Marcus ji po zralé úvaze přeruil. Toto je nepochybně jeden z nejzajímavějích rozhovorů, které jsem kdy vedl. Nicméně u je

docela pozdě. Doel jsem k rozhodnutí, e se touto záleitostí budeme zabývat později.

Máte na mysli poté, co znovu získáte klidnou mysl?

To je jeden ze způsobů, jak to formulovat. Pojďme nahoru do naich lonic, madam. Musím si něco rozmyslet. Vzal ji za pai a

vystrčil směrem ke dveřím.

Marku. Vzala ho za rukáv. Slibte mi, e nikomu neřeknete, e nejsem ve skutečnosti vaí milenkou.

Upokojte se, Ifigenie. Marcus otevřel dveře a zavedl ji do potemnělé haly. Vá malý výmysl u nadále není přetvářkou, jak jsme si odsouhlasili. Není co dret v tajnosti. Dnes večer jste se stala mou milenkou.

Utědřila mu ostrý pohled. Neřeknete vak nikomu ani to, e nejsem opravdová vdova, e ne?

Věřte mi, e netouím po tom, aby společnost zjistila pravdu, o nic méně ne vy.”

Ne, oveme ne. Zdálo se, e se jí trochu ulevilo. Nechtěl byste, aby se kdokoli dozvěděl, e jste poruil jednu ze svých zásad,

e ne?

Nechtěl, řekl Marcus. Záleitosti jsou dost mrzuté samy o sobě.

Co tím chcete říct?

Nechte to být, slečno Brightová. Vechno vám to vysvětlím v příhodnějí dobu.

Paní Brightová, opravila ho naléhavě. Musíme i v soukromí udrovat zdání, e jsem vae milenka, jinak bychom začali být na

veřejnosti neopatrní.

Promiňte, paní Brightová.

***

Marcus se rukama opřel o okenní parapet v lonici a podíval se ven na hvězdy.

Nikdy nepomyslel na to znova se oenit.

Poruí dalí ze svých zásad. Dnes večer se mu zdálo, e nemůe racionálně myslet na manelství, kdy má stále jetě plnou hlavu

Ifigeniiny čerstvé vůně.

Jediné, co mu v hlavě zůstalo průhledně jasné, byla vzpomínka na Ifigenii, kdy se nad ním skláněla v obavách, e ho nějak přizabila svým panenstvím. Její slova mu stále zněla v hlavě.

Miluji tě, Marku.

Byla hysterická, oveme, přímo ílená z pomylení, e ho nevědomky zabila. To byl jediný důvod, proč to řekla.

***

Druhý den ráno po snídani pozorovala lady Pettigrewová s upřímnou lítostí odjídějící hosty. Přála bych si, abyste tu vy dva jetě jeden nebo dva dny zůstali. Tolik nás vae návtěva potěila, e ano Georgi?

Návtěva byla fajn, zamumlal Pettigrew. Dělalo mu potíe zamaskovat úlevu, e minimálně dva z nevítaných hostů se chystají odjet.

Lady Pettigrewová se otočila k Ifigenii, je čekala pod schody, ne bude připraven Markův černý faeton. Paní Brightová, ani vám

neumím říct, jak mě nadchlo, kdy jsem zjistila, e ná chrám bohyně Vesty je opravdu náleitou ukázkou ruiny. Velice vám děkuji, e jste věnovala čas jejímu změření a prostudování.

Rádo se stalo. Ifigenie si děsivě uvědomovala přítomnost Marka, který stál blízko ní. Jeho netrpělivost byla téměř hmatatelná.

Máte pocit, e je nae ruina docela věrná? naléhala lady Pettigrewová.

Ano, ovem, zamumlala Ifigenie. Přímo cítila Markův úsečný pohled, jak na ní spočívá.

Je úasně přesná v kadém detailu, řekl Marcus. Prohlédl jsem si ji včera večer. Přísahám, e i člověk s velmi malou fantazií si

dokáe představit pravý panenský hrad.

Lady Pettigrewová zářila hrdostí. Skutečně?

To je zatraceně nepravděpodobné, zabručel Pettigrew. A vy mi neříkejte, e byste se chtěl v nějakém takovém hradě skutečně

ocitnout, Mastersi. Celý svět ví, e máte zásadu nezaplétat se s pannami.

Ifigenii to rozzlobilo. Pokud jde o mně, některé zásady se stanovují jen proto, aby byly porueny.

11. kapitola

Následující ráno byl Barclay uveden do knihovny v Markově domě. Posadil se s unaveným povzdechem, zamátral po brýlích v pouzdře a vytáhl několik listů papíru z koeného kufříku.

Marcus se zaklonil v křesle a snail se zkrotit hořící zvědavost, zatímco Barclay si prohlíel jednu stránku ze svých poznámek.

Nue? řekl Marcus, jak se mu zdálo, po nekonečně dlouhé době, která vak ve skutečnosti byla stěí delí ne dvě minuty.

Barclay si okázale odkalal a zatínal na Marka přes zlaté obroučky brýlí. Abych tedy začal, mylorde, zdá se, e pan Bright nikdy

neexistoval. Přinejmením ne ten, který kdy vůbec byl enatý se současnou paní Brightovou.

Já u jsem to stejně zjistil. Markovi jetě jednou bleskla hlavou pronikavá vzpomínka na půlnoční dostaveníčko v chrámu bohyně

Vesty.

Po tisícáté znovu proíval nádherný pocit pohrouení do Ifigeniina horoucího těla, je přiléhalo jako ulité. A kvůli tomu, co

muselo být tisíckrát, cítil, jak v něm narůstá vzruení.

Mohl téměř nahmatat hedvábnou svěest mezi jejími stehny. Vzpomínka na její nádherně tvarovaná prsa mu drádivě probleskovala myslí. Bradavky měla tak svěí a zralé. Měly chu, jakou jetě v ivotě nepoznal. Její krásně kulatý zadeček mu připomínal dokonalé exotické ovoce, je jednou vypěstoval ve skleníku. A její vůně mu bude přetrvávat v mysli navdy.

Barclayho husté obočí se spojilo do jedné přímky nad nosem. Prosím za prominutí, sire, ale kdy u víte, e paní Brightová -

míním slečnu Brightovou - není vdovou, proč jste mě poslal, abych peláil jako zajíc do Devonu?

Zjistil jsem tento konkrétní fakt a poté, co jste odjel z města.

Jak jste to, u čerta, odhalil? Přísahám, e ve městě to nikdo neví.

Marcus se snail, aby jeho odpověď byla neurčitá. Zjistil jsem pravdu o neexistenci pana Brighta s pouitím stejných vědeckých

metod, jaké vyuívám k objevování jiných faktů.

Barclay vypadal zmateně. Vy pouíváte dalekohled nebo mikroskop?

Pouívám pozorování a dedukci. Marcus si poposedl vpřed a opřel si loket o psací stůl. Zaloil si ruce a pozoroval Barclaye se

směsicí předtuchy a očekávání. Co jste jetě zjistil?

Barclay nahlédl do svých poznámek. Slečna Brightová se narodila a byla vychována v Deepfordu. Velice malé místo. Ujiuji vás, e mi působilo nekonečné trable to najít.

Přesto, řekl Marcus, jste to nael.

Ano, mylorde.

A kdy Barclay objevil Deepford a neexistenci zesnulého pana Brighta, jiní mohou učinit toté, pomyslel si Marcus. Jestli jetě

někdo jiný - třeba vyděrač - začne být natolik zvědavý, aby pátral v její minulosti, rychle zjistí, e Ifigenie není ádnou vdovou, a proto není dost imunní proti společenským pravidlům, je jsou vnucována pannám a starým pannám.

Marcus nevěděl, co ho rozčiluje víc - jestli je to fakt, e je Ifigenie tak snadno zranitelná, nebo e odmítá si tuto zranitelnost uvědomit.

Pokračujte, Barclayi.

Oba její rodiče, kteří byli patrně obdařeni poněkud nekonvenčním temperamentem, se ztratili na moři, kdy jí bylo sotva osmnáct let. Ujala se výchovy své mladí sestry Kory.

Stejně jako já jsem se ujal výchovy Benneta, pomyslel si Marcus. Jak sebe a sestru ivila? Byly tam sluné příjmy z nějakého

dědictví?

Ne. Pouze něco málo z prodeje matčiných obrazů a jedna nebo dvě vzorkovnice, je vytvořil její otec.

Marcus sebral pečetidlo a otáčel jím v prstech. Tedy ádné velké mnoství peněz.

Ano, mylorde, ale zdá se, e slečna Brightová je dosti podnikavá v oblasti financí.

Marcus pocítil chlad v útrobách. Co tím máte na mysli?

První věc, kterou slečna Brightová udělala, hned jak se vzpamatovala z otřesu, e se ocitla sama na světě s mladí sestrou, kterou musela ivit, byl výprodej zbytku matčiných obrazů a otcových vzorkovnic. Peníze pouila na to, aby otevřela akademii pro mladé dámy.

Marcus téměř upustil pečetidlo na psací stůl. Upřeně zíral na Barclaye. Slečna Brightová poskytovala výuku mladým dámám?

Ano, mylorde.

Drení těla, způsoby, vhodné chování? Takový druh výuky?

Mimo jiné věci. Zdá se, e akademie slečny Brightové měla skvělou reputaci. Mnoství váených rodin z vyích vrstev v blízkém okolí k ní posílalo své mladé dívky.

Dobrý Boe. Marka téměř přemohla bláznivá touha hlasitě se zasmát. Pomylení na Ifigenii - proslulou, svobodomyslnou, odvánou Ifigenii - jak vyučuje mladé dámy ponurým puritánským společenským zásadám - bylo oslňující.

Její sestřenka, slečna Farleyová, se k ní přistěhovala rok poté, co slečna Brightová ztratila rodiče. Myslím, e slečna Farleyová učila matematiku a dějiny přírody.

Říkáte, e reputace koly byla vynikající?

Ano, mylorde. Stejná, jako byla reputace samotné slečny Brightové. Můete mi věřit, e ve městě o velikosti Deepfordu by byly jakékoli poklesky, nedopatření nebo pochybení proti slunosti odhaleny a náleitě potrestány.

Jednoduché poklesky by stačily zničit její ivobytí.

Více ne dostatečně. Učitel mladých dam si musel zachovávat nejvyí standardy. Nemohla si dovolit dokonce ani náznak nevhodného chování.

Ubohá Ifigenie.

Prosím, sire?

To nic. Pojďme dál. Co jetě jste zjistil?

Dovolte mi, abych se podíval. Barclay listoval v papírech. Asi před třemi lety udělala slečna Brightová jetě jeden finanční tah, který se jí dost sluně vyplatil.

Jaký tah?

Zdá se, e vytvořila se svou sestřenkou sdruení investorů. Sdruení bylo sloeno pouze z vdov a starých panen - en, které byly

ve stejné situaci jako ony samy. Ty vechny přispěly do fondu malými částkami. Peníze půjčily staviteli.

Tedy na projekt určený ke spekulaci s nemovitostmi?

Ano, mylorde.

Jaké nemovitosti?

Náměstí Morning Rose.

Zatraceně. Marcus se uznale zaklebil. Musela vydělat balík.

Ano, vydělala, řekl Barclay sue. Část zisku pouila k tomu, aby zaopatřila svou sestru přiměřeným věnem.

A co její sestra? Kde je?

Stále v Deepfordu. Vloni se vdala za jakéhosi Richarda Hamptona, jediného syna staré lechtické rodiny.

Chápu. Podle veho si Hamptonovi nejsou vůbec vědomi, e se Ifigenie ve městě vydává za vdovu?

Určitě si toho nejsou vědomi. Člověk si jen můe představit, jak by byla celá vesnice zděená, kdyby pravda vyla najevo. Vichni v Deepfordu včetně sestry si myslí, e se slečna Brightová ve společnosti své sestřenice plahočí po Itálii.

Zajímalo by mě, co si dobří lidé v Deepfordu myslí o rozhodnutí slečny Brightové cestovat po kontinentu?

Můete si být jist, e cestu posuzovali se značným nesouhlasem.

Ale nepovaovali to za skandální?

Ne, ačkoli bylo dost vesničanů, kteří předpovídali, e slečna Brightové přijde ke patným koncům, kdy svou akademii pro mladé

dámy náhle uzavřela a odjela na kontinent.

Vsadil bych se, e jich bylo dost. Vstal a přeel k oknu, kde se zastavil. Vykonal jste skvělou práci, Barclayi.

Děkuji vám, sire. Snail jsem se.

Vím, e se mohu na vai setrvalou a absolutní diskrétnost spolehnout.

Ovem. Barclaye hluboce zarmoutilo, e se Marcus jetě obtěoval zmínit o diskrétnosti. Přes rty mi nepřejde ani slovo.

Díky vám, Barclayi.

Barclay zaváhal. Je tady jetě jeden drobný fakt, který pro vás můe nebo nemusí být zajímavý, sire.

Co je to?

Zmínil jsem se, e sestra slečny Brightové, Kora, je vdaná za Richarda Hamptona.

Co s tím?

Zdá se, e před pár lety se mluvilo o enitbě pana Hamptona se starí slečnou Brightovou spíe ne s Korou.

Marcus zmlknul. Opravdu?

Zdá se, e je v té záleitosti nějaký chaos. Barclay se odmlčel. Dokonce se o starí slečně Brightové říká, e byla, řekněme,

překvapena, kdy Hampton svůj zájem o Koru oznámil.

Je to tak?

Jak venkované usoudili, oznámení pana Hamptona, e dává přednost slečně Koře, zlomilo starí slečně Brightové srdce.

Zpráva, e Ifigenie milovala jiného mue, kterého moná jetě miluje, projela Markovi hlavou jako nů.

Zlomil vám srdce, Ifigenie? Byl to důvod, proč jste odvrhla pouta slunosti a dala přednost ignorování pravidel? Stále ho milujete? Byl Richard Hampton tím muem, na něho jste myslela včera v noci, kdy jste mě drela v náručí a eptala mi, e mne milujete?

Marcus několik minut upřeně hleděl do zahrady. Padal jemný dé, který tlumil jasné barvy květin a zvlhčoval zeleň listoví. Den

začal být nenadále bezútěný.

Obrátil se nazpět k Barclayovi. Je jetě, něco, co bych měl vědět?

Ne, mylorde, myslím, e to jsou vechny výsledky mých etření.

Děkuji vám za vai obtínou práci.

Rádo se stalo. Barclay vstal. Byla to dost hektická cesta. Těil jsem se domů a na to, a si stoupnu před vlastní krb.

Je tu jetě jedna věc.

Sire?

Chci, abyste pro mne zítra provedl dalí pátrání.

Ohledně?

Rád bych zjistil, kdo nedávno vybudoval nákladný náhrobní pomník paní Albětě Eatonové na hřbitově v Reedingu.”

Barclay ho sledoval úkosem. Náhrobní pomník?

Ano, Barclayi. Je to nějaká umrněná jeskyně.

Barclay vypadal odevzdaně. Dobrá, mylorde. Podívám se, co bych mohl zjistit. Jetě něco?

Ne, Barclayi, můete jít.

Marcus čekal, dokud v knihovně neosaměl. Pak se vrátil k psacímu stolu a sebral z něj zprávu, kterou před hodinou dostal od Hany.

M.,

musím Tě vidět. Naléhavé. Vchod do Dollanger Gardens. Dvě hodiny.

Tvoje H.

Marcus zmačkal lístek papíru v ruce. Obával se, e by se dalo uhodnout, proč byla Hana tak naplněna úzkostí, e s ním riskovala

nové setkání.

To odpoledne ve dvě hodiny nastoupil Marcus do těko popsatelné droky, je zastavila v ulici stranou od Dollanger Gardens.

Hana, hustě zahalená závojem a oblečená do nenápadných hnědých atů na vyjíďku, čekala uvnitř. Zatáhla záclonky na oknech. Vnitřek kočáru se utápěl v eru.

Okamitě potvrdila jeho nepříjemnou domněnku. Kdy jsi byl mimo město, dostala jsem dalí vyděračský poadavek, Marku. Dalích pět tisíc liber. Hanin normálně mírný hlas skřípal úzkostí. Byla jsem nucena zastavit pěkný náramek, který mi dal Sands k posledním narozeninám. Obávám se, e nebudu nikdy schopná koupit jej zpět. Bojím se dne, kdy se mě zeptá, proč jej nikdy nenosím.

Kam jsi měla podle instrukcí odevzdat peníze? zeptal se Marcus.

Instrukce byly stejné jako minule. Nechala jsem peníze v droce v Pall Mall. Marku, takhle to nemůe jít dál. Nemohu dál zastavovat své perky. Dříve či později si toho Sands vimne.

Předpokládám, e by bylo zbytečné zkouet tě jetě jednou přesvědčit, abys řekla Sandsovi pravdu.

Ty ví, e to nemohu udělat. Hana si zvedla závoj a odhalila tak zoufalý výraz. Odvrátí se ode mne s odporem  vím, e to udělá.

Je to rozumný mu. Dej mu anci, Hano.

Příli ho miluji, abych to riskovala. Neočekávám, e pochopí můj strach, Marku. Nikdy v ivotě jsi se o cokoli nebo kohokoli

neobával. A zřejmě jsi nikdy ádnou enu nemiloval tak, jako já miluji svého manela. Kdybys někdy v ivotě zail tak hluboké city,

porozuměl bys.

Marcus přemýlel, zdali Ifigenie milovala svého Richarda Hamptona s takovou intenzitou a vroucností, s jakou Hana miluje Sandse. Nechal poznámku bez odezvy. Dám ti těch pět tisíc liber, Hano. Přines náramek od klenotníka, ne ho prodá.

S úlevou se schoulila do sedadla. Díky ti, Marku. Jsi dobrý přítel. Vrátím ti to, přísahám.

Není třeba. Oba víme, e ty peníze nebudu postrádat.

Melancholicky se zasmála. Ne, ale to asi není podstata věci, e ano? Existuje mnoho lidí stejně bohatých, jako jsi ty, kteří by přítele nezaloili ani jedním penny.

Marcus tomu nevěnoval pozornost. Ten zatracený vyděrač je čím dál tím troufalejí. Musí se zastavit.

Učinil jsi nějaký pokrok stran zjitění jeho totonosti?

Trochu, ne mnoho. Marcus ji pozoroval přimhouřenýma očima. Chtěl bych se tě na něco zeptat.

Na co?

Jestli si dobře vzpomínám, zaměstnávala jsi v době Spaldingovy smrti mladou enu. Potkal jsem se s ní jen jednou nebo dvakrát, ale

myslím, e měla zrzavé vlasy.

Karolína Baylorová. Hana se zaklebila nechutí.

Co o ní ví?

Velmi málo. Spalding mi nedovoloval, abych někam chodila samotná, dokonce ani na návtěvu příbuzných v Hampshiru. Tvrdil, e mne ochraňuje, ale ve skutečnosti mě podezíral, e bych mu odela. Strachoval se skandálu.

Mizera.

Kdy jsem si stěovala, e jsem v domě uvězněná, najal mi Karolínu Baylorovou jako společnici. Nikdy jsem se o ni nestarala. Byla velice mazaná. Přila od velmi úctyhodné agentury a měla vechny moné reference, ale dnes si myslím, e byla ve skutečnosti Spaldingovou milenkou.

To bylo pro Spaldinga typické  usadit milenku v domácnosti své eny, uvaoval Marcus. Ví, co se s ní stalo?

Zmizela to ráno poté, co jsem  Hana sevřela síovou taku. To ráno, co jsem zavradila Spaldinga. Ona vak nebyla tu noc v domě, Marku. Zmizela. Vdy ví  vstoupil jsi hned poté, co jsem stiskla kohoutek. Byla jsem se Spaldingem sama.

Řekla jsi, e přila od úctyhodné agentury. Vzpomene si, která to byla?

Agentura paní Wycherleyové. Je povaována za nejlepí v Londýně.

Třeba bude majitelka agentury vědět, co se s ní stalo. Hana vytřetila oči. Jistě si nemyslí, e tou vyděračkou je Karolína

Baylorová?

Kam si myslí, e tu noc la?

Nemám ponětí. Hana se uklíbla. Karolína Baylorová nebyla obyčejnou společnicí. Přicházela a odcházela, jak se jí zachtělo. Proč

se náhle zabývá jejím hledáním?

Nebylo snadné onglovat s tolika tajemstvími. Marcus pečlivě volil slova. Zformuloval jsem teorii, e by vyděračem mohla být

placená společnice. Kdosi, kdo mohl být na výhodném místě, kde se dozvědělo tajemstvích vaí domácnosti i dalí oběti.

A kdo nyní vydírá své bývalé zaměstnavatele? Dobrý Boe, nikdy bych si to nepomyslela. Hana se zamračila. V duchu si jistě dovedu představit Karolínu, e se uchýlila k vydírání. Ale proč čekala tak dlouho, aby to udělala?

Jetě nevíme, jestli je za tím ona. Ale je mono odtud začít. Marcus vytáhl z kapsy hodinky a spěně na ně pohlédl. Bylo půl

třetí. Ve tři hodiny měl schůzku s Ifigenií. Musím jít, Hano. Dohlédnu na to, abys dostala pět tisíc liber tak rychle, jak jen to

půjde. Můj tajemník zařídí jejich doručení.

To je od tebe velice hezké, e mi opět pomáhá po vech těch letech, zaeptala Hana. Nevím, co bych si bez tebe počala.

Jsme přátelé. Není nutné mi děkovat. Marcus natáhl ruku, aby otevřel dvířka kočáru.

Počkej, Marku. Hana mu stiskla ruku. Promiň mi, e se ptám, ale ty jde na schůzku s paní Brightovou?

Marcus se zarazil. Proč se ptá?

Mluvím k tobě jako tvá přítelkyně a musím ti říct, e jsem slyela nejpodivnějí řeči. Jsou pravdivé?

Řeči o mně jsou vdycky podivné, Hano, to přece ví.

Ano, ale tyto jsou nezvyklé. Slyela jsem, e tvoje nová milenka je skutečně zcela mimořádná.

Marcus odolal vánivé touze říct jí, e Ifigenie není jeho milenkou, e zaujímá mnohem významnějí místo v jeho ivotě. Nemohl vak v této záleitosti říct ani slovo, dokonce ani Haně ne.

Zatítil se jednou ze svých proslulých zásad. Nikdy nevysvětlovat.

Hano, ty ví, e nikdy o takových záleitostech nediskutuji. Zasmál se bez humoru. Pokud jde o tebe jako o člověka, který mě

učil, jak se chovat ve společnosti, ty bys byla první, kdo by mě odsoudil pro nedentlmenské chování, kdybych třeba udělal nějaké

poznámky na účet svého poměru s paní Brightovou.

Hana mu rychle odtáhla ruku od rukávu. Učila jsem tě, jak jíst správnou vidličkou a jak správně tančit valčík, ale určitě jsem tě

neučila, jak se stát postavou z legendy. To jsi zvládl sám svými proslulými zásadami a záhadnými způsoby.

Nestarej se o mé záleitosti, Hano. Postarám se o ně sám.

Ano, ovem. Promiň. Neměla jsem v úmyslu do nich strkat nos. Jsi nejlepí přítel, kterého mám, Marku. Nemohu si pomoci, ale dělám si o tebe starosti.

Tvým nejlepím přítelem by měl nyní být tvůj manel, nikoli já. Marcus otevřel dvířka a vystoupil z kočáru.

***

Adam Manwaring poloil papíry na Ifigeniin psací stůl a posadil se. Zíral na Amálii. Ne vám předám výsledky svého pátrání ohledně bývalé společnice lady Guthrieové, nejprve bych vám rád řekl, e jsem mluvil s panem Dodgsonem.

Amálie strnula. Doufám, e jste ho informoval, e není vítán, aby se připojil k naemu investičnímu sdruení?

Ano, informoval jsem ho. Adam měl překvapivě ponurý výraz. A řekl jsem mu proč.

Skvěle, řekla Ifigenie. Spěně pohlédla na Amálii a zdálo se jí, e v očích své sestřenky zahlédla kratičký záblesk uspokojení.

Informoval jsem Dodgsona, e investiční sdruení je sloeno hlavně ze vdov a starých panen, z nich mnohé pracovaly jako guvernantky a společnice, řekl Adam. Pověděl jsem mu, e dozajista pochopí, proč by si takové dámy nepřály podnikat s muem, jen má politováníhodnou reputaci.

Co na to řekl? zeptala se Ifigenie.

Adam pokrčil rameny. Byl popuzený, přirozeně. Prohlásil, e ho to velice hrubě urazilo, a trvá na schůzce s ředitelkou, aby jí vysvětlil nedorozumění.

Amálie se podívala na své zaloené ruce. Co jste mu řekl?

e ředitelka nemá v úmyslu se s ním setkat, řekl Adam. Na to řekl, e si nevzpomíná na ádný nečestný incident týkající se mladé

eny zaměstnané v jeho nebo jakékoli jiné domácnosti.

To e řekl? zeptala se Amálie mírně.

Adam zvedl obočí. Pokračoval tím, e podkopal vekerou svou obhajobu, nebo vyletěl jako zuřivý vztekloun. Podle něj kadý ví, e

ten typ en, které se staly guvernantkami, si nechával líbit svádění od dentlmenů v domácnostech, ve kterých byly zaměstnány. Řekl, e nebyly důvěryhodné.

Amálie si vyměnila s Ifigenií ostrý pohled. Zmínil konkrétně guvernantku?

Ano, řekl Adam. Zmínil.

Pak si velice pravděpodobně vzpomíná, zaeptala Amálie.

Zřejmě. Ifigenie si pospíila změnit téma hovoru. To u by stačilo. Pojďme dále k záleitosti společnice tety Zoe.

Adam obrátil zdráhavě pozornost ke svým papírům. Co se toho týče, obávám se, e jsem vypátral jen dost málo uitečných informací. Slečna Toddová zemřela asi před pěti lety.

Ona je mrtvá? Ifigenie si prudce poposedla dopředu. Tolik se soustředila na Adamovo sdělení, e stěí zaznamenala zvuk kočáru na ulici.

Adam vzhlédl od svých poznámek s potutelným zakaboněním. Bylo jí téměř sedmdesát. Znala jste tu dámu?

Ne, ne, neznala. Ifigenie znovu nabyla sebejistoty. Ale jeden můj známý měl dojem, e je jetě naivu. Tyto novinky pro něj

budou určitě překvapením. Zjistil jste jetě něco?

Adam se podíval do svých poznámek. Slečna Toddová zemřela jako stará panna. Narodila se v malé vesnici v Sussexu a celý svůj ivot pracovala jako guvernantka nebo společnice.

Slepá ulička, zamumlala Ifigenie. Říkala jsem mu to.

Adam se na ni podíval. Prosím?

To není důleité, řekla Ifigenie. To je vechno, co k tomu máte?

Ano, jinak jetě fakt, e strávila větinu ivota s 

Břitké zaklepání na dveře knihovny Adama přeruilo jetě předtím, ne mohl dokončit větu.

Ifigenie pohlédla na hodiny. Za minutu tři. Vyhlédla z okna a spatřila černý faeton, jen zastavil přede dveřmi. Zrychlil se jí tep. Předtucha jí zjitřila vechny smysly.

To bylo ílenství, pomyslela si. Nemohla připustit, aby na ni měl Marcus tak pronikavý vliv. Snaila se mluvit přiměřeně neúčastným

tónem.

Dveře knihovny se otevřely. Objevila se paní Shawová. Ano, paní Shawová? zeptala se Ifigenie.

Je tady hrabě z Mastersů, chce vás navtívit, madam. Jste doma?

Oveme je doma. To přece vidí kadý idiot. Marcus vkráčel do knihovny, ani by počkal na hospodyni, a dokončí jeho ohláení

náleitým způsobem. Dobré odpoledne, paní Brightová. Slečno Farleyová.

Mylorde, řekla Ifigenie velice chladně. Přiel jste dříve.

O jednu minutu. Doufám, e mi to prominete. Marcus doel k psacímu stolu, vzal ji za ruku a přitiskl si ji k ústům. V očích mu

blesklo pobavením, jako kdyby byl dobře informován o chaotickém stavu Ifigeniiných smyslů.

Dovolte mi, abych vám představila svého tajemníka, pana Manwaringa, řekla Ifigenie.

Marcus utědřil Adamovi skoupý pohled. Manwaringu.

Sire. Adam se zdvořile zvedl. Jsem právě na odchodu.

Vskutku? zeptal se Marcus povzbudivým tónem. Nedovolte mi, abych vás zdroval.

Adam zrudl.

Ifigenie se zachmuřila nad patně skrývanou neomaleností. Pan Manwaring jetě zcela neskončil se svými záleitostmi, viďte, pane

Manwaringu?

Adam sebral svoje poznámky. Jak u jsem řekl, není co dodat, s výjimkou toho, e slečna Toddová byla ve spojení s agenturou paní

Wycherleyové během větiny své profesionální kariéry.

Sakra, řekl Marcus velice tie.

Ifigenie se na něho podívala s překvapením nad jeho reakcí. Něco je v nepořádku, mylorde?

Ne. Marcus přistoupil k oknu. Něco mě napadlo, to je vechno.

Ifigenie se obrátila nazpět k Adamovi. Velice vám děkuji, pane Manwaringu. Značně jste mi pomohl, jako vdy. To bude pro dneek

vechno.

Marcus promluvil, ani by se otočil. Okamik, Manwaringu.

Ano, mylorde.

Pátral jste po slečně Toddové v agentuře paní Wycherleyové?

Ano, pátral, z faktických důvodů, řekl Adam. Mluvil jsem s paní Wycherleyovou včera osobně. Vlastnila a řídila agenturu po více ne dvacet let. Byla to ona, kdo mě informoval, e slečna Toddová zemřela před pěti lety.

Rozumím.

Ifigenie se zabodla pohledem do Markových irokých zad. Adam byl její tajemník, nikoli jeho. Doprovodila bys pana Manwaringa,

Amálie?

Amálie rychle vstala. Ano, ovem.

Adam zrudl. To není nutné. Mohu se vyprovodit sám, slečno Farleyová.

Bude mi potěením doprovodit vás ke dveřím, pane Manwaringu, řekla Amálie.

Pokud na tom trváte.

Ifigenie počkala, dokud se za párem nezavřely dveře knihovny. Pak se zachichotala uspokojením.

Ti dva byli stvořeni jeden pro druhého, víte?

Kteří dva?

Moje sestřenice a pan Manwaring. Chovám velkou naději, e brzy zjistí, e jsou ideální pár. Mají tolik společného, co se týče

osobnosti a intelektu.

Jak naprostý nesmysl! Marcus se rozmáchl kolem s netrpělivým gestem. Vás přitahuje dělat dohazovačku?

Uvidíte, řekla Ifigenie značně povýeným tónem. Mám instinkt pro tyto věci.

Nesmysl. Máte instinkt pro vytváření trablů.

Nasupila se. Co je to s vámi, sire? Stále jetě rozebíráte, co se stalo u Pettigrewů? Řekla jsem vám, e se nic nezměnilo. Vechno

bude v pořádku.

Já nerozebírám tu situaci. Na tom není co rozebírat. Co se stalo, stalo se.

Co tedy zapůsobilo na vai náladu?

Posadil se do idle s nohami ve tvaru pařátů a pozoroval Ifigenii s přemýlivým výrazem. Věříte na náhodu?

Ifigenie malinko pokrčila rameny. Dějí se divné věci. Proč se ptáte?

Protoe dosti zajímavá náhoda se právě vynořila v souvislosti s naím vyděračským problémem.

Jaká náhoda?

Moje přítelkyně, dalí obě, zaměstnávala v době, kdy se přihodily události, pro ně je nyní vydírána, společnici.

Zadrte. Ifigenie triumfálně zvedla ruku. Jestlie se mi chystáte říct, e jméno té společnice je slečna Toddová a e si myslíte, e je vyděračkou, můete si uetřit dech. Slečna Toddová zemřela před pěti lety.

Společnice mé přítelkyně se jmenovala Karolína Baylorová, řekl Marcus klidně. Zajímavá náhoda je v tom, e byla také ve spojení s agenturou paní Wycherleyové.

Ifigenie to pečlivě zvaovala. To není tak velká náhoda, e ano? Agentura paní Wycherleyové přece fungovala po celá léta. Tu a tam

bezpochyby posílala guvernantky nebo společnice do mnoha nejlepích rodin.

Přesto je tu souvislost. Marcus pohlédl na hodinky. Je jen chvilku po třetí. Mám v úmyslu si dnes odpoledne s paní Wycherleyovou pohovořit.

Ale slečna Toddová je mrtvá, a jak jste říkal, společnice vaí přítelkyně zmizela. Co si slibujete, e od majitelky agentury zjistíte?

Jetě si nejsem jist, ale mám v úmyslu jí poloit pár otázek ohledně slečny Toddové a slečny Baylorové.

Ifigenii to zaujalo. Půjdu s vámi na návtěvu paní Wycherleyové.

To není třeba, řekl Marcus mírně. Podám vám vechny informace, které v průběhu rozhovoru zjistím.

Naopak, mylorde. Ifigenie na něho upřela odhodlaný pohled. Jsme v této akci partneři, jestli si vzpomínáte.

Marcus to okamik zvaoval. Dobrá. Stejně byste ji asi navtívila sama, kdybych vás nevzal s sebou.

Vá předpoklad je přesný. Ifigenii malé vítězství potěilo. Vzala álek čaje a napila se. Trik, jak zvládnout Marka, řekla si v duchu, tkvěl v demonstraci pevného odhodlání. Byl tím typem mue, který přirozeně přebíral velení v kadé situaci. enu se slabí povahou by ve svých silných rukách uhnětl jako kus hlíny.

Budeme tedy jednat s paní Wycherleyovou společně, řekl Marcus. Ale jetě dříve je tady několik dalích záleitostí, o nich

bych chtěl s vámi mluvit.

O jakých záleitostech? Ifigenie stavěla álek s čajem na podnos.

Neexistence zesnulého pana Brighta je první polokou na programu.

Jemný álek s čajem vyklouzl Ifigenii z ruky. Narazil na okraj podnosu, naklonil se a vylil se na naletěný mahagonový psací stůl.

Boe, nebesa. Ifigenie vyskočila rovnýma nohama, vytrhla bílý, pavučinkově krajkový kapesníček z kapsy a začala jím neúspěně

utírat vylitý čaj. Domnívala jsem se, e u jsme tuhle záleitost vyřídili, sire.

Dozajista jsme v souvislosti s tímto tématem cosi probrali, ale nebyl to neoplakávaný nebotík pan Bright.

Ifigenie se zoufale pokusila ovládnout ruměnec, jen - jak věděla - musel její tvář zbarvit dorůova. Skutečně, Marku.

Ano, skutečně, Ifigenie. Marcus vytáhl z kapsy velký, silný plátěný kapesník, pak s nenucenou elegancí vstal a setřel čaj jedním

pohybem. Mimoto, protoe jsme se záleitostí zabývali, abych tak řekl, jen do určité hloubky, konstatuji, e toho zbylo mnohem víc,

ne bylo patrné na první pohled.

Ifigenie se zmocnila panika. Jako třeba?

Markovi se zatřpytily jantarové oči. Jako třeba jistá akademie pro mladé dámy, vesnice zvaná Deepford a sestra, která je vdaná za syna nejvýznamnějí rodiny v sousedství. Zkrátka, Ifigenie, vím vechno.

Cítila se, jako kdyby jí něco vyrazilo dech. Pomalu klesla nazpátek do křesla. Jak jste toho o mně tolik objevil?

To není důleité. Co je důleité, je to, e jestlie jsem byl schopen zjistit pravdu já, jiní ji mohou, bezpochyby, objevit také.

Jeho nevybíravé odhalení Ifigenii omráčilo. Tolik toho zjistil v tak krátkém čase. Bylo to zdrcující. Sire, předpokládám, e mi to říkáte, protoe se mi chystáte předloit dvě monosti.

Pozvedl obočí. Dvě?

Ano, Vysunula bradu. Chystáte se mi říct, e bud musím opustit město předtím, ne kdokoli dalí narazí na pravdu, nebo jinak e budu muset zváit vai nabídku k sňatku. Není to snad pravda?

Mýlíte se, Ifigenie.

Podívala se na něho s obnovenou nadějí. Mýlím?

Za těchto okolností je jen jedna monost, ne dvě. Ta monost je svatba.

Nikdy, řekla Ifigenie nahlas, rezolutně a tak energicky, e si byla jista, e Marcus pravděpodobně neuhodne, e má zlomené srdce. Absolutně nemoné. Mimo diskusi. O celém nápadu se dokonce ani nedá uvaovat.

Marcus se nekompromisně zasmál. Jedna z nejzajímavějích věcí, které jsem zjistil v průběhu svých vědeckých studií, je to, e je

jen velmi málo věcí, které jsou nemoné.

12. kapitola

Vy a ty vae zatracené zásady, řekla Ifigenie divoce. Naklonila se dopředu a poloila obě ruce na psací stůl. Oči jí jiskřily

rozhořčením. To je vechno, oč běí, e ano? Myslíte si, e jste poruil jednu ze svých zatracených zásad, a proto za to musíte

zaplatit!

Uklidněte se, Ifigenie. Začínáte být rozruená.

Neuklidním se a nevdám se kvůli Mastersovym zásadám. Slyíte mě, sire?

Slyím vás. Marcus zasunul bradu a zachoval bezvýrazný obličej, kdy opět skládal čajem zmáčený kapesník. Napadlo ho, e co se tyče obou případů, strávil utíráním čaje v Ifigeniině pracovně spoustu času. Ale já nevěřím, e jste tu záleitost patřičně zváila.

Nepřednáejte mi, jako kdybych byla nějaká kolačka, sire. Jsem rozumná, vzdělaná, inteligentní ena, ne hloupé dítě. Oveme jsem

záleitost náleitě zváila.

Bojovala by s ním o kadé slovo. Marcus vzplanul hněvem, kdy zjistil, jak obtíný to bude úkol. Vy nazýváte přetvářku za vdovu a

mou milenku počínáním rozumné, vzdělané, inteligentní eny?

Vy jste nebyl tak kousavý k mé přetvářce, dokud jste neobjevil, e nejsem vdova. Ve skutečnosti, pokud mi slouí pamě, jste byl

docela ochoten akceptovat můj plán. Docela se vám zalíbila představa, e máte, novou a neobvyklou milenku, e ano, sire?

To bylo předtím, ne jsme podnikli noční prohlídku Pettigrewovic chrámu bohyně Vesty a objevili, e ta zatracená ruina byla tak autentická, a se tam panny vestálky jetě potloukaly kolem.

Náhle vypadala zoufale. Marku, to je velmi druhořadý detail. Nesmíte dovolit, aby to ovlivnilo vae počínání.

Já sám posoudím, co ovlivní moje počínání.

Zatraceně, sire, nic se nezměnilo.

To není pravda. Jeden prvek této fraky se velmi změnil.

To není fraka. Nasupeně na něho pohlédla. Byl to velice chytrý plán, který měl vekeré vyhlídky, aby přinesl výsledky. Společnost mi dosud věří, e jsem vdova, a je přesvědčena, e jsem vaí milenkou. Vechny prvky plánu zůstávají nedotčené.

Ale na jak dlouho?

Na tak dlouho, jak si budeme přát, odsekla. Nikdo jiný ne vy sám nezpochybnil mou důvěryhodnost.

To je jen otázka času, ne se někdo jiný rozhodne jet do Devonu, aby tam poloil pár otázek.

Nesmysl. Proč by se někdo obtěoval? Mylorde, buďme v tomhle trochu spravedliví. Skutečný důvod, proč to povaujete za tak obtíné, je to, e cítíte, e jste poruil jednu ze svých zásad.

Jsem si dobře vědom, e nemáte o mých zásadách valné mínění, ale iji podle nich u dlouhou dobu a nechci je poruovat podle potřeby.

Marku, poslouchejte mě. Mám hluboký a trvalý respekt k vaim zásadám a smyslu pro čest, který je inspiroval. Ale v tomto případě

svoje zásady neporuujete.

Ne? Zdá se mi, e si vybavuji docela jasně, e jsem ten mu, který před dvěma dny leel mezi vaimi stehny. Nebo se snad pletu?

Ifigenie vypoulila zlostné oči. Její jasně červené tváře dostaly temnějí odstín doruda. Pro vulgaritu není ádná omluva, řekla

dost krobeně.

Mluvíte jako nějaká zatracená učitelka.

Já jsem zatracená učitelka. Nebo spí jednu dobu jsem byla. Opakuji, mylorde, vy jste neporuil své předelé zásady; já to byla.

To je ten celý rozdíl, copak to nechápete?

Ne, řekl Marcus.

Vy nejste zodpovědný za to, co se stalo. Já jsem zodpovědná.

Nepokouejte se překroutit logiku této situace. Je perfektně jednoduchá.

Ale Marku, vy si mě nemůete vzít, a vy to víte.

Proč ne?

Rozhodila podráděně ruce. Protoe pro společnost jsem milenkou nejproslulejího mue v Londýně, jmenovitě vaí, mylorde.

Take?

Oba víme, e mu ve vaem postavení se neení se svou milenkou.

Marcus si poloil ruce vedle sebe na psací stůl a podíval se na Ifigenii z očí do očí. Vytvářím si své vlastní zásady. Nikdy na to

nezapomínejte.

Ifigenie zamrkala, narovnala se a kvapně ustoupila o krok. Ale jistě v záleitosti, jako je tato -

Ve vem, Ifigenie.

Nemám příli ráda zásady, sire.

To je dost patrné.

Ustoupila jetě o krok dozadu a postavila se k idli. Byla jsem nucena ít po mnoho let podle pravidel jiných lidí. Povauji pravidla za velice depresivní pro dui. Myslím si, e ze vech lidí právě vy byste měl rozumět mé touze být svobodná.

Svobodná? Kristepane, Ifigenie, nikdo z nás není nikdy skutečně svobodný. Vichni ijeme podle soustavy pravidel, a u jsou to

pravidla nae vlastní, nebo někoho jiného. Nicméně jestli si to sama neuvědomujete, jste mnohem naivnějí, ne se zdáte být.

V obličeji se jí objevil pyný výraz. Tak tedy dobrá. Musím-li mít soustavu zásad, udělám to jako vy, sire. Vytvořím si svoje vlastní.

A co, prosím vás, teď říkají vae zásady na situaci, ve které se právě nacházíte?

Říkají, e nejsem povinna vdát se za jakéhokoli mue. Abych byla zcela upřímná, sire, nevidím, e by ena měla z manelského stavu nějaký velký uitek. Skutečně, nechápu dokonce ani kouzlo manelského objetí. Z čeho bych měla usoudit, e dalí noci budou tak vzruující, jak se básníci snaí člověka přesvědčit?

Marcus se cítil, jako by ho boxer udeřil do břicha. Cítil na sobě, jak těkopádně rudne. Říkám vám, e to byla moje chyba. Byl jsem nemotorný a ukvapený.

Ach Marku. Ifigenii zmizel bojovný oheň z očí. Pospíila si kolem hrany psacího stolu. Také si za to nesmíte dávat vinu. Nebyla

to vae chyba. Byla to moje chyba.

Vae? Marcus na ni nechápavě zíral, kdy se k němu blíila. Opoděně ho napadlo, e se mu chystá vrhnout do náruče.

Ano, ovem. Co se stalo tu noc, to byla moje provokace. Uvedla jsem vás v omyl. Znala jsem vai hloupou zásadu proti zaplétání se s nezkuenými enami, ale chtěla jsem, abyste mne pomiloval. Povzbudila jsem vás, sire. Ve skutečnosti jsem vás prakticky poádala, abyste to tak udělal.

Ifigenie -

Ifigenie u něho přistála s měkkým uchnutím. Zachytil ji a těsně přivinul k sobě, aby si to nerozmyslela.

Svedla jsem vás, sire, zaeptala mu do kabátu.

Ne, nesvedla. Já jsem svedl vás. Chtěl jsem se s vámi milovat. Zdrsněl mu hlas. Boe, pomoz mi, dokonce i kdy znám pravdu,

myslím si, e jsem se mohl zastavit. Lituji jedině toho, e jsem si svého milování neuil.

Ale já ano. Její slova se mu zdusila na rameni. Přinejmením jsem je vychutnala a na dřeň. Jak u jsem vám tu noc řekla, nepočítala jsem tak přesně s jistými faktory. Ale to byla naprosto moje chyba, nikoli vae.

Marcus zasténal. Zdálo se to být neuvěřitelné, ale Ifigenie mu nedávala za vinu jeho nemotorné milování. Trvala na své plné zodpovědnosti za debakl v chrámu bohyně Vesty.

Jiného mue by moná její naivita pobavila. V Markovi to probudilo hlubokou úctu a pohnutí.

Poslouchejte mě, Ifigenie. Jste vzdělaná ena a uznávám, e jste bezpochyby prostudovala velké mnoství starověkých soch nahých

muů, ale nevíte vechno, co je o takových propočtech třeba vědět.

Ale já jsem studovala originály, mylorde. Ne pouze kopie soch.

Vzal jí obličej do dlaní a přinutil ji, aby se mu podívala do očí. Přítě to bude mnohem příjemnějí, Ifigenie. Přisahám.

Upřela na něj rozváný, pátravý pohled. Opravdu si to myslíte?

Musíte mi věřit. Zlehka ji pohladil rty po ústech.

Věřím vám, Marku. Ach, jak vám věřím. Stála na pičkách, objala ho a políbila ho s tímté radostným nadením, je projevila u

na začátku jejich vztahu.

Cítil na rtech její měkká, teplá a vzruující ústa. Tiskla ňadra na jeho hruď. Cítil, jak se mu její rozkoně zaoblená stehna tisknou na nohy. S ádnou jinou enou v náruči se necítil tak dobře.

Bylo zřejmé, e její váeň pro něj v ní stále hnula, křiálové prizma, je vyzařovalo teplo a světlo. Přítí noc to nesmí zmařit.

Vzedmula se v něm vlna úlevy. Stále jetě ho chce. Jeho nemotorné milování nezchladilo její sladkou váeň ani nezmenilo její touhu po jeho dotycích. Vechno bylo na dobré cestě.

Za okamik zvedl zdráhavě hlavu a podíval se na ni. Pak se tedy celá záleitost vyřeila, e ano?

Věnovala mu rozechvělý úsměv. Nejsem proti dalímu pokusu o milování, jestlie si skutečně myslíte, e to půjde.

Půjde. Tie si přísahal, e to pro ni bude dokonalé.

Znamená to, e svolujete, abychom v naem vztahu pokračovali? zeptala se s pohledem plným naděje.

To znamená, řekl po zralé úvaze, e se vezmeme tak rychle, jak jen to bude moné.

Ifigenie ztuhla. Řekla jsem vám, e to není moné.

A já vám řekl, e je moné vechno.

Pevně sevřela ústa v paličaté křivce. Marku, dáte mi čestnou odpověď na otázku, kterou vám musím poloit?

Nikdy vám nebudu lhát, Ifigenie.

Melancholicky se uklíbla. Dalí z vaich zásad?

Ano.

Tak tedy dobrá. Poloím vám otázku. Trval byste dnes na tom, abych si vás vzala, kdybyste býval onu noc zjistil, e jsem skutečně

vdova, která má zkuenosti s manelským objetím?

Říkal si, e by měl tu léčku včas prohlédnout, ale nestalo se tak. Smyčka se zčistajasna utáhla a on zle zakobrtnul. Čert to vem, Ifigenie, to je naprosto bezvýznamné.

Ne, Marku, to je velmi významné.

Spatřil skrytou jámu, je se pod ním rozevřela. Udělal zoufalý pokus, aby znovu nabyl pevnou půdu pod nohama. Kdo ví, co by se bývalo stalo, kdybyste byla tou, za ni jste se prohlaovala? Nikdy jsem nepotkal nikoho, jako jste vy, Ifigenie. Nevím, jak bych

reagoval.

Kdybyste býval zjistil, e jsem přesně tou, za kterou se vydávám, byl byste mě spokojeně nechal být dál jako vai milenku. Není to tak snad?

Zatraceně, Ifigenie, jak vám mám na to odpovědět? Jsem vědec. Zabývám se fakty, nikoli domněnkami nebo dohady nebo tím, co by

bývalo mohlo být.

Prosím, odpovězte mi, Marku. Je to velmi důleité.

Odpověď na vai čistě hypotetickou otázku je, e neznám odpověď.

Dobrá, chápu, řekla jemně. A odpověď zní ne. Proto teď moje odpověď musí být také ne.

Zatraceně, enská, copak nechápete situaci? Nemáte na výběr.

Kdyby mi bylo osmnáct let, nebyla jsem schopna postarat se sama o sebe a dala na názory jiných, pak by to mohla být pravda. Ale

mně je sedmadvacet, jsem finančně nezávislá a nedám ani co by se za nehet velo na společenská pravidla.

Ifigenie 

Blahopřála si. Strávila jsem příli mnoho let snáením diktátu malé vesnice. Nemám v úmyslu nechat se ovládat těmi ze společenské smetánky. Otřásla se. Občas se budím uprostřed noci a vzpomínám, jak jsem se musela kousat do jazyka, kdykoli se farář zastavil, aby mi přednáel o řádném chování.

V Markovi se vzedmula vlna empatie. Já jsem byl také vychován v malé vesnici. Vím, jaké to pro vás muselo být v Deepfordu.

To nikdy nekončilo, zaeptala Ifigenie. Oči tam byly vude. Nikdo ve skutečnosti tátu a mámu neschvaloval. Byli obdařeni uměleckou náturou, chápete?

Já vím.

Moji rodiče vdy říkali, e neomalené vměování mohu ignorovat, ale poté co odeli, jsem to nedokázala. Musela jsem se starat o ivobytí pro sebe a sestru. A tehdy se u mých dveří objevila Amálie  bez prostředků a osamělá.

Take jste se mohly vzájemně podporovat ve třech.

Ano. A abychom to mohly dělat, musela jsem se podrobit vem zatraceným malicherným pravidlům dobrých lidí v Deepfordu. Ifigenie se podívala z okna na ulici. Venkovský lechtic Hampton a jeho ena mi vdy dávali rady k mému chování. Paní Calderová, která měla domek vedle mé akademie, bez ustání tlachala o tom, jak učitelka mladých dam musí být příkladem slunosti. Farář a jeho ena pořád váhali a čekali na to, a zakopnu a upadnu do bláta, za ně povaovali nesluné chování.

Marcus obeel psací stůl, natáhl ruku a přitáhl si ji nazpět do náruče. Chápu.

Vude tam byly oči. Musela jsem být velice opatrná. Vechny tři jsme byly závislé na příjmech z akademie. A existence akademie

závisela na důvěře Hamptonů a faráře a vech lidí v Deepfordu, kteří vytvářeli pravidla, je jsme my ostatní byli nuceni snáet.

Marcus ji pevněji objal a vdechoval květinovou vůni mýdla, je pouívala na mytí vlasů. Jakýmsi estým smyslem zjistil, e v tu

chvíli mu byla blií ne kdokoli jiný v celém jeho ivotě.

Vím, co to je být svázán odpovědností za jiného, řekl Marcus do Ifigeniiných vlasů. A zásadami jiných lidí.

Před rokem jsem opustila Deepford navdy. Nechci se nikdy vrátit, s výjimkou příleitostných návtěv sestry. Jsem rozhodnuta

následovat vaeho příkladu, Marku. Jestlie musím mít zásady, vytvořím si je sama.

Marcus ji konejivě pohladil po pyné, napjaté íji. Rozumím vaim citům lépe, ne si umíte představit, ale nemohu připustit,

abyste se dále vydávala za mou milenku.

Proč ne?

Hledal přiměřený, střízlivý důvod. Je to příli nebezpečné.

Ne, není. Ifigenie mu zdvihla hlavu z ramene. Oba máme zájem na odhalení vyděrače a oba jsme souhlasili, e musíme spojit svoje síly, aby se nám to podařilo. Jak lépe splnit tento úkol ne ponechat nai zástěrku v platnosti?

Zádumčivě ji pozoroval. Věděl, e ho čeká zápas, ale a dosud netuil, jak tvrdohlavý je jeho protivník. Jeden z problémů, které

přehlííte, Ifigenie, je skutečnost, e zástěrka, krátce řečeno, u není zástěrkou.

Ifigenie zrudla. Proboha, Marku, jestlie pomylení na milování se mnou vás takovou měrou vyděsilo, tak se jednodue takových

aktivit zdríme.

Marcus přemýlel o tom, e zdret se milování s Ifigenií je asi tak reálné jako vyrobit vesmírnou loď, která by ho vynesla ke hvězdám.

Kdy stál tváří v tvář zdánlivě neřeitelnému problému, naučil se, e je častokrát lepí přistoupit k němu raději nepřímo ne čelně.

Měl jetě něco času, ujistil se. Kolik, to nevěděl. Ale Ifigenie nebyla vydána napospas a tak mnoho. Nebyl důvod předpokládat, e kdokoli jiný by se chtěl v nejblií budoucnosti pachtit za pravdou. Současná situace nemohla trvat do nekonečna, ale pokud mohl zjistit, bezprostřední nebezpečí nehrozilo.

Stále jetě ho chce, pomyslel si Marcus. Chtěl se dret tohoto poznatku, studovat jej, zkoumat jej, analyzovat jej. Případně by rád

nael způsob, jak vyuít to, e v něm má zálibu, aby oslabil její obranu.

Dveře do knihovny se otevřely.

Do místnosti vela Amálie. Ifigenie? Pan Manwaring mi připomněl, e musíme  Zarazila se a zrudla, kdy uviděla Ifigenii v

Marcusově náručí. Prosím za prominutí.

To je v pořádku, řekl Marcus. Podíval se na Ifigenii. Dokončíme tenhle rozhovor někdy jindy. Náhodou jsme právě byli na odchodu, e ano, Ifigenie?

Ano, ve skutečnosti jsme na odchodu. Rychle od něj odstoupila a věnovala Amálii rozechvělý úsměv. Jsme na cestě do agentury

paní Wycherleyové, abychom se podívali, co se o ní dá zjistit.

Nemusí se obtěovat vyřizováním mých pozdravů Konstanci Wycherleyové, zamumlala Amálie. Nikdy jsem tu enu neměla ráda.

Byla to intimní záleitost. Příli důvěrná, ne aby dokázala potěit.

***

O dvacet minut později, poté co tichý, zádumčivý kočár vjel do malé uličky nedaleko od Oxford Street, cítila Ifigenie stále následky hádky.

Byla kvůli Markovým zásadám v pěkné bryndě, a byla to její vlastní chyba, pomyslela si, kdy opoutěla černý faeton.

Měla vědět, e se Marcus pravděpodobně bude cítit nucen oenit se s ní, kdyby třeba objevil, e není vdova. Ale ona si nerozváně

myslela, e ho můe oklamat.

Přesvědčila sama sebe, e by mohla Marka oklamat, právě tak jako oklamala společnost. Měla to vědět lépe.

Nyní bude muset najít způsob, jak přesvědčit Marka, e není povinován dodrovat své zásady a vzít si ji.

Ifigenie věděla, e to nebude snadné. Byli si v příli mnoha věcech podobní. Ten mu byl zatraceně příli tvrdohlavý a odhodlaný konat pro své vlastní dobro.

Toto je číslo jedenáct. Marcus se zamračil na potemnělá okna agentury paní Wycherleyové. Vypadá to, e agentura je přes den

zavřená.

Jak zvlátní. Ifigenie si prohlíela zataené záclony, je bránily pohledu do obou oken a do dveří. Jetě nejsou ani čtyři odpoledne.

Třeba byla paní Wycherleyová nucena zavřít prostory z nějakých personálních důvodů.

Člověk by řekl, e by měla mít personál, aby měla kancelář otevřenou.

To je pravda. Marcus přeel ke dveřím a zkusmo otočil knoflíkem. Zamčeno.

Ifigenie se přila podívat. Dvě podlaí nad agenturou byla také temná. Uvauji, zdali paní Wycherleyová ije nad místem, kde

podniká.

Velice pravděpodobně. Marcus ustoupil dozadu, aby dohlédl na hořejí poschodí. Ale jestli je doma, zcela určitě nepřijímá návtěvníky.

Moná e je nemocná.

Manwaring vám říkal, e s ní včera mluvil. Zmínil se o tom, e by vypadala nemocná?

Ne. Ale to neznamená, e neonemocněla během noci, řekla Ifigenie. Třeba odjela na návtěvu na venkov.

V kterémto případě, řekl Marcus s hloubavým výrazem, obchod a místnosti nahoře jsou velice pravděpodobně prázdné.

Ifigenie na něho ostře pohlédla. Chystáte se navrhnout to, co si myslím, e se chystáte navrhnout?

Znáte mě dobře, Ifigenie. Marcus ji vzal za ruku. Rozhlédl se po ulici nahoru a dolů, aby se ujistil, e jim nikdo nevěnuje pozornost. Pojďme. Nemůe kodit, kdy se trochu podíváme dozadu.

Ifigenie neprotestovala, kdy, ji vedl na konec krátké ulice a kolem nároí do uličky. Ale co doufáte objevit?

Kdo ví? Jedno z prvních pravidel vědeckého výzkumu je poloit si velké mnoství otázek.

Jaké otázky si kladete právě teď?

Proč úspěný, dlouho zavedený podnik je ve dne zavřený.

Ifigenie se zmocnil hmatatelně nepříjemný pocit. Hlavně den poté, co se můj tajemník majitelky ptal na jednu bývalou klientku?

Přesně. Marcus je vedl uličkou za řadou obchodů. Zastavil se u zadních dveří čísla jedenáct a tie zaklepal.

ádná odpověď. Natáhl ruku ke knoflíku dveří a opatrně jím zkusil otočit. Tyto dveře jsou také zavřené. Ifigenie pohlédla na

okna sloená z malých tabulek skla, je lemovala dveře, a spatřila, e jedno na pravé straně bylo pootevřené. Podívejte se, Marku.

Sledoval její pohled. Vypadá to, jako by někdo ve spěchu odeel a zapomněl zajistit okna.

Ano, vypadá to tak.

Marcus pootevřel nezajitěné okno, odhrnul záclonu na stranu a zíral do interiéru kanceláře. Ifigenie se vmáčkla těsně za něj. Vidíte něco?

Nic moc. Místnost je dost temná. Záclony jsou zataené. Vydrte minutu. Otevřel okno dokořán a pak ustoupil dozadu, aby přehlédl

situaci. Sakra. Myslím si, e nebudu schopen se tím otvorem protáhnout.

Ifigenie zváila situaci. Já se jím protáhnu.

Marcus se na ni podíval. Jestli si myslíte, e mám v úmyslu vám dovolit prolézt tím oknem -

Marku, buďte rozumný. Jednodue proklouznu otvorem a okamitě vám odemknu dveře. V momentě budete za mnou uvnitř.

Hm. Váhal, očividně rozkolísaný. Dobrá. Ale nemarněte ani chvíli, a budete uvnitř. Jděte hned ke dveřím.

Půjdu. Ifigenie se postavila před otevřené okno. Bylo příli vysoko od země, ne aby byla schopna jím jednodue projít. Budete mi muset pomoct.

Je mi to jasné. Marcus ji uchopil v pase a bez námahy zvedl ze země.

Ifigenie se zachvěla, kdy si vzpomněla, jak měla jeho ruce před dvěma dny na své nahé kůi. Byl tak mohutný, a přece se cítila tak

bezpečně, kdy byla v jeho náruči.

Pospěte si, Ifigenie.

Ano, ovem. Setřásla horoucí vzpomínky a soustředila se na záleitost, kterou měla před sebou.

Prolezení oknem se ukázalo být neočekávaně obtíné. Ifigenii překáela dlouhá volánková sukně od bílých, muelínových, vycházkových atů, které se hodily k bolerku.

Dobrý Boe, zamumlal Marcus kdesi za ní. Kolik máte pod svými aty spodniček? Asi se v nich utopím.

Je dost chladný den. Ifigenie si intenzivně uvědomovala jeho ruku na lýtku své nohy.

O několik vteřin později seskočila dovnitř potemnělé místnosti. Roztáhla ruce, aby získala rovnováhu. Prsty zavadila o svazek

papírů, které leely poblí na stole. Několik listů kancelářského papíru jí sklouzlo na podlahu vedle nohy. Proboha, zamumlala.

Co se děje? chtěl okamitě vědět Marcus.

Nic váného. Srazila jsem několik papírů na podlahu. Ifigenie se sklonila, aby je vrátila. Překvapeně zírala, protoe se jí oči začaly přizpůsobovat přítmí. Dobrý Boe. Marku, tady jsou papíry a účetní knihy rozházené kolem dokola. Vypadá to tu, jako kdyby se tu prohnalo tornádo.

Otevřete dveře. Rychle.

Ifigenie se narovnala a odela k zadním dveřím. Odemkla je. Marcus vkročil do místnosti a dveře zavřel za sebou. Okamik zůstal

klidně stát a upřeně zíral do era.

Zatraceně, řekl tie. Někdo to tu prohledal.

Ifigenie zírala na chaos, který měli před sebou. ,Co si myslíte, e se tu stalo?

Nevím. Marcus se pohnul směrem k úzkému schoditi, je vedlo do soukromých místností nad provozovnou. Počkejte tady. Chtěl bych se bleskově rozhlédnout nahoře.

Ifigenie to ignorovala. Následovala ho po schodech a zastavila se za ním ve dveřích, je se otevíraly do salonku.

Tady bylo vechno v pořádku. Vyklápěcí deska sekretáře byla spořádaně zavřená. Nábytek nebyl pokácený. Koberec nebyl poset papíry.

Zdá se, e tahle místnost nebyla poruena, řekla Ifigenie.

Ne. Marcus se otočil a proli chodbou. Ifigenie ho následovala.

Nahlíeli spolu do jedné malé, pohodlně zařízené místnosti za druhou a pak vystoupali po schodech do horního poschodí.

Jetě Marcus ani nepoloil ruku na knoflík od dveří do lonice, kdy Ifigenii zasáhl hluboký pocit strachu. Marku?

Půjdu první.

Otevřel dveře poslední lonice a zůstal nehybně stát ve dveřích.

Ifigenie se snaila nahlíet za Markovými irokými rameny. Spatřila něco, co vypadalo jako edivá sukně a pár vysokých vázacích bot leících na podlaze. Ach můj Boe. To je

?

Bezpochyby. Zůstaňte tady.

Tentokrát Ifigenie uposlechla. Pozorovala Marka, jak proel kolem těla. Zastavil se vedle mrtvé eny a klekl si, aby si ji prohlédl.

Byla zastřelena, řekl Marcus. Dotknul se jedním prstem bezvládné ruky.

Ona je

?

Mrtvá. Ano. Marcus vstal. Odhaduji, e u je mrtvá několik hodin. Ifigenii se, sevřel aludek. Spěně vycouvala ze dveří a

lapala po vzduchu.

Marcus vyel z místnosti. Díval se na ni se znepokojením. Jste v pořádku?

Ifigenie chvatně přikývla. Ano. Myslím, e ano.

Pojďme, a u jsme odsud pryč. Poslední věc, kterou chceme, je to, aby nás někdo objevil, jak se tu potloukáme po domě mrtvé eny. Marcus ji vzal za ruku a táhl ji dolů po schodech.

Myslíte si, e paní Wycherleyová byla oloupena? zeptala se Ifigenie.

Ne, řekl Marcus. Zastavil se na prvním odpočívadle a znova letmo nahlédl do salonku. Kdyby to tak bylo, zloděj by ukradl tamty

stříbrné svícny a pár dalích věcí.

Co se tu tedy stalo?

Nejsem si jist, ale mám hypotézu, která by vysvětlila vechno, co jsme viděli.

Jakou máte hypotézu?

Mám podezření, e paní Wycherleyová byla vyděračkou a e vae teta a moje přítelkyně nebyly jediné oběti. A ani jsme nebyli jediní, komu se podařilo najít souvislost s její agenturou.

Vy si myslíte, e sem přiel jetě někdo, pote co s ní pan Manwaring včera mluvil?

Ano. Je docela logické se domnívat, e paní Wycherleyová byla zavraděna jednou ze svých obětí.

A poté co ji zavradila, prohledala obě její papíry hledala důkazy, které pouívala k vydírání?

Ano, řekl Marcus.

Marku, to je skvělé. To vysvětluje vechno. Ifigenie se zamračila. To také znamená, e kritická situace je pryč.

Vypadá to tak.

Zakusila pocit úlevy. Tajemství tety Zoe bylo najednou přece jen v bezpečí.

Uvědomila si, e problém s vyděračem nebylo to jediné, co zmizelo. Spolu s tím zmizela také záminka pro pokračování jejího přestrojení za Markovu milenku.

13. kapitola

Ten večer v sedm hodin seděl Marcus u pracovního stolu ve své laboratoři a hloubal nad dilematem, jak proměnit milenku v manelku.

Byl to problém, o kterém si myslel, e se s ním nikdy nesetká. Ve srovnání s tím se konstrukce hodinového stroje, dalekohledu a

plnicího pera zdála byt docela jednoduchá.

Odsunul stranou zápisník v koené vazbě, který otevřel pár minut předtím, zaklonil se v křesle a poloil si nohy v botách na přeplněný stůl.

Zasmuile pozoroval komorníka poháněného hodinovým strojem, kterého zkonstruoval vloni. Tie a klidně stál se stříbrným tácem v

jedné dřevěné ruce. Marcus z rozmaru namaloval tomuto mechanickému mui náleité černé sako a bílou koili. Dokonce se pokusil zachytit i Lovelaceův výraz aristokratického přezírání v chladných očích a ústech bez úsměvu.

Dokud se Ifigenie neobjevila v jeho pečlivě usměrňovaném vesmíru, ivot se zdál být jednoduchý, pomyslel si Marcus.

Byla jako létavice, která probleskuje tmavou nocí a rozjasňuje nebe. A pokud nenajde způsob, jak ji uchopit, rozpadne se mu na

sprku jisker, nebo padne k zemi s pustoivým zaduněním.

Zaklepání na dveře laboratoře vytrhlo Marka z jeho snění. Vstupte.

Marku? Bennet vsunul hlavu do dveří. Myslel jsem si, e bys měl být tady. Pracuje?

Ne. Pojď dál.

Bennet veel do místnosti zbrusu novým, malátným, světem unaveným krokem, zavřel dveře a přistoupil k pracovnímu stolu. Marcus k němu vzhlédl a trhnul sebou. Jeho bratr byl dnes opět básníkem s pohledem bouřliváka.

Tmavé vlasy si pečlivě vykartáčoval do nedbalé, jakoby větrem rozcuchané změti. Koili na hrdle měl rozhalenou a neměl na sobě ani nákrčník, ani vestu.

Doufám. e má v úmyslu si vzít nákrčník, ne odejde z domu, zamumlal Marcus. Neměl bys chodit na ples nebo večírek, pokud

bude vypadat, jako kdybys právě vstal z postele.

Jetě jsem se na večer neoblékl. Bennet přeel k oknu pověsil se na jeho rám jako zosobněná nuda. Zůstal zírat do zahrady s mrzutým výrazem.

Chtěl jsi něco? pobídl ho Marcus konečně.

Bennet na něho pohlédl s přivřenýma očima. Přiel jsem ti říct, e jsem se rozhodl.

Chystá výpravu na kontinent? zeptal se Marcus, ani by v to příli doufal.

Chystám se poádat Dorchesterovy o Julianinu ruku.

Sakra.

Marku, musím to teď udělat. Copak to, proboha, nechápe? Pokud budu čekat, a se vrátím z kontinentu, Dorchesterovi ji provdají za někoho jiného.

To bys ovem musel mít mimořádné těstí.

K čertu s tím. Bennet se rozmáchl s náruivým výrazem. Vím, e tě Dorchesterovi nezajímají, ale proč odmítá také jejich dceru?

Není vůbec taková jako oni.

To si snad nemyslí?

Je to opravdová dáma. Nevinná krása, její, duch je tak čistý a bez poskvrny jako

jako -

Třeba jako čerstvě padlý sníh.

Varuji tě, e nebudu snáet ádné vtipy na její účet, Marku. Bennet sevřel pěst. Mám v úmyslu poádat o její ruku, pochopil jsi

to?

Bůh nás ochraňuj.

Ví, co je tvůj problém?

Určitě nějaký mám, kromě toho, který mi poví.

Jsi zatracený cynik, to je to. Nemysli si, e můe soudit pravou nevinnost jen proto, e se oddává malým, ostudným intrikánkám,

jako je paní Brightová.

Marcus vyskočil ze idle rychleji, ne Bennet vůbec stačil zjistit, co se děje.

Přehoupl se přes stůl a dvěma kroky přeel přes místnost. Chytil Benneta za rameno, tvrdě ho přirazil na stěnu a přitiskl ho k ní.

Nenazývej ji intrikánkou, řekl Marcus tie.

Co je ksakru? Bennet vykulil oči, konsternován úasem.

Kdy urazí ji, je to jako bys urazil mě. Pochopil jsi mě, bratře?

Ano, zatraceně. Bennet ho ostraitě pozoroval. Ano, ovem, chápu tě. Neměl jsem potuchy, e jsi v té věci tak nedůtklivý.

Marcus drel Benneta u zdi jetě okamik a pak ho náhle pustil. Asi bys měl raději odejít. Mám práci a ty má patrně vlastní plány.

Bennet si narovnal zmačkané klopy a upravil manety u saka. Omlouvám se za vechny uráky.

Omluva se přijímá. A nyní laskavě odejdi.

Nemůe mi dávat vinu za to, e jsem nepochopil situaci. Tvé city týkající se paní Brightové se zdají byt mnohem silnějí ne city, které jsi veobecně choval ke svým dámským přítelkyním, podotkl Bennet.

Udělal bys dobře, kdyby ses odtud vypařil dříve, ne docela ztratím trpělivost.

Bennet vysunul bradu. Chystám se to udělat, abys věděl. Jdu poádat o Julianinu ruku.

Marcus pokrčil rameny. Vysvětlil jsi mi, e nic, co ti řeknu, tě neodradí.

Popřeje mi těstí? V Bennetově hlase zaznělo zaváhání.

Lituji, e to nemohu udělat. Marcus se zastavil s pohledem upřeným na mechanického komorníka. Nevěřím, e s Julianou Dorchesterovou najde trvalé těstí.

Co ty ví o hledání trvalého těstí se enami? zeptal se Bennet hořce. Vypracoval jsi pro sebe tolik zatracených zásad, e u ve

svém ivotě nemůe nadále nacházet jakoukoli radost.

Vypadni odsud, Bennete.

A je po tvém. Nebudu tě tedy ádat, abys mi popřál těstí. Bennet vykročil ke dveřím. Zastavil se s rukou na knoflíku dveří.

Ví, co ti řeknu, bratře? Myslím si, e tě ve skutečnosti lituji.

Neplýtvej na mě svými sympatiemi. Pokud se oení s Julianou Dorchesterovou, bude je potřebovat pro sebe.

Bennet vyel beze slova ze dveří. Práskl dveřmi tak silně, a se elektrický stroj zachvěl na podstavci.

Marcus natáhl ruku a klapnul vypínačem, který uvolnil pruiny v mechanickém mui. Kolečka a pohon zařinčely a zaskřípaly, jak se

mu dal do pohybu.

Mechanický komorník se slepě zapotácel dopředu, stříbrný tác se vysunul.

Marcus pozoroval pochod bezduchého stvoření, je přelo přes laboratoř. Jak bylo snadné být mechanickým komorníkem, poháněným jen ocelovou pruinou.

Umělý mu zíral přímo před sebe, nedíval se ani doprava, ani doleva, nedbal na to, co leí před ním nebo za ním. Neměl ani minulost, ani budoucnost. Jeho přítomnost byla ovládána neúprosnými pravidly mechanického vesmíru.

Neznal bolest.

Neznal ale ani radost.

***

V ranních novinách je malá zmínka o smrti paní Wycherleyové, řekla Zoe. Ani zmínka o tom, e by byla vyděračkou, samozřejmě. Dobrý Boe, kdo by tomu věřil? Mrskla sebou do elegantního záhybu římského sofa z červeného sametu. To je naprosto udivující.”

Je to jediný závěr, k němu jsme byli s Mastersem schopni dospět. Ifigenie uchopila álek s čajem.

Jen těko tomu mohu uvěřit, řekla Zoe. Je to zkrátka příli fantastické.

Husté obočí lorda Otise se spojilo dohromady v uvaujícím zamračení. Kdy o tom přemýlíte, tak to má jistou logiku.

Ano, má, řekla Amálie. Vysvětluje to, proč Ifigenie nemohla objevit jasné pojítko mezi okruhy přátel Guthrieho a lorda Masterse.

Prostě neexistovalo.

Přes vechno tajné pátrání po černém pečetním vosku a pečeti s vyrytým fénixem. Ifigenie si lítostivě povzdychla. Byla jsem si tak jistá, e jsem něčemu na stopě.

Jak bylo jednoznačně skvělé od Masterse, e ho napadlo provést pátrání kolem naich bývalých placených společnic, řekla Zoe

tónem velkého obdivu.

Ifigenie otočila oči v sloup. Jeho původní hypotéza nebyla zcela správná, jak víte. Ani se neprokázalo, e by společnice byla

vyděračkou.

Ne, ale jeho teorie vedla přímo ke skutečnému vyděrači, podotkl Otis. Ten mu má skvělý rozum.

Ifigenie udělala obličej. Ano, a on si je toho dobře vědom.

Amálie jí věnovala jeden ze svých vzácných úsměvů. Myslím, e jsi poněkud árlivá, Ifigenie.

Dobrá, byla jsem zaujatá vlastní hypotézou, přiznala. Mastersova teorie je fascinující, budi. A Otis má pravdu, je velmi logická. Jen si pomysleme, e po vechny ty roky paní Wycherleyová vyuívala slueb jistých guvernantek a společnic, aby sbírala usvědčující informace o několika nejlepích rodinách.

Ve skutečnosti jsem se nikdy o slečnu Toddovou nestarala, řekla Zoe. Měla oči, je mi připomínaly malou krysu. Neponechala jsem si ji dlouho.

Měla jste ji nechat odejít mnohem dříve, poznamenala Amálie. Byla u vás dost dlouho, aby přila na to, e Maryanne není Guthrieho dcerou.

Zřejmě. Zoe potřásla hlavou. Člověk si můe lámat hlavu, kolik dalích obětí ta ena měla. Copak je kadý dům v Londýně zamořen pehy?

Pochybuji. Ifigenie sepulila rty. Podle veho byla paní Wycherleyová velice vybíravá a dost opatrná, přinejmením a doteď. Bezpochyby si své oběti pečlivě vybírala.

Ha. Otisovi zakubal knír. Udělala vánou chybu, kdy se rozhodla rozířit seznam svých obětí o Zoe a o dobrou přítelkyni hraběte z Mastersů, díky Bohu.

Ano, řekla Ifigenie, udělala chybu.

Dobrá, nakonec je to pryč, díky nebesům. Zoe si poslouila malým růovým koláčem z čajového podnosu.

Nyní můeme pokračovat ve společenské sezoně. Přiznávám, e jsem měla díky problému s vyděračem nějaké potíe s plánováním Maryanniny svatby, která mi visela nad hlavou.

Otis upřel na Ifigenii bystrý pohled. Masters si je jistý, e ta záleitost skončila?

Ifigenie zaváhala. Zdá se být docela přesvědčený, e ano.

Dobrá, pak je to konec toho veho, prohlásil Otis.

Ano. Ifigenie zrudla od hlavy a k patě a sebrala bílý čepec. Musíme u s Amálíí odejít. Máme schůzku s naím tajemníkem. Moná se uvidíme dnes večer v divadle.

Velice pravděpodobně, řekla Zoe vesele. Jaká to bude úleva sedět zase ve své lói bez přemýlení, jestli na mne vyděrač upírá

oči.

Je tady jetě jedna věc. Ifigenie upřela rozváně zrak postupně na kadého ze tří přítomných. Doufám, e si vichni uvědomujete,

e se nic nezměnilo, přestoe vyděračská aféra skončila.

Zoe se zatvářila nechápavě. Proč o tom hovoří, Ifigenie?

Pokud se tyče společnosti, jsem pro ni ve vech směrech stále paní Brightová.

Zatraceně, zvolal Otis. Má pravdu. V tomto bodě nemůeme změnit její identitu. Mohlo by ji to zničit.

Domluvili jsme se na začátku celé aféry, e a bude záleitost vyřeena, zmizím diskrétně ze scény, řekla Ifigenie. Ale změnila

jsem názor.

Zoe ji pozorovala se zasmuilým zájmem. Ty má v úmyslu dokončit sezonu jako Mastersova milenka?

Ano.

Zoe si vyměnila znepokojený pohled s Amálií a s Otisem. Pak se obrátila nazpět k Ifigenii. Masters s tímhle plánem souhlasí?

Více méně, řekla Ifigenie lehkomyslně. Nemělo smysl jim vykládat, e Marcus skutečně trvá na svatbě. Obávala se, e by vichni stáli na jeho straně.

Ifigenie věděla, e se nemůe za Marka vdát, pokud nenajde způsob, jak to zařídit, aby se do ní zamiloval.

Odhalení totonosti vyděrače bylo jednoduchou záleitostí ve srovnání s jejím novým problémem.

Stála tváří v tvář zastraujícímu úkolu přesvědčit Marka, aby změnil své zásady.

Ifigenie si byla vědoma, e Amálie nápadně zmlkla, kdy kráčely dolů po schodech od Zoina domu. Její společnice nic neřekla, dokud

si vzájemně nepomohly nastoupit do Ifigeniina zlatého a bílého kočáru.

Pryč s tím, Amálie. Ifigenie se opřela o bílé sametové polstrování a upravila si sukně. Co tě trápí?

Amálie ji upřeně pozorovala. Pocítila jsem, e jsi zaváhala, kdy jsi vyprávěla tetě a lordu Otisovi, e ta záleitost s vyděračem je uzavřena. Něco tě zneklidňuje.

Malý kočár se pohnul vpřed. Ifigenie vyhlíela z okna. Bylo skoro pět hodin odpoledne. Ulice byly zaplněny elegantními kočáry na

cestě do parku.

Trápí mě to, řekla pomalu, e jsme včera s Mastersem prohledali psací stůl paní Wycherleyové, předtím ne jsme odeli.

Take?

Take jsme neobjevili peče s vyrytým fénixem. Nenali jsme ani stopu po černém vosku na jejím pečetidle.

Mohu tě ujistit, e a byla Konstance Wycherleyová jakákoli, nebyla hloupá. Musela ít ve stálém strachu z prozrazení. Nemohla

někde nechat leet ádný zřejmý důkaz o své vině.

Toté říkal Marcus. Ale pokud byla tak velice chytrá  dost mazaná, aby se nedala chytit  proč udělala tak vánou chybu, e se

pokusila vydírat Mastersovu přítelkyni? Musela vědět, e podstupuje riziko a můe ho vtáhnout do aféry.

Třeba unikala tak dlouho, a si začala troufat příli, naznačila Amálie. Nebo třeba začala byt nenasytnějí. Moná potřebovala víc peněz, aby zaplatila dluhy z hazardu. Kdo ví?

Myslím, e se nikdy nedozvíme vechno.

No tak, Ifigenie. U jsi připustila, e tě nyní ve skutečnosti znepokojuje fakt, e Mastersova hypotéza byla správná.

Moje hypotéza byla opravdu docela dobrá, ví?

Byla. Pak se z ní stala patná hypotéza. Nyní kdy je aféra pryč, co chce dělat s tím dalím problémem?

Jakým dalím problémem?

Slyela jsem, cos říkala v obývacím pokoji tety Zoe, ale my obě víme, k se nemůe vydávat za Mastersovu milenku donekonečna.

Mohu v tom pokračovat do konce společenské sezony. Ifigenie si tie odkalala. A ty můe stejně dobře vědět, e se za ni, zcela

přesně řečeno, nevydávám.

Amálie ji pozorovala potemnělým zrakem. Velice se toho bojím.

Ifigenie stiskla tkanice bílé krajkové kabelky. Neboj se o mne, Amálie.

Nejsi jen moje sestřenice, jsi moje nejdraí přítelkyně. Nemohu si pomoct, ale bojím se o tebe.

Starej se o finanční plány na náměstí Brightových. To je mnohem uitečnějí.

Odmrtí tě bez rozpaků, a ho omrzí. Ví to, e ano?

Moná on dříve omrzí mě, řekla Ifigenie lehce.

Ráda bych tomu věřila. Nepředpokládám, e by tě něco mohlo odradit od pokračování v této lehkomyslné záleitosti.

Ne. Ale můe vzít na vědomí, e a sezona skončí, můj poměr s Mastersem pravděpodobně také skončí.

Co bude dělat pak?

Dohlíet na stavbu náměstí Brightových. Věnovat se plánům na vzorkovnici klasického stylu. Ifigenie se melancholicky zasmála.

Mám před sebou mnoho zajímavých projektů, Amálie. Ujiuji tě, e neupadnu do rozkladu, a můj poměr s Mastersem skončí.

Dobře si uvědomuji, jak jsi silná, Ifigenie. Přesto tě nechci vidět zraněnou.

Je příli pozdě na to mě zachraňovat. Jsem rozhodnuta si toto velké dobrodruství uít, Amálie. Ví, ádné dalí, alespoň vzdáleně

podobné tomuto, nebude následovat. Masters je naprosto jedinečný.

***

Marcus se rezervovaně uklonil, kdy toho večera spatřil Hanu a jejího manela v divadelním foyeru. Sands se na něho zlostně zadíval, upjatě přikývl v odpověď a pak se plný jedu otočil pryč, aby se pozdravil s někým dalím. Nebylo to bezprostředně po sobě, ale bylo to dost těsně.

Hana věnovala Markovi nervózní úsměv. Byl to pohled se zoufalstvím v očích.

Třpytivý dav návtěvníků divadla se choval slepě jako nějaká chvátající kae. Markovi to umonilo dostat se na pár rozhodujících

okamiků velice blízko k Haně, ani by to vzbudilo Sandsovo podezření.

U, to skončilo, zaeptal Marcus, kdy Hanu míjel. Vyděračkou byla paní Wycherleyová. Je mrtvá.

Hana pátrala v jeho obličeji. Četla jsem zprávy v ranních novinách a divila se, co se stalo. Náhle vytřetila oči. Marku, snad

jsi to nebyl ty 

Ne. Myslím si, e ten skutek spáchala jedna z obětí.

Dobrá nebesa.

Pojďme, drahá. Sands ji vzal za pai. Kdy spatřil Marka, jak se lehce pohybuje kolem jeho eny uprostřed davu, přimhouřil oči.

Donesu ti sklenici limonády.

Marcus předstíral, e si neviml, jak rychle Hanu odtáhl zástupem. Litoval nepřátelství, je k němu Sands cítil, ale ve skutečnosti tomu mui nemohl zazlívat jeho ostraitý, bdělý postoj. Marcus uznával, e právě proívá podobný pocit vůči Ifigenii.

Přeel přes foyer a vystoupil po schodech pokrytých červeným kobercem. Byla právě přestávka. Chodba za první řadou lóí byla

přeplněná skoro stejně jako foyer.

Pánové pobíhali sem a tam a přináeli svým dámám občerstvení. Jen se loudali do foyeru, aby si vyměnili pár klepů se starými přáteli, nebo je navtívili v sousedních lóích. Hrstka mladých hejsků se motala kolem Marka. Byli zřejmě na cestě za elegantními

kurtizánami, je vystavovaly své přednosti v několika nejdraích lóích.

Kdy procházel zakřivenou chodbou, pokývl Marcus několika známým. Jakmile doel k lói na konci, odsunul silný závěs stranou a

vstoupil dovnitř.

Dorchester, jeho ena s ostrýma očima a roztomilá Juliana se otočili, aby strnuli úasem.

Dobrý večer, řekl Marcus. Líbí se vám představení?

Dorchesterovo překvapení se změnilo ve výraz obezřetnosti. Mastersi. Nevěděli jsme, e přijdete na dnení představení.

Mylorde. Jak milé setkání! Patricii Dorchesterovou zřejmě ohromilo, e se Marcus objevil v lói asi tak, jako kdyby se tam objevil duch.

Juliano, slo poklonu jeho lordstvu.

Juliana vyletěla, jako kdyby na ni přeskočila jiskra z nějakého elektrického stroje. Mylorde.

Paní Dorchesterová. Slečno Juliano. Marcus na ně obě krátce pohlédl. Obě vypadáte dnes večer nádherně.

Děkuji vám mylorde. Paní Dorchesterové přinesla jeho zdvořilost téměř trapnou úlevu. Nechcete si na okamik sednout? Prosím, sedněte si k Julianě.

Děkuji vám. Myslím, e se posadím.

Sedl si opatrně na jednu z malých idlí s kroucenými nohami. Zavrzala na protest, ale pod jeho vahou se nezřítila. Slyel jsem, e

Kean je dnes večer ve vynikající formě.

Ano, skutečně. Ten mu je dozajista schopen hrát, dokonce i kdy je v lihu, řekl Dorchester v srdečném, příjemném rozpoloení.

Přesně tak. Stejně je podle veho větinu času opilý jako trakař, řekl Marcus.

Ano, vak víte, jak je to s těmi herci, zamumlal Dorchester. Velice labilní lidé.

Nejsou jediní. Marcus si prohlíel obrovské divadlo. Nevěnoval pozornost ani nabitému parteru, ani galeriím, ale soustředil se na

řadu lóí. Ifigenie si viml okamitě.

Zářila v klasických, jednoduchých, bílých atech. Do vlasů si vetkla bílé pero, které v půli rozdělila a úhledně svinula kolem uí.

Křiálový náhrdelník jí jiskřil kolem hrdla.

Nebyla v lói sama. Po levici jí seděla Amálie. Pak si Marcus viml, e kdosi roztáhl závěs za oběma enami. Vstoupil Herbert Hoyt, elegantní jako vdy, v modrém kabátě, kamírové vestě a zřasených kalhotách. Na obou rukách měl rukavice a v kadé drel sklenici s limonádou.

Paní Dorchesterová se pustila do konverzace s neikovností hračky poháněné hodinovým strojkem. Máme pěkné počasí, e ano, mylorde?

Ano, řekl Marcus.

Dnes odpoledne jsme se proly s Julianou v parku, vid, Juliano? pokračovala paní Dorchesterová s tvrdoíjnou odhodlaností.

Ano, mami. Juliana svírala vějíř jako by se bála, e Marcus natáhne ruku a sebere jí ho. Bylo to docela příjemné. Rozjasnila se. Viděly jsme vaeho bratra, sire.

Opravdu?

Kdy uslyela tón Markova hlasu, Juliana sebou kubla. Paní Dorchesterová upnula na manela naléhavý pohled.

Dorchester se muně pokusil posunout těké břímě konverzace vpřed. Doufám, e se máte dobře, sire.

Velice, řekl Marcus.

Vynikající, vynikající, řekl Dorchester se strojeným nadením. To rád slyím.

Marcus pozoroval Ifigenii, jak se napila ze sklenice, kterou jí Hoyt podal. Těím se tak nevedně dobrému zdraví, e jsem se

vlastně rozhodl oenit.

Tu poznámku přivítalo ohromené ticho.

Dorchester civěl s otevřenými ústy. Trvalo mu několik vteřin, ne je zavřel. Přestoe jste se dříve rozhodl znova se neenit? Přestoe k něčemu takovému máte zásadu?

Změnil jsem názor, řekl Marcus. Jedna moje přítelkyně mě přesvědčila, e některá pravidla vznikla proto, aby se poruovala.

Chápu. Dorchester se vzpamatoval. Nue dobrá. Moje nejsrdečnějí blahopřání. Říkám, e tato novinka určitě způsobí rozruch.

Juliana pohlédla na svého otce a matku a pak se rozechvěle usmála na Marka. Přeji vám do manelství jen samé těstí, sire.

Marcus pozdvihl jedno obočí. Děkuji vám, slečno Dorchesterová.

Paní Dorchesterová přimhouřila svoje slídivá očka. Oznámíte své zasnoubení v blízké budoucnosti, mylorde?

Ve velmi blízké budoucnosti, ujistil ji Marcus.

Dorchester se zachmuřil. Kdo je ta mladá dáma, mohu-li být tak smělý?

Jetě to nemohu oznámit. Jetě zbývá připravit pár maličkostí. Dohody a tak podobně. Určitě mi rozumíte.

Ovem, řekl Dorchester mdle. Dohody. Velmi důleité.

Naprosto. Marcus se zvedl. Prosím, omluvte mě. Musím se vzdálit. Konstatuji, e jsem nyní velice zaměstnán. Jak jsem zjistil,

svatební přípravy jsou velice svízelná věc.

Opravdu? Paní Dorchesterová přimhouřila oči.

Ano, ovem, řekl Marcus. Člověk musí kompletně předělat svou závě, například aby poskytl manelce a potenciálním potomkům budoucnost.

Potomkům? opakovala paní Dorchesterová ochromeným tónem.

Člověk musí učinit zadost svým povinnostem, pokud jde o titul, upozornil ji Marcus. A pak je tu ta záleitost se stanovením příjmů pro dalí členy rodiny.

Jakým způsobem stanovení? zeptala se paní Dorchesterová rychle.

Sestupným, přirozeně, řekl Marcus. Rodinné jmění musí být soustředěno v rukou mého dědice, aby je zachoval a ochraňoval.

Myslel jsem si, e vaím dědicem je bratr, sire, řekl Dorchester.

Ano, dobrá, ale to se teď změní, kdy se oením, e ano? Při troe těstí budu mít vlastního syna, aby zdědil titul a jmění.

Paní Dorchesterovou to otřáslo. Chápu.

Můj bratr bude přirozeně dál dostávat apaná. Právě tak jako doteď. Marcus odsunul závěs stranou a vykročil z lóe. Otočil se

nazpět, aby se na Dorchesterovy usmál. Pokud se ovem neoení bez mého souhlasu.

Promiňte, nechápu. Dorchester vypadal přepadle.

Velice silně cítím, e v zájmu své budoucnosti si Bennet musí najít dědičku. Koneckonců bude muset uvaovat o budoucnosti pro své vlastní potomky.

Potomky? Dorchester byl zřejmě omráčený.

Ono se to vdy dostává ke stejné podstatě, e ano? Marcus odeel do chodby. Těký závěs se za ním zavřel.

Proel chodbou na opačnou stranu divadla, kde měla lói Ifigenie.

Herbert Hoyt vkročil do chodby, právě kdy Marcus natáhl ruku, aby uchopil závěs.

Omlouván se. Hoyt kvapně uvolnil cestu. Dobrý večer, Mastersi. Neměl jsem v úmyslu vás téměř srazit. Je tady vude zatraceně nabito, viďte?

Ano. Marcus veel do lóe a zatáhl za sebou závěs. Dobrý večer, Ifigenie. Slečno Farleyová. Ani čekal na pobídku, posadil se

Marcus na jednu z malých idlí.

Mylorde, zamumlala Amálie zdvořile. Otočila se, aby mohla pozorovat hemení v parteru.

Marka napadlo, e Amálie ho pominula stejným, sotva patrným způsobem, který nezřídka uíval Sands. Nebyl v současnosti nějak příli populární osobou.

Ifigenie se usmála v ústrety. Oči jí zářily zvědavostí. Dobrý večer, mylorde. Myslím, e jsem vás před několika minutami viděla

sedět v Dorchesterově lói.

Prohodil jsem pár slov s Dorchesterovými. Marcus natáhl nohy a krátce se zakabonil. Proč, k čertu, musím pořád zakopávat o Hoyta? Zdá se, e tráví značnou část svého času ve vaem blízkém okolí.

Ifigenie roztomile pokrčila rameny. Křiál kolem jejího hrdla se třpytil bezbarvým plamenem. Pan Hoyt je přítel. A je úplně nekodný. Vy to víte, mylorde.

Je to zatracený protiva.

Ifigenie nadzdvihla obočí. Zdá se, e máte dosti mizernou náladu, sire.

Mám. Marcus zběně pohlédl směrem k jeviti. Kean v roli Macbetha byl ve skvělé formě, ale dokonce ani jeho strhující umění

nemohlo otřást Markovou temnou náladou.

To, co skutečně chtěl dělat, jak Marcus zjistil, bylo hovořit s Ifigenií. Chtěl s ní hovořit o Bennetově tvrdohlavém rozhodnutí

oenit se s Julianou Dorchesterovou.

Potřeboval se jí svěřit se svým znepokojením, dozvědět se její názor, zeptat se jí, zdali si myslí, e udělal správnou věc, kdy se ho pokusil dnes večer odradit.

Ale jeho schopnost podělit se o své problémy s jinou osobou u před lety zkorodovala. Bylo to u tak dlouho, kdy poádal o radu

nebo přiznal nejistotu nebo jednodue poprosil o názor druhého, protoe nevěděl, co si má počít.

V kadém případě mu jeho zásady nedovolovaly přiznat slabost.

Uprostřed poslední scény s Macbethem náhle někdo kubl závěsem lóe na stranu. Do malého prostoru k sezení vkročil Bennet. Ruce po stranách těla měl zaaty v pěst. Obličej měl jak zuřivou masku.

K čertu s tebou, Marku! Nikdy ti to nezapomenu. Nikdy! Vím, k čemu se chystá, ale nepovede se ti to. Slyí mě? Nemůe mi zabránit v enitbě s Julianou.

Marcus se pomalu otočil, vědom si Ifigeniina a Amáliina ohromení.

Vypadá to, es zapomněl na své dobré způsoby, řekl Marcus mírně. Dovol, abych ti představil paní Brightovou a slečnu Farleyovou.

Bennet vrhl na Ifigenii zničující pohled. Proč bych se měl obtěovat dobrými způsoby v přítomnosti tvé milenky, kdy ty se nemůe obtěovat, abys je zachoval před mou budoucí enou a členy její rodiny?

Dost. Marcus povstal. Varoval jsem tě, Bennete. Pohovoříme si později.

Není o čem hovořit. Dozvěděl jsem se, e jsi se pokusil udělat maximum, abys zničil moje těstí. Kupodivu, nenapadlo mě, e bys

zael tak daleko. Pochopil jsem, e mne chce vydědit.

Budeme o tom jednat, a budeme v soukromí, řekl Marcus velice vyrovnaně.

Ty si myslí, e dám zlámanou greli za to, jestli mne vydědí? Mohu si jít světem vlastní cestou. A Juliana to ví. Má ke mně důvěru, přestoe ty ani její otec ji nemáte.

Pokud jsi se rozhodl udělat scénu, pak ji přesuňme na ulici.

Není potřeba. Právě odcházím. Bennet se uklíbl se vzteklou ironií. Mimochodem, dovol mi, abych ti poblahopřál, bratře. Pochopil jsem, e hodlá brzy oznámit své vlastní zásnuby.

Marcus zaslechl, jak okovaná Ifigenie potichu zalapala po dechu. Nepodíval se na ni. Vekerou svou pozornost upřel na bratra. Je to tak.

Celé divadlo je u plné řečí o těch novinkách. Musí být skutečně zoufalý ve své snaze odradit mě od plánů na svatbu, kdy jsi doel tak daleko, e chce poruit svou přísně stanovenou zásadu.

Bennete, u je toho dost.

Ale část plánů se ti, tak či onak, nepovede. Juliana si mě vezme bez ohledu na to, jestli zdědím tvůj zatracený titul nebo ne. Uvidí. Miluje mě a ne zatracený titul hraběte. Co je víc, ne bude schopen říct ty o své budoucí eně, a je to kdokoli.

Bennet se otočil na podpatku a vyrazil z lóe.

14. kapitola

Ifigenie tie seděla na černé vycpané poduce v Markově ebenově černém kočáře. Lampička v interiéru byla zhasnutá. Marcus zaplnil svou velkou postavou místo naproti ní. Jednu dlouhou nohu si natáhl na poltář. Druhou nohu měl na podlaze. Kolem něj se vznáela nebezpečná, zasmuilá atmosféra.

Od doby, kdy před několika minutami opustili divadlo, neřekl dohromady více ne tucet slov. Větina z nich byly předevím příkazy Dinksovi.

Ifigenii nebylo dáno, aby viděla Keanovo představení a do konce. Marcus zamumlal cosi o vyhýbání se tlačenici po divadelním

představení, ale Ifigenie věděla, e to nebyl prvořadý důvod proč chtěl brzy odejít.

Kdy jí stroze nařídil, aby ho doprovodila, spatřila v Amáliiných očích pochybnosti a nesouhlas. Ale Ifigenie tie souhlasila. Amálie zůstala vzadu v Zoině a Otisově lói. Doprovodí ji domů.

V Zoinych očích bylo tisíc otázek, kdy Ifigenie s Markem doprovodili Amálii do lóe. Ifigenie je ignorovala. Věděla, e její teta u slyela řeči o Markově zasnoubení, ale nemohla jí podat ádné vysvětlení ani odpověď.

Kdy kočár vyjel na ulici, Marcus konečně poruil dusivé ticho.

Lituji, e jste byla vystavena oné neastné scéně ve vaí divadelní lói. Upřené hleděl do noci. Můj bratr má v tuhle chvíli,

jak se zdá, zrovna melodramatické období.

Marku, myslím, e mi dluíte nějaké vysvětlení.

Hm.

Ifigenie čekala několik vteřin. Marcus nic neřekl.

Nue? konečně ho pobídla.

Nue co? Marcus se nepřestal dívat z okna.

Ifigenie vyvinula heroické úsilí, aby si zachovala trpělivost. Nue, jaké je vysvětlení pro tu scénu v divadelní lói?

Marcus zaváhal, jako kdyby se chystal lápnout na nejistou půdu.

Jsem si jista, e máte zásadu nevysvětlovat své činy komukoli, řekla Ifigenie. Ale já si skutečně myslím, e v tomto případě -

Bennet je přesvědčen, e se vánivě zamiloval do Juliany Dorchesterové.

A vy se sňatkem nesouhlasíte?

Marcus se na ni konečně podíval. Co byste hádala?

To není obtíné.

To je Dorchesterovo nejmilejí přání podpořit scvrkávající se rodinné jmění provdáním své dcery za peníze. Prvotním cílem paní

Dorchesterové je dostat do rodiny lechtický titul. Po celé dvě uplynulé sezony společně osnovali, jak vrhnout Julianu do náruče

jakémukoli bohatému lechtickému dentlmenovi ze společenské smetánky.

Včetně vás?

Minulou sezonu jsem jim na kratí dobu poslouil za cíl. Světlo z projídějícího kočáru se krátce zalesklo na chladně řezaných rysech v Markově ponurém obličeji. Dorchester zael tak daleko, e se mne pokusil násilím zkompromitovat s vlastní dcerou.

Boí zármutku. Co se přihodilo?

Nechtěl bych jít do detailů. Byla to podlá malá lest, patně vymylená a mimořádně průhledná. Postačí, řeknu-li, e pokus zkrachoval.

Chápu. V ovzduí panoval zřetelný chlad. Ifigenie si těsněji přitáhla bílý krajkový ál kolem nahých ramen. Soudím, e jste unikl bez zranění.

Ano.

Na rozdíl od jiné noci v Pettigrewovic chrámu bohyně Vesty, kdy jste pravdu objevil pozdě.

Nastala křehká pauza. Marcus se nakonec pohnul po způsobu velké elmy, která si hledá pohodlnějí pozici. Zaklonil hlavu do polstrování, přimhouřil oči a zaloil si ruce přes prsa.

Vysvětlil jsem Dorchesterovi, ze se nehodlám oenit s Julianou, dokonce ani kdyby zařídil, e budeme oba přistieni nazí v posteli, řekl Marcus s rozmyslem.

Ach. Ifigenie nevěděla, co by na to měla říct.

Připomněl jsem mu svou zásadu ohledně enitby. Dorchester mě očividné vzal za slovo. V kadém případě upustil od snahy hodit mi

Julianu na krk. Ale tuto sezonu se zdá, e dospěl k závěru, e můj bratr bude vhodnou náhradou.

Take dnes večer jste se znova pokusil ho odradit od jeho cíle, uzavřela Ifigenie. Ale tentokrát jste se setkal s dodatečným

problémem. Vá bratr se do Juliany zamiloval.

Můj bratr podlehl vnadidlu fyzického půvabu a Byronově exaltované próze. Není zamilovaný.

Ifigenie sebou kubla ze znechucení v jeho hlase. Jak si můete být jistý, e to, co vá bratr cítí k Julianě, není opravdová láska?

Zatraceně, je mu sotva dvacet. Urputně zápasí se svým prvním návalem váně, to ve. Ve stylu typickém pro mladé mue si přeje

poctít svou naprosto přirozenou smyslnost tím, e ji nazve láskou.

Třeba jsou jeho city k Julianě hlubí, ne si myslíte.

To je zatraceně nepravděpodobné, zamumlal Marcus.

Co jste sledoval, kdy jste dnes oznámil své smylené zasnoubení?

To zasnoubení není smylené. Máme v úmyslu se vzít, Ifigenie.

Vrátíme se k tomuto tématu někdy jindy, řekla. V tuhle chvíli diskutujeme o vaem bratrovi. Vy chcete zmařit Dorchesterovy plány

tím, e ho přesvědčíte, aby vám uvěřil, e jste změnil názor na nový sňatek?

Změnil jsem názor.

Ignorovala to. Můete mít úspěch a přesvědčit Dorchestera, Bennet u nadále není dobrá partie pro jeho dceru, ale co s Bennetem

a Julianou?

Co s nimi? Rodiče Julianě nedovolí vzít si mého bratra, kdy uvěří, e ho vydědím. Jejich zájmem je dostat nějaký podíl na Mastersově jmění. To jmění mám pod kontrolou já, ne Bennet.

Marku, myslím si, e to nebude zas tak snadné. Viděla jsem tvář vaeho bratra  myslí si, e Julianu miluje.

Brzy objeví, e to pro něj není dobré. Dorchester Julianu odstraní z bratrova blízkého okolí a zaměří ji na jiný cíl, kdy jsem odstranil ten prvořadý.

Nesmysl. Vy a Dorchester jste oba idioti, pokud si váně myslíte, e můete takovým způsobem řídit ivoty jiných. Juliana a Bennet

jsou mladí, ale jsou dospělí. Nikdo neví, co by udělali, kdybyste se je s Dorchesterem pokusili ohýbat podle své vůle.

Marcus jí z příeří pozoroval. Co říkáte? e by mohli spolu třeba uprchnout do Gretna Green?

Je to přece monost, e ano?

Ne. Připoutím, e v současné situaci by Bennet mohl být dost poetilý na to, aby to navrhl, ale Juliana je velice racionální mladá ena. Je nepravděpodobné, e by udělala něco tak nepraktického, jako je vdát se za mue, jeho, finanční vyhlídky jsou nejisté.

Máte na mysli, e se provdá raději za peníze ne za lásku?

Přesně. Nezapomínejte, e jsem ji minulou sezonu viděl v akci.

Mám podezření, e lidi, které jste viděl v akci, byli její rodiče. Ubohá Juliana se bez pochyby pouze pokouela řídit jejich příkazy.

V tom není rozdíl.

Marku, nevím, mám-li se o tom zmínit, řekla Ifigenie, ale vy nedokáete tak dobře posoudit lidskou povahu, jak si o sobě myslíte. Přinejmením, ne kdy dojde na srdeční záleitosti.

Srdeční záleitosti by se měly řeit stejným způsobem jako obchodní záleitosti. Mělo by se k nim přistupovat s obezřetností a

péčí.

Myslíte spí s cynismem, nebo snad ne? Chápu, oč vám jde, řekla Ifigenie jemně. Přejete si ochránit bratra před neastným

manelstvím. Ale já si myslím, e na to jdete patným způsobem.

To se vás netyká, Ifigenie.

Nesmysl. Vtáhl jste mě do toho. Jestlie jste mne chtěl od této záleitosti dret stranou, neměl jste nikdy Dorchesterovi říkat, e se chystáte oznámit zasnoubení. Nyní se oba musíme zabývat protivnými otázkami a dohady. Tím se vechno nekonečně znesnadňuje.

Nevidím v tom ádný velký problém. Mám zásadu neodpovídat na osobní otázky.

Ale Marku, lidé očekávají, e oznámíte své zasnoubení s jednou z mladých dam, které byly uvedeny do společnosti tuto sezonu. Ne se

svou milenkou, proboha. Dokonce i vá vlastní bratr se domnívá, e se chystáte přihlásit k jedné z ádoucích mladých en ze společenské smetánky.

Chystám se zasnoubit s mladou dámou, která proívá svou první sezonu, řekl Marcus. S vámi.

Jste nejtvrdohlavějí mu, jakého jsem kdy v celém svém ivotě potkala.

Tak si na to zvykněte, protoe nemám v úmyslu to měnit.

Ifigenie potlačila zlostný povzdech. Pojďme se vrátit k naí záleitosti. Radím vám nezaujímat k Bennetovi a Julianě tak tvrdé a

nezměnitelné stanovisko. Obávám se, e byste je tím oba jen zahnal navzájem do náruče.

Nevzpomínám si, e bych vás ádal v té věci o radu.

Tak proč máme tuhle diskusi?

Sakra, copak to vím, zamumlal. Není to vae záleitost. Bennet je můj bratr a já budu jednat tak, jak uznám za vhodné.

Marku, chápu, co se pokouíte udělat. Přejete si ho ochránit.

Co je na tom patného?

Nic. Chápu vai snahu. Vychoval jste ho. Mám podezření, e v mnohém jste mu více otcem ne bratrem. Byla jsem v podobném postavení se svou sestrou. V mnoha věcech jsem jí byla téměř matkou.

Obávám se, e to tak je, řekl tie.

Oba jsme se stali rodiči, jetě ne jsme měli anci sami vyzrát v dospělé. A pociujeme k naim svěřencům ochranitelství, jako by ho cítil jakýkoli jiný rodič. Ale i kdybychom je chtěli ochraňovat navdycky, nemůeme tak jednat.

Mohu a chci chránit Benneta před Julianou Dorchesterovou.

Vy na to jdete patným způsobem.

Co navrhujete, abych udělal? zavrčel Marcus. Dát své poehnám k sňatku?

Ano.

Nikdy.

Vyslechněte mě. Ifigenie se naléhavě naklonila vpřed. Řekněte svému bratrovi, e manelství poehnáte, kdy bude souhlasit s

rozumnou délkou zásnub.

Co povaujete za rozumnou délku?

Mnoho mladých párů ze společenské smetánky je zasnoubeno po dobu jednoho roku. Jistě můete přesvědčit Benneta, aby s takovým poadavkem souhlasil. Přinejmením můete ádat o est měsíců.

A co se stane, a doba zásnub skončí?

Rok je dlouhá doba, Marku. est měsíců rovně, pro tuhle záleitost. Jestlie není Juliana pro Benneta vhodná, bude dost příleitostí, aby to zjistil.

Zruení zásnub není lehká záleitost.

Pravda, ale kdy se to má stát, tak se to stane. Pro ten případ se dá zařídit, aby se to zvládlo potichu.

Markovi potemněla tvář. Co kdy se Julianě podaří zkompromitovat se s Bennetem, jetě ne rok skončí?

To riziko u musíte podstoupit. Ve skutečnosti je nebezpečí největí v tuto chvíli, protoe oba pocítí zoufalství. Jestlie se Juliana bude starat o Benneta tak, jako se on stará o ni, mohou se povaovat za milence pronásledované osudem. Mohou se rozhodnout, e se vzepřou rodině a konvencím, aby byli spolu.

Zatraceně. To, co říkáte, je pravda, jen pokud se mýlím. Váeň není vdy předmětem diktátu vůle, madam.

Nesouhlasím. A myslím si, e vy také ne. Jsme inteligentní lidské bytosti. Pokuení a váně se mohou nejspí kontrolovat, kdy se to člověk rozhodne udělat.

K jejímu překvapení se nad tím Marcus lehce usmál. Můete mít pravdu. Co to o nás říká, Ifigenie? e postrádáme vůli?

Ne. Velice pomalu roztáhla vějíř a pak jej sloila. To říká, e jsme oba dost svobodní, abychom se oddávali svým váním a rozhodli se to udělat. Je to nae výsada, nae právo jako nezávislých dospělých lidí. Kdybychom nebyli svobodní, zavazovala by nás čest, abychom nepropadli váni.

Ach, chápu. Jsme náhodou svobodní a můeme si dovolit nechat se svádět, take jsme byli svedeni. Zajímavá ukázka logiky.

Snad bychom se měli vrátit k tématu váně vaeho bratra raději ne, k naí vlastní. Nemůete kontrolovat Bennetův ivot, Marku.

Ani byste neměl.

Vy si myslíte, e to nevím? Nechci kontrolovat jeho ivot. Chci ho chránit.

Bude milovat, koho bude chtít. Jediné, v co můete doufat, e by se dalo dělat, je získat pro něj čas, aby mohl zváit své kroky. S trochou těstí ten čas vyuije k tomu, aby se ujistil, e to, co cítí k Julianě Dorchesterové, je pravá láska, a ne jen pomíjivé

poblouznění.

Stále si myslím, e můj přístup je vhodnějí, aby přinesl ádoucí výsledky, řekl Marcus. Vůbec by mě nepřekvapilo, kdybych dnes

večer celou záleitost v samém zárodku zarazil.

Myslím si, k vá přístup povede k nějakému netěstí.

Proklatě. Nenávidím tenhle druh citových nesmyslů.

Vy, sire, nemáte trpělivost s ničím, co nevyhovuje vědeckým zákonům.

Vechno bylo mnohem jednoduí, kdy byl Bennet mladí, řekl Marcus tichým hlasem. Tehdy respektoval mé rady. ádal mě o pomoc, kdy ji potřeboval. Usiloval o můj souhlas, ne na sebe vzal nějaký důleitý úkol.

Rozumím. Ifigenie se melancholicky usmála. Mezi mnou a mou sestrou to bylo stejné, kdy byla jetě dítě. Ale kadý nakonec

dospěje, Marku.

Copak musejí v tomhle procesu zničit vlastní vyhlídky na těstí?

Někdy.

Cena za chybu je příli vysoká. Nemohu ho nechat, aby ji udělal, Ifigenie.

Ifigenie sevřela vějíř. Sire, několik let jsem učila studenty. Zjistila jsem, e se ne vdycky naučili lekci, kterou jsem si myslela, e jsem je učila. Příli často se naučili něco úplně jiného.

Co má tahle záhadná poznámka znamenat?

Musíte mi věřit, kdy vám říkám, e vá způsob jednání v této situaci je riskantní. Z toho, jak jednáte v této situaci, se Bennet

mnohému naučí.

Chtěl bych doufat, e to tak bude, řekl Marcus vroucně.

Ale já pochybuji, e se naučí právě tu lekci, kterou vyučujete. Zkrátka, mylorde, kdy u bylo vechno řečeno, existuje velké

riziko, e vám začne být víc podobný, jestli tahle záleitost skončí patně. Opravdu si to přejete?

Marcus se na ni podíval s chladným úasem. Promiňte, nechápu?

Učíte ho věci, které ho pravděpodobně v pozdějích letech přemění ve vai kopii.

A jaký přesně je to mu? zeptal se Marcus nebezpečně mírným hlasem.

Je to mu, který ije podle zásad, je jsou tak strnulé a tuhé, e nedávají prostor pro ivot.

Na kočár se sneslo stralivé ticho. Marcus se nepohnul ani o píď, ale Ifigenie téměř utonula v tichých vinách jeho vzteku.

Mylorde, nepředstírám, e vím mnohé o vaem prvním manelství. Nemohu si vak pomoct, ale dospívám k názoru, e nebylo astné.

Bylo to učiněné peklo.

Přeji si uplatnit svoji polovinu naí dohody. Chci odpověď na tuto otázku: mohl vás někdo, kdo vás znal v době vaeho manelství,

odradit, abyste je podstoupil?

Na okamik si myslela, e neodpoví. Ne. Jedno slovo mělo váhu balvanu. Pravděpodobně ne. Myslel jsem si, e vím, co dělám. Myslel jsem si, e jsem zamilovaný. Divoce se usmál. Věřil jsem, e Nora mě miluje.

Moná e ano, pronesla Ifigenie nejistě.

Ne. Marcus krátce sevřel ruku v pěst. Potřebovala otce pro dítě, které nosila pod srdcem.

Ifigenie ztuhla. Netuila jsem 

Marcus jí pohlédl do očí. Ty jeho byly chladné. Nikdo to netuil. Nikdy jsem ivé dui neřekl, e Nora ke mně přila poté, co čekala dítě s jiným muem.

Ach Marcusi, jak to pro vás muselo být hrozné.

Na okamik upadl v mlčení. Ifigenie nepřila na nic, co by mohla říct. Byla konsternovaná zjitěním, e si po tak dloubou dobu nechal pravdu pro sebe.

Nořina rodina ila na sousedním statku, řekl nakonec Marcus. Znělo to, jako kdyby vykopal slova z hrobu, kde byla po velice

dloubou dobu pochovaná. Znal jsem ji větinu jejího ivota. Byl jsem o rok starí ne ona a ode dne, kdy mi bylo estnáct, jsem si

myslel, e jsem do ní zamilovaný.

Marku, prosím, neměl byste mi to říkat. Dělal, jako by ji neslyel. Myslím, e jsem se jí zdál být zábavný. A uitečný. Učili

jsme se společně tančit v místním společenském domě. Učil jsem ji rybařit. Byla první enou, kterou jsem políbil.

Ifigenie u nechtěla víc slyet. Prosím 

Byl jsem vak jen obyčejný venkovský sedlák. Titul v té době drel vzdálený strýc. Nikdy jsem neočekával, e budu dědit. Nora

očekávala od ivota víc, ne jsem jí kdy mohl dát. A byla tak velice krásná, e ona i její rodiče přesvědčili sami sebe, e by mohla

pohlíet vý ne jen na místního venkovského zemana. Ten rok, co bylo Noře osmnáct, ji rodina vzala na sezonu do Londýna.

Co se stalo? zeptala se Ifigenie v obavách z odpovědi.

V červnu toho roku se vrátila domů a vechno se změnilo. U to nebyla ta koketní, okouzlující, astná, mladá ena, jako kdy odjela. Vlastně se mi vrhla do náruče a řekla mi, e konečně zjistila, e jsem to byl já, koho milovala.

Chápu. Ifigenie se dívala na vějíř. Závany Markova starého hněvu a bolesti na ni setrvale a sveřepě doléhaly.

A já byl tak naivní a nezkuený, e jsem jí to věřil. Marcus stále upřeně hleděl kočárovým oknem do okolní noci. Řekla mi, e

zjistila, e nemá o ivot ve městě zájem. Chtěla se vdát tak rychle, jak to bude moné. Její rodiče plně souhlasili. Její otec si mě vzal stranou a navrhl mi, abychom li do Gretna Green.

ádné dlouhé zásnuby, pochopila jsem to?

Vichni nějak doli k závěru, e není důvod plýtvat časem a penězi. A já jsem po ní tak dychtil, e jsem nic nenamítal. Jeli jsme s Norou do Gretna Green. Svatební noc jsme strávili v hostinci. Nemohl jsem se dočkat, a ji sevřu v náručí.

Skutečně si nemyslím, e bych to chtěla slyet.

Tolik jsem ji chtěl. Rozhodl jsem se, e na ni budu tak něný, jak to jen bude moné. Ona vak tu noc plakala. Zdálo se, e celé

hodiny. Řekla mi, e jsem jí hrozně ublíil. Řekla mi, e mám hrubé, mozolnaté ruce sedláka. Marcus se podíval na své iroké pěsti.

Byla to pravda. Měl jsem ruce sedláka. Byl jsem sedlák.

Ifigenie se zachvěla při pomylení na jeho ruce na svém těle. Silné ruce. Příjemné ruce. Ruce, které způsobily, e se jako ena cítila chtěná a ádoucí. A bezpečná. Slzy se jí objevily v očích.

Druhý den ráno bylo na prostěradle řádné mnoství krve. Později jsem zjistil, e ji matka toho dne, kdy jsme odjeli do Gretny, vybavila malou lahvičkou kuchyňské látky. Nemusela si dělat starosti.

Nechápu, zaeptala Ifigenie.

Dokonce i kdyby tam nebyla krev, neměl bych podezření, e Nora byla s jiným muem. Panna v novomanelské posteli jsem byl já. Byl jsem v takových záleitostech mnohem víc neznalý ne ona.

Jak jste zjistil, e měla jiného milence? zeptala se Ifigenie tie.

Měsíc po naí svatbě potratila dítě. Skoro jsem se z toho zbláznil. Neměl jsem ani ponětí, co se stalo. Myslel jsem, e umírá.

Proboha.

Přivolal jsem doktora. Kdy to přelo, řekl mi, co se přihodilo. Chtěl mě uklidnit. Předpokládal, e jsem otec, samozřejmě, a e dítě byl důvod pro nai uspěchanou cestu do Gretny. Poplácal mě po zádech a řekl mi, e dalí dítě by mohlo být dost brzy.

Neřekl jste mu pravdu?

Marcus se uklíbl. Oveme ne. Který mu by přiznal, ze se takovým způsobem napálil? A pak tu byla Nora. Byla mou enou.

A vy jste cítil, e ji také musíte chránit, e ano? zeptala se Ifigenie.

Marcus pokrčil rameny, ale nic neřekl.

Po léta jste se staral o bratra. Chránit někoho mladího a slabího, ne jste vy sám, byla vae druhá přirozenost. Co řekla Nora?

Kdy jsem ji postavil tváří v tvář pravdě, zase začala plakat. Pak se zhroutila a vypověděla mi celý ten nechutný příběh. V Londýně ji svedl jeden z jejích obdivovatelů, mladý flamendr, který el po nějaké dědičce a neměl v úmyslu si ji vzít. Ani se nerozpakoval svým úspěným dobýváním se chlubit.

Ubohá Nora.

Pomluvy ji zničily. Na sňatek nebylo ani pomylení. Její rodina neměla společenský vliv, který by přinutil Nořina svůdce, aby si ji vzal.

Take ji dopravili rychle zpět domů a provdali za vás?

Usoudili, e neohrabaný venkovský lechtic ze sousedství nejspíe neobjeví pravdu. Marcus se znova podíval na své ruce. Měli pravdu. Dodnes si občas lámu hlavu, jestli bych kdy přiel na to, jaký jsem byl hlupák, kdyby Nora dítě nepotratila.

Jistě byste se dozvěděl pravdu, kdyby se dítě narodilo o několik týdnů dříve.

Pochybuji o tom. Říkám vám, o takových záleitostech jsem věděl jen málo. Řekli by mi, e se dítě narodilo předčasně, a chtělo

by se po mně, abych tomu věřil.

Řeči, které jsem zaslechla, říkaly, e Nora zemřela na zimnici.

Zemřela. est měsíců poté, co přila o dítě.

Souboj, zaeptala Ifigenie. To bylo tehdy, kdy se vude mluvilo o tom souboji, e ano? Krátce po Nořiné smrti jste odeel do

Londýna a vyzval svůdce na souboj.

Řekl mi, e jsem byl hlupák, co byla, bezpochyby, pravda. Chtěl vědět, v čem je nyní vlastně problém, kdy, děvče zemřelo.

Neodpověděl jsem mu, protoe nebylo co.

Bránil jste manelčinu čest, i kdy vám ublíila. I kdy u nebyla naivu. Ifigenie cítila, jak jí slza stéká po tváři. Marku, to jste přesně celý vy.

Marcus se zachmuřil. Zatraceně. Vy pláčete?

Ne. Malinko popotahovala.

Doufám, e ne. Ta záleitost nestojí za slzy.

Ale stojí, Marcusi. Je mi vás líto obou, vás i Nory. Musela být doslova vyděená, kdy objevila, e byla zničena a těhotná.

Ano.

Byla mladá a zoufalá. Byla to nevinná dívka, která se nechala svést. Poruila jedno z přísných společenských pravidel. Věděla, e

by musela zaplatit stralivou cenu. Tak se obrátila k vám, svému příteli z dětství.”

Jde o to, řekl Marcus, e jsem ji chtěl tak moc, e bych si ji vzal za vech okolností. Dal bych jí své jméno a prohlásil dítě za své vlastní. Jen kdyby mě neoklamala. To jsem jí nemohl odpustit.

Protoe kdykoli jste pomyslel na její podvod, cítil jste, e jste musel být za hlupáka.

Choval jsem se jako hlupák.

Ifigenie pocítila chlad kolem aludku. Ona ho také oklamala. Marcus si bezpochyby myslí, e ho také musela mít za hlupáka.

Natáhla ruku a poloila mu ji na nohu. Nora z vás neudělala hlupáka, Marku. To nemůe nikdo. Choval jste se lechetně a kavalírsky. Pomstil jste její čest a zachoval její tajemství.

Neměl jsem moc na výběr. Jen těko jsem mohl odhalit její nečestné jednání, ani bych se projevil jako naivní, lehkověrný idiot.

Nemyslím si, e je to jen pomylení na projev naivity nebo lehkověrnosti, co vás z minulosti ze veho nejvíc suuje, řekla

Ifigenie. Myslím si, e to je spí skutečnost, e jste jí dal své srdce, ale ona vai lásku neopětovala. Cítil jste, e vás vyuila pro svou záchranu.

A tak to také udělala.

Nechci se s vámi přít o vae závěry, řekla Ifigenie. Nora byla trochu víc ne jen nějaká dívka a byla tehdy, bezpochyby, hysterická strachem. Její rodiče museli být ílení a zoufalí stejným způsobem, aby zachránili svou dceru před naprostým zničením.

Ano.

Vae manelství se ocitlo pod hrozivým mrakem. Říkáte, e o svatební noci jste tou pannou byl vy, ale já si myslím, e jste byl o

celé roky starí ne Nora ve vech ohledech, které opravdu mají význam. Musel jste po tom vem dospět velice rychle. Nora, na druhé straně, měla za sebou jen stěí dívčí věk.

Marcus nic neřekl.

Víte, co já si myslím? řekla Ifigenie. Myslím si, e kdyby ila, Nora by dospěla a hluboce by se do vás zamilovala. Naučila by se vás milovat, a by dostatečně dospěla, aby pochopila vae vynikající vlastnosti.

Marcus se na ni upřeně díval. Na inteligentní enu z vás občas tryskají nejbizarnějí nesmysly. Proč si, u čerta, myslíte tak absurdní věc?

Zasmála se. Protoe vím, jak velice snadné je zamilovat se do vás, mylorde. Ve skutečnosti se mi to stalo.

15. kapitola

Marcus měl pocit, jako kdyby se vesmír kolem něj přemístil a nechal ho jinde, ne byl před okamikem. Světlo hvězd se zdálo přicházet z lehce odliného úhlu. Měsíc na obloze změnil svou pozici.

Ifigenie řekla, e ho miluje.

Opět.

Docela jasně.

Marcus ji velice upřeně pozoroval. Nezdála se byt nervózní jako onu noc v chrámu bohyně Vesty, kdy se domnívala, e ho zabila.

Marku? Ifigenie se zamračila samým soustředěním. Jste v pořádku, mylorde?

Ne. Nemohl vak vysvětlovat, co bylo patné, změněné nebo odliné. Nemohl dokonce ani zformulovat souvislou větu.

Natáhl ruku a uchopil Ifigenii kolem pasu. Vytáhl ji ze sedadla a přivinul do náruče.

Malinko se zajíkla překvapením, a kdy přitiskl rty na její ústa, upustila vějíř. ála jí spadla na podlahu kočáru.

Marku. Pokradmu ho objala rukama. Mírně vzdychla a přitulila se blí.

Ani by oddálil ústa od jejích rtů, zatáhl Marcus záclonky v kočáru. Kabina se naplnila tlumeným příeřím. Pak Ifigenii hluboce,

hladově, s celou stravující touhou, kterou potlačoval od noci v chrámu bohyně Vesty, políbil.

Nezdálo se, e by si vimla jeho zoufalé touhy nebo nedostatku jemnosti. Přivinula se k němu. Vsunula mu ruce do vlasů. Hlava jí

padla Markovi přes rameno.

Marcus jí poloil ruku na lýtko v punčoe. Sklouzl dlaní nahoru ke kolenu, přes podvazek a pak cestou k teplému, hedvábnému tělu

nahoře. Jemné spodničky se mu muchlaly kolem pae a padaly po nohách.

Nael si cestu k horkému místu mezi stehny a zamručel, kdy objevil, e u je vlhká. Voněla po růích a enské touze. Byla to

nejomamnějí vůně, s jakou se kdy setkal. Celé jeho tělo se vzepjalo touhou.

Marcus zjistil, e se mu třesou ruce. Zápolil o dech i o sebekontrolu. Nechtěl se pustit stejnou cestou jako minule, přísahal si. Nechtěl jednat jako neomalený a nemotorný sedlák. Chtěl, aby to pro ni bylo hezké.

Chtěl ji potěit.

Zoufale ji chtěl potěit.

Musel ji potěit.

Pomohl jí, aby si pohodlně sedla a mohla roztáhnout stehna. Bílé sukně se jí rozloily po černých, sametových poltářích. Natáhl ruku, aby si rozepnul kalhoty.

Ifigenie se mu vzepřela rukama o ramena. Marku, co to děláte?

Budu se s vámi milovat. Jeho vztyčené kopí se volně vymrtilo.

Ve vaem kočáře? úzký paprsek světla ze kvíry v záclonkách odhalil její vyděený vyraz.

Musí to byt buď tady, nebo na schoditi k vaemu domu. Nemohu to vydret a do pohodlné postele. Hlaďte mě.

Ano. Ach, ano. Váhavě mu sundala ruku z ramene. Vloila si pičku prstu v rukavici mezi zuby a zatáhla. Pak přela k druhému

prstu. Pomalu si bílou saténovou rukavici svlékla.

Pozorovat ji, jak si svléká rukavice, znamenalo pro Marka stát se svědkem jedné z nejmučivějích erotických podívaných za celý svůj

ivot.

Pak s tím skončila. Saténová rukavice, je jí visela ze zubů, zářila v pruhu světla. Natáhla ruku dolů, trochu zamátrala a pak mu

semkla prsty kolem penisu.

Marku. Rukavice jí vypadla ze zubů a okamik si Marcus myslel, e se znemoní, právě kdy dostal poslední příleitost. Nadechl se a přemýlel, jestli to vydrí.

Marku? Ifigeniin hlas zněl úzkostlivě. Jste v pořádku? Nezkolabujete zase, e ne?

Marcus se téměř udusil smíchem. Chabě se usmál. Ne. Přinejmením ne hned. Chci se s vámi spojit, Ifigenie. Ale nechci na vás spěchat. Tentokrát mě musíte vést.

Dobrá. Ale varuji vás, protoe vechno, co vím o těchto věcech, je to, co jsem se naučila při naem posledním společném záitku a

čeho jsem si vimla v průběhu prohlídky Lartmorova výstavního sálu.

To bude stačit, slibuji vám. Vsunul jí dlaň mezi stehna a pocítil vlhky ár, který ho očekával. Víc ne dost.

Jste si jist? Přejela mu palcem přes konec kopí.

Marcus si dodal odvahu. Zcela jist. Zasunul prst do hebkého chomáče chloupků mezi stehny, a odhalil naběhlý pupen. Něně jej

pohladil.

Boe, nebesa, Marku.

Cítil, jak se zachvěla. Byl to sladký, mocný signál opětování. Marka se zmocnila divoká radost.

Křečovitě mu sevřela úd prsty. Marcus ucukl a zalapal po dechu.

Poranila jsem vás, mylorde?

Budete znamenat moji smrt, Ifigenie.

Ach ne, omlouvám se. Jste v pořádku, sire? Nechtěla jsem vás zranit. Sladká síla váně v chraplavém hlase jí nakrátko pohasla

znepokojením. Varovala jsem vás, e nevím přesně, co mám dělat.

Jen jsem ertoval, ujistil ji. Znovu se zhluboka nadechl. Nejsem blízko smrti. Dál ji opatrně hladil a roztíral jí vláhu, a měl ruku celou kluzkou. Ve skutečnosti nevím, kdy jsem se cítil více naivu.

Ifigeniino nejisté, pokusné laskání hrozilo zničit jeho obranu a rozpráit jeho smysly na vechny světové strany. Nyní se potil,

vechny svaly napjaté.

Zlehka se mu přesouvala v klíně, aby se mu nastavila. Pevně sevřela nohy. Vnitřní strana stehen se jí třela o překrvené kopí. Celým tělem se zaklínil. eptané vzdechy a zrychlený dech mu pověděly o jejím vzrůstajícím vzruení.

Kdy pak začal být zvědav, jestli s tím Ifigenie někdy skončí, zavedla ho neobratně do nádherně měkkého, horkého místa mezi svýma nohama. Obezřetně, pomalu, opatrně se na něj nasunula.

Byla tak těsná. Marcus si říkal, jestli opravdu neskončí, jetě ne se dostane dovnitř.

Ifigenie se tam dole uvolnila a najednou se prudce nadechla. Pak se její svaly těsně sevřely. Marcus se zachvěl a zůstal bez hnutí.

Kdesi v horečnatém mozku mu zazvonil vzdáleny varovný zvon. Připomněl si, e se musí včas stáhnout, ne vystříkne semeno. Právě

neměl jeden ze svých speciálně upravených francouzských kondomů z ovčích střívek.

A pak se na něm Ifigenie začala pohybovat a vechny racionální mylenky se v Markové horečnatém mozku rozpustily. ádostivějí ne nějaká bohyně z antických časů se ho chytala, eptala jeho jméno, adonila, prosila, spílala, doadovala se.

Marcus ji jemně kádlil a přitom se trýznil. A pak se mu nenadále roztřásla a zazmítala v náruči.

Marku.

Zhroutila se na něj s drobným výkřikem překvapení a rozkoe.

Varovný zvon zase kdesi zazněl, ale Marcus nebyl schopen reagovat. Popadl Ifigenii za stehna a vzepjal se vzhůru. Spolkl jásavý

výkřik rozkoe, jen mu málem vytryskl z hrdla.

O několik okamiků později klesl do rohu kočárového sedadla. Ifigenie se na něm rozvalila. Pak bylo ticho. Marcus mu naslouchal,

zatímco vdechoval jedinečnou, jadrnou vůni sexuálního uspokojení, je se vznáela v ovzduí uzavřené kabiny.

Kočár na rohu zatočil a o několik minut později se zastavil. Marcus se neochotně pohnul a rozsvítil jednu z vnitřních lamp. Na

několik okamiků si vychutnával pocit z blízkosti Ifigenie, která na něm leela, a pak ho zasáhla realita.

Ifigenie? Přijeli jsme k vaemu domu.

Zamumlala cosi nezřetelného a přitulila se blí. Sukně jí měkce zaustily. Marcus zjistil, e usnula. Usmál se.

Probuďte se. Pospěte, má drahá. Jemně s ní zatřásl a snail se dostat ji do sedu. Slyel lokaje, jak sestupuje dolů z kozlíku, aby otevřel dveře kočáru. Marcus chvatně natáhl ruku, aby zasunul západku.

Ifigenie.

Co se děje? Hřbetem ruky zakryla roztomilé zívnutí a zamrkala s ospalou zemdleností. Sukni na stehnech měla zmačkanou. Jeden

úhledný pramen vlasů se jí uvolnil. Volně jí visel kolem ucha. Bílé pero se jí houpalo v podivném úhlu. To u je ráno?

Ne, není. Marcus se rychle vzpruil. Je půlnoc a vy vypadáte, jako byste se v kočáře svalila.

Ifigenie se zahihňala. Představte si to mylorde.

Marcus se odmlčel a zastrkoval si zatím spodní okraj koile do kalhot. Upřeně na ni hleděl, fascinován jejím těstím.

Byl za to odpovědný, pomyslel si s pocitem posvátného údivu. Učinil ji astnou. Byl to úspěch, který uspokojoval mnohem víc ne zhotovení mechanického komorníka nebo prohlíení hvězd dalekohledem.

Komorník zaklepal na dveře kočáru. Mylorde, přejete si vystoupit?

Okamik, Jenkinsi. Marcus se vytrhl ze svého okamitého zasnění. Otočte se, zamumlal k Ifigenii. ivůtek vaich atů se překroutil a pero vypadá, jako kdyby vám mělo co nevidět vypadnout z vlasů.

Ano, mylorde. Neumím si představit, jak jsem přila k takovému zmatku. Ifigenie se posluně otočila zády a trpělivě se posadila,

zatímco jí mátral po atech.

Tak a teď mě nechte, abych se na vás podíval. Marcus ji zase otočil a přehlédl svou práci kritickým okem. Zamračil se na pramen

vlasů, který se jí stále houpal kolem pravého ucha. Dejte mi jehlici.

Natáhla ruku a vyndala si jednu z drdolu. Tu mate, sire. Prosím, nepíchněte se.

Přestaňte s tím hihňáním. Komorník si bude myslet, e vás lechtám.

Ano, pane. Veselí z ní jetě jednou vybublalo.

Marcus upevnil padající pramen na své místo. S trochou těstí bude dret, ne se dostanete dovnitř.

Jsem si jista, e určitě vydrí, sire. Máte talent pro mechanické záleitosti.

Uvolnil západku kočárových dveří a strčil do nich, aby je otevřel. Jenkins, který trpělivě čekal venku, se otočil s nezúčastněným

výrazem a spustil schůdky.

Marcus skryl úsměv, kdy pozoroval Ifigenii, jak sestupuje s velkolepou důstojností, jako kdyby poslední půlhodinu nedělala nic

neobvyklejího, ne konverzovala o starověkých památkách.

Kdy sestoupila na chodník, věnovala Jenkinsovi úsměv, který, jak se zdálo, toho mue dočasně oslepil. Díky vám, zamumlala ke

komorníkovi.

Byla by to skvělá hraběnka, pomyslel si Marcus.

Doprovodil ji ke dveřím a dohlédl na to, aby se dostala bezpečně dovnitř. Stálo ho to vekerou vůli, aby zůstal venku na vstupních

schodech. Měl téměř neodolatelné nutkání popadnout ji do náruče a vynést ji po schodech do lonice.

Měl jste pravdu v jedné věci, mylorde, zaeptala Ifigenie tichým, zasněným hlasem, kdy za ní zavíral dveře.

Zastavil se na schodě. A v čem?

e to tentokrát bylo mnohem lepí.

Zaklebil se. Ano, bylo, nebo snad ne? Já skutečně druhé setkání přeil. Dokonce ani nebylo nutné povolat doktora, aby mě posléze

křísil.

Ifigenie se usmála s domýlivým uspokojením. Zřejmě máte velice silnou konstituci, mylorde.

Zřejmě.

Marcus zavřel dveře a sestoupil po schodech dolů, kde čekal kočár. Tie si písknul a zhluboka se nadechl nočního vzduchu.

Krásná noc, mylorde, řekl Jenkins, kdy otevíral dveře kočáru.

Opravdu krásná, skutečně. Řekni Dinksovi, aby nás odvezl domů.

Ano, mylorde.

Marcus se vyhoupl do kočáru a posadil se na sedadlo, kde se s Ifigenií milovali. Bledý bílý satén zářil proti ebenově černému

sametu.

Zvedl Ifigeniiny rukavice. Leely mu jako iroký pás hvězdného svitu přes irokou, svalnatou dlaň. Pevně jo sevřel v ruce.

***

Hned jak se dostal domů, el Marcus přímo do knihovny. Zatímco čekal na bratra, ne se vrátí z noční zábavy ve městě, měl dost času si rozváit své rozhodnutí. Bennetův kočár s rachotem zastavil před domem.

Marcus si pohrával se sklenkou brandy v ruce a čekal, ne se s klapnutím otevřou dveře od knihovny.

Nemusel čekat příli dlouho.

Bennet se vřítil do místnosti. Lovelace říká, e si se mnou přeje mluvit.

Ano.

Bennet připochodoval ke krbu, pratil rukou na mramorovou krbovou římsu a zaujal postoj mrzutého odporu. Dobrá, o co jde? Neumím si představit, o čem bychom jetě my dva mohli mluvit, bratře.

Marcus hleděl do plamenů. Lituji svého pokusu mařit ti plány na svatbu se slečnou Dorchesterovou.

Bennet na něj zíral. Co jsi to říkal?

Slyel jsi mě. Marcus si lokl brandy. Nechtěl bych Dorchesterovy vylekat. Nemám právo ti vyhroovat, e tě vydědím, zvlátě pokud jsem neměl nikdy v úmyslu hrozbu uskutečnit. Byl to jen blaf.

Marku, co to říká? Má to snad být nějaký krutý ert?

Pokud se rozhodne vzít si Julianu Dorchesterovou, buď si jist, e bude schopen udret pro ni přiměřenou úroveň. Bude mít plný

přístup ke svým příjmům. Zítra sepíe můj tajemník listinu, která tvé dědictví zabezpečí.

Bennet vypadal naprosto zmateně. Nerozumím tomu. Chce mi tím říct, e dává souhlas k mému zasnoubení s Julianou?

Ano. Marcus se odmlčel. Pozítří Dorchesterovým vysvětlím, e nemám námitek k oznámení zásnub.

V podvečer jsi naznačoval, e to nikdy nestrpí.

Řekl jsem dnes v podvečer mnoho věcí. Vech lituji. Má moji omluvu.

Tvou omluvu. Bennet vypadal jako omráčený.

Marcus zvedl zrak, aby se podíval Bennetovi do očí. Mou jedinou omluvou je, e jsem si myslel, jak tě chráním, abys netrpěl stejným osudem jako já.

Juliana není Nora, zatraceně.

Správně, řekl Marcus. Juliana není Nora.

Bennet potřásl hlavou, jako kdyby si ji chtěl pročistit. Nevím, co mám říct.

Jsi můj bratr, jediný příbuzný, kterého mám. Nechtěl bych se tě zbavit o nic víc, ne bych se chtěl zbavit pravé ruky. Ve skutečnosti bych raději ztratil ruku ne tvou náklonnost a důvěru.

Věřím, e myslí váně to, co říká.

Marcus otočil sklenku v dlaních a pozoroval záblesky ohně skrze její brouené stěny. Můe zpravit Dorchestera, e za mnou můe

poslat svého tajemníka, abychom začali se zařizováním svatby. Tyhle věci jsou náročné na čas, vak ví. Několik měsíců není neobvyklých, kdy je tolik peněz ve hře.

Ach Marku, jetě jsem ve skutečnosti nepoádal o Julianinu ruku.

Ne? Marcus pokrčil rameny. Dobrá, mám za to, e teď není ádný velký spěch, kdy ví, e z mé strany nejsou ádné námitky.”

Okamitě s ní promluvím, řekl Bennet dychtivě. Bezpochyby si bude přát poslat oznámení do novin jetě před koncem společenské

sezony.

Bezpochyby. Marcus si jetě jednou lokl brandy. Do konce sezony chybělo jeden a půl měsíce.

Marku, nevím, co mám říct. Bennet si vjel prsty do pečlivě rozcuchaných kadeří. Nečekal jsem od tebe takovou změnu názoru.

Ani já ne, řekl Marcus polohlasně.

Bennet se zachmuřil. Co to způsobilo?

Jednal jsem ve spěchu. Od té doby jsem měl čas vyhodnotit své jednání. Prosím tě za prominutí.

Ano, ovem. Bennet zaváhal. Děkuji ti. Neumím ti ani říct, jak mnoho to pro mne znamená. Uvidí, e Juliana je krásná a laskavá

dáma. Bude mi vynikající manelkou.

Očekávám, e bude chtít stanovit den svatby někdy na jaro přítího roku?

Přítí rok? Bennet vypadal, e ho to vyvedlo z míry. To je velice vzdálená doba.

Mohli bychom moná dohodnout estiměsíční zásnuby, ale rok je mnohem vhodnějí období, jak mi bylo řečeno.

Dobrá, pokud jde o to, nikdy jsem neuvaoval o patřičné době zásnub. Abych byl zcela upřímný, Marku, poptával jsem se po droce, která by nás s Julianou vzala do Gretna Green.

Marcus se málem zalkl brandy. Chápu.

Není ti něco?

Ne. Marcus se vzpamatoval, nadechl se a pak si dal jetě jeden douek. Gretna je daleko. Jsem si jist, e paní Dorchesterová bude chtít pro svou jedinou dceru naplánovat elegantní svatbu.

Bezpochyby. A Juliana se snaí být řádnou dcerou. Je to jedna z mnoha jejích ctností.

Samozřejmě.

Dobrá tedy. Bennet se zaklebil. Vypadal, jako kdyby mu z ramen spadla obrovská tíha. Promluvím s Julianou o zásnubách a dám ti vědět, jakou délku jsme zvolili.

Ovem. Je to na tobě. Pouze se ujisti, e si Dorchesterův tajemník udělá dostatečný čas k jednání s Barclayem.

Udělám to. Marku, nedá mi to, abych ti neřekl, jak jsem tímto obratem událostí ohromen.

Opravdu?

Musí připustit, e ti není příli podobné změnit názor, zvlátě v takové záleitosti, jako je tato. Má zásadu, která zakazuje měnit jednou přijaté rozhodnutí.

Třeba měknu, jak stárnu.

Ani omlouvat se se ti nepodobá.

Dalí zásada poruena, díky Ifigenii. Jsem si toho vědom.

Nevadilo by ti, kdybys mi řekl, co způsobilo tuhle náhlou proměnu?

Měl jsem čas o tom přemýlet a potom jsem získal pocit, e jsem pochybil.

Bennet ho upřené pozoroval. A co je s tou dalí záleitostí?

Jakou dalí záleitostí?

Juliana mi řekla, e jsi jim nejen vyhrooval, e mne vydědí, kdy se oením bez tvého souhlasu, ale také jsi oznámil vlastní

úmysl oenit se. Bennet zvědavě naklonil hlavu. To byl také blaf?

Ne.

Bennet se usmál. Jsem potěen, e to slyím.

Opravdu?

Oveme ano. U dlouho ti říkám, e je nejvyí se znova oenit. Varoval jsem tě, e kdybys pokračoval v nastoupené cestě, byl bys v bezprostředním nebezpečí, e se promění v jednoho ze svých mechanických muů.

Doufám, e se takovému konci vyhnu.

Take? Bennet na něj upřel zkoumavý pohled. Kdo je ta ena?

Jetě nejsem připraven učinit oficiální oznámení. Jsou tady jisté detaily, které se musejí vyřeit.

Ano, ano, já vím. Bennet netrpělivě mávl rukou. Jestli je dost záleitostí, kterých se musím na cestě do manelství zbavit, umím si představit, kolik jich bude v tvém případě. Koneckonců musí zvaovat budoucnost titulu.

Ano.

Ale jistě se mi můe svěřit, Marku. Jsem tvůj bratr. Bennet se zachechtal. Je to ta ába Chumleyová?

Ne.

Nebo snad Alběta Andersonová?

Ne.

Nechej mě hádat. Bennet poklepal prstem na krbovou římsu. U vím, Hendersonova dcera. Jak se jenom jmenuje? Charlota?

Mám v úmyslu vzít si Ifigenii Brightovou.

Bennetovi spadla brada. Ty jsi ílenec.

Marcus se zamračil. Nesmí se o tom zmínit ani slovem, dokud ti neřeknu, e u můe. Rozuměno? Tohle musí prozatím zůstat mezi

námi.

Bennet dvakrát otevřel a zavřel ústa, ne byl schopen mluvit. Ksakru, Marku. Jak vůbec můe myslet svatbu s paní Brightovou

váně?”

Ale já to myslím váně.

Je to tvoje milenka, proboha.

Je to dáma, kterou mám v úmyslu si vzít. Řekl jsem ti, e nebudu trpět ádnou neúctu.

Ale ty jsi hrabě z Mastersů. Bennet pratil rukou do římsy. Jedna věc je udrovat poměr se enou, jako je paní Brightová, jiná

věc je vzít si ji za enu.

Řekni mi jediný důvod, proč bych si ji neměl vzít, vyzval ho Marcus.

Jediný? Dám ti jich tucet. Očekává se, e mu v tvém postavení si vezme mladou dámu, ne zralou enu. Nějakou z dobré rodiny, která právě vyla ze kolních kamen. Neposkvrněnou. Nedotčenou. Tvoje nevěsta by měla byt úctyhodná, nevinná - panna, abych byl naprosto otevřený - nikoli proslulá vdova, s ní, má milostný poměr.

Ifigenie Brightová má ke mně právě přiměřený věk. Marcus si opřel lokty o opěrky křesla a sepnul prsty. Je z dobré rodiny. Je

váená. Můe vzít jed na to, e kdokoli by se mnou nesouhlasil, můe si to dovolit jen přes pár soubojových pistolí.

Ksakru s tím, Marku, to nemůe myslet váně.

Vidím, e tvoje námitky k mému budoucímu manelství jsou kadým coulem stejně popuzující, jako se ty moje zdály tobě.

Ale tohle je úplně jiná záleitost.

Ne, není.

Dobrý Boe, ta ena tě očarovala.

Myslí? Marcus o tom rozvaoval. Jako vědec jsem nikdy nevěřil v čarodějnictví.

Bennet zrudl rozhořčením. Nikdy bych tomu nevěřil, kdybych to neviděl na vlastní oči.

Vidět znamená věřit. A to, můj drahý bratře, je podstatou zdravého vědeckého výzkumu. Nyní, kdy jsi se skutečně stal svědkem mého rozhodnutí oenit se, můe tomu věřit. A bude o tom nějakou dobu zachovávat mlčení.

Ty ses zbláznil. Marku, ty jsi zdědil hraběcí titul. Má jistou odpovědnost a povinnosti k titulu. Nemůe si dovolit, aby váně

opanovaly tvé činy.

Marcus se začal smát. Promiň. Mohl bys to zopakovat? Bezpochyby jsem neslyel to, co se mi zdálo, e slyím. Bezpochyby mi můj bratr, romantický básník, právě nedoporučuje, abych se obrátil ke svým váním zády?

Bennet sevřel rty. Ty ví, co mám na mysli.

Ano vím. Přeje si, abych ignoroval city a řídil se rozumem. Připadá mi stejný, jako musím připadat já tobě, kdy ti říkám, abys

neztratil hlavu z Juliany Dorchesterové.

Můj vztah k Julianě je velice odliný.

Ne, není. Marcus na něj ztěka pohlédl. Zapi si za ui, e si nepřeji, aby se tato novinka rozířila dřív, ne budu připraven učinit oficiální oznámení.

V tomhle punktu se nemusí znepokojovat, řekl Bennet vztekle. Nemám v úmyslu poníit ani jednoho z nás vyslovením by jediného slova o moném sňatku mezi tebou a paní Brightovou.

Děkuji ti. Oceňuji to.

Je to zatraceně příli hrozné dokonce i jako pomylení, nato jako námět na veřejnou diskusi. Bennet vykročil ke dveřím. Budu

se modlit, aby se ti vrátil rozum, ne udělá něco tak nerozváného jako poslat oznámení do novin.

Kdybych byl na tvém místě, neudrel bych jazyk za zuby.

K čertu s tím, je to hanebné. Bennet otevřel dveře. Otočil se, aby se podíval přes rameno. Něco ti udělala s mozkem, tím je to.

Mohu jen doufat, e se z téhle podivné horečky zotaví, dříve ne bude pozdě.

Tys to byl, kdo se obával, e bych se mohl stát jakýmsi mechanickým muem, pokud se brzo neoením.

Jako tvoji nevěstu jsem určitě neměl na mysli paní Brightovou. Bennet vydupal ze dveří do haly a bouchl dveřmi.

Marcus zůstal chvíli tie sedět. Pak vstal a přeel místností ke stolu s brandy. Nalil si dalí sklenku a postavil se u okna.

Udělal jsem to, pomyslel si. Vzal jsem si Ifigeniinu radu k srdci a poruil najednou několik zásad. Nikdy nevysvětluj, nikdy nediskutuj o minulosti, nikdy neměň rozhodnutí nebo neustupuj od svých plánů.

Tolik zásad poruil během jedné noci.

Třeba měl Bennet pravdu. Zdá se, e Ifigenie mu způsobila v mozku nějakou horečku.

Na druhé straně, pomyslel si Marcus, u se dál necítí, jako kdyby se proměňoval v jakéhosi mechanického mue.

16. kapitola

Druhého dne večer, na plese u Plattů, se vrhla Zoe na Ifigenii. Hledám tě celý den, má drahá. Copak jsi nedostala zprávu, kterou

jsem ti poslala?

Je mi líto, teto Zoe. Zřejmě mne nezastihla, řekla Ifigenie smířlivě. Ve skutečnosti opominula zprávu, která během dne dorazila

ke kuchyňským dveřím.

Slyela jsi novinky? pátrala jí Zoe v obličeji. Říká se, ze se Masters chystá jetě před koncem společenské sezony oznámit

zasnoubení.

Londýn je vdycky plný řečí, teto Zoe. Jako znalec zvěstí to musí vědět lépe ne vichni ostatní. Ifigenie se usmála na Herberta, který si k ní razil cestu davem. Je tu teď pestrý výběr novinek. Například jsem slyela, e Masters dal na srozuměnou, e si jeho bratr můe svobodně vybrat nevěstu bez obav, e ho vydědí.

Ano, ano, ale to má jen stěí nějaký význam ve srovnání s jeho vlastním sňatkem. Zoe na ni upřela ostrý pohled. Jestlie je to

pravda, pak Masters poruil jednu ze svých nejpřísněji dodrovaných zásad.

To je vysoce nepravděpodobné. Ifigenie pozorovala Herberta, jak se přibliuje. Podíval se na ni a zářil dobrým rozmarem. Nesl si

sklenici v ruce.

Nejsem si tím tak jistá. Zoe sepulila rty. Týká se to koneckonců lechtického titulu. A velkého mnoství peněz. Je naprosto přirozené, e mu v jeho postavení dostane rozum a začne konat svou povinnost. Je mu přece teprve estatřicet. To není, jako kdyby byl jednou nohou v hrobě.

Titul můe přejít na jeho bratra.

Ano, ale není to stejné jako mít dědice vlastní krve, e ano? Předpokládám, e na to muselo dojít. Já tě tak lituji, má drahá. Vím, e to musí být velice bolestné. U delí dobu je zřejmé, ze pro toho mue má slabost. Co chce dělat?

V tuhle chvíli nic. Ifigenie se otočila k Herbertovi, který k nim konečně dorazil. Ach, limonáda. Přijde mi vhod. Děkuji vám, Herberte. Vy jste vdycky tak pozorný.

Je mi potěením. Páni! Tady je nával. Herbert jí galantně podal sklenici limonády a pak si sáhl do kapsy pro kapesník, aby si utřel čelo. Je tady zatracené horko, viďte?

Je tady trochu horko. Ifigenie si lokla limonády.

Herbert si sloil kapesník. Dobrý večer, lady Guthrieová. Omlouvám se, e jsem vás neviděl dříve, byl bych vám také přinesl sklenici.

To je v pořádku. Právě jsem dopila trochu ampaňského. Probírali jsme s Ifigenií řeči o Mastersových nadcházejících zásnubách.

Teto Zoe, prosím, zamumlala Ifigenie. Myslím, e u jsme to téma vyčerpaly.

Slyel jsem to v klubu na kadém kroku, řekl Herbert vstřícně. Po celém městě se plní sázkové listiny. Vichni to povaují za velmi nejisté.

Zoe se zamračila. Lidé se pokouejí uhodnout, která bude nevěstou?

Ano. Herbert na Ifigenii rozpačitě pohlédl. ádná nemá klíč. Třebae ta ába Chumlevová má spoustu peněz. Alběta Andersonová jich má také hromadu. Obě mají svou první sezonu. Docela roztomilé. Dobré rodiny. Reputace bez poskvrnky.

Ifigenie si intenzivně uvědomovala Herbertovy vzrůstající rozpaky a tetin ustaraný pohled. Vyloudila na tváři vyrovnaný úsměv. Jestlie by u kadý mohl něco o Mastersovi vědět, je to fakt, e nemá smysl pokouet se něco předvídat.

Tajemný mu, to je docela přesné. souhlasil Herbert rychle. Kadý to ví. Záhada. Nedá se říct, co se mu rodí v mozku.

To nemůe být takové tajemství, řekla Zoe. I někdo jiný ne Masters musí znát situaci. Přece je v tom zapletena druhá strana.

Myslíte nevěstu? Herbertovi několikrát poskočilo obočí nahoru a dolů. Jestlie ji a její rodinu Masters zapřísáhl k utajení, dokud nebude připraven oznámit své zásnuby, můete si být jisti, e ani nemuknou. Neopováí se neuposlechnout jeho nařízení. Ani kdyby

chtěli uspořádat svatbu sezony.

Dejme tomu, e ne, připustila Zoe. To jsou ty Mastersovy zásady.

Přesně. Herbert se usmál na Ifigenii. Povídám, paní Brightová, nechtěla byste si zatančit?

Ano, děkuji, Herberte. Za cokoli, co ukončí tu diskusi o Markovych svatebních plánech, pomyslela si Ifigenie. Postavila sklenici na podnos, který ji míjel.

Herbert ji vzal za ruku a dovedl ji na parket, právě kdy začali hrát valčík. Jakmile vzal Ifigenii do náruče, pozoroval ji s úzkostlivým výrazem.

Povídám, vyvedla vás ta záleitost Markovými zásnubami z míry, má drahá?

Ani v nejmením, řekla Ifigenie pevně. Masters a já jsme velice blízcí přátelé, jak víte. Mohu vás ujistit, e řeči o jeho zásnubách jsou právě jen to. Řeči.

Odpuste, ale já jsem také vá přítel, Ifigenie, řekl Herbert jemně. Cítím, e jsme si vy i já v mnoha směrech velice podobni. A

i kdy si uvědomuji, e nemám to potěení mít s vámi intimní vztah jako Marcus, jsem kvůli vám hluboce znepokojen.

To je od vás velice laskavé. Ale není to potřeba.

Věc tkví v tom, e ten mu je pověstný svou naprostou bezohledností, má drahá. Je klidně schopen se oenit s mladou nevinnou dívkou, kterou si vybere, aby byla jeho enou, a pak bokem pokračovat v milostném poměru s vámi.

Netrapte se tím.

Jistě byste něco takového nepodporovala? zeptal se Herbert dosti naléhavě. Bylo by to nesnesitelné pro hrdou, bystrou enu, jako jste vy. To by znamenalo, e byste se o něj musela dělit s jeho enou.

Ifigenie na něj upřela represivní pohled. Člověk se vdy dělí o přátele s jinými lidmi, Herberte.

Ksakru s tím vím, on je vaím milencem, ne vaím přítelem. V tom je propastný rozdíl.

To u by stačilo, Herberte.

Herbert zrudl do temně červeného odstínu. Neměl jsem v úmyslu na vás dotírat, ale vichni vědí o vaem poměru s Mastersem.

Opravdu?

Dobrá, oveme vědí. Nikdy to nebylo tajemstvím. Ifigenie, cítím, e jsem musel být neomalený. Jako vá opravdový a oddaný přítel vás musím poádat, abyste dostatečně pečlivě zváila své budoucí kroky. Jste ta nejelegantnějí, nejlaskavějí, nejinteligentnějí, nejobdivovanějí ena, jakou jsem kdy měl tu čest potkat.

Tak tedy, děkuji vám, Herberte. Galantní prohláení na Ifigenii zapůsobilo. To je od vás velice laskavé.

To je tím, e jste tak velice váená, tak příkladná, e cítím, e vás musím nabádat, abyste myslela na svou budoucnost. Jedna věc je mít, ehm, výlučný vztah s mocným muem, jako je Masters. A něco docela jiného je nechat se bokem vydrovat jako nějaká holka.

Jako holka? Ifigenie se zastavila uprostřed parketu.

Herbert na ni bezradné hleděl. Masters vám nikdy nebude schopen nabídnout manelství, madam. Kadý ví, e kdyby se rozhodl poruit svou nejdůleitějí zásadu, aby se mohl znova oenit, vybere si nějakou mladou nevinnou dívku, která mu dá dědice. To se dá očekávat.

Zacházíte příli daleko, Herberte. Vy víte, e nediskutuji o detailech svého vztahu k Mastersovi s kýmkoli. Ifigenie si uvědomovala kradmé pohledy ostatních tanečníků, je po ní a Herbertovi pokukovali.

Nechtěl jsem se vás dotknout, madam. Herbert vypadal dost zaraeně. Rozpačitě se rozhlédl kolem sebe po ostatních párech a pak

vzal Ifigenii za pai. Kvapně ji odvedl z parketu. Prosím, abyste mi prominula.

Ovem.

Mluvil jsem z cesty. Ale udělal jsem to jen proto, e jsem kvůli vám tak hluboce znepokojen.

Já vím, Herberte. Popleskala ho po pai. Ale já nejsem mladá, nevinná dívka. U vím, jak to ve světě chodí, a umím se o sebe

postarat.

Kdy to říkáte  Herbert znova vytáhl kapesník a osuil si krůpěje potu z čela. Vy jste odváná ena, má drahá. Vdycky vám bude patřit můj velký obdiv. Prosím, pamatujte si, e pokud bych vám mohl být nějak uitečný, nesmíte váhat, abyste mě zavolala.

Děkuji vám, Herberte. Usmála se na něho. Prosím, omluvte mě. Musím prohodit pár slov s někým, kdo právě přichází.

Ano, ano, ovem.

Herbert nacpal zmačkaný kapesník nazpět do kapsy. Ifigenie cítila, jak na ní spočívá jeho touebný pohled, kdy si razila cestu

přecpanou místností.

Věděla, e Herbert chtěl být laskavý a e ji teta chtěla ochránit před zármutkem, ale ani jeden z nich neznal skutečnou pravdu.

Ifigenie se nechtěla ani pokouet vysvětlovat bizarní situaci, v ní se ocitla.

Zvědavé oči, co nejzdvořileji odvrácené nebo skryté za diskrétně drenými vějíři, pozorovaly, jak Ifigenie směřuje k francouzským

dveřím. Ifigenie věděla, e řeči o nastávajících Mastersových zásnubách se vynořily jako přílivová vina, je zaplavila společnost.

Vichni o ní zase hovořili právě jako před několika týdny, kdy vstoupila do společnosti. Ale tentokrát spekulovali o jejím osudu.

Ifigenie věděla, e nikdo neočekává, e se Marcus vzdá své milenky. Jeden kadý přijímal to, e můe a chce mít obě  milenku i

přiměřenou manelku.

Skutečná otázka, pokud to společnost zajímalo, zněla, zdali ho nevypočitatelná, nezávislá milenka raději opustí, ne by se o něj

dělila s nevěstou.

Současný vývoj společnost vzruoval, ale neokoval. Jediná věc, je skutečně mohla společnost ohromit, by bylo zjitění, e ena,

kterou si Masters hodlá vzít, je jeho milenkou.

Společenskou smetánku by jetě víc omráčilo, kdyby zjistila, e Ifigenie si ho nemá v úmyslu vzít.

Ale nikdo o tak bizarních monostech jetě nespekuloval, protoe jako obvykle společnost byla dva kroky za proslulým hrabětem z

Mastersů.

Ifigenie vyklouzla otevřenými dveřmi a unikla do studené temnoty na terase. Venku se procházela hrstka dalích lidí. Dívali se na ni, kdy se vynořila z tanečního sálu.

Ifigenie nebrala zvědavé pohledy na vědomí a vyhledala ústraní ve vzdáleném rohu terasy. Potřebovala několik okamiků soukromí. Byl to vyčerpávající den, a jetě více vyčerpávající večer.

Zvuk kročejů a muské zakalání Ifigenii informovaly, e tuhle část terasy u nebude mít pro sebe.

Paní Brightová? řekl Bennet velice tichým hlasem. Ifigenie se k němu pomalu otočila. Vyloudila úsměv na tváři. Dobrý večer, pane

Cloude.

Viděl jsem vás sem odcházet. Bennet neobratně pohlédl směrem ke třpytivě osvětlenému plesovému sálu. Pak pohlédl zpátky na ni.

Nahrbil ramena jako zápasník a rázně se nadechl. Výraz obličeje vyjadřoval strohé rozhodnutí.

Připomínáte mi vaeho bratra, kdy tohle děláte, řekla Ifigenie sue.

Bennet se zachmuřil. Kdy dělám co?

Nevímejte si toho. Co jste mi chtěl?

Paní Brightová, budu neotesaný. Vichni říkají, e bratr má v úmyslu se oenit s úctyhodnou mladou dámou ze společenské smetánky. Ale já znám pravdu.

Opravdu?

Řekl mi, e si chce vzít vás, vyhrkl Bennet. Je to bláznivá představa, ale já ho dobře znám a obávám se, e není nemoné, aby

udělal něco tak

tak.

Tak jakého?

Tak nemoného, jako oenit se s nejnevhodnějí enou jen proto, e se mu zalíbilo to udělat. Nebere ohled na společenské mínění ani na tradici.

Ifigenie pozorovala Bennetovy váné rysy. Slyela jsem, e vá bratr ustoupil od svých námitek vůči vaemu sňatku s Julianou

Dorchesterovou.

Co to má, k čertu, s tím co dělat?

Masters mi řekl, e má o svazek mezi vámi a slečnou Dorchesterovou váné obavy. Přesto usoudil, e u nejste chlapec, který potřebuje poučovat. Myslí si, e jste dospělý mu, který má právo dělat vlastní rozhodnutí.

Měl by uvaovat tímhle způsobem. Já jsem dospělý mu. Bennet svíral a rozevíral ruce. Ale mé plány na svatbu nemají s touto diskusí nic společného.

Vá bratr dal přednost nevměování se do vaich záleitostí před svým přesvědčením, je vás nerespektovalo. Nedluíte mu stejnou

laskavost?

Zatraceně, to je naprosto odliná záleitost. Slečna Dorchesterová je dokonale úctyhodná mladá dáma bez jediné vady na své pověsti. Neviňátko. Není jí co vytknout. Marcus nemá právo něco namítat proti mému úmyslu poádat ji o ruku.

Myslíte?

Bez uráky, madam, ale vy jste jen stěí ve stejné kategorii jako Juliana Dorchesterová. Jste světačka, dovolíte-li mi, abych

konstatoval, co je evidentní.

Vá bratr je také světák.

Ano, je, ale určitě nejedná, jako kdyby jím byl, odsekl Bennet. Vypadá to, e se do vás zbláznil, paní Brightová. Přísahám, e jste ho očarovala.

Proboha, co vás přimělo tohle říkat?

Proč by jinak poruoval svou nejpřísněji dodrovanou zásadu? Jednou se zapřísáhl, e se nikdy znova neoení. Přiznávám, e jsem

doufal, e změní názor. Ale nikdy bych si nepomyslel, e by udělal něco tak íleného, jako vzít si svou milenku.

To u bylo příli mnoho. Ifigenie byla na konci sil. Byla příli dlouho pod tlakem a nyní vní něco prasklo.

Je mi patně, kdy slyím o Mastersovi a jeho zásadách, řekla divoce. Není jediný, kdo se rozhodl, e bude ít podle svých zásad. Náhodou mám také jednu nebo dvě.

Člověk se můe jen dohadovat, jaké zásady, aby je dodrovala, by si asi mohla zvolit ena jako vy. Máte nějakou, která stanovuje, e si budete vybírat za milence jen bohaté mue?

Nepotřebuji bohaté mue, aby se o mě starali. Tomuhle nemusíte věnovat pozornost, Bennete, mám pod kontrolou dosti sluné vlastní

jmění.

Moná jdete po titulu.

Ujiuji vás, e získání titulu je moje poslední starost. Příli si cením svobody a práv nezávislé vdovy, ne abych se toho pro pouhý titul vzdala.

Na jakých zásadách tedy setrváváte, paní Brightová?

Je jen jedna, je by vás mohla zajímat. Mám neotřesitelnou zásadu, která trvá na tom, e si nikdy nevezmu mue, který mne nemiluje. A protoe vás bratr mi ani jednou neřekl, e mne miluje, není potřeba k pochopení, e se mě Masters naprosto nemusí bát,

ádné velké moudrosti.

Bennet na ni zíral. Paní Brightová 

Zmizte, sire. Nenávidím diskuse o zásadách. Přeji si být ponechána o samotě. Ifigenie se otočila na podpatku a spěchala směrem ke schodům, je vedly dolů na zahradu.

Vrazila přímo do Marka, který se právě vynořil zpoza ivého plotu.

Ach. Jak Ifigenie narazila do jeho iroké hrudi, vyvedlo ji to z míry a ztratila rovnováhu.

Marcus ji zachytil, zatímco se díval na svého bratra. Co se to tu, sakra, děje?

Ifigenie rychle zvedla hlavu, kdy zaslechla nebezpečné ocelové ostří v jeho hlase. To není nic důleitého, sire. Vá bratr si pouze dělal starosti o vae dobrodiní, právě tak jako si vy děláte starosti s jeho.

Můj bratr si názory na tuto záleitost nechá pro sebe, řekl Marcus. Je to jasné, Bennete?

Udělá z tebe hlupáka, jestli jí to dovolí, řekl Bennet zuřivě. Je mnohem chytřejí ne Nora. Copak to nechápe?

To chápe kadý idiot. To je jeden z důvodů, proč si ji chci vzít, řekl Marcus. Nemohu vystát eny bez mozku.

Nemůe očekávat, e z ní udělá hraběnku, Marku. Bude hanbou pro hraběcí titul.

Navzdory touze ukončit tu hroznou scénu, ta poznámka se Ifigenie dotkla. Počkejte okamik, pane Cloude. Ne dostal hraběcí titul, byl vá bratr sedlákem, muem, který po léta pracoval rukama. S titulem velice pěkně naloil. Ujiuji vás, e nebudu mít s rolí

hraběnky vůbec ádné potíe, pokud se pro ni rozhodnu.

Zcela správně, zamumlal Marcus.

To je směné, odsekl Bennet.

Jsi to ty, kdo se chová směně, řekl Marcus. Teď si dej pohov, ne ztratím náladu.

Tohle u přesahuje vechno. Mohu se jen modlit, e jste mi o vlastních zásadách řekla pravdu, paní Brightová, a e budete mít tu

slunost, abyste vypadla z bratrova ivota. Bennet se otočil a vypochodoval nazpět k tanečnímu sálu.

Zachází příli daleko, bratře. Marcus si odstavil Ifigenii z cesty. Zpanikařila a chytila ho za klopy skvěle střieného saka.

Marku, ne. Nechci, abyste se s bratrem hádali kvůli mně.

Neznepokojujte se, má drahá. Mám co činit s Bennetem.

Kruci, zatraceně, Marku, přisahám vám, e jestli za ním půjdete, jetě dnes v noci opustím město.

Zarazil se a zamračil. Co jste to říkala?

Myslím to váně, mylorde. Nedovolím, abyste tady kvůli mně udělal s Bennetem scénu. Neudělal nic víc, ne co jste chtěl udělat vy, kdy jste zjistil, e si chce vzít slečnu Dorchesterovou. Pokouel se vás ochránit.

Chová se jako nafoukaný malý mravokárce. Co si, k čertu, o sobě myslí, e je?

Je to vá bratr a bojí se, e uděláte stranou chybu. Nezní vám to důvěrně, Marku? Právě včera jste se choval přesně stejným

způsobem.

To je jen stěí stejná věc.

Je to přesně stejná věc. Protoe Ifigenie vycítila, e vyhrála malou bitvu, přinejmením pro tu chvíli, ustoupila. Pojďte, mylorde, projdeme se v zahradě. Myslím, e potřebuji čerstvý vzduch.

Marcus zaváhal, byl zřejmě rozpolcený. Upřeně hleděl na otevřené skleněné dveře do tanečního sálu, pak pokrčil rameny a vzal Ifigenii za pai. Dobrá.

Ifigenie si vydechla úlevou. Pohroma byla pro tu chvíli odvrácena, pomyslela si, ale dříve či později udeří znova. Cítila, jak jí visí nad hlavou.

Doufala, e by mohla proít zbytek sezony vychutnáváním ivotní lásky, ale vypadalo to, e se něco takového nestane. Nemohla

připustit, aby se kvůli ní zkazily Markovy příbuzenské vztahy s bratrem.

Přiel čas, aby začala uvaovat o odjezdu z města.

***

Co bys řekla, kdybych ti navrhla, e podnikneme dlouhou cestu po Americe? řekla Ifigenie Amálii druhý den ráno u snídaně.

Amálie vzhlédla od ranních novin. To myslí váně?

Velice váně.

Ale v Americe nejsou antické památky. Vechno je tam nové. Slyela jsem, e lidé ijí v malých, dřevěných domech nejprimitivnějího druhu.

Lidové, primitivní památky mohou byt docela podnětné, umělecky řečeno.

Nesmysl. Amálie sloila noviny, dala je stranou a pozorovala Ifigenii bystrým pohledem. Myslí si, e uteče od té aféry, do ní

ses zapletla?

Jen mi ten nápad prolétl hlavou.

Mám ti připomínat, e to vechno není tak jednoduché. Jsme uprostřed obstarávání financí pro náměstí Brightových. Pokud bychom byly v Americe, nemohly bychom o detailech tak velkého projektu jednat. Trvá to týdny, ne se dostane zpráva přes Atlantik.

Ifigenie si povzdychla. Myslím, e má pravdu.

Jestlie má v úmyslu z toho vybřednout, myslím, e bychom se mohly odebrat do Deepfordu.

Nikdy. Ifigenie se při tom pomylení zachvěla. Americká divočina by byla přijatelnějí ne dusivé zásady v Deepfordu. Nikdy se tam nevrátím.

Pak musí přemýlet o jiném místě. Amálie si podala álek s kávou. Proč ta náhlá panika? ila jsem v domnění, e má situaci pod kontrolou.

Věci se mi vymkly z rukou. zamumlala Ifigenie.

V jakém smyslu? Amálie vykulila oči v náhlém znepokojení. Nebesa, nejsi snad těhotná, e ne?

Ifigenie ztuhla. Ne, oveme ne. Přinejmením si to nemyslím. Ifigenie zkříila prsty v klíně.

Amálie se zamračila. Mám za to, e Masters coby světák je při takových záleitostech opatrný.

Ach ano. Ifigenie sebrala ličku a velice rychle míchala kávu. Ano, ovem.

Řekni mi, vyuívá ono zvlátní francouzské nářadí uité z ovčích střívek? To, o něm nám vyprávěla ta italská hraběnka?

Amálie.

Vdycky jsem byla zvědavá na to, abych to mohla vidět. Amálie na ni krátce pohlédla. Hraběnka se také zmiňovala o tom, e ena můe pouít malou houbu naputěnou nějakým adstringentním roztokem.

Já o tom opravdu nechci diskutovat u snídaně, Amálie.

Ach. Amálie pokrčila rameny. Třeba někdy jindy.

Třeba. Hned poté, co tu věc prodiskutuje s Marcusem, pomyslela si Ifigenie pevně. Nikdy se nezmínil o monosti otěhotnění. A ona, nebesa jí pomáhejte, na tu záleitost nikdy moc nemyslela.

Představila si, jak drí Markovo dítě v náručí. Byla to tak intenzivní, silná vize, a údivem zalapala po dechu.

Dítě by mohlo mít miniatury hezkých, silných rukou otce. Mohlo by mít otcovy třpytivé, inteligentní, jantarové oči a iroké čelo.

Mohlo by být krásné a ona by je milovala stejně, jako miluje jeho otce.

Ifigenie? Slyela jsi, co jsem ti říkala?

Ifigenie zamrkala a vrátila se do reality. Prosím za prominutí.

Myslela jsem si, e pokud má zájem o styk s Mastersem, mohly bychom zváit cestu do Bathu. Vdycky jsem chtěla brát léčivé koupele.

Rozmyslím si ten návrh. Ifigenie opatrně odloila ličku na talířek. e bys nechtěla přijít o monost tak úzce spolupracovat s

panem Manwaringem?

Co tím myslí?

Napadlo mě, e ten projekt s náměstím Brightových se zatím vyvíjel velice zdatně předevím proto, ze pan Manwaring sídlí nedaleko a je schopen se s námi setkávat okamitě, jak ho vyzveme. Jestlie odjedeme do Bathu, přestane to být tak praktické. Budeme záviset na potě a příleitostných návtěvách.

Během naeho ivota v Deepfordu jsme s ním dokázaly spolupracovat docela dobře. Amálie sebrala noviny a zamračila se nad jedním článkem. Je pravda, e blízké sousedství s panem Manwaringem vechno usnadňuje. Ale jsem si jista, e budeme schopny pokračovat v projektu i z Bathu.

Ifigenie potlačila povzdech. Třeba se mýlila, kdy usoudila, e Amálie s Manwaringem byli pro sebe navzájem stvořeni.

Jen Bůh věděl, e v takových věcech nebyla ani zdaleka tak prozíravá, jak si kdysi myslela. Situace, v ní se ocitla, byla dokonalou ukázkou toho, jak se mohou srdeční záleitosti zamíchat.

A do nynějka se domnívala, e její problém tkvěl v tom, e milovala mue, jen si nemohl dovolit poruit své vlastní zásady a

přiznat, e ji miluje.

Ale situace byla moná jetě horí, ne si myslela.

Moná začal být Marcus tak spoutaný svými vlastními zásadami, e u se nemohl nikdy znova do nějaké eny zamilovat.

K čertu s tebou, Noro, zaeptala Ifigenie.

Amálie vzhlédla. Co se děje?

Nic. Ifigenie zabubnovala prsty na stůl. Jedna věc byla jistá. Musí se postarat o to, aby neotěhotněla. To by byla poslední kapka, pro ni by Marcus trval na sňatku. A ona by neměla jinou monost ne si ho vzít kvůli dítěti.

Ví ty co, Amálie? Být milenkou je zatraceně sloitá záleitost.

Bylo mi řečeno, e byt manelkou je dokonce jetě sloitějí, řekla Amálie.

Ano, myslím, e to je docela pravda.

Ale pokud ji Marcus miluje, pomyslela si Ifigenie touebně, měla by se chopit své příleitosti.

***

Kdy se onoho odpoledne vrátila z nakupů, čekal na Ifigenii na bílém, sametovém sedadle v kočáře lístek. Jakmile spatřila sloený

list kancelářského papíru, zmocnila se jí předtucha.

Počkala, a kočí zavře dveře, ne lístek sebrala. S úlevou si vimla, e na něm nebylo ani známky po pečetním vosku či pečeti s

fénixem.

Pomalu rozloila lístek a četla obsah.

Moje nejdraí Pandoro,

pokud si přeje otevřít krabici a objevit pravdu o minulostí, přítomnosti a budoucnosti, musí přijít do čísla devatenáct v Lamb

Lane na Pall Mall dnes v noci úderem půlnoci.

Přijď sama. Nikomu o tom neříkej, a vechno bude jasné.

Pokud nepřijde, nebo pokud nepřijde sama, někdo, o koho se bojí, pocítí důsledky. Moná tvoje sestra? Nebo to bude lady

Guthrieová, tvoje teta?

Tvůj přítel

Ifigenii se třásly prsty, kdy lístek pečlivě znovu skládala.

Tvoje sestra.

Tvoje teta.

Ta slova se propalovala skrz papír. Hrozba nebyla ani v nejmením bezvýznamná. Jak si Ifigenie uvědomila, ten, kdo věděl, e má sestru a e Zoe je její teta, věděl vechno.

Moje nejdraí Pandoro.

Ifigenie rychle znova otevřela lístek a studovala oslovení. Pandora znamenala jasný odkaz na řeckou báji o eně, která podlehla

pokuení otevřít kouzelnou skřínku, a kdy to udělala, rozpoutal se chaos a trápení.

Ifigenie v tu chvíli cítila s Pandorou spřízněnost.

A ten lístek poslal kdokoli, očividně si viml podobnosti. Ifigenie podlehla pokusem milostného poměru s Marcusem, a trable byly na světě.

17. kapitola

V Lamb Lane jetě nebylo plynové osvětlení. Byla to úzká ulice, lemovaná malými obchody schoulenými v eru. Bledá, mihotavá zář

měsíce poskytovala právě jen tolik osvětlení, aby odhalila, e droka, která Ifigenii přivezla, byla jediným dopravním prostředkem v okolí.

Droka zastavila s rachotem kol a postrojů. Ifigenie otevřela, kdy kočí zaklepal na střechu, aby oznámil, e jsou na místě.

Číslo devatenáct, Lamb Lane, zvolal ten mu hlasitě.

Ifigenie se zahalila do tmavého plátě a kapuci si natáhla přes hlavu. Otevřela dveře kočáru a opatrně sestoupila na chodník.

Nezapomeňte, řekla mui na kozlíku. Zaplatím vám, abyste tu na mne počkal.

Počkám, zamumlal vozka mrzoutským hlasem. Ale pokud sem přivedete nějaké svoje klienty, bude to znamenat zvlátní poplatek.

Prosím?

Slyela jste mě. Jestli si myslíte, e mou droku pouijete dnes v noci jako lonici, budete mi muset zaplatit spravedlivý nájem. Dám vám obvyklou hodinovou sazbu, kterou dávám jiným holkám.

Ifigenie cítila, jak se rozpaluje rozpaky a vztekem. Co si, ksakru, myslíte, e budu dělat, dobrý mui?

To samé, co větina jiných holek v tuhle noční dobu v téhle části města. Obchod. Teď pokračujte. Jen pamatujte, e pouijete-li moji droku, očekávám spravedlivý podíl.

Neměla čas, aby opilému vozkovi udělila kousavou lekci. Ifigenie se znechuceně otočila a pozorovala potemnělý vstup do čísla devatenáct. Měsíc svítil právě dost na to, aby rozeznala tabulku na dveřích.

MUZEUM BOHYNĚ MUNÉ SILY DOKTORA HARDSTAFFA

POZNEJTE TAJEMSTVÍ A NEFALOVANÉ POVZBUZUJÍCÍ SILY ANTICKÉ BOHYNĚ

Zdálo se, e brzy ukojí zvědavost na muzeum doktora Hardstaffa, pomyslela si Ifigenie.

Rychlým pohledem přes rameno se ujistila, e vozka stále jetě čeká na ulici. Viděla, jak kočárové lampy planou uklidňující září.

Ifigenie la směrem k potemnělým prostorám domu číslo devatenáct. Přála si, aby s ní byl Marcus. Nebo Amálie nebo Zoe. Vůbec kdokoli, kdy na to přijde.

Tento večer se bála mnohem víc ne oné noci, kdy navtívila hřbitov v Reedingu. Výhrůky, je obsahoval lístek nalezený v kočáře, ji rozruily jako nic jiného.

Kdy, se Ifigenie dostala blízko k tabulce muzea doktora Hardstaffa, vimla si ruky namalované na spodní straně. Ukazující prst nabádal návtěvníky, aby se vydali po úzké cestě pro pěí mezi dvěma budovami.

Ifigenie váhavě zírala do temných stínů uličky. Rozeznala jen řadu schodů, je vedly do horního podlaí budovy.

S posledním pohledem na droku se Ifigenie vydala uličkou.

Vystoupala po schodech tak potichu, jak jen bylo moné, a tep se jí zrychloval s kadým krokem. Kadé zavrzání, kadé zasténání

zvuku kroků ji rozechvívalo. Zdálo se, e temnota kolem ní houstne čím dál víc.

Neměla sem chodit sama.

Ale neměla na výběr.

Na vrcholu schoditě se zastavila a pozorovala zavřené dveře před sebou. Dalí tabulka, v temnotě jen stěí patrná, oznamovala, e toto je vchod do muzea doktora Hardstaffa.

Zarachocení kočárových kol v ulici dostihlo Ifigenii právě v okamiku, kdy pokládala ruku na dveřní knoflík. Droka ji opustila.

Ne, vydechla a otočila se, aby si pospíila nazpět dolů po schodech.

Objevila se světla dalího kočáru. Ifigenie se zastavila s jednou nohou na chodníku, druhou na prvním schodě. Droka jí neodjela,

jak zjistila. Přijela nějaká jiná.

Přijela a zastavila nedaleko od ní. Koně dusali. Hlasy se rozléhaly erem.

Počkej na mne, nařídil rázně nějaký mu.

Ano, mylorde. Nemusíte pospíchat. Minulý týden jsem sem přivezl pána, který tu strávil větinu noci. Nový vozka se srdečně pochechtával. Bohyně doktora Hardstaffa poskytuje řádnou kúru, řekl mi. Je to zázrak, jestli to působí.

Nebudu tam dlouho, řekl nově příchozí.

Kročeje zněly na kamenném chodníku. Nakrátko se zastavily. A pak, k Ifigeniině úděsu, se daly do pohybu úzkou uličkou, kde balancovala na vrcholu schoditě.

Zvedla se v ní vina strachu. Mu, který vystoupil z druhé droky, proel uličkou během několika vteřin. Bylo zřejmé, e směřoval k

muzeu doktora Hardstaffa. Jakmile vystoupí po schoditi, jistě ji spatří.

Ifigenie nemohla po schoditi seběhnout, ani by cizinci vběhla přímo do rány, take udělala jedinou monou věc. Otočila knoflíkem

ve dveřích, který ji tlačil do zad.

Dveře se otevřely s tichým skřípnutím závěsů. Soustředěna na pozorování schoditě, zacouvala Ifigenie do potemnělé haly. Velice

opatrně zavřela dveře.

Nějaká muská ruka se vysunula z hlubokého přítmí v hale. Uchopila Ifigenii kolem hrdla.

Drsná ruka se jí přitiskla na ústa a přitáhla si ji k iroké hrudi. Výkřik, který se jí u dral z hrdla, byl přeruen, jetě ne mohl uniknout.

Zatraceně, zamumlal Marcus. Ifigenie?

Prudce přikývla. O překot ji zaplavila úleva, ale přitom jí odčerpala energii.

Co k čertu  Marcus jí sňal ruku z úst.

Někdo přichází po schodech, Marku, zaeptala horečně. Bude tu kadým okamikem.

Zatraceně. Marcus ji pustil a popadl za ruku. Tudy. Pospěte si. Nedělejte rámus.

Nebylo třeba ji nutit ani vteřinu. Kroky nově příchozího duněly, na venkovních schodech.

Marcus strhl Ifigenii do temné haly, otevřel dveře a zatáhl ji do velké místnosti, je byla matně osvětlena jednoduchým nástěnným

svícnem.

Pro vechno na světě, Ifigenie se s úasem rozhlíela kolem sebe. Co je to za místo?

Světlo lampy odhalilo nejpodivněji zařízený pokoj, jaký kdy Ifigenie viděla. Exotické závěsy visely od stropu ve stylu tureckých

stanů. Uprostřed pokoje dominovala velká postel. Zdobilo ji vzduné čalounění a velké mnoství poltářů. Obklopovaly ji erotické sochy

ve stylu, který obdivoval Lartmore.

Stěny zdobily obrovské nástěnné malby antických bohů a bohyň z různých mytologických bájí. Bostva byla nahá. Vichni mui byli ve stavu maximálního sexuálního vzruení. enské postavy byly tak chlípné, a to bylo absurdní.

Vítejte v muzeu doktora Hardstaffa, řekl Marcus, kdy ji táhl přes pokoj. Jedna noc v terapeutické posteli má zaručeně vyléčit

impotenci.

Marku, co tady děláte?

Skvělá otázka. Mám v úmyslu vám poloit tuté, jakmile budeme mít příleitost. Mezitím se musíme uklidit z dohledu.

Boe můj! Ifigenie zírala na malby, je znázorňovaly několik lesních víl, je skotačily se třemi příli obdařenými satyry. Toto

jsou naprosto nejúděsnějí kopie antických památek, jaké jsem kdy spatřila.

Lituji, e to urazilo vai vědeckou citlivost. Marcus uchopil okraj těkého rudého závěsu, jen se táhl po celé délce pokoje. S

doktorem Hardstaffem se můete spřátelit později.

Co teď budeme dělat?

Vy se ztratíte z dohledu a budete se dret mimo. Marcus odtáhl záclonu, která sahala a na zem, a prostrčil Ifigenii mezerou na malé pódium. Plochu zabíralo několik řeckých uren a kroucených podstavců. V boční stěně za závěsem byly úzké dveře.

Ale Marku.

Projděte těmi dveřmi a schovejte se v chodbě, která je za nimi. Marcus ji nervózně chytil rukou za bradu. Měl nekompromisní pohled. Nevycházejte, dokud vám neřeknu. A cokoli uděláte, nesmíte vydávat hluk. Rozuměla jste mi?

Ano, ale - Zarazila se, kdy zaslechla otevírání venkovních dveří na podestě. Vyschlo jí v ústech. Ach Boe.

Pt. Marcus trhl závěsem zpět a skryl Ifigenii pohledu kohokoli, kdo by, mohl vstoupit do pokoje.

Těký závěs zahalil záři nástěnného svícnu. Ifigenie se ocitla téměř v temnotě. Začala tápat po cestě směrem k malým dveřím a zakopla pičkou boty o pódium. Spolkla bolestnou kletbu.

Dveře pokoje se s třesknutím rozrazily. Ifigenie ztuhla a neodváila se ani pohnout ze strachu, e by mohla do něčeho narazit.

Zatraceně, Marku. Cizincův hlas byl vztekle hrubý. To jste vy. Nevěřil jsem tomu, kdy jsem dostal lístek. Řekl jsem si, e to

vechno je hrozny vtip. Ale zdá se, e jsem byl hlupák a paroháč.

Dobrý večer, Sandsi. Marcusův tón byl chladný, a skoro lhostejný. Nevěděl jsem, e schůzku s doktorem Hardstaffem měl dnes večer jetě někdo dalí. ádal jsem speciálně důvěrnou léčbu.

Ifigenie zjistila, e mu, který vstoupil do pokoje, je manel záhadné lady Sandsové. Kde je moje ena, vy zatracený mizero?

Nemám ponětí, řekl Marcus tie. Jak vidíte, jsem tu úplně sám. Přiznávám, e mne ta skutečnost zklamala. Doufal jsem, e proslulá terapie doktora Hardstaffa bude něco víc ne jen několik patných maleb a pár stejně ubohých soch.

Naplánoval jste si setkání s Hanou zde, viďte? zeptal se Sands zuřivě. To bylo v tom lístku.

Lístku?

Někdo ví, co chcete dělat, Mastersi. Lístek mi někdo zanechal dnes večer v kočáře a stálo v něm, e přeji-li si odhalit místo, kam

chodíte s mou enou na tajné schůzky, měl bych přijít do čísla devatenáct v Lamb Lane.

Někdo si z vás skutečně nepříjemně vystřelil, Sandsi. A to byl kdokoli, nepochybně věděl, e jsem tu měl dnes večer schůzku.

Schůzku s mou enou, ksakru.

Ne.

Ifigenie sebou trhla, kdy slyela otevírat postranní dveře. Zírala ustraeně do era a spatřila postavu, která se vynořila z temné haly. Ta ena nesla svícen. Plamen jí osvětloval hezké rysy, světlé vlasy a průsvitné aty s mimořádně hlubokým výstřihem.

Kdy spatřila Ifigenii, náhle se zastavila. Pak si zaloila ruce v bok a nasupeně se do ní zabodla pohledem.

Co vy tady, co si myslíte, e tu máte co dělat? zeptala se důrazným tónem. Todle je moje noc, abych dělala starověkou bohyni muný síly.

Na druhé straně závěsu bylo náhle ticho.

Ifigenie zírala na tu enu a zoufale se snaila přijít na to, co by měla udělat. Lituji, podařilo se jí potichu zaeptat. Stala se chyba.

Co se to tam vzadu děje? doadoval se Sands odpovědi. Kročeje se vracely ozvěnou na podlaze, jak se ubíral směrem k těkému

arlatovému závěsu.

Myslím, e začne představení, řekl Marcus sue. Světlovlasá ena potichu rozladěně zavřískla a obrátila se směrem k závěsu.

Vo co de? Copak tam jsou dva?

Ach ano, zamumlala Ifigenie.

Nevopovate se dotknout toho závěsu, ječela blondýna. Obrátila se k Ifigenii. Hardstaff neříkal nic vo tom, e pude o dva dentlmeny, který by měli dostat klasickou kúru. Co si myslí, e já sem? Vopravdová bohyně?

Marcus tie promluvil. Kdybych byl vámi, Sandsi, nemíchal bych se do toho.

Co se to tu, u čerta, děje? ozval se popletený Sands.

Řekla sem, abyste se nevopovaovali dotknout toho závěsu, zařvala blondýna. Zírala na Ifigenii. Počkejte. To je důvod, proč ste

tady? Abyste vobstarala toho druhýho dentlmena?

Ach ano, zaeptala Ifigenie. Ano, myslím si to.

Dobrá, to je tedy v pořádku. Sundejte si plá a my dáme těm panskejm klukům, za co si zaplatili. Já sem Polly. Jak se menujete?

Ach, Ginny. Ifigenie si pomalu odloila plá. Poloila jej na pódium.

Ty si v tomdle jetě nezkuená? Polly přejela kritickým pohledem Ifigeniiny jemné, bílé, večerní aty. Se vyfintěná.

Jsem si jista, e tomu rychle přijdu na kloub, řekla Ifigenie. Jsem skvělá ákyně.

Dost u toho nesmyslu. Sands vykročil směrem k závěsu. Pojďte sem obě. Mám pro vás pár otázek.

Stop, zaječela Polly. Je přeci nařízení, e před představením nikdo nesmí vejít sem dozádu, vak víte.

Teď se tam podívám, zavrčel Sands. Nemám v úmyslu si nechat poroučet od levné děvky.

Todle je divadlo pro vae zatracený voči, zavrčela Polly nazpět skrze závěs. A my sme zatracený umělkyně, my nejsme děvky. A my nejsme levný. Buď nám uděláte laskavost a budete s náma jednat s trochou úcty, nebo můete rovnou zapomenout na to, e byste dneska v noci speciální kúru doktora Hardstaffa dostali.

Nejsem tady kvůli vaemu zatracenému představení, odsekl Sands. Jsem tady, abych někoho nael.

Tady v zákulisí není nikdo jinej ne my, profesionální herečky. Teď se buď posaďte a uijte si představení, nebo vocad vypadněte.

Ta dáma to vystihla, řekl Marcus. Velice bych ocenil, kdybyste se odklidil, Sandsi. Zaplatil jsem dost peněz, abych se dnes večer pobavil.

Pobavil? zahlaholil Sands znechuceně. Vy to nazýváte zábavou?

Bylo mi řečeno, e by to mělo být trochu zábavné, odvětil Marcus. Dokonce inspirativní.

Chtěly bysme začít to zatracený představení, oznámila Polly skrze závěs. Jestli vy dva jemný dentlmeni chcete mít kúru společně, je to vae věc. Ale varuju vás, bude to stát dvojnásobek.

Pokud nejste ochoten zaplatit svůj podíl, Sandsi, řekl Marcus, je čas odejít.

Neodcházím, řekl Sands rozlíceně. Ne, dokud nebudu schopen posoudit, o co tady, k čertu, běí.

Jesli zůstanete, můete si to dělat sami, odsekla Polly. Postavte lampu vedle dveří.

Myslím, e to udělám, řekl Sands chladně. Nechte nás jen podívat, co se děje za tím závěsem. Jeho kročeje zazněly silněji, jak

se otočil a el nazpět ke dveřím.

Časem. A etě ádná úcta k profesionální práci. Polly se sklonila, aby zapálila řadu lamp na pódiu. ivě zaplály.

Pak natáhla ruku a mocně zatáhla za dlouhou silnou ňůru.

Těký rudý závěs se odsunul na stranu a zanechal na svém místě tenké muelínové záclony.

Sakra, zamumlal Marcus.

Ifigenie zjistila, e jevitní lampy vytvářejí na průsvitných záclonách jejich ostré siluety. Ztichla.

Zajímavé, řekl Sands lakonicky. Kolik jste říkal, e jste za to zaplatil, Mastersi?

Příli mnoho, řekl Marcus. Obávám se, e mne okradli.

Vichni hodnotěj, ví, řekla Polly. Skorem vicí. Ale zmeněj názor dost brzy. Narovnala se a zamračila se na Ifigenii. Vem si

vázu. Dělej!

Ifigenie se zhluboka nadechla a přiměla se pohnout. Zvedla jednu velkou vázu, je byla umístěna, na jeviti. Byla překvapivě lehká.

Co teď?

Zaujmi pózu. Copak vo tyhle záleitosti nic neví? Doktor Hardstaff je tuze rozmrzelej, dy pacienti nedostanou, co si zaplatili. Polly zvedla svou vázu a zaujala to, o čem si nepochybně myslela, e je klasická póza.

Ifigenii konečně svitlo, e s Polly účinkují ve stínovém divadle.

Průsvitná záclona působila jako závoj, který zakrýval detaily jejich rysů, zatímco odhaloval zřetelné siluety jejich postav.

Lampy strategicky situované za oběma enami vytvářely přízračnou scénu.

Ifigenie pár takových produkcí viděla, ale vechny měly výchovnou povahu. Ta poslední, které se zúčastnila s Amálií, znázorňovala poučný výjev ilustrující starověké památky Herkulánea.

Ale scéna, kterou dnes v noci s Polly předváděla, byla přičinlivě připravena tak, aby neměla tolik povznáející povahu. Ifigenie pojala stralivé podezření, e její pavučinkově, bílé, hedvábné sukně neskýtají skoro ádnou cudnost. Planoucí lampy byly umístěny tak, e díky jim bylo Pollino roucho vlastně průhledné.

Ifigenie popadla svou vázu pevněji a drela ji před sebou. Modlila se, aby byla dost velká a přikryla podstatnou část jejího trupu. S trochou těstí byl skrze tenkou průsvitnou plentu moný jen mlhavý pohled na její nohy, hlavu a ramena.

Ta bohyně vlevo není patná, řekl Sands afektovaně s ledovým sarkasmem. Ale ta napravo je na můj vkus trochu hubená. Co vy na to, Mastersi?

Ifigenie zrudla, kdy, zjistila, e je tou bohyní napravo.

Nikdy jsem neměl rád stínové divadlo, řekl Marcus. Kdybych věděl, e Hardstaffova proslulá produkce spočívá v něčem tak krotkém, nael bych si jiný způsob, jak se dnes večer pobavit.

Ifigenie se bezradně podívala na Polly.

Polly zamrkala. Jen se neboj. Přesvědčíme je. Změnila pózu tak, e vystavila bujné poprsí. Já vosobně sem skutečně ráda, e mám

tuhle fachu, zaeptala. Vo moc lehčí ne pracovat vlee na zádech.

To si umím představit, zamumlala Ifigenie.

Můu jim udělat pár dobrejch póz a voni budou pryč astný jako skřivani. Polly trochu přesunula svou vázu, prohnula záda a vystrčila prsa vzhůru. Dycky sou.

Ifigenie se neopováila ani pohnout. Křečovitě drela vázu před sebou.

Viděl jste dost, Sandsi? zeptal se Marcus. Já ano. Moje zvědavost se uspokojila. Zázrak léčby doktora Hardstaffa není zdaleka tak zábavný, jak jsem si měl myslet.

Viděl jsem víc ne dost, řekl Sands nevrle. Teď přiel čas na několik odpovědí.

Na druhé straně závěsu se znova ozvaly kroky. Sands se blíil směrem k pódiu.

Zatraceně. Markovy kroky duněly na podlaze za Sandsem. Nedotýkejte se toho závěsu. Vyruíte herečky.

Vy si myslíte, e mi tyhle holky nejsou fuk? Chci vědět, proč mě sem dnes večer někdo poslal. S hraním her u jsem skončil.

Ifigenie viděla, jak se Sandsova ruka objevila na okraji průsvitného závěsu. Popadl jemnou látku do hrsti a silně kubl. Jemný průsvitný závěs se roztrhl a zůstal volně viset z háčků na stropě.

Ifigenie a Polly byly náhle zcela odkryté.

Tak se na to podívej, spílala rozlícená Polly. Co si to dovolujete? Zaplatili ste si za ten závěs, a né za nás.

Sands jí nevěnoval pozornost. Uasle zíral na Ifigenii. Paní Brightová. Co tady, proboha, děláte?

Slabě se usmála. Dobrý večer, lorde Sandsi. Nevzpomínám si, e bychom si byli představeni.

Nepochybně vím, kdo jste, madam, řekl Sands pevně.

Ifigenie se zarděla. Ano, dobrá, jak jste bezpochyby uhodl, jsem součástí léčby doktora Hardstaffa, která byla připravena speciálně pro Masterse.

Léčba pro něj? Sands střelil jedovatým pohledem po Markovi, který nepatrně pozvedl obočí, ale nic neřekl.

Sands se otočil k Ifigenii. Promiňte mi, paní Brightová, ale dělá mi trochu potí vám uvěřit.

Ale je to pravda, řekla Ifigenie rychle. Spěný, naléhavý pohled upřela na Marka  ten vak nenabízel ádnou podporu. Doktor

Hardstaff prohlásil, e výsledky by se mohly dostavit dříve a daleko výrazněji, kdy budu při léčbě nápomocna.

Hardstaff je zatracený tlachal, řekl Sands. Kadý to ví.

Já nikoli, řekla Ifigenie. Vrhla na Marka dalí naléhavý pohled, ale vypadalo to, e ho celá záleitost nudí. Začala být rozzlobená.

Podívejte, paní Brightová, řekl Sands. Kadý dentlmen ve městě ví, e takzvaná Hardstaffova léčba impotence není nic víc ne

drádivé stínové divadlo. Předvádějí je hezké, mladé děvky, je jsou po představení k dispozici.

Hej vy, vytěkla Polly. To je zatracená le, teda. Já sem herečka.

To je jistě jedno z moných označení pro vai profesi, souhlasil Sands.

Ifigenie usoudila, e bez Markovy podpory nemá jinou monost ne přijmout agresivní linii. Jak víte, zda léčba doktora Hardstaffa

je pravá, pokud jste ádnou nepodstoupil, mylorde?

Ba jo, to je zatraceně dobrá votázka, řekla Polly. A já jsem si vás nikdá předtím v tomdle pokoji bohyně muný síly nevimla. To

dá rozum, e nevíte, vo čem mluvíte.

Zcela správně, řekla Ifigenie neochvějně. Vytvořil jste si názor z doslechu, sire.

To je v obecném povědomí, e léčba je přinejlepím nějaký podvod, odsekl vztekle Sands.

Nesmysl, trvala na svém Ifigenie. My vkládáme do kúry velké naděje, viďte Mastersi?

Marcus jí věnoval nebezpečný pohled.

Polly si zaloila ruce v bok a krvelačně se mračila na Sandse. Vím vo dost vynikajících dentlmenech, kery byli zázračně vyléčený jednou z těchdle kúr.

Sands přimhouřil oči. Je to pravda?

Ba jo, je to pravda, jasně. Polly hrdě zvedla bradu. Viděla sem přijít dentlmeny, kery nebyli po léta schopný zvednout prapor. Kdy vodcházeli, byli tvrdý jako pohrabáč.

Tady, vidíte? řekla Ifigenie vesele. Posudek od někoho, kdo by to měl vědět.

Dost u toho nesmyslu. Marcus se konečně uráčil do toho vloit. Vytáhl z kapsy hrst bankovek a vrazil je Polly do ruky. Předvedla jste nám krásné představení, madam. Můete se uklonit a odejít. Vaich slueb u dál nebudeme potřebovat.

Polly popadla bankovky. Ste si jistej?

Zcela jist, řekl Marcus.

Dobrý, tak teda v pořádku. Polly se radostně usmála na Ifigenii. Fajn práce s váma, paní Brightová. Získala ste vode mě, z mejch

skromnejch názorů, nějaký zkuenosti? S trochou praxe, mám tuení, e přídete na kloub týdle profesi.

Děkuji vám, řekla Ifigenie zdvořile. Budu tvrdě pracovat, abych zdokonalila svůj um.

Mám dojem, e teda pudu. Polly se courala k postranním dveřím.

Ifigenie, Marcus a Sands ji pozorovali, jak opustila pokoj bohyně muné síly.

Pote co se zavřely dveře, následovalo ticho.

Marcus zlomil podivnou kletbu, je očarovala pokoj. Vystoupil na pódium, procházel podél řady lamp a jednu po druhé zhasínal.

Vzhledem k tomu, e se večer podle veho zvrhl v naprostou fraku, předpokládám, e si dáme odchod, paní Brightová.

Ano, ovem. Ifigenie odloila vázu.

Sands se zamračil na Marka. Ničemu z toho nerozumím.

Myslím, e je mono klidně říct, e jsme se vichni stali oběmi nepříjemného vtipu, Sandsi. Marcus nechal hořet poslední lampu.

To nedává smysl. Sands vrazil ruce do kapes a začal přecházet po pokoji. Kdo by mohl něco takového udělat?

Někdo, kdo ví, e jsem podezřelý svým dlouhodobým přátelstvím k vaí eně, přirozeně. Marcus se opřel ramenem o stěnu, zaloil ruce a pozoroval Sandse. Je na tomto světě pár lidí, kteří mají velké potěení z víření kalných vod. Víte to právě tak dobře jako já.

Sands mu věnoval chladný pohled a pokračoval v přecházení. Ale co ten ničema očekával, e se stane, kdy sem dnes v noci přijedu a objevím, e provozujete hrátky s paní Brightovou, a ne s Hanou?

Ifigenie zrudla. My neprovozujeme hrátky, sire.

Sands se posměně zaklebil. Můete nazývat ten nesmysl, jakkoli si přejete, madam. Je to veskrze vae záleitost.

Marcus pozoroval Sandsovu kráčející postavu. Očekávám, e a u vás sem poslal kdokoli, doufal, e budete ířit tento noční příběh

iroko daleko.

Co tím máte na mysli? chtěl vědět Sands.

Mám podezření, e skutečným cílem tohoto vtipu jste nebyl vy, ale moje přítelkyně paní Brightová, řekl Marcus velice tichým

hlasem. Mám v úmyslu postarat se o to, aby za to viník zaplatil.

Ifigenie na něho zírala. Bylo zřejmé, k Marcus to myslí váně.

Sands se náhle zarazil. Rozmáchl se a upřel pozornost na Ifigenii. Vy si myslíte, e si někdo přeje poníit paní Brightovou?

Ano.

Ale proč? zeptal se Sands.

Protoe a je to kdokoli, nechce, abych si ji vzal, řekl Marcus prostě.

Abyste si ji vzal. Sands zazíral. Vy si ji chcete opravdu vzít? Svou, ach, velice blízkou přítelkyni?

Ano. Marcus se podíval na Ifigenii. Jetě jsme neučinili oficiální oznámení, bohuel, take věřím, e prozatím budete mlčet?

Ifigenie otevřela ústa, aby se s ním přela, ale opět je zavřela, kdy zjistila, e jakýkoli protest by způsobil jen to, e by Sands kladl dotěrnějí otázky.

Sands se zamračil. Slyel jsem nějaké řeči, e se chystáte oznámit své zasnoubení. Ale já přirozeně předpokládal, e byste je

nabídl jedné z mladých, ehm, nechme to být. Diskrétně zakalal a naklonil hlavu k Ifigenii. Přijměte, prosím vás, moje blahopřání,

paní Brightová.

Děkuji vám. Zlostně pohlédla na Marka, celá rozzuřená, e ji potvrzením sňatku dostal do trapné situace. Doufejme, e kúra doktora Hardstaffa přinese efekt dříve, ne oslavíme nai svatební noc.

Sands se zaklebil. Náhle vypadal mnohem mladí a o hodně sympatičtěji. Popřeji vám tedy v tomto ohledu hodně těstí. Mimochodem, nemusíte se obávat, e bych někomu o událostech dnení noci vyprávěl.

Oceňuji to, řekla Ifigenie.

Pochybuji, e by mi někdo věřil. Celá věc je a příli zatraceně fantastická. Sands vyrazil směrem ke dveřím. Víte co? Věřím, e

vy dva jste byli pro sebe stvořeni. Nyní, jestli mi prominete, se vzdálím. Kdy otevíral dveře, vrhl posměný pohled na malby na

stěnách pokoje. Na rozdíl od vás, Mastersi, nemám potřebu terapie od doktora Hardstaffa.

Jaké těstí pro vás, řekl Marcus.

Jak se dveře za lordem Sandsem zavřely, znova se rozhostilo ticho.

Ifigenie a Marcus naslouchali jeho vzdalujícím se kročejům, jak el dolů do haly a otevíral venkovní dveře. Za okamik slyeli, jak se dveře zavřely.

Ifigenie si hluboce oddychla úlevou a pak se pustila do Marka. Měl byste se za sebe stydět. Lord Sands bude čekat, a se oznámení

o naí svatbě objeví v novinách. Jak jste jen mohl?

Poslouil jsem mu jedinou odpovědí, která mi zaručovala, e to odvrátí jeho pozornost.

Ale co si pomyslí, kdy nikdy neuvidí oficiální oznámení? Bude chtít vědět, jestli jste mu nelhal. Třeba usoudí, e byl podveden.

Budu si s tím dělat starosti později. Mezitím mám před sebou naléhavějí problém.

Skutečně? Ifigenie si zaloila ruce v bok. A co by to mělo byt? Třeba byste měl zájem mi vysvětlit, co děláte v tomto velmi

podivném pokoji, mylorde?

Postranní dveře se otevřely a přeruily Ifigeniinu tirádu. Zírala na nově příchozí v oku. Nikdy nebyla řádě představena lady Sandsové, ale Zoe na ni Ifigenii jednou na plese upozornila.

Hana, zahalená od hlavy k patě do tmavého plátě, vystoupila na pódium. Usmála se na Ifigenii se smutnou omluvou.

Doufám, e se vám Marcus o mně zmínil, paní Brightová. Obávám se, e mu u nějakou dobu působím mrzutosti.

Jetě ne mohla Ifigenie odpovědět, dveře do pokoje se s tichým vrznutím otevřely. Lord Sands veel nazpět do pokoje. Boty si nesl v ruce.

Pokud se Masters chystá vechno vysvětlit, řekl Sands ledovým hlasem, můe stejně vysvětlovat vem, jich se to týká. A a skončí, můe mi vechno znova vysvětlit za svítání nad párem pistolí.

Hana na něho zírala, jako kdyby viděla přízrak. Dobrý Boe, ne! Přikryla si rukou ústa. A pak se zhroutila se tkaním na kolena.

Lady Sandsová. Ifigenie si k ní pospíila.

Hano. Sands upustil boty a přiskočil k manelce.

Člověk by si myslel, řekl Marcus povechně do místnosti, e by měl mít monost dostat jednoduchou lékařskou péči s určitým

stupněm soukromí.

18. kapitola

Lady Sandsová, prosím vás, nedělejte scény. Ifigenie vytáhla z malé saténové kabelky kapesníček, sklonila se a vrazila jej Haně do roztřesených prstů. Vechno bude dobré.

Díky vám. Hana se vysmrkala a odváila se mučivého pohledu na svého chotě. Je mi to tak líto, paní Brightová. Nikdy bych si

nepomyslela, e se něco takového můe stát. Marcus měl pravdu. Nemohu před svým manelem utajit pravdu navdy.

Jakou pravdu? O co tady, k čertu, jde? Sands pohlédl na Marka, tvář zkroucenou zlostí a bolestí. A neříkejte mi ádné dalí

nesmysly o tom, e berete Hardstaffovu léčbu, zatraceně.

Hana je jediná, kdo vám můe říct pravdu, řekl Marcus. Dal jsem slovo, e zachovám její tajemství.

Jaké tajemství s mou enou sdílíte? vybuchl Sands. Obelstil jste ji, aby sem přila, take byste ji svedl tamhle v té bordelové

posteli?

Ne, řekl Marcus nevzrueně.

Ovem, on takové věci nedělá. Ifigenie se narovnala a pak se na Sandse zamračila. Skutečně, sire, jste úplně vedle. Masters by nikdy nesvedl manelku jiného mue.

Sands se k ní otočil, obličej stále staený vztekem. Jak to můete vědět?

Protoe ho velmi dobře znám. Ifigenie popleskala Hanu po rameni. Není schopen se chovat tak bezcharakterně.

Marcus na ni upřeně hleděl s nečitelným výrazem.

Sands Ifigenii pozorně sledoval. Jak jste se tu dnes v noci ocitla, paní Brightová?

Dostala jsem lístek právě tak jako vy, sire, řekla Ifigenie. Přijela jsem okamik před vámi a schovala se za závěsem. Máchla

rukou, aby ukázala na postel, na erotické malby a sochy. Zřejmě někdo měl v úmyslu, abych objevila Masterse s lady Sandsovou v

kompromitující situaci. Mám podezření, e toté, zamýlel s vámi.

Někdo celou tuhle aféru zinscenoval? Sands vysunul bradu. To mi chcete říct?

Je to jediná logická domněnka, e ano, Mastersi?

Ano. Marcus se na skupinku zamyleně díval. Oba jsme s Hanou dostali lístky.

Nemohly pocházet od vyděrače, řekla Ifigenie. Paní Wycherleyová je mrtvá. Kromě toho, v téhle noční záleitosti nikdo neádal peníze. Je za ním nějaká jiná zlomyslná osoba.

Sands zíral na jednoho po druhém a byl jetě znechucenějí ne kdykoli předtím. Jaký vyděrač?

Hana zvedla ruku se sklíčenou důstojností. Někdo mě vydíral, mylorde. Myslíme si, e to byla paní Wycherleyová, majitelka agentury. Ona také vydírala jednu známou paní Brightové. Byla zavraděna jednou ze svých obětí.

To byl ná prvotní závěr.

Dobrý Boe, zaeptal Sands. Pohlédl na Marka a pak vykročil ke své eně. Přitáhl si Hanu do náruče. Řekni mi vechno, Hano.

Proboha, pravda nemůe byt horí ne to, co jsem nucen si posledních čtrnáct dní představovat.

Haně se zalily oči slzami. S odporem mě zavrhne.

Nikdy, přísahal Sands. Nikdy, má lásko. Nemohla jsi udělat nic, co by ve mně vzbudilo odpor k tobě. Jediný způsob, jím bys mi

mohla zlomit srdce, by byl, kdybys mi odela k jinému.

Ach Edvarde, zabila jsem ho. Hana si mu přitiskla obličej na rameno. Zastřelila jsem ho. A nelituji té vrady. Jen jsem se bála, e na to přijde.

Koho jsi zabila? Sands jí jemně poloil ruku na chvějící se záda.

Spaldinga, vyhrkla Hana.

Sands se zamračil. Svého prvního manela?

Zabila jsem ho jedné noci, kdy přiel domů opilý a začal mě bít. Nemohla jsem u víc snáet jeho záchvaty zlosti. Hana zajíkavě

tkala. Nemohla jsem přestát ten nikdy nekončící strach. Krutost. Obávala jsem se o ivot dítěte, které bych mohla nosit. Ach Edvarde, já jsem se vdycky tak bála. Jen Marcus objevil pravdu.

Sands pohlédl na Marka přes temeno Haniny hlavy. Mastersi? Jak jste se do toho zapletl? Staré pomluvy vám vdy dávaly nálepku

vraha.

Přiel jsem pět minut poté, co ho zastřelila, řekl Marcus vyrovnaně. Zbavil jsem ji jeho těla. Hodil jsem ho do řeky. Mělo to

vypadat, jako e ho zabil nějaký zloděj.

To bylo to nejmení, co udělal. Hana při pláči popotahovala. On také nesl hlavní nápor podezření a pozdějích pomluv. Vichni si mysleli, e Marcus měl ze Spaldingovy smrti prospěch. Ale ve skutečnosti ho můj manel podvedl jako mnoho dalích. Investiční sdruení, je vytvořili, bylo na pokraji bankrotu.

Přijel jsem ten den do Londýna, abych se Spaldingovi postavil tváří v tvář. S fakty o jeho podvodu, vysvětloval Marcus. Přijel

jsem pozdě večer a el rovnou do jeho domu ve Fultonově ulici. Zastihl jsem Hanu jetě s pistolí v ruce.

Byla jsem ve stavu blízkém kolapsu. Hana pohlédla na Sandse. Stíena panikou by bylo lepí vyjádření. Smrt Spaldinga mi přinesla

úlevu, ale byla jsem vystraená, co se bude dál dít. Masters se o vechno postaral.

Chápu. Sands upřel na Marka hloubavý pohled. Zachovával jste mlčení nejen o tom, e se Hana zapletla do Spaldingovy smrti, ale také o stavu financí investičního sdruení, e ano?

Neměl jsem na výběr, připustil Marcus. Bylo příli mnoho v sázce.

Hana si zastrčila pramen vlasů za ucho. Kdyby o nestabilitě sdruení proniklo na veřejnost jen slovo, vypukla by panika. Investoři by prodali své podíly se stralivou ztrátou. Tolik lidí by to zruinovalo. Melancholicky se usmála. Marcus si vzal investiční sdruení na starost a vechno zachránil.

A později zbohatl, podotknul Sands neutrálně.

Marcus pokrčil rameny, ale nenabídl ádné dalí vysvětlení.

Ach Edvarde, mně je tak stralivě líto, es musel zjistit pravdu tímhle způsobem, zaeptala Hana. Marcus trval na tom, e ti mám

vechno říct. Tvrdil, e to je jediný způsob, jak odstranit jed z vyděračových spárů, ale já se obávala svěřit se ti s pravdou. Příli

jsem tě milovala, ne abych riskovala, e se obrátí proti mně.

Vdycky jsem měl podezření, co je Spalding vlastně za člověka. Sands ji jemně uchopil za ruce a přitáhl ji k sobě. Slyel jsem nějaké řeči. Ale ty ví, jak společnost takové věci nebere na vědomí.

Vím, zamumlala Hana.

Poslouchej, Hano. Jsem rád, es ho zastřelila. Slyí mě? Jen bych si přál, abych měl to privilegium a mohl to udělat sám. Kdybych se býval s tebou seznámil tenkrát, byl bych to udělal.

Edvarde. Hana ho pevněji sevřela.

Řekl jsem ti, Hano, e nic na celém světě by mě nemohlo přinutit, abych tě zavrhl, s výjimkou toho, kdybych zjistil, e miluje

jiného.

Nikdy, přísahala Hana. Jsi jediný mu, kterého jsem kdy milovala. Jediný, kterého kdy budu milovat.

Sands se dotkl jejích vlasů. Take od nynějka mi tedy bude důvěřovat?

Ano. V Hanině hlase se mísila úleva s radostí. Je mi tolik líto, e jsem ti vechno neřekla u dávno.

Sands pohlédl na Marka. Zdá se, e vám něco dluím, sire. Nejen za pomoc Haně oné noci, ale i za její ochranu před vemi těmi

pochybnostmi a podezřeními je následovaly.

Marcus pokrčil rameny. To nic nebylo.

Ifigenie se hrdě usmála. Takový je Masters, lorde Sandsi. Dentlmen a do konečků vlasů.

***

Byla to Hana, kdo ze mne uhnětl dentlmena. Marcus si natáhl nohy před sebe a zaklonil se v sedadle svého kočáru.

Díval se z okna do noci a přemýlel o minulosti. Naučila mě vechno, co jsem potřeboval, abych se mohl sebejistě pohybovat ve

společnosti.

Člověk nemůe udělat hedvábnou kabelku z prasečího ucha, řekla Ifigenie. Lady Sandsová vám mohla dát zdvořilý lesk, ale popravdě jste se s náleitými instinkty pro ulechtilé chování musel narodit.

Marcus na ni pobaveně pohlédl. Narodil jsem se jako sedlák, Ifigenie.

Odmítla to lehkomyslným mávnutím ruky. Co to s tím má co dělat? Byl byste opravdovým lechticem, i kdybyste se ivil rybolovem nebo prodával zeleninu z dvoukoláku.

Její naivní víra v něj ho dojala. Pokusil se to zakrýt za mírně posměný výraz. Jak velice demokratické od vás. Mluvíte jako nějaká Američanka.

Pokud jde o mne, titul dentlmena náleí těm, kdo si ho zaslouí, nikoli těm, jim se přihodilo, e se narodili v těch správných

rodinách.

To není obecně přijímány názor.

Ifigenie se v přítmí zaklebila. Jen zřídka zastávám obecně přijímané názory.

Marcus se krátce zazubil. Jsem si toho dobře vědom. To je jedna z vaich roztomilejích vlastností.

Jenom mu, který také zastává neobvyklé názory, můe na eně takovou vlastnost ocenit.

Bezpochyby. Marcus se vrátil ke svému skličujícímu nočnímu rozjímání. Byla to úleva byt osvobozen od břemene Hanina tajemství, pomyslel si. Normálně si s takovými věcmi nelámal hlavu, ale nelíbilo se mu, e nemohl říct pravdu Ifigenii. Byla první enou, ke které chtěl být zcela upřímný.

Mít důvěrnou přítelkyni pro něj byla nova zkuenost. Bylo to sice obyčejné, ale zato nesmírné potěení.

Marku?

Ano?

Co teď budeme dělat? Paní Wycherleyová je mrtvá. Nemohla nám dnes večer poslat ty lístky. Kdo je tou novou potíí?

Marcus přenesl mylenky nazpět ke spornému problému. Jetě nevím, ale podle mého názoru, a u paní Wycherleyovou zavradil kdokoli, mohl najít její seznam vydíraných obětí.

A ta osoba se rozhodla pokračovat ve vydírání tam, kde skončila? zeptala se Ifigenie.

Je to moné.

Ifigenie se samým soustředěním zamračila. To nedává smysl. Tím, e nás čtyři dnes v noci přinutila ke konfrontaci, riskovala

zničení celého plánu. Hana odhalila své tajemství manelovi. U ji dál nemůe vydírat.

Vy oba se Sandsem jste nás dnes v noci viděli s Hanou v důkladně kompromitující situaci, Ifigenie.

Ano, ale hned jsem věděla, e jste se neprovinil tím, e byste Hanu svedl. A Sands tomu stejně, nevěřil.

Nikdo, řekl Marcus s velkým rozmyslem, a nejméně ze vech osoba, která chtěla navázat tam, kde vyděrač skončil, nemohla takový výsledek předvídat.

Ifigenie na něho překvapeně zírala. Co tím vlastně máte na mysli? Ach! Zkrabatila nos. Vy si myslíte, e ten ničema se domníval, e bychom s lordem Sandsem uvěřili v nejhorí?

Ano.

Dobrá, naprosto se mýlil, nebo snad ne?

lo o domněnku, e by to tak větina lidí udělala, řekl Marcus tie.

Nesmysl. Jen ti, kdo nechápou vztahy zaloené na vzájemném respektu, intelektuální spřízněnosti a opravdové lásce, by mohli být

tak idiottí.

Vám to můe připadat překvapivé, má drahá, ale já bych si troufl hádat, e devadesát devět procent populace a sto procent společenské smetánky e veobecně chybuje, kdy si myslí, e takové vztahy mezi muem a enou nejsou vůbec moné.

Je tomu tak? Ifigeniin pohled byl překvapivě přímý. Jak byste reagoval, kdybyste dnes v noci veel do pokoje a přistihl mě, jak se pokouím zakrýt, e se nějaký mu skrývá za dveřmi na pódium?

Byl bych zatraceně vzteklý.

Ale věřil byste mi, kdybych vám řekla, e jsem nevinná?

Marcus o tom přemýlel. Trochu ho okovalo, kdy si uvědomil, e by bezpochyby spíe uvěřil dokonce i tomu nejdivočejímu vysvětlení, ne by čelil monosti, e ho Ifigenie zradila. Ano.

Ifigenie se domýlivé usmála. Věděla jsem to. Vy mi důvěřujete, sire, e ano?

Ano, ale přesto bych zatraceně zuřil. Prosím, ne aby vás napadlo to vyzkouet.

Dosud nechápu, čeho ten ničema chtěl dosáhnout tím, e nás dal dnes v noci dohromady. A se na to díváte jakkoli, podrobil své

budoucí příjmy riziku.

Marcus na okamik zmlkl, zatímco přemýlel o závěru, který udělal u dříve. Třeba teď jednáme s někým, koho vzruuje zlomyslná kodolibost. A je to kdokoli, nemusí nutně potřebovat peníze, které by vydělával vydíráním obětí paní Wycherleyové.

Ale můe mít radost z odhalení jejich tajemství?

Je to moné. Společnost vychovala příli mnoho nebezpečně znuděných lidí. Kohokoli z nich by mohlo vzruovat pomylení na pouití informací ze spisu paní Wycherleyově k tomu, aby způsobil zmatek v řadách společenské smetánky.

Dobré nebe! Jak hrozná představa.

Ne zrovna příjemná, to připoutím. Marcus neměl v úmyslu vysvětlovat zbytek své hypotézy.

Co ho skutečně znepokojovalo, bylo to, e ve zlomyslnosti, která se v noci odehrála, ucítil osobní příchu. Bylo to, jako kdyby se mu někdo chtěl pomstít.

Ifigenie náhle vykulila oči. Tajemství tety Zoe můe byt zase ohroeno. Ten ničema se můe rozhodnout, e ji odhalí, aby udělal

rozruch.

Je to moné, souhlasil Marcus.

Musím ji varovat.

Jestlie to má ten ničema v úmyslu, nemůeme proti odhalení nic udělat.

Ano, vím, ale ubohá teta Zoe. Pokud bude její tajemství odhaleno, zničí ji to.

Uvidíme, jestli bychom ji dnes v noci nemohli někde potkat a říct jí, co se stalo. Ale je docela moné, k ten ničema nebude zatím

podnikat dalí kroky, řekl Marcus. Ne podstoupí námahu s plánováním dalí promylené inscenace, můe vyčkávat, aby zjistil, jestli svou malou noční scénou dosáhl zamýleného efektu.

Dnení noční akce musela být naplánována, e ano?

Řekl bych, e podstatná část. Ifigenie, začínám mít pochybnosti stran naich předchozích závěrů, e paní Wycherleyová byla vyděračkou.

Ale Marku, to nedává smysl. Musela to být ona.

Snad. Ale ráno jsem se pokusil udělat něco, co jsme dosud nebyli schopni udělat.

Co je to?

Získat dalí fakta, která by mohla prokázat její vinu.

Jaká dalí fakta?

Marcus pozoroval projídějící kočár. Poádám svého tajemníka, aby proetřil par záleitostí.

Jako třeba?

Jako třeba kdo je vlastníkem budov, které uívá muzeum doktora Hardstaffa.

Ifigenie zamrkala. Jistě je vlastní doktor Hardstaff. Nebo si je pronajal, moné je obojí.

Myslím si, e je moné s určitostí říct, e Hardstaff je velice pravděpodobně svého druhu nom de guerre, řekl Marcus sue. Je

to velice neobvyklé jméno.

Ifigenie se zamračila. Je dosti nezvyklé.

Poněkud příli příznačné pro jeho pracovní zaměření. Ifigenie vypadala, jako by ji to na okamik vyvedlo z rovnováhy. Hardstaff.

Ano, chápu, co tím míníte.

V kadém případě přiel čas pátrat poněkud hlouběji.

Co doufáte nalézt? zeptala se.

Jetě nevím.

Ifigenie se na několik minut odmlčela. Marcus se domníval, e se v duchu vrací k nočním událostem. Právě přemýlel o příkazech,

které hodlal dát ráno Barclayovi, kdy mu Ifigenie přeruila mylenky.

Marku?

Ano?

Myslel jste na to, e bohyně muné síly napravo za průhlednou plentou byla trochu příli tíhlá?

Marcus vyprskl smíchem. Natáhl ruku a přivinul si Ifigenii do náruče.

Ani v nejmením. Věřím, e je přesně tím posilujícím lékem, který potřebuji, aby mi udrel munou sílu.

***

Zoe potkali na plese u Crandalů. Právě s lordem Otisem opoutěli taneční parket. Oba byli uzardělí z čilého valčíku.

Dobrý večer, Ifigenie. Mastersi. Otisovi poskakovalo obočí. Nevěděli jsme, e máte v úmyslu zúčastnit se tohoto návalu.

Ifigenie se podívala na Zoe. Musíme s tebou okamitě mluvit.

Zoin úsměv na přivítanou se rozplynul v úzkosti. Co se děje? Co máte za problém?

A u zabil paní Wycherleyovou kdokoli, zdá se, e získal nějaké informace o svých obětech a baví se tím, e odhaluje jejich

tajemství, řekla Ifigenie tie.

Ach můj Boe. Zoe si poloila ruku na hrdlo.

Otis jí s chápavým gestem stiskl pai. Uklidni se, má drahá. Poradíme si s tím.

Marcus převzal iniciativu. Pojďme do zahrady, kde o tom můeme mluvit v určitém soukromí. Víte, ve skutečnosti je jen jediné řeení této situace.

Musíme říct pravdu Maryanne. Otisovi se zachvěl knír. Říkal jsem to Zoe u před mnoha týdny, kdy to vechno začalo. Slepice se

vdy vrací domů na hřad, říkal jsem.

Ale nae drahá Maryanne, zaeptala Zoe třesoucím se hlasem. Co tomu řekne? Co tomu řeknou Sheffieldovi? Co bude s plány na

svatbu?

Dostaneme se z toho, má drahá, zamručel Otis, kdy ji vedl ke dveřím. Od samého začátku jsme věděli, e jednoho dne můeme

něčemu takovému stát tváří v tvář.

***

O hodinu později, krátce před půl třetí ráno, veel Marcus do své laboratoře, nalil si sklenici brandy a posadil se do křesla za svým pracovním stolem.

Prohlédl si pokoj ve světle jediné lampy, kterou rozsvítil. Potřeboval přemýlet a nejlepí mylenky ho vdycky napadaly v této místnosti.

Poloil si nohy na stůl, zaklonil se a dal si douek brandy. Byl to jeho zvyk nechat se na několik minut bezcílně unáet mylenkami, ne se začne koncentrovat. Ta technika mu pomáhala soustředit pozornost.

Krátce si vzpomenul na rozhovor, který měli před hodinou v zahradě u Crandalů. Věděl, e Ifigenie byla plná obav z tetiny situace, ale Otis se zdál být s událostmi tie spokojen. Marcus si myslel, e to chápe. Po osmnácti letech, kdy byl nucen hrát roli slepě

milujícího přítele, by měl Otis nyní monost přihlásit se ke své dceři.

Na konci diskuse se Zoe, snad dokonce s úlevou, zdála rezignovat na to, e její tajemství neodvratně vyjde najevo.

Zbývalo si představit, jak by Maryanna mohla reagovat na novinku, e Otis je její skutečný otec. Její plány na svatbu byly nesporně ohroeny, ale kdo věděl, jak to vechno dopadne? Marcus přemýlel. Sheffield byl nezávisle myslící mladý mu s vlastní vůlí. Pokud skutečně Maryannu miluje, mohly by mu být řeči fuk.

Pokud skutečně Maryannu miluje?

Zatraceně. Marcus se s odporem zaklebil. Začínal myslet jako jeden z těch idiotských romantických básníků. Zřejmě strávil příli

mnoho času ve společnosti svého bratra a Ifigenie. Jejich deformované, přehnaně romantické názory na vztahy mezi muem a enou na něj mely záludný účinek. Měl by se postarat, aby ho příli neovlivňovaly. Byl racionálním muem, nikoli básníkem.

Ke svým ivotním zkuenostem dospěl nesnadnou cestou, a proto si zformuloval zásady tak, aby ho chránily před léčkami naivity a

romantických sklonů.

Zaklepám na dveře laboratoře vyruilo Marka jetě před tím, ne mohl znovu soustředit mylenky.

Vstupte.

Marcu? Do místnosti veel Bennet.

Marcus na něj pohlédl. Co se děje?

Nic. Bennet zaváhal. Lovelace mi řekl, e bys měl být tady. el jsem nahoru do postele. Řekl jsem si, e ti popřeji dobrou noc.

Trochu tady přemýlím. Marcus pohlédl na sklenici, kterou měl v ruce. Dá si se mnou trochu brandy?

Díky. Zdálo se, e se Bennetovi tím přivítáním ulevilo. Přeel po místnosti ke stolu s brandy a nalil si sklenici.

Marcus čekal.

Bennet zakrouil obsahem sklenice a podíval se jí na dno. Viděl jsem tě před hodinou s paní Brightovou.

U Crandalů?

Ano.

Neviděl jsem tě.

Byl tam příerný naval, řekl Bennet. Taneční sál byl nacpaný.

Ano, to byl.

Bennet si odkalal. U jsi naplánoval svatbu?

K tomu, aby se stala mou nevěstou, jetě paní Brightová nedala souhlas.

Bennet prudce zvedl hlavu  tvář jedno překvapení. Cos to řekl?

Neskočila okamitě po příleitosti stát se mou enou. Marcus se alostně zasmál. Tvrdí, e ačkoli mne má dost ráda, není kdovíjak nadená představou, e si mne vezme.

Bennet se nad brandy zakuckal. Musí byt ílená. Přestoe měl na věc svůj názor, bylo zřejmé, e se ho ta novinka dotkla.

Budu to brát jako kompliment, řekl Marcus. Ale ve skutečnosti má k ílenství daleko. Je kuráná, hrdá, nezávislá a velice originální, ale není blázen.

Jak je moné, e si tě nechce vzít? Jsi hrabě, ksakru. A nádavkem bohatý. Jakákoli ena na jejím místě by se dopustila vrady, jen aby si tě mohla vzít.

Paní Brightová je docela v pohodě díky svým uválivým investicím. A nezdá se, e by na ni nějak přehnaně působil můj titul.

Marcus se mdle usmál. Má nevedně rovnostářské názory na to, co tvoří dentlmena. Myslím si, e trochu příli četla Lockea, Rousseaua, a pravděpodobně i Jeffersona.

Benneta to popudilo. Nezpochybnila snad tvé právo na titul, nebo ano?

Ne.

No, to doufám. Bennet se zachmuřil. Ty mi chce říct, e by tvou nabídku mohla skutečně odmítnout?

Já ti říkám, e budu muset vynaloit značné úsilí, abych ji přesvědčil, e jsem pro ni vhodný manel.

Do pekla, vydechl Bennet. Tohle je udivující. Nevím, jestli se mám radovat z novinek, nebo byt uraený její drzostí.

Marcus otáčel sklenicí v ruce a pozoroval tanec odlesků světla lampy v křiálů. Byla to paní Brightová, kdo mě přesvědčil, abych

ustoupil od svých námitek vůči tvým plánům zasnoubit se s Julianou Dorchesterovou.

Bennet se na něj zamračil. Nevěřím tomu. Proč, by se paní Brightová pletla do mých záleitostí? Proč by jí nebylo fuk, koho si

vezmu?

Má zájem o velké mnoství zvlátních věcí. A o mnoství lidí.

Marku, ty chce opravdu říct, e jsi změnil názor na mé plány se svatbou kvůli tomu, co ti o tom řekla tvoje dobrá přítelkyně paní

Brightová?

Marcus se smutně usmál. Překvapuje tě to?

To mě ohromuje.

Přiznávám, e nejsi jediný. Byl jsem poněkud vyveden z konceptu.

Neumím si představit, e bys dovolil komukoli, ze vech nejméně jedné ze svých milenek  Bennet se náhle zarazil, protoe Marcus varovně přimhouřil oči. Chci říct jedné ze svých enských známých, aby tě ovlivnila. Čert to vem, nikdy jsem nezail, abys měnil názory na něco, co sis u jednou rozmyslel.

To není tak úplně, pravda. Jsem známý tím, e dokáu změnit mínění, kdy jsou uvedena nová fakta, je ospravedlňují nové závěry.

Pch. To se skoro nikdy nestává, protoe ty si skoro nikdy nevytváří mínění, dokud jsi dost důkladně neprozkoumal vechny aspekty.

Postačí, kdy ti řeknu, e se paní Brightové podařilo změnit mé rozhodnutí stran tvých plánů. Marcus polkl douek brandy.

Sakra!

Tebe znepokojuje, e jsem připustil, aby mě takovým způsobem ovlivnila?

Ano. Bennet zlověstně stiskl rty. Ano, znepokojuje, dokonce přestoe jsem měl v tomto případě z jejího zasahování uitek. Tohle

ti není ani v nejmením podobné, Marku.

Ne, není. Marcus pozoroval mechanického mue v rohu. Dával jsem si záleet, abych podřídil ivot několika jednoduchým, přímočarým principům.

Tys to tak jistě dělal od doby, kdy jsem byl malý chlapec, souhlasil Bennet mrzutě.

Paní Brightová způsobila, e jsem se od svých zásad odchýlil a v několika případech je i poruil. Kdy pomineme monost, e jsem

zeílel, co si myslí, e to vechno znamená?

Bez uráky, bratře, ale dělá to na mne dojem, e jsi dopustil, aby ti váně přerostly přes hlavu.

Jednou jsem tě obvinil z tée věci.

Ano, obvinil. Bennet vypadal sklíčeně. Ty má skutečně v úmyslu si ji vzít, e ano?

Ano.

Bennet si povzdychl. Mohl bys mi říct, proč si myslí, e si musí vzít právě tuhle enu, Marku?

Hluboce zadumán se Marcus zahleděl na mechanického mue. Kdy jsem s ní, nemám pocit, jako bych byl vyroben z per a převodových koleček.

***

Barclay pečlivě zkontroloval lístek, který právě dopsal. Posunul si brýle na nose a pozoroval přes ně Marka. Co přesně chcete objevit, sire?

Hledám alespoň nějakou sebemení spojitost mezi činností Hardstaffova muzea a osobou, která vybudovala náhrobní pomník.

Naprosto vám nerozumím. Jaké spojení by tu mohlo byt?

Marcus se slabě usmál. Platím vás za to, abyste to zjistil, Barclayi.

Ano, mylorde. Barclay si povzdychl, kdy se zvedal ze idle. Hned na tom budu dál pracovat.

l9. kapitola

Řekli jsme to Maryanne hned po snídani. Velice dlouho mlčela. Zoe popotahovala do kapesníčku. Bála jsem se, e nás bude navdycky nenávidět. Začala plakat.

Ifigenie, je seděla za psacím stolem, si vyměnila s Amálií pohled. Amálie pozvedla obočí, ale nic neřekla, nepřeruila jejich rozhovor.

A pak, Otis se vysmrkal do velkého kapesníku, se na mne podívala a řekla tati. Po vech těch letech konečně řekla tati. Vrhla se

mi do náruče.

Přísahám vám, e to byl nejastnějí okamik v mém ivotě. Zoe jetě víc vyhrkly slzy.

A co se týče mě, má nejdraí, Otis k ní přistoupil a objal ji, neumí si představit, co to pro mne znamená, mít monost otevřeně uznat svou vlastní dceru.

Měli jsme jí to říct hned poté, co Guthrie vloni zemřel, řekla Zoe Ifigenii. Jen si pomysli, jaké starosti by nám to uetřilo.

Ifigenie zkříila ruce na psacím stole a zamračila se. A co svatba se Sheffieldem?

Maryanne trvá na tom, e mu řekne pravdu, řekl Otis nikoli bez petky hrdosti. Za těchto okolností klidně můe vzhledem k tomu,

e by to bezpochyby vyděrač udělal tak jako tak.

Očekávám, e svatbu odvolá, povzdychla si Zoe. Tady není pomoci. Hrabata ze Sheffieldu vdycky ila na vysoké noze. koda. Byl by to skvělý partner. Jsem přesvědčena, e Maryanne je tak roztomilá a okouzlující, e pro ni najdeme jiného, stejně vhodného manela.

Veřejně oznámím, e mám v úmyslu ji ustanovit dědičkou, řekl Otis odváně. Vdycky jsem to měl v úmyslu, ale plánoval jsem to

jako soukromou záleitost. Nyní můeme být upřímní. To by mohlo přispět k dobrému výběru kandidátů.

To je pravda. Ifigenie uvaovala o situaci, přičem zvedla pero a hrála si s ním. Víte, něco mi říká, e by mohla být nějaká jetě jednoduí cesta, jak vyřeit celou tuhle záleitost.

A jaká? zeptala se Zoe.

Kdybyste se s Otisem vzali, řekla Ifigenie, Maryanne by se z právního hlediska stala Otisovou nevlastní dcerou.

Vzali? Zoe na ni zírala. Vzali? Ale Otis a já jsme astni tak, jak jsme. Není to tak, Otisi?

Vdy jsi byla radostí mého ivota, má drahá, řekl Otis galantně. Vdy to ví. Bude dál nejdraí přítelkyní mého srdce bez ohledu na to, jestli jsme se vzali.

Zoe se rozechvěle usmála. Otisi, já tě tak miluji.

Problém je v tom, řekla Ifigenie rázně, e kdyby si tě Otis vzal, nebylo by nutné zveřejňovat skutečná fakta Maryannina původu.

Ifigenie má pravdu, řekla Amálie.

Zoe se zachmuřila. Nechápu to.

Otisovi se objevil nad nosem zjeený plot vytvořený z obočí. Povídám, e má pravdu, pokud chcete něco vědět.

Ifigenie spatřila v jeho očích úplně nové světlo. Usmála se. Jestli se s Otisem vezmete, stane se Maryanniným otcem. Bude mu moci

říkat tati, a nikdo si toho nevimne. Bude se o ní moci zmiňovat jako o své dceři a lidé budou pouze předpokládat, e k ní má upřímnou

otcovskou náklonnost.

Co není ádné zvlátní tajemství tak jako tak, upozornila Amálie. Nadto se zlegalizování celé situace bude dost dobře hodit

vzhledem k Otisovu majetku a penězům Guthrieů.

Přesně, řekla Ifigenie. Maryanne u dále nebude jen mladou dámou s úctyhodným věnem, ale velkou dědičkou.

Nikdo nebude tuhle situaci zpochybňovat, zabručel Otis. Bude absolutně přirozené, e pro to učiním opatření.

Dobrý Boe. Zoe ty monosti zřejmě zasáhly. Bude si moct manely vybírat.

Otis ji uchopil za ruku a políbil ji. A budu mít nakonec velké potěení nejen z toho, e se bez skandálu přihlásím k dceři, ale také z toho, e se budu moct přihlásit k tobě, má milá, jako ke své manelce.

Ach Otisi. Zoe na něho pohlédla. Tys byl ke mně vdycky tak hodný. Byl jsi vdycky to jediné, co mi pomáhalo snáet ivot, kdy

byl Guthrie naivu.

Bylo to mým největím potěením, řekl Otis. Pokud bude chtít pokračovat v naem milostném vztahu, tak jak je, bude mi ctí. Ale chci, abys věděla, e by mě nic neudělalo astnějím ne moci tě nazývat svou manelkou.

Zoe zazářily oči. Jak mám říct ne? Pote co jsem se osvobodila od Guthrieho, jsem si nikdy nemyslela, e se znova vdám. Ale ve

skutečnosti jsi jediný mu, kterého jsem kdy milovala. Otec mého dítěte. Můj nejdraí přítel.

Seenu dnes odpoledne zvlátní povolení, řekl Otis. Dnes večer můeme byt oddáni.

Něco mi říká, e Maryanne bude potěena, řekla Amálie.

Ifigenie poklepala perem na list kancelářského papíru. A z vyděračových zubů se odsaje dalí trocha jedu. Začínám si uvědomovat, e Marcus měl po celou tu dobu pravdu. Říkal, e nejsnazí cesta z této situace znamená zastavit ničemné zastraování a odhalit tajemství.

Zdá se, e měl pravdu, souhlasila Amálie.

Tu má velmi často, zabručela Ifigenie. Co je horí, on to ví a neváhá udělat ve, aby si člověk byl toho faktu vědom. Přísahám, e to je časem obrovsky otravné.

Podezírám tě, e to tak pociuje, protoe sis stejně jako on zvykla, e má vdycky pravdu, řekla Amálie. Ifigenie si melancholicky vzpomněla na svůj plán vyřeit aféru s vyděračem tím, e odhalí majitele pečeti s fénixem a pečetidla s černým pečetním voskem. Nikdy jsem nepotkala mue, který má pravdu častěji ne já. Je to dost deprimující, přiznala.

Jetě více ji znepokojovalo pomylení, e byla zamilovaná do mue, který byl přesvědčen, e je dost inteligentní, aby věděl vechno, a na to, jak se znova zamilovat.

***

Jaká je poslední Mastersova hypotéza, Ifigenie? Co si myslí o tom, kdo je za odporným pokusem zmocnit se vech tajemství? Ptala se Amálie, kdy vystupovaly po schoditi, je, vedlo ke kanceláři Adama Manwaringa.

Totonost toho nového ničemy dosud nezná, řekla Ifigenie. Jeho nejzajímavějí teorie je, k paní Wycherleyová koneckonců nemohla být v tomto kousku pachatelkou.

Amálie po ní vystřelila pohledem. Skutečně? Ale kdo to tedy mohl být?

Jak jsem řekla, Masters jetě nemá nového podezřelého, pouze par pochybností o tom starém. Ifigenie dola na odpočívadlo schodů

a vydala se halou k Adamovým dveřím.

Co si myslí ty, Ifigenie?

Já u nevím, co si s těmi událostmi počít. Jsem pořád v zajetí černého vosku, pečeti s fénixem a faktu, e a u poslal první lístek tetě Zoe kdokoli, věděl, e Masters bude delí dobu mino město.

Vím, jak je pro tebe obtíné opustit své představy. Dobrá, jsem si jista, e Masters tomu brzo přijde na kloub.

Ifigenie nakrčila nos. Boe, taková důvěra v jeho intelekt a talent. Není to tak dávno, kdy jsi vynaloila dost energie, abys mě

před ním varovala.

Dosud si myslím, k ti zlomí srdce, ale mezitím snad také vyřeí tu hádanku.

Jsi vdy tak praktická, Amálie. To je jedna z tvých nejroztomilejích vlastností.

Zastavily se před úzkými dveřmi. Ifigenie zvedla ruku, aby zaklepala, a pak si vimla, dveře byly pootevřené. Nějaký muský hlas plný sarkastického vzteku duněl skrze kvíru ve dveřích.

ádám setkání s ředitelkami tohoto podniku, slyíte mě, Manwaringu?

Ifigenie tie otevřela dveře.

Velký, podsaditý mu se nakláněl přes Adamův stůl. Obličej měl zkroucený hněvem. Adam seděl klidně, jeho vlastní výraz byl jedno

chladné znechucení. ádný z nich neviděl Ifigenii a Amálii ve dveřích.

Řekl jsem vám, e to je nemoné, řekl Adam.

Trvám na tom, křičel cizinec. Bouchl masitou pěstí do stolní desky s takovou silou, a se pečetidlo a pera zatřásly. Trvám na

tom, abyste mi umonil hovořit s nimi. Nepřijímám ne jako odpověď.

Ifigenie zaslechla Amáliin mírný, přiduený výkřik úleku.

Amálie? Ifigenie se dotkla ruky své sestřenice. Jsi v pořádku? zaeptala.

Amálie neodpověděla. Stála zkoprnělá, pozornost upřenu na mue, který buil do Adamova stolu.

Řekl jsem vám, e ředitelky, které stojí za tímto podnikem, nemají zájem vás přijmout do sdruení, Dodgsone. Adam povstal a vysunul důrazně bradu jako buldok. A řekl jsem vám důvod proč.

Li. Vechno jsou to li vyřčené guvernantskou courou, skučel Dodgson. Nemohu uvěřit, e by světem zkuení mui tomu stvoření

naslouchali.

Amálie vkročila do místnosti. Měla strnulá ramena. To nejsou li. Vy jste odporný, zlomyslný mu, Dodgsone. Vy to víte a i já to

vím.

Dodgson se otočil jako na obrtlíku. Kdo k čertu jste? ádal odpověď.

To si na mne u, nevzpomínáte, Dodgsone? Jsem Amálie Farleyová. Jeden čas jsem u vás pracovala jako guvernantka. Nyní jsem si ovem uspořádala ivot dost odliným způsobem.

Dodgsonovy oči zesklovatěly okem poznání. Civěl na Amálii s ústy dokořán. To jste vy! Vy jste jedna z těch, které řekly ředitelkám, e nejsem důvěryhodný. Jak jste se opováila? Proč vám někdo naslouchá?

Slečna Farleyová je jednou z ředitelek toho investičního sdruení, řekl Adam s ponurým uspokojením.

Nechápu. Ve tváři s hluboce povislou bradou přeskakoval Dodgsonovi pohled sem a tam mezi Amálií a Adamem. To je nemoné.

Ne, Dodgsone, řekl konečně Adam. K nemonému to má daleko. K investičnímu sdruení se nebudete moct připojit.

Na základě toho, co řekla tato

tato rozklebená malá rozhoďnoka? Dodgson řval. To nemůete myslet váně.

Adam obeel okraj stolu a pratil pěstí nic netuícího Dodgsona přímo do obličeje.

Dodgson zaječel bolestí, překvapením a vztekem. Zavrávoral ke stěně a drel si nos. Adam před něj předstoupil se zaatými pěstmi.

V mé kanceláři nesmí nikdo tak neuctivé hovořit s dámou.

K čertu s vámi. Dodgson si nevěřícně a se zděením prohlédl krev na rukou. K čertu s vámi vemi. To je zlý sen. Mám byt zruinován kvůli rozmaru malé hloupé guvernantky, která by měla být vděčná, i ji byl nějaký mu ochoten povalit.

Mám pro vás novinku, Dodgsone, řekl Adam tie. Finanční úpadek není vechno, čemu budete čelit. Setkáme se zítra za úsvitu v

parku. Jmenujte své sekundanty.

Amálie zalapala po dechu. Sevřela rukově slunečníku s takovou silou, a jí zbělely kotníky na rukou. Ifigenie k ní přistoupila blí.

Sekundanty? Dodgson vypadal jako omráčený. Vy mě vyzýváte na souboj kvůli tomuto směnému stvoření? To je ílené.

Budu vás očekávat za úsvitu, řekl Adam. Nebo se cely Londýn dozví, jaký jste zbabělec.

Pokud jste si jetě nevybral svého sekundanta, Manwaringu, řekl Marcus nevzrueně ode dveří, byl bych poctěn být jedním z nich.

Marku, Ifigenie se rychle otočila. Při pohledu na něj ji zaplavila vlna úlevy.

Markova postava vyplnila dveře. iroká ramena se mu otírala na obou stranách o rám. Byl tak vysoký, e si musel sundat edivý

klobouk se zvlněným okrajem.

Scénu v kanceláři pozoroval svým obvyklým nevzrueným způsobem, ale v jantarových očích měl zlověstný svit.

Adam příkře otočil hlavu k Markovi. Děkuji vám, sire. Přijímám vai nabídku stát se mým sekundantem.

Mastersi? Dodgson zíral nejprve na Marka a pak na Adama. Copak jste se oba zbláznili?

Ne, řekl Marcus. Ale hrozí nám nebezpečí, e bychom se unudili. Předpokládám, e jste na odchodu.

Skvělá představa, řekla Amálie. Máme s přáteli pár záleitostí k prodiskutování.

Dodgson se otočil k Amálii se zoufalým pohledem. Amálie, proboha, to mi přece nemůete udělat. V sázce je příli mnoho. Prosím, má drahá, odpusme si, co jsme si.

Odejděte odsud, řekl Adam.

Amálie se podívala na Dodgsona. Slyel jste pana Manwaringa. Vzdalte se okamitě z této budovy! Při pohledu na vás se mi dělá

patně.

Amálie. Dodgson k ní přistoupil, jako by ji chtěl vzít za ruce. Nemohu uvěřit, e byste měla tak tvrdé srdce. Byla jste kdysi tak sladké stvoření.

Nedotýkejte se mě. Amálie rychle ustoupila. U nikdy se mě nedotýkejte, Dodgsone.

Slyel jste slečnu Farleyovou. Adam si stoupl za Dodgsona zezadu, popadl ho za límec a postrkoval ho ke dveřím. Marcus zdvořile ustoupil z cesty.

Adam vystrčil Dodgsona do haly a zabouchl dveře.

Otočil se a zpříma se podíval na Amálii. Lituji, e jste byla nucena setkat se s tím ničemou tváří v tvář, slečno Farleyová.

Ujiuji vás, e to bylo naposledy.

Amálie na něho upřeně zírala. Pane Manwaringu, vy se s ním nesmíte zítra za úsvitu setkat. Zakazuji vám to.

Adam se na ni elmovsky usmál. Nemyslete na to. Náhodou jsem dost dobrý střelec. Je to můj koníček, víte?

Ale mohl byste být zraněn. Dokonce zabit. Dodgson je lhář a bezpochyby podvodník. Nikdo neví, co by mohl v souboji udělat. Nemůete mu důvěřovat.

Marcus se do toho vmísil. Neznepokojujte se, slečno Farleyová. Jako Manwaringův sekundant budu mít výhodu, e si budu dret Dodgsona na očích. ádné podvody nebudou.

Ne, vyhrkla Amálie. Nesmíte to udělat, pane Manwaringu! Upustila slunečník a rozběhla se k němu. Nemůete riskovat ivot.

Vrhla se Adamovi do náruče.

To je v pořádku, má drahá, řekl Adam. Přitáhl si ji k sobě. Ani v nejmením na to nedbám.

Jestlie vás to uklidní, slečno Farleyová, řekl Marcus, myslím, e mohu s určitou jistotou prohlásit, e není pravděpodobné, aby se Dodgson za úsvitu na schůzce objevil. Očekávám, e v tu dobu bude na půli cesty do Skotska.

Amálie zvedla hlavu z Adamova ramene. Skutečně si to myslíte?

Ano. Marcus se usmál. Skutečně si to myslím.

Byl bych raději, kdyby se objevil, řekl Adam. Docela jsem měl radost z představy, e do něj vpálím kulku.

To je od vás velice galantní, sire. Amálie si osuila slzy. Ale obávám se, e kdyby se vám něco stalo, zničilo by mě to.

Myslíte to doopravdy? zeptal se Adam.

Ano. Amálie se na něj rozechvěle usmála.

Ti dva si vroucně hleděli do očí, ani by dbali na Ifigenii a Marka.

Ifigenie se pro sebe usmála. Pohlédla na Marka. Říkala jsem ti to, vyslovila tie. Stvořeni jeden pro druhého.

V tichém souhlasu zvedl obočí.

Ifigenii náhle napadlo, e tam nemá co pohledávat.

Co tady děláte, sire? zeptala se potichu.

A co myslíte? Přiel jsem, abych získal podíly v investičním sdruení, které vzniká pro financování náměstí Brightových.

Zadívala se na něj s úasem. Vy víte o tom sdruení?

S převahou se na ni usmál. Ovem.

Vy víte, e jsme s Amálií jeho ředitelky?

Přirozeně.

Myslíte si, e víte vechno, e ano?

Markovi zářily oči pobavením. Myslím si, e si udruji dobrou úroveň informovanosti o pestré kále témat.

***

Myslí si, e je velice chytrý, reptala Ifigenie o hodinu později, kdy s Amálií vystupovala z bílého a zlaceného kočáru. Ve skutečnosti je dost arogantní, co se toho týče.

Kdo? Amálie na ni upřela nesoustředěný pohled, zatímco vystupovaly po schodech ke svému domu. Masters?

Ano.

Dobrá. Je docela chytrý. Co si myslí, e udělá? Zatají svou inteligenci? Ty jen zřídka dbá na to, abys skryla tu svou.

Co se toho týče, mohl by se naučit být poněkud ohleduplnějí.

Amálie si stísněně skousla dolní ret. Osobně se modlím za to, aby se nemýlil ve svém přesvědčení, e Dodgson raději uprchne, ne

aby se za úsvitu postavil proti panu Manwaringovi.

Ifigenie se cítila provinile. Ona si tu naříkala na nepatrné trápení, zatímco ubohou Amálii zasáhl velice skutečný strach. Uvědomila si, e pokud by byla v kůi své sestřenice, byla by hysterická.

Jsem si jista, e v tomhle má Masters pravdu, řekla Ifigenie konejivě, zatímco paní Shawová otevírala hlavní dveře. Jak jsem ti

právě říkala, on má vdycky pravdu.

Ano, já vím. Zdálo se, e se jí od srdce ulevilo. Trochu se jí rozjasnila tvář.

Ifigenie se usmála na svou hospodyni. Dobré odpoledne, paní Shawová. Vechno v pořádku?

Ano, paní Brightová. Ach, mezitím co jste byly pryč, přiel ten roztomilý pan Hoyt. Vrátil knihu, o které říkal, e jste mu ji půjčila.

Graysonovy Ilustrace starověkých památek, ano, ovsem. Ifigenie si rozvázala čepec a podala jej paní Shawové. Jetě něco důleitého?

Ne, madam. Vechno bylo v poklidu.

Znamenitě. Mohla byste nám, prosím vás, poslat do knihovny podnos s čajem?

Okamitě, paní Brightová.

Děkuji vám. Ifigenie se zastavila u dveří knihovny. Mimochodem, můete očekávat, e krátce před pátou přijdou pan Manwaring s hrabětem z Mastersů. Zastaví se, aby nás s Amálií vzali do parku.

Dobře, paní Brightová. Paní Shawová se usmála a odela do haly směrem ke kuchyni.

Ifigenie následovala Amálii do knihovny. Pohlédla na výtisk Ilustrací starověkých památek na svém psacím stole, kdy se za něj

posadila. Pak obrátila pozornost k Amálii.

Sna se příli se nebát, Amálie. Věřím, e Masters tyhle věci zná. Pokud si myslí, e ádný souboj nebude, pak velice pravděpodobně nebude.

Amálie si zaloila ruce na prsou a dívala se z okna na ulici. Nemohu uvěřit, e pan Manwaring skutečně kvůli mně vyzval Dodgsona na souboj.

Já ano. Vím u delí čas, e pan Manwaring je do tebe nadobro zamilovaný, Amálie.

Amálie ji sjela jízlivé pobaveným pohledem. Jak jsem před chvílí poznamenala, můe byt právě tak domylívá na své úsudky, jako je

podle tvých slov Masters.

Ifigenie se pochichtávala. Masters a já máme mnoho společného, nebo snad ne?

Ano. Amálie se přestala usmívat. Co s tím chce dělat, Ifigenie? Ví velmi dobře, e si na jeho milenku nemůe hrát donekonečna.

Já vím.

Amáliinu odpověď přeruilo rachocení kočárových kol. Povoz zastavil před domem.

To jsem zvědavá, kdo by to mohl být, řekla Ifigenie. Jsou teprve tři hodiny. Masters řekl, e s panem Manwaringem nepřijedou

před pátou.

Amálie se podívala z okna. Nemohu rozeznat kočár. Nemohu zjistit, kdo vystupuje.

Ifigenie s Amálií netrpělivé čekaly, a paní Shawová odpoví na klepání na domovní dveře. Pak bylo slyet mumlání hlasů v hale.

Okamik nato se dveře do knihovny otevřely.

Pan Bennet Cloud se dotazuje, jestli jste doma, paní Brightová, řekla paní Shawová.

Boe, nebesa, zabručela Ifigenie. Markův bratr. To jsem zvědavá, co chce. Nejlépe bude, kdy ho polete dovnitř, paní Shawová.

Bennet se objevil ve dveřích se soustředěným a ponurým výrazem. Dobré odpoledne, paní Brightová. Děkuji vám, e jste mě přijala.

Pojďte dál, pane Cloude. Ifigenie ho obdařila uklidňujícím úsměvem. Tohle je moje sestřenice slečna Farleyová.

Těí mě, slečno Farleyová. Bennet rezervovaně přikývl k Amálii.

Amálie se do toho vmísila. Zřejmě dáte přednost rozhovoru v soukromí.

Pokud

pokud vám to nebude vadit, zakoktal Bennet. Nechtěl bych být neomalený, ale moje záleitost má soukromou povahu.

Ovem. Amálie odela z knihovny a zavřela za sebou tie dveře.

Ifigenie poloila ruce na desku psacího stolu. Nechtěl byste se posadit, pane Cloude?

Co? Ach ne. Děkuji vám. Bennet před ní začal nervózně přecházet. Toto je pro mne velice trapné, paní Brightová.

Ifigenie si vzdychla. Dovolte mi, abych vám to usnadnila. Bezpochyby mi chcete přednést lekci sestávající z mnoha různých důvodů, proč bych se neměla vdávat za vaeho bratra. Buďte si jist, pane Cloude, e si vechny ty důvody uvědomuji.

Ne.

Ifigenie zamrkala překvapením. Prosím?

Bennet přestal přecházet a otočil se, aby se jí podíval do tváře. Jsem tu, abych vám řekl, e chci odvolat vechny své námitky ke

sňatku.

Opravdu?

Bennet se uklíbl. Ne e by dal můj bratr zlámanou greli za to, jestli mám nebo nemám námitky. Vdycky dělá to, co si přeje.

Ifigenie se na něho dívala s náhlým zájmem. Cítíte se dobře, pane Cloude? Moje hospodyně přinese kadou chvíli čaj. Třeba vám

álek udělá dobře.

Zatraceně! Já nepotřebuji ádný čaj. Vy si musíte vzít mého bratra, paní Brightová!

Ifigenie ho ostraitě pozorovala. Proč?

Protoe si myslím, e vás potřebuje.

On mě potřebuje?

Čert to vem, jak vám to mám vysvětlit? Bennet zase začal s horečnatým přecházením. Paní Brightová, znám svého bratra po cely svůj ivot.

Zřejmě.

Ale nikdy jsem mu úplně neporozuměl. Asi jsem se nikdy nepokouel ho pochopit. Zdálo se, e pochopení nepotřebuje, jestli chápete, co tím mám na mysli.

Ne, nechápu.

Byl vdycky mimo. Bennet mávl rukou nejasným, veobsahujícím způsobem. Dost jako hora nebo moře, nebo nějaká jiná přírodní síla. Ach, umí byt zatraceně tvrdohlavý a je úplně posedlý vlastními zvyky. A trvá na tom, e bude ít podle vlastních zatracených zásad. Ale vdycky se zdál být tak silný.

Být silný neznamená, e člověk nepotřebuje sem tam trochu porozumění od jiných, řekla Ifigenie laskavě.

Právě jsem to tak začal chápat. Bennet doel ke knihovně u stěny, otočil se a vyrazil přes místnost nazpátek. Včera v noci jsem

zjistil, e Marcus má v dui hlubiny, o kterých jsem se a do nynějka domníval, e v něm neexistují. Zjistil jsem, e má určité potřeby. Potřeby, o kterých si myslí, e je můete naplnit jen vy, paní Brightová.

To vám říkal Masters?

Svým způsobem. Získal jsem dojem, e vás straně chce.

Stejným způsobem, jako vy chcete Julianu Dorchesterovou?

Dobrý Boe, ne, oveme ne. Bennet se zakabonil. City, které chovám ke slečně Dorchesterové, jsou skutečně zcela mimořádné. Jsem do ní zamilovaný, paní Brightová. A ona je zamilovaná do mě.

Chápu.

Benneta na chvíli přemohlo pomylení na milovanou osobu. Nae vzájemná náklonnost je charakterizována vzneenými city a skutečně metafyzickým společenstvím smyslů.

Jak pěkné, pokud jde o vás.

V naí lásce je ulechtilá velkolepost, kvůli ní mám potíe s hledáním slov.

Nevimla jsem si.

Plodí v mé hrudi nejvzneenějí váně.

To je docela pochopitelné.

Abych řekl pravdu, skončil Bennet, je obtíné hovořit o dokonalých citech slečny Dorchesterové, o její kultivované mysli, nebo dokonce o ulechtilých způsobech, ani bych se uchýlil k poezii.

Vae city jsou skutečně mimořádné. Vy vak nevěříte, e by vá, bratr byl takových citů schopen?

Pokud byl schopen takových jemnějích a vzneenějích citů, jeho manelská zkuenost v něm vechny takové sklony zničila. Bennet pokrčil rameny. Po pravdě řečeno, nejsem si jist, e je ten typ, který se poddá vyím citům. Marcus má intelektuální povahu, rozumíte?

Ano. Ifigenie si opřela bradu o ruku. Promiňte mi, sire, ale změna vaeho postoje stran sňatku vaeho bratra mě poněkud zmátla.

Je důleité, abyste si ho vzala, paní Brightová. Prosím vás, věřte mi. Nebyl bych dnes tady, kdybych si nemyslel, e to je nutné.

Myslím si, e by to měla být tichá svatba. Nejlépe s mimořádným povolením. Vy nebudete chtít takové oficiální zasnoubení, jako zamýlíme se slečnou Dorchesterovou.

Poádal jste slečnu Dorchesterovou o ruku?

Mluvil jsem s ní o tom. Mohu s potěením říct, e jsme odsouhlasili oznámení naeho zasnoubení koncem společenské sezony. Vezmeme se na jaře. Přejeme si se slečnou Dorchesterovou strávit přítích pár měsíců tím, e se navzájem lépe seznámíme. Víte, musíme uskutečnit mnoho plánů.

Ano, ovem. Marcus můe být klidný, pomyslela si Ifigenie. Přinejmením se získal nějaký čas na to, aby se Bennet ujistil, e dělá správnou věc.

Byla ochotná se mnou utéct, svěřil se Bennet hrdě. V průběhu té krátké doby, kdy si myslela, e nebudu mít nic, řekla, e by se

mnou la do Gretna Green. Miluje mě stejně, jako já miluji ji.

Vím, e vás miluje. Víte, setkala jsem se s ní.

Opravdu?

Ano. Připadá mi okouzlující. Slečna Dorchesterová byla skutečně milá mladá dáma, pomyslela si Ifigenie, přestoe její rodiče byli trochu příli ctiádostiví.

Bennet planul nadením. Je skutečně ze vech nejvíc okouzlující. Velice pravděpodobně ta nejvíc okouzlující ena na celé zemi.

Marcus by patrně potřeboval, aby byl o tomto faktu trochu přesvědčován, ale Ifigenie tuila, e mezi Bennetem a jeho milovanou slečnou Dorchesterovou bude vechno v pořádku.

Nae situace se vak od vaí zcela lií, pokračoval Bennet. Vy s mým bratrem si nemusíte dělat starosti s dlouhým zasnoubením.

Bez uráky, paní Brightová, ale není to stejné, jako kdybyste byla abec, který právě vyel ze koly. A Bůh ví, e můj bratr není o nic mladí.

Pravda.

Bennet se zamračil. Nemohu si vzpomenout, zdali můj bratr byl kdy mladý. Dokonce i kdy jsem byl chlapec, připadal mi jako nějaká staroitnost. Ale tou není tak jako tak. Důleitá věc je vá sňatek.

Oceňuji vá zájem, pane Cloude. Ačkoli  Ifigenie se zarazila a zamračila, kdy zaslechla zvuk dalího kočáru, který na ulici

zastavil. Dalí návtěvníci?

Zaklepání na vstupní dveře vystřídal zvuk přátelských hlasů ve vstupní hale.

Proboha, zaeptala Ifigenie. Kora a Richard. A teta Zoe a lord Otis. Co se to tu chystá? Omluvte mě, pane Cloude.

Vyskočila rovnýma nohama, pádila přes místnost a rozrazila dveře knihovny jetě předtím, ne paní Shawová stačila nové příchozí

ohlásit.

Ifigenie, zvolala Zoe, nikdy bys neuhodla, kdo právě přijel.

Kora, oblečená do kouzelných modrých atů, je pěkně doplňovaly její zlaté vlasy a modré oči, se obrátila směrem k Ifigenii s výrazem váného znepokojení ve tváři.

Ifigenie. Jsi v pořádku? Co se to děje?

Dobré odpoledne, Koro. Richarde.

Richard Hampton, s hezkými rysy obličeje poskládanými do starostlivých linií, naklonil hlavu. Dobré odpoledne, Ifigenie. Vydali jsme se do Londýna, hned jak jsme dostali tu zprávu.

Jakou zprávu?

Kora se zachvěla. Byla nějaká divná a psalo se v ní, jsi se stala

Dobrá, nevadí. Je to příli strané, ne aby se to dalo zopakovat. Věděla jsem, e to pochopitelně nemůe být pravda. Ale musela jsem zjistit, co se děje. Přijeli jsme před hodinou.

A přijeli hned do mého domu. Zoe utědřila Ifigenii sarkasticky, omluvný pohled. Řekli jsme jim s Otisem, e otázky musí poloit

tobě, ne nám.

Richardovo laskavé obočí bylo silně ustarané. Budu neomalený, Ifigenie. Dostali jsme mimořádně poplanou zprávu, e jsi se stala

milenkou hraběte z Mastersů.

Zoe vykulila oči.

Richarde, skutečně musí říkat takové věci nahlas? Kora zrudla. Jsme mezi lidmi, přece to ví.

Omlouvám se, má drahá, ale musíme se tomu dostat na kloub, řekl Richard se značnou rozhodností. Není čas na vyhýbavost nebo

takt.

Bennet se postavil za Ifigenii. To, co jste slyel, je zatracená le.

Kdo jste? chtěl vědět Richard.

Bennet Cloud, Mastersův bratr. Je mi potěením vám sdělit, e paní Brightová není milenkou mého bratra. Zdaleka ne. Je jeho snoubenkou.

V přeplněné hale vypukl chaos. Vichni najednou chtěli něco říct.

Snoubenka, zalapala po dechu Kora. Ifigenie, ty mi chce říct, e jsi zasnoubená?

Richard vypadal vylekaně. Za hraběte?

Říkám, zabručel Otis, e jsme o něčem takovém neslyeli. Blahopřeji, má drahá.

Zoe zaútočila na Ifigenii. Dobrý Boe. Take Masters se rozhodl udělat s tebou tu patřičnou věc, e ano?

Ano, rozhodl, řekl Bennet neochvějně. Problém je v tom, e Ifigenie si ho nechce vzít.

Objevila se Amálie. To je naprosto směné. Nejspí si ho určitě bude muset vzít.

Oveme bude, rozhodla Kora. Jestlie jméno mé sestry bylo s Mastersem spojováno způsobem, který vrhl i ten nejmení stín na její pověst, nemá jinou monost ne si ho vzít.

Richard rozváně přikyvoval. Zcela správné, pokud udělá tu chybu, e to zruí, vyzvu ho na souboj.

Vyzvat Masterse? Otis se na něj podíval poplaeně.

Ticho. Ifigenie zvedla ruce, aby si vynutila pozornost vech. Povídám, ticho. Protoe to bylo neúspěné, zaala ruku v pěst a

zabuila hlasitě na stěnu. Jestlie budete tak laskaví.

Konečně nastalo ticho. Vichni se na ni dívali. Tak tedy nyní, řekla Ifigenie docela energicky. Vyjasněme si tuto záleitost. Můj vztah k hraběti z Mastersů se netýká nikoho jiného ne mě. A jeho.

Zoe si povzdychla. Stejně bys v tomhle mohla byt realistická, Ifigenie. Kdy ti udělal návrh, musí ho přijmout.

A být za něj vděčná, dodala Kora neomaleně. Zvlátě kdy podstatně utrpěla tvoje pověst.

Zcela správně, řekl Richard.

Dost. Ifigenie si zaloila ruce v bok a zlostně na ně na vechny hleděla. Řeknu to jen jednou a pro vechny. Nemám absolutně v

úmyslu se vdát za mue, který, jak tady pan Cloud upozornil, je neschopen vyích citů.

Jakých vyích citů? zeptala se Amálie.

O čem to proboha mluví? dotazovala se Zoe.

O mui, který má majetek a titul, poukázal Otis logicky. Dalo by se předpokládat, e to kompenzuje jakékoli mnoství vyích

citů.

Můj bratr vám bude skvělým manelem, paní Brightová, řekl Bennet loajálně. Neřekl bych, e by ve vaem manelství mohlo hrát větí mnoství kultivovaných emocí důleitějí roli. Vdy přece oba s Mastersem máte intelektuální povahu.

Zatraceně, co to má znamenat? Ifigenie se málem rozplakala, tak byla rozzlobená a vyvedená z rovnováhy. Poslouchejte mě vichni. Nevezmu si mue, který má zásadu, je mu zakazuje se zamilovat.

Rozlehlo se krátké, absolutní ticho.

A pak se ve dveřích objevila nějaká velká, důvěrně známá postava.

Naučila jste mě poruovat větinu mých zásad. Ifigenie, řekl Marcus tie. Naučte mě, jak poruit také tuto.

Vichni se zaraeně otočili k Markovi. Vichni byli tak zaměstnáni hádkou, e ho nikdo z nich neslyel vyjít po schodech a otevřít vstupní dveře.

Ifigenie se mu podívala do očí. Zaplavil ji nával touhy. Tolik ho milovala, pomyslela si. Vdycky věděla, e si byli navzájem souzeni.

Musela věřit, e se můe naučit ji milovat.

Ach Marku.

Vrhla se ke dveřím a vplula do jeho náruče. Marcus si ji přitáhl k sobě a velice pevně ji objal.

20. kapitola

Zprávě, e Dodgson vyklouzl z města krátce po setmění, nikdo s výjimkou Amálie nevěnoval pozornost. Rozplakala se úlevou.

Opravdu ohromující zpráva, pokud to společnost zajímalo, bylo zasnoubení hraběte z Mastersů s jeho proslulou milenkou paní Brightovou.

Zpráva o zasnoubení a plánech s rychlým sňatkem na základě zvlátního povolení prolétla společenskou smetánkou. To odpoledne seděli na cestičkách v parku zvědavci a ukvapenci spolu s mnostvím opravdových příznivců v očekávání jakékoli zmínky.

Ifigenie odváně seděla na horním sedadle Markova elegantního černého faetonu a zdolávala s chladným úsměvem a královsky nachýlenou hlavou jeden strnulý pohled za druhým. Ona i Marcus zvládali poznámky a zastřené otázky s mírnou zdvořilostí.

Na vech večírcích a plesech onoho večera začalo vyetřování nanovo.

Herbert přistoupil k Ifigenii na plese u Binghamů.

Nemůete jim to mít za zlé, víte? řekl a díval se úkosem na dvě matróny s turbany, které právě skončily s Ifigeniiným výslechem.

Přiznávám, e jsem byl osobně dost překvapen.

Já také. Ifigenie se usmála na Herberta s ulehčením, e vidí přátelský obličej. Zoe a Otis zmizeli několik minut předtím a Marcus, který jí pomáhal zvládat zvědavce, odeel, aby přinesl nějaké ampaňské.

Herbert jí věnoval laskavý, chápající úsměv, ale jeho obvykle veselý pohled byl ustaraný. Bez uráky, má drahá, jste si jista, e

víte, co děláte? Uvědomuji si, e Masters je bohatý. A je tam ten titul. Ale manelství je velice váná záleitost.

Ujiuji vás, e jsem si toho vědoma.

Mluvím jako vá přítel, jeden z těch, kteří vás znají nekonečně lépe ne Masters. Snaně vás prosím, abyste celou záleitost, ne

učiníte nějaké neodvolatelné kroky, dobře uváila. Říká se, e máte v úmyslu se vdát na základě zvlátního povolení. Jistě byste mohla

počkat, ne abyste se do toho tak hrnula.

Ifigenie se na něho překvapeně podívala. Co vás vede k tomu, e si myslíte, e mne znáte lépe ne Masters?

Herbert se zahleděl přes nacpanou místnost. Myslel jsem si to od začátku, Ifigenie. Vy a já máme mnoho společného. Víc, ne si

myslíte. Domnívám se, e jistým způsobem jsme ze stejného těsta.

Vím, e si přejete být mým dobrým přítelem, a já to velice oceňuji. Ifigenie mu zavadila o rukáv. Ale nesmíte se kvůli mně znepokojovat. Vím, co dělám.

Opravdu? Herbert se na ni podíval. Doufám, e máte pravdu, má drahá. Budete mi chybět.

Chybět?

Obávám se, e a se vdáte za Masterse, budu vás vídat o hodně méně.

Pane Hoyte, vy se chováte, jako kdybych se chystala nechat zavřít do klátera.

Myslím si, e harém by byla příhodnějí charakteristika, řekl právě Marcus zpoza Ifigeniina levého ramene.

Rychle se otočila, aby se na něj usmála. Tady jste, mylorde. Neviděla jsem vás vracet se od bufetového stolu.

Já vím. Marcus jí vrazil sklenici ampaňského mezi prsty, ale pohledem zůstal na Herbertovi. Byla jste hluboce zabrána do konverzace se svým dobrým přítelem panem Hoytem.

Herbert se krobeně uklonil. Dobrý večer, Mastersi. Pouze jsem přál paní Brightové to nejlepí k její nastávající svatbě.

Děkuji vám, Herberte, řekla Ifigenie laskavě.

Bylo mi potěením. Herbert ji vzal za ruku a políbil ji na hřbet. A se stane cokoli, paní Brightová, chci, abyste věděla, e si budu váit přátelství, které sdílíme.

Marcus vzal Ifigenii za ruku. Myslím, e je čas, abychom se vydali k Wilkersonovým. Je skoro půlnoc a jsme očekáváni.

Ano, ovem. Ifigenie se usmála na Herberta na rozloučenou a nechala se odvést davem.

Začíná mě unavovat, e stále zakopávám o Hoyta, ne se k tobě dostanu, řekl Marcus.

Je mi líto, e tě obtěuje, ale je to můj přítel, Marku. Mám ho docela ráda. Ifigenie na Marka odmítavě pohlédla, zatímco ji vedl

dolů po schodech k čekajícímu kočáru. Předpokládám, e a se vezmeme, bude zdvořilý k mým přátelům.

Oveme, má drahá, řekl Marcus s netypickou a dosti podezřelou mírností.

Ifigenie se na něj zamračila. Co to bylo za nesmysl s tím harémem?

Harém pro jednoho, moje milá. Ujiují tě, e bude jedinou obyvatelkou.

To zní zajímavě, řekla Ifigenie. Tenhle způsob na mne určitě udělá dojem.

***

Ve tři hodiny ráno, kdy ji Marcus konečně doprovodil domů, byla Ifigenie vyčerpaná.

Dům byl tichý, sluebnictvo s Amálií si u dávno lo lehnout. Marcus s Ifigenií přeli potichu přes halu a vstoupili do zeeřelé

knihovny.

Marcus zavřel dveře, uvolnil si vázanku a zapálil svíčku na Ifigeniině psacím stole.

Boe, jak vyčerpávající večer. Ifigenie si stáhla bílé rukavice a posadila se do křesla za psacím stolem. Jemné, bílé, hedvábné a

saténové sukně se snesly kolem ní. Člověk by si mohl myslet, e jsi oznámil úmysl vzít si enu, která má dvě hlavy. Nikdy jsem neviděla tolik zvědavých očí nebo neslyela tolik uaslých vzdechů.

To nejhorí máme za sebou.

Ovem, to doufám. Ifigenie se zamračila na svou bílou sukni. První věc, kterou udělám po naí svatbě, bude to, k si opatřím

nějaké nové aty. Bílá u mě straně nudí.

Slouí svému účelu. Marcus si nalil skleničku brandy.

Dejme tomu, e ano.

Jsou mimořádně odváné a mají zajímavý nápad.

Děkuji ji vám, mylorde. Byla jsem tím nápadem také dost potěena. Ifigenie se pokusila nasadit nenucený úsměv.

Ve skutečnosti cítila dnes večer cokoli, jen ne klid. Obrovský krok, který se chystala učinit, měl vysoce rozčilující účinky na její nervy.

Nauč mně poruit i tuto zásadu.

Měl Marcus skutečně na mysli, e je ochoten se učit, jak opět milovat? Ifigenie uvaovala. Nebo jí dal nabídku, věda, e nebude

schopna odolat?

On je tak zatraceně chytrý, pomyslela si.

Mluvme o naí svatbě, řekl Marcus.

Ano? Ifigenie pozorovala, jak začal chodit kříem kráem po místnosti se sklenkou brandy v ruce.

Marcus se zastavil před sochou Afrodity. Mám v úmyslu opatřit si ráno zvlátní povolení. Můeme byt oddáni zítra odpoledne.

Ifigenie zalapala po dechu. Tak brzo?

Podíval se na ni přes rameno, ale inteligentní pohled měl zastřený a stísněný. Není ádný důvod tu událost oddalovat, nebo snad ano?

Ifigenii svitlo, e svým způsobem byl Marcus, stejně jako ona, dnes večer neklidný. Jak zvlátní, e ač teď navzájem tolik spojeni,

cítili se jeden z druhého nervózní.

Ne, řekla.

Marcus spokojeně kývl. Postarám se o přípravy.

Dobrá.

Marcus si dal douek brandy a dál si prohlíel sochu římského centuriona. Myslím, e jsme ten dnení večer zvládli docela pěkně.

Víte, lidé jsou ohromení, e se chystáte oenit se svou milenkou.

Vy nejste moje milenka. Marcus postavil sklenici na sousední stolek. Vy jste moje snoubenka. A se vezmeme, řeči utichnou.

Ifigenie pohlédla na výtisk Ilustrací starověkých památek na svém psacím stole. Jste si jist?

Naprosto. Marcus se bez humoru usmál. Manelství dá vechno do pořádku, uvidíte.

Ifigenie si připomněla okolnosti Markova prvního manelství a trhla sebou. Ano.

Zklidňuje to skandály, jetě ne se rozběhnou. Vzruující řeči o jakékoli záleitosti se změní na mimořádně nezajímavou konverzaci

u čaje. Zkrátka, Ifigenie, a se vezmeme, staneme se velice nudným tématem, pokud to společnost bude zajímat.

Ifigenie se na něho klidně dívala. To je ten důvod, proč, si mě chcete vzít, sire? Spíe bych se vrátila do Deepfordu, ne se

provdala, jen aby se odvrátila hrozba skandálu.

Ne, řekl Marcus. To není důvod, proč se chci s vámi oenit. Chci si vás vzít, protoe jste jediná ena, kterou znám, je mne můe zachránit, aby se ze mne nestal jakýsi mechanický mu.

Marku. Ta analogie Ifigenii okovala. To nemůete myslet váně.

Ale ano. Zaváhal, jako kdyby sbíral síly ke skoku z útesu do rozbouřeného moře. Ifigenie, potřebuji vás, abyste mě zachránila

před tím, e se stanu obětí svých vlastních zásad.

Ifigenie cítila hluboko zaaté spáry jeho trýzně, jako kdyby trhaly její vlastní tělo. Věděla beze stopy pochybností, co ho stálo toto přiznání.

Bezpochyby poruil dalí zásadu, pomyslela si.

Vstala a obela roh psacího stolu. Vstoupila mu do náruče a jeho přísný obličej si vzala do dlaní.

Marku, dávejte dobrý pozor. U nejste v nebezpečí, e se z vás stane nějaký mechanicky mu. Jste vroucí, vánivý mu, s mimořádně vytříbenými city.

Myslíte? Ponurá prudkost se mu ztratila z hlasu. Krátce se zazubil. Dobrá, v tomto případě bude pravděpodobně nejlepí nai

svatbu neodsouvat. Vůbec si nejsem jist, zdali by mé zulechtěné city mohly snést tíhu čekání.

Ne. Ifigenie si stoupla na pičky, aby ho políbila na lehce zakřivená ústa. Neměli bychom přemáhat vai vroucí, vánivou povahu déle, ne je nutné.

Ovem. Marcus si ji přivinul k sobě, pevně ji sevřel a pak pečlivě políbil.

Marcus prohloubil polibek, zatímco Ifigenie tie vzdychla a sklesla mu do náruče.

Miluji vás, Marku, zamumlala mu na krku.

Nebyla si jista, zdali ji slyel, ale kdy za okamik zvedl hlavu, měly jeho oči barvu starobylého jantaru. Stavím se pro vás ve tři odpoledne. Doufám, e budete připravená.

Ifigenie se usmála. Mohu si obléct bílou?

Můete si vzít, cokoli si přejete. Marcus se od ní zdráhavě odsunul, aby si vzal klobouk z jejího psacího stolu. Nebo vůbec nic.

Dobrou noc, Ifigenie. Těím se na zítřejí noc. U jste si uvědomila, e to bude poprvé, co se budeme moct milovat v posteli?

Jak velice ikovné, kdybyste utrpěl po té události dalí zhroucení, mylorde.

***

Adam se tu zastaví dnes v pět odpoledne, aby mě vzal na vyjíďku do parku, oznámila Amálie při snídani druhý den ráno. Co bych si měla vzít na sebe, Ifigenie?

Ifigenie se zamračila nad rubrikou společenských drbů v ranních novinách. Článek, který četla, uváděl na prvním místě snadno

rozpoznatelnou paní B a stejně zřetelného lorda M. Zprávy o nastávající svatbě byly vylíčeny v elmovském duchu.

Lepí společnost je dnes ráno plna očekávání, protoe zjistila, e lord M poruil svou nejproslulejí zásadu.

Cos to říkala, Amálie?

Říkala jsem, jestli bys mi mohla pomoct vybrat něco na sebe pro vyjíďku do parku.

Ifigenie vzhlédla a spatřila v očích své sestřenky nadějeplnou předtuchu. Usmála se.

Máme obě skoro stejnou velikost, řekla Ifigenie. Vezmi si mé afránově luté vycházkové aty a světle lutý dlouhý plá, který se k nim hodí. Ta barva ti skvěle padne.

Amálie vykulila oči. Ale tys jetě sama neměla příleitost si ty aty a plá vzít na sebe.

S mým poehnáním jsou tvoje. Ifigenie sloila noviny a dala je stranou.

To je od tebe velice laskavé.

Nechej to být. Obě musíme jít nakupovat, jak jen to bude moné. Ty potřebuje světlejí aty a já jsem unavená z bílých.

Bílá ti velice sluí.

Děkuji ti, ale bílý oděv začne byt po nějaké době nesmírně monotónní. Nevím, proč mu ve starověku dávali přednost. Ifigenie se odmlčela. Vypadá velice astně, Amálie.

Jsem astná. Amálie se zvolna usmála, jako kdyby ji ten fakt překvapil. Ví, nepocítila jsem takovou

takovou lehkost u celá

léta. Kdy si jen pomyslím, jak jsem byla pořád vystraená z toho, e se Dodgson znova, tváří v tvář, objeví. Avak kdy se to skutečně stalo, nezakusila jsem nic jiného ne silný odpor a znechucení.

A oprávněně. Bylo mimořádně uspokojující vidět jeho výraz, kdy, včera zjistil, e má tu moc odmítnout mu vstup do investičního sdruení.

Myslí si, e to je ode mne patné, kdy jsem pocítila takové uspokojení z pomsty?

Nebuď směná. Poadovala jsi spravedlnost a trest. Má právo na pocit satisfakce.

Adam říká, e se Dodgson pravděpodobně nebude schopen zotavit ze svých minulých finančních neúspěchů, svěřila se Amálie. Zdá se, e je velice hluboko pod hladinou, ne aby vyplaval a dostal se ke svému.

Určitě k němu nebudu plýtvat sympatiemi. A ani ti nemohu říct, jak mě těí, kdy vidím, e se zajímá o pana Manwaringa. Přitahovalo ho to k tobě od okamiku, kdy jste se potkali, abys věděla.

Myslím, e to vím. Vdycky jsem k němu cítila určitou náklonnost. Ale z nějakého důvodu jsem si to nemohla přiznat. A, včera, poté co jsem se postavila proti Dodgsonovi a pozorovala ho, jak poraen odchází, cítila jsem se náhle zase svobodná k tomu, abych se obrátila k Adamovi. Amálie se usmála. Ach Ifigenie, cítím se dnes nádherně.

Skvěle. Pak mi tedy můe pomoct zvládnout tu mimořádně, protivnou věc se svatební nervozitou.

Ty a nervózní? Ifigenie, ty mi chce říct, e jsi nervózní ze svatby s Mastersem?

Ano, myslím si, e jsem. Připomeň mi, abych si dnes odpoledne vzala s sebou ke kazateli ocet. Musela bych se nenávidět, kdybych

omdlela a sesula se Mastersovi k nohám.

Já asnu. Nevím, co říct. Vdycky ses zdála být sama sebou jista. Netuila jsem, e trpí nervozitou.

Nikdy jsem nebyla vdaná, připomněla jí Ifigenie. Usmála se s trpkou ironií. Ale Marcus byl. Pokud jsem nervózní, musím si připomenout, co prodělal on.

***

O hodinu a půl později, neklidnějí a nervóznějí ne kdy jindy, zabloudila Ifigenie do knihovny s úmyslem se rozptýlit.

Posadila se za stůl, otevřela zásuvku a vyndala několik listů kancelářského papíru. Zavřela zásuvku a uchopila pero. ádná inspirace se nedostavila.

Vzala perořízek a chvilku si pohrávala se pičkou brku. Pak pero odloila a prohlíela si úlomky soch, které si přivezla z Itálie.

Nebylo to k ničemu. Vechno, o čem dokázala přemýlet, bylo to, jak se jí se zvlátním povolením neodvolatelně změní ivot.

Nauč mě poruit také tuto zásadu, Ifigenie.

Marcus ji beztoho ádal, aby ho naučila, jak opět milovat. Byla si tak jista, e by to mohla udělat. Ale co kdy se mýlí?

Ifigenie vstala a začala bez zvlátního cíle obcházet stůl. Cítila potřebu se pohybovat. Padl jí do oka výtisk Ilustrací starověkých památek. Protoe neměla nic lepího na práci, zvedla jej, aby ho vrátila na své patřičné místo na polici v knihovně.

Bezmylenkovitě jím listovala a hledala známé obrazy.

Na straně dvě stě tři zůstala nepatrná kulička černého pečetního vosku. Zřejmě ukápla na výtisk náhodou. Ztuhla tam a zůstala

neobjevena.

Ifigenie dloubou dobu zírala na malý kousek vosku. Někdo, kdo zná ve společnosti vechno a vechny.

Pak konečně dostala nápad.

***

Jste si těmito fakty jist, Barclayi? Marcus se naklonil nad psacím stolem a přinutil se k trpělivosti. Řádný vědecký výzkum by se měl dělat pečlivě a důkladně. Nesmí se nechat vehnat city a nadením do falených úsudků.

Připustil, e ho Ifigenie přiměla opustit několik svých zásad, kterými se řídil v osobním ivotě a do nynějka. To neznamená, e

opustil zdravé, rozumné zásady vědeckého experimentování.

Nicméně Marcus cítil, jak v něm prýtí důvěrně známé vzruení z objevu a zadostiučinění. To vechno dávalo dokonalý smysl, pomyslel si. Bylo to logické. S touto drobnou informací začal celý zbytek vech součástí zapadat do sebe.

Nemohl se dočkat, aby to řekl Ifigenii.

Ano, ano, zcela určitě. Barclay trachal v papírech a civěl přes brýle do poznámek. Původní doktor Hardstaff, jeho pravé jméno

bylo William Burn, prodal budovu stejnému individuu, je vybudovalo náhrobní pomník na hřbitově v Reedingu. Jméno onoho mue je H. H. Eaton.

A je to syn Alběty Eatonové, která je tam pohřbena?

Ano. Barclay vzhlédl. Zdá se, e se vzdal svého původního jména, kdy před dvěma lety vstoupil do společnosti. Proto mi trvalo

tak dlouho objevit spojitost. Opravdu, kdybyste mi nenavrhl, abych se podíval na vlastnictví muzea, nikdy bych se té záleitosti nedostal na kloub.

Zaklepání na dveře od knihovny odvedlo Markovu pozornost. Pohlédl směrem k nim s netrpělivým zamračením. Vstupte.

Lovelace otevřel dveře. Ifigenie, oblečená do bílých ranních atů a do slaměného čepce zdobeného řezanými květinami, za ním nadskakovala.

Paní Brightová vás přichází navtívit, řekl Lovelace, jako kdyby Ifigenie právě bláznivě nemávala, aby upoutala Markovu pozornost.

Marcus se zazubil. Poli ji dál, Lovelace.

Lovelace ukročil stranou. Ifigenie se přes něj přehnala do knihovny. Nesla masivní svazek vázaný v kůi.

Marku, nikdy byste nevěřil, co se stalo. Myslím, e znám totonost vyděrače. Nala jsem kousek černého vosku na této knize, kterou jsem půjčila 

Herbertu Hoytovi? zeptal se Marcus zdvořile.

Dobrý Boe. Ifigenie se zarazila a překvapeně na něho zírala. Jak jste to uhodl?

Nikdy nehádám, má drahá. Formuluji vědecké hypotézy.

***

V úzké uličce byla úplná tma. Měsíční světlo skýtalo jen stěí dost světla, aby bylo vidět nedaleké okno čísla dvě v Thurley Street. Marcus potěkal kus oceli v ruce a zasunul jej opatrně mezi okno a parapet.

Dávej pozor, zaeptala Ifigenie. Ohlédla se na konce uličky, aby se ujistila, e jsou stále sami.

Jsem opatrný.

Jsi natvaný, Marku?

Docela dost, neměl jsem v plánu strávit svatební noc tím, e budu násilím vnikat do Hoytova obydlí. Marcus vypáčil okno opatrným kubnutím ocelové tyče. Okno se poddalo s potěitelnou snadností. Představoval jsem si zajímavějí zábavu.

Pospě si. Ifigenie si odhrnula kapuci. Nezapálená mosazná lucerna, kterou si přinesla, se zaleskla v měsíčním světle. Jsem si

jista, e někde u něj najdeme černý pečetní vosk a peče s fénixem.

Tohle je naprosté mrhání časem. Marcus přehodil jednu nohu přes parapet. U víme, e vyděrač je on.

Ale potřebujeme důkaz. Vosk a peče jsou doličné předměty.

Marcus přehodil přes parapet druhou nohu a spustil se do potemnělé místnosti. Neděláme to proto, abychom získali důkaz. Děláme to pouze proto, e mi chce dokázat, e tvoje hypotéza byla právě tak platná jako ta moje.

Je platná. Vím, e bych podle ní nakonec vyděrače objevila. Ifigenie popadla do ruky obrubu plátě i sukni a poloila nohu přes

parapet.

Marcus tesklivě rozjímal nad půvabnou končetinou a myslel na to, jak by vypadala, kdyby byla v bílých pokrývkách jeho velké postele.

Později, slíbil si sám sobě. Ifigenie byla jeho, to byla podstatná věc. Mohl by se uvolnit. Patřila mu od chvíle, kdy si tého dne před kazatelem slíbili věrnost.

Byla jeho enou.

Hluboko uvnitř zaplál uspokojením, kdy ji popadl v pase a vyzvedl oknem. Spatra by ho nenapadla ádná jiná ena, která by po něm ádala, aby s ní strávil svatební noc prohledáváním psacího stolu, ale Ifigenie nebyla nic jiného ne originál.

Marcus zakončil úvahy tím, e si můe dovolit ji hýčkat, kdy si nyní byl jist, e je jeho.

Ve skutečnosti nebyl nijak zvlá nadený z plánu prohledávat Hoytův byt, ale Marcus přesvědčil sám sebe, e ten plán nebyl riskantní nadmíru. Hoyt byl koneckonců společenským stvořením. Kadou noc a do svítání byl někde ve společnosti. Jeho sluha, jak

Marcus zjistil, si zvykl trávit večery v krčmě.

Zatáhni závěsy, nařídila Ifigenie tie, kdy rozsvítila lucernu.

Marcus ochotně zatáhl závěsy. Rozhlédl se po místnosti ve světle Ifigeniiny lucerny. Byl to pohodlný pokoj, dosti přiměřený pro

svobodného dentlmena se skrovnými finančními prostředky. V jednom rohu byl psací stůl a podél jedné stěny řada knihoven. Před studeným krbem stál uák. Na stole hned vedle stála poloprázdná láhev brandy a sklenice.

Nezdá se, e by Hoyt do svého obydlí investoval nekale získané prostředky, podotkl Marcus.

Ne, ale objednává si plátě u Westona a právě si koupil vlastní kočár. Ty ví, co to stojí. Ifigenie rychle prozkoumala psací stůl. A je tady ta budova, kterou koupil od původního doktora Hardstaffa. To muselo stát hodně.

A ten pomník, který postavil na hřbitově v Reedingu. Marcus otevřel zásuvku v sekretáři a spatřil stoh nedávno vypraných a

nakrobených nákrčníků.

Je těké uvěřit, e mu, který je dost odporný, aby se dopustil vrady a vydírání, postavil tak nápadný pomník své matce. Ifigenie se nadechla. Ach-ách.

Co to ach-ách má znamenat?

Znamená to, e psací stůl je odemčený. Ifigenie začala prohledávat horní zásuvku.

Marcus se přesunul přes místnost. Hrozně nerad mluvím o tom, co je naprosto evidentní, ale pokud psací stůl není zamčený, je to

bezpochyby proto, e uvnitř není nic tak důleitého.

Nesmysl. Člověk nemůe dělat takové závěry. To jednodue znamená, e Herbert nepovaoval vosk a peče za nebezpečné.

V tom případě není tak inteligentní, jak jsem se domníval. Marcus svratil čelo, kdy Ifigenie otevřela pečetidlo s voskem.

Nue?

Červený vosk, řekla zklamaně. Ale třeba je tady někde jetě jiné pečetidlo. A peče tu musí být také.

Ale po dvaceti minutách horlivého hledání neobjevili ani černý vosk, ani peče s fénixem.

Nerozumím tomu. Ifigenie stála uprostřed místnosti a poklepávala s očividným rozčarováním pičkou nohy. Musejí být tady.

Nikoli nutně. Marcus byl netrpělivý, u aby byli pryč. Bylo sice velice pěkné hýčkat nevěstu, pomyslel si, ale veho s mírou. Můe je mít u sebe nebo v sejfu, který jsme neobjevili. Existuje mnoství míst, kde člověk můe skrývat něco tak malého jako pečetidlo a peče.

Vím, kde by mohl mít takové věci. Ifigenie vykulila rozčilením oči. V muzeu bohyně muné síly doktora Hardstaffa.

Marcus zaúpěl. Já skutečně nevěřím, e je v tom muzeu co k nalezení. Co kdy jeden z pacientů doktora Hardstaffa bude zrovna brát kúru?

Určitě to stojí za pokus. Ifigenie zhasla lucernu a vydala se směrem k oknu. Nelelkuj, Marku! Nemáme na to celou noc, vdy ví.

Díky Bohu. Marcus očima přelétl místnost, aby se ujistil, e tam po sobě nezanechali nějakou zřejmou stopu své dotěrnosti. Velice rád bych strávil alespoň nějakou část této noci v posteli.

Ifigenie popadla plá a sukni a poloila nohu na okenní parapet. Musí pořád ehrat? Máme na to zbytek ivota, který můeme strávit v posteli.

Marka ta poznámka povzbudila. Zbytek ivota s Ifigenií.

***

Ulička za číslem devatenáct v Lamb Lane byla tu noc právě tak potemnělá a prázdná jako jiné večery. Schody, které vedly k zadním

dveřím, vrzaly a vzdychaly pod Markovou vahou. Vystoupil po nich před Ifigenií, která opatrně nalapovala.

Z nějakého důvodu nyní pocioval znepokojení, jeho si dříve, v bytě v Thurley Street, nebyl vědom.

Marcus doel na podestu schodů a vzal za dveře. Otevřely se lehce, jako tomu bylo oné noci. Jemné chloupky na krku se mu zjeily.

Marku? Ifigenie se na schodech zastavila a vzhlédla. Něco se děje?

Zůstaň tady. Půjdu první. Marcus si svlékl kabát a hodil si jej přes rameno. Noční vzduch mu profukoval jemným batistem koile,

ale nevěnoval tomu pozornost. Měl náhlou potřebu cítit se volněji. Dej mi tu lucernu.

Ale Marku.

Počkej tu, Ifigenie. Myslím to váně.

K jeho bezmezné úlevě poslechla. Marcus zapálil lucernu a vstoupil do potemnělé haly.

Chodba byla straidelně tichá. Zřejmě ten večer neměla vystoupení ádná bohyně muné síly. Marcus proel halou do pokoje, jen obsahoval postel a pódium.

Obezřetně otevřel dveře.

Interiér se utápěl v hluboké temnotě. Světlo lucerny odhalovalo roztaený průsvitný závěs před pódiem. Od té doby, co ho Sands

odtrhnul od stropních háků, nebyl opraven.

Vidí něco? zeptala se Ifigenie potichu ode dveří.

Marcus se otočil. Sakra, Ifigenie, řekl jsem ti, abys počkala venku.

Vrzání bot na dřevěné podlaze haly ho rozechvělo ledovým chladem od hlavy k patě.

Ifigenie, hýbni sebou. Marcus postavil lucernu a vystartoval směrem ke dveřím.

Byl vak příli pomalý.

Ruka nějakého mue se vysunula z temnoty za Ifigenií a chytila ji za hrdlo. Ifigenie tlumeně vykřikla, hned vak zmlkla, jako kdy

utne.

U ani krok, Mastersi. Přitom jak postupoval do pokoje, drel Herbert před sebou Ifigenii jako tít. Světlo lucerny se lesklo na

hlavni pistole, kterou měl v ruce. Nebo vás zastřelím.

Nechte ji být, Hoyte! Marcus se zastavil. Udělal zdráhavý krok zpět a zastavil se vedle lucerny. Vechno to zalo příli daleko.

Dnes v noci to musí skončit.

Souhlasím. Herbert se hořce usmál. Ale právě tak jako jsem napsal větinu scén této hry, napíu i její konec. Představuji si něco melodramatického, co bude pro společenskou smetánku lahůdkou. Co byste řekl tomu, e bych nechal proslulou lady Mastersovou zabít

svého manela, poté co ho objeví o svatební noci v muzeu doktora Hardstaffa?

21. kapitola

Co se ve vaí malé hře přihodí Ifigenii? zeptal se Marcus.

Je mi líto, e mé dobré přítelkyni, bývalé paní Brightové - nebo bych měl říct slečně Brightové - z Deepfordu v Devonu se stane

neastná nehoda na zadním schoditi. Zlomí si vaz, a bude prchat z místa zločinu z váně.

Takhle se z toho nedostanete, přísahala Ifigenie. Byla zřejmě vystraená, ale stále jetě vyrovnaná. Budete viset, pane Hoyte.

Jestlie ne za tohle, pak jistě za vradu paní Wycherleyové.

Vy jste na to přili, e ano? Herbert se oviálně, úlisně zasmál, ale oči měl tvrdé jako sklo. Velice chytré, madam. Vdy jsem

obdivoval vá intelekt. Natolik, e jsem se pokouel dret vás mimo, ale vy jste se nenechala odradit.

To jste byl vy, kdo mě zamkl v náhrobním pomníku na hřbitově v Reedingu, e ano? zeptala se Ifigenie.

Myslel jsem, k pořádné leknutí by vás mohlo přesvědčit, abyste si hleděla vlastních záleitostí, ale mýlil jsem se.

Marcus si přidrel kabát přehozený přes rameno. Proč jste zabil paní Wycherleyovou?

Ach ano, Konstance Wycherleyová, řekl Herbert hloubavým tónem. Ona to vechno začala. Její malý podnik na vydírání působil zcela nekodně pár let. Výměnou za kulaoučký honorář přesvědčovala větí mnoství svých guvernantek a společnic, je umístila v určitých domácnostech, aby jí dávaly zajímavé informace stran jejich zaměstnavatelů.

A pak ty lidi vydírala? zeptala se Ifigenie.

Ano. Byl to dost skvělý projekt, ale najednou jsem viděl, e paní Wycherleyová postrádá vizi, jak vyuít jeho skutečné monosti. Její poadavky byly nenáročné a orientované na vydírání jen meních členů společenské smetánky. Obávala se hledět si vlivnějích jmen na seznamu.

Kvůli strachu, e by mohli odhalit její totonost a učinit kroky, které by ji zastavily? zeptal se Marcus.

Přesně. Neměla zájem chopit se příleitosti, jak vidíte. Velice konzervativní typ. Ale já jsem trval na tom, e rozíříme oblast

naeho podnikání. Byla z toho dost nervózní. Herbert pokrčil rameny.

Jak jste ji přesvědčil, aby vás přibrala coby komplice? zeptala se Ifigenie.

Pouze jsem jí pohrozil, e ji odhalím. Vlastně jsme spolu po nějakou dobu dost dobře pracovali, přestoe byla čím dál nervóznějí. Poté co ji navtívil Ifigenin tajemník, aby se dotázal na jistou slečnu Toddovou, zpanikařila a ádala mě, abychom projekt zcela zastavili. Byl jsem nucen ji zabít, dříve ne vechno zruinuje.

A pak jste to tam vyplenil, aby to vypadalo, e byla zavraděna jednou ze svých obětí? zeptala se Ifigenie.

Nebo lupičem. Nijak zvlá mě neznepokojovalo, jaký dojem to vyvolá. Koneckonců si nikdo nemohl její smrt spojovat se mnou.

Jak jste se dostal k jejímu vyděračskému seznamu? zeptala se Ifigenie.

Moje matka byla guvernantka. Prodávala informace paní Wycherleyové celá léta a výměnou za to jí agentura paní Wycherleyové vdy nala práci v několika nejlepích domech. Herbert se hořce usmál. A do doby, ne matku jeden zaměstnavatel svedl, tak je to. Jemný dentlmen ze společenské smetánky ji přivedl do jiného stavu. Okamitě ji propustili, přirozeně.

A paní Wycherleyová ji dále odmítla umísovat v nějakých jiných rodinách, zaeptala Ifigenie.

Jak to víte? V Herbertově hlase, který byl a do této chvíle téměř oviální, náhle začal stoupat vztek. Pevně ji sevřel hrdlo.

Zatraceně, jak to víte?

Byla to pouze hypotéza, zaeptala Ifigenie.

Marcus strnul. Zraníte ji, Hoyte.

Nehýbejte se. Herbert stále mířil na Marka pistolí. Máte pravdu, Ifigenie. Paní Wycherleyová nechtěla pro guvernantky, které

byly tak hloupé, e se nechaly přivést do jiného stavu svým zaměstnavatelem, nic dělat. Matka byla nucena se o sebe postarat sama.

Vy jste to dítě, které nosila, e ano? zeptala se Ifigenie s překvapující jemností.

Ano. Já jsem nemanelský syn. Syn vikomta, nicméně bastard. Matka měla nějaké peníze díky odměnám, které jí paní Wycherleyová po celá léta za informace platila. A byla chytrá. Vydávala se za vdovu v malé vesnici na severu. Nikdo nikdy neodhalil pravdu.

Jak jste to zjistil? zeptal se Marcus.

Před dvěma lety na smrtelné posteli mi matka cely příběh vypověděla. Odeel jsem do Londýna, abych Konstanci Wycherleyovou nael.

A svého otce? zeptala se Ifigenie velice tie. Hoytův výraz byl rázem jetě zuřivějí. Byl mrtev, čert vem jeho dui. Zlámal si vaz při nehodě faetonu před pěti lety. Nikdy jsem neměl anci - Herbert se náhle odmlčel a několikrát se zhluboka nadechl. Přiel jsem do agentury paní Wycherleyové a té staré potvoře se představil.

Vidím, e jste rozířil obchodní impérium z vydírání i na podvody, řekl Marcus.

Ano. Herbert mířil hlavní pistole po muzeu. Nevěřil byste, jak velké mnoství peněz zaplatí jistí dentlmeni ze společenské

smetánky, aby znovu získali munou sílu, zvlátě pak ti, kteří jetě nezvládli zplodit dědice.

Mám dojem, e ve výběru vaeho obchodního podnikání je jistá ironie, řekl Marcus. Nelegitimní syn urozeného dentlmena se zabývá podváděním jiných dentlmenů.

Vdycky se tak zatraceně zajímají o plození svých legitimních dědiců, e ano? zeptal se Herbert. Jejich bastardi mohou shnít,

přirozeně. Vdycky se počítá jen legitimní potomek.

Ifigenie se snaila vymanit z jeho sevření. Pane Hoyte, prosím, poslouchejte mě.

Ticho. Herbert ji sevřel jetě. hrozivěji. Jednu dobu jsem doufal, e vy a já bychom mohli být víc ne přátelé, má drahá Ifigenie. Měli jsme mnoho společného. Chtěl jsem, abyste to pochopila, ale nestalo se tak.

Co, proboha, máte na mysli? zeptala se Ifigenie.

Vy a já jsme ze stejného těsta, má drahá. Ach, ano. Ano, ovem. Zjistil jsem to od prvního okamiku, kdy jsme se potkali. Byla jste tak absolutně fantastická. Tak chytrá. Věděl jsem, e toho o vás musím zjistit víc. Vae úzké, přátelství s lady Guthrieovou bylo

klíčem, pochopitelně.

Vechno, co jste musel udělat, bylo prohledat seznamy paní Wycherleyové, abyste objevil, e měla dvě neteře. Jednu, která se

jmenuje Brightová, a druhou, která se jmenuje Amálie Farleyová, řekl Marcus.

Paní Wycherleyová udrovala skvělý archiv, řekl Herbert. Kdy jsem zjistil, e Ifigenie je její neteř, věděl jsem, e je také

podvodnice. Jedna nitka navazovala na druhou a brzo mi to bylo jasné.

Jak jste přiel na to, e máme mnoho společného? zeptala se Ifigenie.

Copak to není zřejmé? Oba jsme si vydobyli své místo v nejvyích vrstvách společnosti na základě vlastní chytrosti a odhodlání. Podvedli jsme vybranou společnost a přesvědčili ji, aby nás přijala jako své vlastní. Myslel jsem si, e jsme byli pro sebe navzájem stvořeni, má drahá. Ale vy jste setrvale nechávala oči pouze na hraběti z Mastersů.

Vy si myslíte, e vstoupila do společnosti, aby se mnou navázala vztah? zeptal se Marcus.

Nezjistil jsem, e se pokouí najít vyděrače své tety a do té noci, kdy jela na hřbitov v Reedingu. A do té doby jsem si myslel, e jste to byl vy, ona byla mimo hru. Nemohl jsem jí dávat za vinu, e se snaila dostat nahoru. Opravdu jsem obdivoval její odvahu, ale obával jsem se, e to neskončí dobře.

Vy jste chtěl být u toho, a její skvělý plán přijde vniveč, e je to tak? zeptal se Marcus.

Ano. Ksakru s vámi. Kdo mohl předvídat, e by legendární Masters opustil vechny svoje zásady, aby se mohl oenit se svou milenkou?

Tu noc, kdy jste ji sem poslal, aby mě objevila s lady Sandsovou, jste se snail zničit nae vzájemné sympatie, viďte? Marcus upřel na Ifigenii oči a snail se jí naznačit, e se má připravit.

Myslím, e kadý, včetně lorda Sandse, věřil, e jste s lady Sandsovou měli u léta tichý milostný poměr. Myslel jsem si, e bych o tom mohl přesvědčit také Ifigenii.

Ale proč jste tam tu noc lorda Sandse poslal? zeptala se Ifigenie.

Marcus zvedl obočí. Hoyt bezpochyby doufal, e mě Sands zabije, a mě najde se svou enou.

Herbert mu věnoval souhlasný pohled. Zcela správně. Sands je nesmírně zamilovaný do své eny. Blahopřeji, sire. Jste skutečně tak

inteligentní, jak vichni říkají.

Děkuji vám.

Marcus upustil kabát na lucernu a místnost se ponořila do tmy.

Mizero, zařval Herbert. Nehýbejte se. Náhle zaječel bolestí. Sakra, tys mě kousla, ty malá mrcho.

Následoval hluk rvačky.

Marcus uhnul vpravo a doufal, e tak unikne kulce. Zamířil rychle ke své kořisti. Nebylo nic vidět. Byl nucen spolehnout se jen na

zvuk, který ho vedl.

Herbertova pistole zahřměla. Plamen výstřelu mu na okamik ozářil obličej. Jeho dobře ivená, obyčejně příjemná tvář vypadala

démonicky.

Vteřinu nato ho Marcus pratil.

Oba upadli na zem a váleli se po podlaze. Pistole s třeskem upadla. Marcus slyel Ifigeniiny kroky, kdy tápavě hledala cestu

směrem k přikryté lucerně. Upřímně doufal, e na ni dosáhne, dříve ne jeho kabát chytne plamenem.

Herbert zařval a sápal se na Marka, přičem ho vztek naplnil překvapující silou. V miku vyrazil ze sevření. Marcus ho slyel, jak

se vydrápal na nohy.

V tu chvíli sundala Ifigenie kabát z lucerny. Světlo zaplavilo pokoj.

Marcus vyskočil z podlahy. Vyuil náhlého světla, aby udeřil Herberta do břicha. Herbert se prohnul, ale neel k zemi. Místo toho

se odpotácel k lucerně.

Divoce kopl do planoucí lampy.

Sklo se roztřítilo, olej vytekl. Plameny zaehly hořlavou kalu.

Můj Boe, vykřikla Ifigenie. Postel.

Marcus viděl koutkem oka, jak popadla jeho kabát a začala jím buit do plamenů.

Jdi pryč Ifigenie! zařval.

Jestli se plameny dostanou k posteli nebo ke stropním závěsům, promění se celá tahle budova v peklo.

Marcus věděl, e má pravdu. A pokud budova vzplane, nedalo se odhadnout, jaká můe vzniknout koda, nebo kolik ivotů můe být

ztraceno. V prostorách nad obchody v Lamb Lane muselo být několik rodin.

Herbert se chopil příleitosti, kterou mu poskytl okamik odvrácené pozornosti. Vyrazil ke dveřím. Marcus el instinktivně po něm.

Doběhl ke dveřím a uslyel, jak se kroky jeho kořisti rozléhají v potemnělé hale. Za okamik se otevřely vstupní dveře. Slabý paprsek světla osvítil Herbertovu tlustou postavu.

Marcus přeběhl halu. Na venkovní podestu schoditě dorazil právě ve chvíli, kdy Herbert začal sbíhat ze ztemnělých schodů.

Ty mi neuteče, ty malý grázle. Marcus se chytil za zábradlí a natáhl druhou ruku, aby popadl Herberta za límec.

K čertu s vámi, Marku. Hoyt se divoce rozmáchl, aby odrazil Markovu pai.

ílený pohyb způsobil, e zpanikařený mu, ztratil rovnováhu. Zapotácel se, upadl na zábradlí a pak nazad dolů ze schodů.

Hoytův krátký mučivý výkřik se přetrhnul, kdy dole narazil na chodník.

Marcus se díval na nehybné tělo. Bylo právě dost světla na to, aby viděl, e Hoyt měl íji zkroucenou v nepřirozeném úhlu. Ten mu byl mrtev.

Marku, volala Ifigenie. Pomoz mi.

Marcus se otočil jako na obrtlíku a hnal se nazpátek do haly. Vběhl do pokoje a viděl, e Ifigenii se téměř podařilo plameny udusit. Jediný pás plamenů zbyl vlevo. Propaloval se přes koberec.

Zůstaň stát vzadu. Marcus popadl okraj koberce a svinul ho, přičem se větina vech plamenů zcela udusila. Ifigenie rychle uhasila zbytek kabátem.

Opět se ponořili do jetě hlubí temnoty.

Díky Bohu. Marku, jsi v pořádku?

Ano. Hoyt je mrtev. Spadl ze schodů.

Proboha.

Marcus rozsvítil nástěnný svícen a rozhlédl se po pokoji. Oheň způsobil překvapivě malé kody. Pohlédl na Ifigenii.

Podívala se mu do očí se stále jetě kouřícím kabátem v ruce.

Marcus pátral v jejím začouzeném obličeji. Popálila ses?

Ne.

Marcus nasál zápach spálené vlny. Náhle si na něco vzpomněl. Nech mě se na něco podívat.

Chňapl po kabátě, který měla v rukách, a átral v jeho kapsách. Nahmatal nové, zdokonalené plnicí pero. kubl sebou, kdy nahmatal, e je zničené. Bylo horké. Sakra, zatraceně.

Co se děje?

Nic důleitého. Zdá se, e se budu muset vrátit k psací podloce.

***

U skoro svítalo, ne Marcus mohl otevřít dveře do lonice, je sousedila s jeho, a veel do místnosti. Vedle starobylé postele plál svícen.

Postel byla prázdná.

Ifigenie na něho čekala u okna. Otočila se, kdy ho slyela vstoupit. Měla na sobě bílou, krajkami lemovanou noční koili z nejjemnějího batistu. Na hlavě měla noční čepičku s kanýry. Zářivý úsměv na uvítanou vyrazil Markovi dech.

Ifigenie. Nenapadalo ho nic, co by jetě mohl říct. Rozpřáhl ruce a Ifigenie k němu přiběhla. Uchopil ji do náruče, odnesl do

postele a padl s ní do čistých, příjemně vonících pokrývek.

Uvnitř se cítil zcela zdráv, u ne jako mu udělaný z pečlivě naolejovaných koleček a hnacího ústrojí.

Miluji tě, Marku.

Marcus si ji přitáhl blíe a divoce, vánivě ji políbil. Rukou ji chytil za bok a do úst si vzal napjatou, líbeznou bradavku. Byla tak dokonalá, pomyslel si s posvátnou bázní. Jako kdyby byla vytvořena zvlá pro něj.

Uvědomil si, e na ni po celé ty roky čekal.

Dr mě, Ifigenie. Nikdy mě nenech odejít.

Nikdy.

Marcus si nebyl jist, zdali kdy zail stejné vzruení jako to, které ho prostoupilo krátce poté, kdy zasunul svůj penis do Ifigeniina teplého, pevného těla.

Raději si pomyslel, e by to mohlo být blaho.

***

Kdy se Ifigenie vzbudila, zjistila. e je ve zmuchlané posteli sama. Časně ranní sluneční svit dopadal do postele a rozléval se po

přikrývkách.

Zavřela oči, pomalu se protahovala a vychutnávala dodatečné účinky Markova milování. Nechala se unáet vzpomínkami, které jí zahřívaly celé tělo. Zavřela oči a přivolávala si nádherné pocity z manelových dotyků silnýma, vzruujícíma rukama na ňadrech, stehnech, mezi nohama.

Snění jí přetrhlo zvlátní cvakání. Bylo doprovázeno zřetelným skřípáním koleček a hnacího ústrojí.

Cvakcvakcvak.

Ifigenie otevřela oči a spatřila, e dveře mezi lonicemi se otevřely. Stál tam Marcus, s jednou rukou opřenou o zárubeň.

Měl na sobě černý, hedvábný upan. Tmavé vlasy měl jetě rozcuchané od poltářů. Zkříil ruce na prsou a pozoroval ji svýma zářivě jantarovýma očima.

Dobré ráno, Ifigenie.

Dobré ráno. Divila jsem se, kam jsi odeel. Ifigenie se opřela o poltář. Co je to, proboha, za divný zvuk?

Pak spatřila mechanického mue, jak se k ní blíí po koberci. Ohromeně pozorovala, jak mu cukají nohy vpřed a vzad a pohánějí ho směrem k posteli. Jednu pai měl napřaenou. Dřevěná ruka drela stříbrný podnos.

Leel na něm sloený list papíru.

Ifigenie se fascinovaně dívala, jak mechanický mu doel a k posteli a zjistil, e má zablokovanou cestu. Jeho vnitřnosti pokračovaly v monotónní činnosti, take dál bezúspěně oupal nohama, přičem, se přední stranou tiskl k matraci.

Ifigenie natáhla ruku, aby si vzala list z podnosu. Pečlivě jej otevřela a četla zprávu uvnitř.

Miluji tě.

Ach Marku. Ifigenie odhodila přikrývky a vydrápala se z postele.

Ignorovala mechanického mue a běela bosky přes pokoj k Markovi, který čekal ve dveřích. Přímo před ním se zastavila.

Usmál se.

Myslí to váně? zeptala se.

Celým svým srdcem.

těstí ji zaplavilo umivým vodopádem světla. Věděla jsem, e jsme stvořeni jeden pro druhého.

Zasmál se, popadl ji do náruče a odnesl nazpátek do postele. Má pravdu.

Jako obvykle, řekla Ifigenie.