Jack Campbell v nakladatelství

1.

Dvě z pancéřovaných stěn kolem baterie pekelných kopí tři alfa aliančního bitevního křižníku Neochvějný svítily jako nové. Také byly nové, protože poničené úlomky původních stěn byly odřezány a nahrazeny jiným materiálem. Zbývající dvě stěny bloku baterie byly zjizvené nepřátelskou střelbou, ale stále v natolik dobrém stavu, že mohly být ponechány na místě. Na samotných projektorech pekelných kopí byly vidět stopy nedávných oprav s takovým stupněm improvizace, že by nikdy neprošly inspekční kontrolou flotily. Nejbližší inspekční kontrola se ale nacházela velmi daleko, až na aliančním území. Prozatím se flotila, uvězněná v teritoriu Syndikovaných světů daleko od domova, starala jen o to, aby pekelná kopí byla schopná vrhat proudy nabitých částic na nepřítele.

Kapitán John Geary přejel očima po obsluze baterie.

Polovina lodníků byla nová, přesunutá z jiných baterií na lodi jako náhrada za ztráty utrpěné ve hvězdném systému Lakota. Stejně jako jejich baterie i dva členové původní obsluhy na sobě nesli stopy boje, jeden v podobě pružné dlahy na ruce, jeho kolegyně pak měla na stehně přilepený léčivý obvaz. Chůze schopní zranění, kteří by normálně měli zůstat na ošetřovně a před návratem do boje se důkladně zotavit. Nicméně takový luxus si na palubě Neochvějného ani žádné jiné lodě alianční flotily nemohli dovolit. Ne s ohledem na to, že je každou chvíli čekal boj a flotile hrozila naprostá zkáza.

„Trvali na tom, že se vrátí na svou pozici,“ zamumlala kapitánka Táňa Desjaniová Gearymu do ucha s pyšným výrazem na tváři. Její loď a její posádka. Bojovali tvrdě a dobře, pracovali non-stop, aby dokázali uvést baterii znovu do provozu, a teď byli připraveni opět bojovat.

Geary nemohl zapomenout, že to jeho rozhodnutí vedlo k nyní už opraveným škodám a nepřítomností lodníků, jejichž těla čekala na pohřeb.

Ale i tak ho zbývající lodníci sledovali s výrazy, ve kterých byly jasně vidět důvěra, pýcha, odhodlání a neotřesitelná víra v Black Jacka Gearyho, legendárního hrdinu Aliance. Stále byli připraveni následovat ho kamkoli.

Poslechli jeho rozkazy a vraceli se na místo, kde po sobě flotila nechala spoustu zničených lodí.

„Zatraceně dobrá práce,“ prohlásil Geary a snažil se dát do hlasu přesně odměřené množství emocí. Věděl, že musí znít trochu ustaraně a že musí vyjádřit obdiv, ale nesměl to přehnat. „Nikdy jsem nesloužil s lepší posádkou, ani s takovou, která by dokázala bojovat tvrději.“ To byla pravda.

Než ho zachránili po století spánku v hibernaci a přivezli na palubu Neochvějného, omezovaly se jeho bojové zkušenosti na jedinou beznadějnou bitvu. Teď na něm závisela celá flotila lodí a lodníků, o osudu Aliance nemluvě.

A možná o osudu celého lidstva.

Žádný problém. Vůbec žádný problém.

Geary se usmál na obsluhu baterie a pokračoval: „Za šest hodin budeme zpátky v systému Lakota a vy dostanete něco, na co budete moct střílet.“

Lodníci na to odpověděli bojovnými úšklebky.

„Takže si předtím pořádně odpočiňte. Kapitánko Desjaniová?“

Přikývla. „Pohov,“ přikázala obsluze. „Na další čtyři hodiny jste mimo službu a dostanete plný příděl.“

Lodníci

se

znovu

usmáli.

Kvůli

nedostatku

potravinových zásob byly normální příděly omezené.

„Syndikové budou litovat, že se do Lakoty vracíme,“

slíbil Geary.

„Rozchod,“ dodala Desjaniová a následovala Gearyho pryč od baterie. „Nemyslela jsem si, že stihneme uvést tři alfu do provozu včas,“ přiznala se. „Odvedli fantastickou práci.“

„Mají dobrou kapitánku,“ poznamenal Geary a Desjaniová se kvůli pochvale téměř začervenala, přestože byla zocelenou veteránkou mnohem většího počtu bitev než Geary. „Jak je na tom Neochvějný jinak?“ zeptal se. Mohl si snadno vyhledat data v informačním systému flotily, ale raději o takových věcech mluvil s živými lidmi.

„Všechna pekelná kopí jsou v provozu, projektor nulového pole je funkční, bojové systémy jsou v optimálním stavu, poškození trupu z bitvy u Lakoty je opravené nebo zapečetěné, dokud se k němu nebude čas dostat,“ odříkala Desjaniová okamžitě. „Manévrovací systémy jsou na maximu.“

„Jak jsme na tom se zásobami?“

Desjaniová se zamračila. „Nezbývají nám žádné přeludy, jen dvacet tři kartáčových střel a pět min. Rezervy palivových článků jsou na padesáti jedna procentech.“

Zásoby palivových článků na lodi nesměly klesnout pod sedmdesát procent, aby byla zachována bezpečnostní rezerva. Naneštěstí na tom byly všechny ostatní lodě flotily s palivovými články stejně špatně jako Neochvějný. Geary ani netušil, jak bude moci doplnit kterékoli lodi rezervy článků alespoň na sedmdesát procent, i kdyby se jim ještě jednou podařilo probojovat z Lakoty.

Zdálo se, že mu Desjaniová dokáže číst myšlenky, protože v tu chvíli s přesvědčením poznamenala: „Máme s sebou zásobovací lodě, pane, vyrobí nám nové zásoby.“

„Zásobovací lodě vyrábí novou munici a součástky na opravy tak rychle, jak jen dokáží. Jejich sklady surovin jsou už zase skoro prázdné,“ připomněl jí Geary.

„V Lakotě najdeme další,“ usmála se na něj Desjaniová.

„Nemůžete selhat.“

Na chvíli se zarazila a zasalutovala mu.

„Musím jít před příletem k Lakotě ještě pár věcí zkontrolovat. S vaším dovolením, pane.“

Nemohl si pomoct a musel se na ni usmát, jakkoli ho silně znervózňovala její důvěra v něj, sdílená mnoha ostatními lidmi ve flotile. Lodníci věřili, že ho vyslaly samotné žijící hvězdy, aby zachránil Alianci, že ho zázrakem našli v hibernačním spánku, ale stále živého, aby mohl převzít velení flotily uvězněné hluboko za nepřátelskými hranicemi. Všichni vyrůstali s legendou o velkém Black Jackovi Gearym, vzoru aliančního důstojníka a mytického hrdiny. Nějak si pořád neuvědomili, že Geary tím mytickým hrdinou nebyl. Desjaniová už ale viděla na vlastní oči dost, aby věděla, že není tou stále opakovanou legendou. A přesto v něj pořád věřila. Jelikož si Geary názoru Desjaniové považoval, bylo to opravdu uklidňující.

Zvlášť když to porovnal s důstojníky flotily, podle kterých byl buď podvodník, nebo jen prázdná skořápka, smutný pozůstatek kdysi velkého hrdiny. Tahle skupina se neustále snažila podlomit Gearyho velení, a to od chvíle, kdy Syndikové zavraždili admirála Blocha a Geary musel neochotně převzít velení nad flotilou. Co se Gearyho týkalo, neměl moc na výběr, jelikož byl na kapitána povýšen před sto lety, díky čemuž byl služebně nejstarší v celé flotile.

Geary oplatil Desjaniové zasalutování.

„Jistě. Práce kapitána lodi nikdy nekončí. Uvidíme se za pár hodin na můstku.“

Desjaniová nasadila při představě očekávané bitvy s nepřáteli z řad Syndikovaných světů bojechtivý výraz.

„Nebudou vědět, co je zabilo,“ prohlásila a zamířila chodbou pryč.

Nebo si toho nestačíme všimnout my, musel si Geary pomyslet. Bylo to šílené rozhodnutí vzít flotilu, které se sotva podařilo uprchnout z pasti, a vyrazit s ní zpátky do sluneční soustavy, v níž byla málem zničena. Ale důstojníci i lodníci na palubě Neochvějného rozhodnutí s jásáním schválili a Geary nepochyboval, že podobně tomu bylo i na jiných lodích. Po sto letech bylo na aliančních lodnících pořád příliš mnoho věcí, které nedokázal pochopit, ale už věděl, že jsou schopni bojovat jako sto čertů. Pokud měli zemřít, chtěli tak učinit tváří v tvář nepříteli při útoku, ne zahynout při pokusu o útěk.

A nešlo o to, že by většina z nich stejně očekávala smrt.

Naopak mu důvěřovali, že je bezpečně zavede domů, a navíc zachrání Alianci. Předkové, pomozte mi.

V kajutě na něj čekala Viktorie Rionová, koprezidentka Callaské republiky a členka aliančního senátu. Když ji Geary uviděl, zarazil se. Měla do jeho kajuty kdykoli přístup, protože v ní v nepravidelných intervalech strávila docela dost nocí, nicméně vyhýbala se mu od chvíle, kdy Geary přikázal flotile návrat k Lakotě.

„Čemu vděčím za návštěvu?“ zeptal se.

Rionová pokrčila rameny.

„Za pět a půl hodiny budeme u Lakoty. Tohle je možná naše poslední šance na rozhovor, protože pak může být flotila zničena.“

„Tohle není moc dobrý způsob, jak mě před bitvou podpořit,“ poznamenal Geary a posadil se naproti ní.

Povzdychla si a zavrtěla hlavou.

„Je to šílené. Když jsi obrátil flotilu zpátky do Lakoty, nemohla jsem tomu nejdřív uvěřit. A pak všichni kolem mě začali jásat. Nechápu je ani tebe. Proč jsou důstojníci i posádka tak šťastní?“

Chápal, co tím myslí. Flotila měla málo palivových článků, minimum munice pro zbraně a značné škody z bitvy u Lakoty i předchozích srážek se Syndiky. Formace byla po zoufalém ústupu z Lakoty a následné uspěchané obrátce o sto osmdesát stupňů zpět do nepřátelského systému zamotaná a nevyrovnaná. Z racionálního pohledu se zdálo rozhodnutí zaútočit šílené, ale v ten jeden správný okamžik v Ixionu pochopil, že tohle je ideální tah, kterým může znovu sjednotit flotilu. Rozhodnutí mu usnadnil i fakt, že při pokusu o boj v Ixionu nebo o útěk do jiného hvězdného systému by byla flotila téměř určitě zničena.

„Je těžké to vysvětlit. Důvěřují mi a věří i sami sobě.“

„Ale vrhají se zpátky do boje, ze kterého sotva unikli!

Proč by jim to mělo dělat radost? Nedává to smysl.“

Geary se zamračil a snažil se poskládat do slov něco, co chápal na instinktivní úrovni.

„Všichni ve flotile vědí, že budou stát tváří v tvář smrti.

Vědí, že dostanou rozkaz čelně zaútočit na někoho, kdo se pokusí dělat vše, co bude v jeho silách, aby je zničil, a budou se ho snažit zabít dřív. Možná nedává smysl to, že mají radost z návratu do Lakoty, ale co jiného na tom, co dělají, dává smysl? Je to o ochotě provést to, bojovat déle a tvrději než ten druhý a doufat, že to celé k něčemu bude.

Věří, že porážka Syndiků je nezbytná pro ochranu jejich vlastních domovů. Věří, že mají povinnost domovy chránit, a jsou ochotní při tom zemřít. Proč? Proto.“

Rionová si znovu těžce povzdechla.

„Já jsem jen politička. Do boje posíláme své válečníky.

Chápu, proč bojují, ale nechápu, proč kvůli tomu jásají.“

„Taky nemůžu tvrdit, že bych to chápal. Prostě to tak je.“

„Jásali kvůli rozkazům a poslechli je, protože jsi jim to přikázal ty,“ dodala Rionová. „Za co ti válečníci bojují, Johne Geary? Za šanci dostat se domů? Za obranu Aliance?

Nebo za tebe?“

Nemohl si pomoct a musel se zasmát.

„Za to první a druhé, což je v podstatě to samé, protože Aliance tuhle flotilu ke svému přežití potřebuje. Za to třetí možná trošku.“

„Trošku?“ odfrkla si Rionová pohrdavě. „To říká muž, kterému nabídli pozici diktátora? Pokud přežijeme návrat do Lakoty, kapitán Badaya a jemu podobní ti tu nabídku předloží znovu.“

„A já ji znovu odmítnu. Pokud si dobře pamatuješ, celou cestu na Ixion jsme se obávali, že mě zbaví velení flotily, jen co vystoupíme ze skokového prostoru. Tohle je alespoň lepší důvod k obavám.“

„Nemysli si, že se tví protivníci mezi staršími důstojníky zastaví, jen protože jsi udělal něco, co donutilo zbytek flotily jásat!“ Rionová se postavila, sáhla na ovladač a nad stolkem, chloubou jeho kajuty, se objevila mapa sluneční soustavy Lakota. Na displeji byly vidět nehybné pozice syndických válečných lodí z chvíle, kdy alianční flotila skočila od Lakoty pryč. Displej ukazoval spoustu nepřátelských lodí, které měly oproti poničené alianční flotile značnou převahu. „Sám jsi mi říkal, že bychom nepřežili, kdybychom dál utíkali přes Ixion. Fajn. Tak v čem to bude jiné, až se vrátíme do Lakoty?“

Geary ukázal na displej.

„Mimo jiné, kdybychom se pokusili utíkat přes Ixion, objevili by se za námi pronásledovatelé během několika hodin. Měli jsme pět a půl dne ve skokovém prostoru na opravu škod z bitvy v Lakotě, ale nestačilo to. Obrátkou a skokem zpět jsme získali dalších pět a půl dní, během kterých se mohou naše poškozené lodě pokusit o opravu. Ve skokovém prostoru se nedá opravit vše, a dokud se nevrátíme do normálního vesmíru, nemám přístup ke stavovým hlášením z ostatních lodí. Ale každá loď má příkaz dát prioritu zprovoznění všech pohonných systémů.

Při nejhorším budeme moci po návratu do normálního vesmíru u Lakoty utíkat rychleji. Nehledě na opravy, které lodě provedou na zbraních, pancéřování a dalších poškozených systémech. Ve chvíli, kdy se znovu vrátíme do boje, budou mít lodě celkem jedenáct dní na opravu škod, které jsme předtím utrpěli.“

„To chápu, ale pořád budeme mít málo zásob a ocitneme se hluboko na nepřátelském území,“ prohlásila Rionová.

Zavrtěla hlavou. „Určitě nenarazíme na stejný počet nepřátel, které jsme v Lakotě nechali. Dozajista za námi poslali velkou část svých sil. Ale budou tam syndické válečné lodě a ty, které nás následovaly, se obrátí ve chvíli, kdy jim bude jasné, že jsme se vrátili. A přiletí jen několik hodin za námi.“

„Museli předpokládat, že jsme na ně v Ixionu přichystali u skokového bodu léčku,“ poznamenal Geary. „Takže strávili nejméně několik hodin snahou srovnat si formaci, než za námi skočili. U Ixionu vyletěli ze skokového vesmíru mnohem rychleji než my, proto jim bude trvat déle obrátit se. A jelikož musí předpokládat, že bychom mohli připravit léčku i v Lakotě, opět si budou muset přestavět formaci. To jim taky bude trvat déle než nám, protože my jsme prostě obrátili všechny lodě o sto osmdesát stupňů. Pokud dostaneme tři hodiny, než pronásledovatelé dorazí, možná to zvládneme. Pokud budu mít šest hodin, máme slušnou šanci, že dostanu flotilu k dalšímu skokovému bodu a bezpečně z Lakoty pryč.“

„Pořád nám budou v patách a pořád budeme mít málo zásob.“

„Manévrovali a zrychlovali více než my. Taky budou mít problémy, pokud se nezastaví, aby si doplnili vlastní palivové články a munici. A pokud dostaneme chvíli na oddych v normálním vesmíru, dokáží naši zásobovači rozvézt mezi válečnými loděmi nové články a munici, které vyráběli posledních jedenáct dní. To pomůže. Nemusíš mi ale připomínat, že máme málo úplně všeho. Neochvějný je sotva na padesáti procentech zásob paliva.“

„To jsi dělal se svou kapitánkou Desjaniovou?

Kontrolovali jste stav paliva?“

Geary se zamračil. Jak Rionová věděla, že byl s Desjaniovou?

„Není to ‚moje‘ kapitánka Desjaniová. Prováděli jsme inspekci baterie pekelných kopí.“

„Jak romantické.“

„Vykašli se na to, Viktorie! Už tak mám dost problémů s tím, jak nepřátelé ve flotile roznášejí pomluvy o mém údajném vztahu s Desjaniovou. Nepotřebuju, abys mi to dělala i ty!“

Tentokrát se zamračila Rionová.

„Já ti to nedělám. Nechci podlamovat tvé velení. Ale pokud budeš nadále viděn s důstojnicí, se kterou podle pomluv…“

„To se mám vyhýbat kapitánce vlastní vlajkové lodi?“

„Ty se jí vyhýbat nechceš, kapitáne Johne Geary,“

prohlásila Rionová a postavila se. „Ale to je tvoje věc.“

„Viktorie, čeká mě bitva a teď opravdu nepotřebuju podobné rozptylování.“

„Omlouvám se.“

Geary ale nedokázal poznat, jestli Rionová myslí omluvu vážně.

„Doufám, že tvoje zoufalá strategie bude fungovat. Od chvíle, kdy jsi převzal velení nad flotilou, náhodně střídáš příliš opatrné jednání a divoké riskantní tahy. Zatím to vyvádělo Syndiky z rovnováhy. Možná to bude fungovat zase. Uvidíme se na můstku za pět hodin.“

Sledoval ji, jak odchází, pak se zapřel do křesla a přemýšlel, na co teď Rionová myslí. Kromě toho, že byla jeho občasnou milenkou, i když v současné době se jeho posteli vyhýbala, si Rionové nejvíce cenil jako spolehlivé rádkyně. Nikdy se nebála říct mu, co si myslí. Ale svá tajemství si držela blízko u srdce. Jistě o ní věděl pouze jednu věc – že její věrnost Alianci je neotřesitelná.

Před stoletím Syndikové zahájili překvapivý útok na Alianci a začali válku, kterou nedokázali vyhrát. Aliance byla příliš veliká, měla příliš mnoho zdrojů. Ale to samé platilo i pro Syndikované světy. Století patové situace, hořké války a bezpočtu mrtvých na obou stranách. Století, během něhož se mládež Aliance učila uctívat heroický mýtus Johna „Black Jacka“ Gearyho a jeho poslední boj ve sluneční soustavě Grendel. Století, během něhož zemřeli všichni, které kdy Geary znal, a změnila se i všechna místa, jež mu byla známá. Dokonce i flotila se změnila. Nešlo jen o lepší zbraně a techniku, ale století páchání si vzájemných zvěrstev se Syndiky změnilo jeho lidi na něco, co už nepoznával.

On se také změnil od chvíle, kdy byl donucen převzít velení nad flotilou, stojící jen krůček od totálního zničení.

Ale aspoň připomněl potomkům svých současníků, v čem je pravá čest a na jakých principech má Aliance stát. Nebyl ani náhodou připravený velet flotile takové velikosti, natož flotile řízené důstojníky a lodníky myslícími natolik odlišně od něj, ale společně se na cestě k domovu dostali už dost daleko. K jejich domovu. Geary by ten svůj nepoznal. Ale slíbil jim, že je dostane domů, jeho čest to vyžadovala, a tak se hodlal sakra snažit, nebo přitom zemřít.

Vrátil se pohledem na hvězdnou mapu soustavy Lakota.

Tolik syndických lodí. Ale Syndikové zaznamenali během posledního boje také značné ztráty. Nebylo možné říct, jak vážné, protože během poslední hodiny byly senzory blokovány oblaky trosek rozhazovanými po systému z řady soubojů mezi loděmi. Geary ani netušil, jaký úspěch měly alianční bitevní lodě Vzdorný, Nebojácný a Nezdolný v posledních chvílích existence při snaze zadržet Syndiky dost dlouho na to, aby mohl zbytek flotily uniknout.

Jak jistý si bude syndický velitel, že už byla alianční flotila poražena a bude jen slepě prchat? Kolik syndických válečných lodí pronásledovalo alianční flotilu na Ixion, a kolik zůstalo, aby bránilo systém proti nepravděpodobnému (nebo v závislosti na úhlu pohledu šílenému) rychlému návratu Aliance k Lakotě? Na tyhle otázky mohl dostat odpověď jedině tak, že vrazí hlavu flotily do lví tlamy a podívá se hezky zblízka, jak je na tom šelma se zuby.

Zkontroloval si čas. Za čtyři a půl hodiny se dočká.

Můstek Neochvějného se mu během doby od smrti admirála Blocha stal důvěrně známým. Nejen jeho fyzické rozložení, které mu teď připadalo přirozené, ale i vybavení pokročilejší, než znal, a současně navenek mnohem méně elegantní – důsledek vítězství nezbytnosti nad formou. Před sto lety bylo na Gearyho poslední lodi vše hladké, s čistými liniemi a velkou pečlivostí věnovanou vnějšímu vzhledu.

Ale ta loď byla navržena a postavena s předpokladem, že bude sloužit mnoho desetiletí jako jedna z relativně málo válečných lodí flotily, které se neúčastnily žádné války. Na druhou stranu v sobě Neochvějný nesl odkaz generací lodí postavených narychlo jako náhrada za hrozivě narůstající ztráty. A s očekávanou životností maximálně několik let.

Hrubé hrany, nepřesné sváry a nevyleštěné neuhlazené povrchy byly více než dostačující pro loď, která také mohla být zničena hned v prvním boji a měla ji okamžitě nahradit další v řadě se stejným jménem. Geary si stále nemohl zvyknout na filozofii stavby rychle nahraditelných lodí vzniklou z válečné nezbytnosti, která z vzhledu korábu vyzařovala na všechny strany.

Nahraditelné lodě a nahraditelné posádky. Tolik znalostí taktiky bylo ztraceno během sta let, kdy vycvičený personál umíral dřív, než měl příležitost předat zkušenosti nové generaci lodníků. Bitvy zdegenerovaly na brutální masakry plné divokých čelních ztečí a neuvěřitelných ztrát. Bylo mnohem snazší přijmout málo elegantní vzhled lodi než četnost umírání, jakou flotila považovala za běžnou.

Ale Geary udržel Neochvějného i jeho posádku naživu celou cestu od syndického domovského systému až sem a důvěrně je poznal. Nakonec na něj začali působit uklidňujícím dojmem, místo aby mu jako zpočátku neustále připomínali dávno mrtvé lodě a lodníky. Poznal důstojníky na můstku a jejich jména, nezkušené vojáky, které pomáhal udržet naživu dost dlouho, aby mohli získat zkušenosti.

Většina posádky Neochvějného pocházela z planety Kosatka, již Geary kdysi jednou navštívil, doslova více než před sto lety. Osamocen v budoucnosti se je naučil brát jako rodinu, která částečně nahrazovala vše, co ztratil.

Geary vešel na můstek a zapadl do velitelského křesla umístěného hned vedle toho kapitánského, ze kterého ho s úsměvem přivítala kapitánka Desjaniová. Zpočátku ho také děsila krvežíznivostí směřovanou k nepříteli a ochotou používat taktiky, jaké Gearyho naplňovaly hnusem. Ale poznal ji a pochopil důvody jejího přístupu, a ona mu naslouchala a přijala víru v hodnoty bližší jejím předkům.

Kromě toho předkové věděli, jak schopná kapitánka to je a jak dobře dokáže ovládat loď v akci. Gearyho při pobytu na můstku nejvíce uklidňovala právě její přítomnost.

„Jsme připraveni, kapitáne Geary,“ ohlásila mu.

„O tom jsem nikdy nepochyboval.“

Snažil se dýchat klidně, tvářit se sebevědomě a mluvit sebejistě. I když se děsil toho, co by mohlo flotilu po opuštění skokového bodu v Lakotě čekat, bylo mu jasné, že ho jako vždy sledují důstojníci a lodníci, jejichž vlastní sebedůvěra závisela z velké části na tom, co viděli u něj.

„Pět minut do výstupu,“ oznámil operační důstojník.

Kapitánka Desjaniová nejenže vypadala klidně a sebevědomě, ale zjevně se tak i cítila. Nicméně Desjaniová vždy vypadala nejklidněji právě v boji a když se blížila příležitost zničit nějaké Syndiky. Podívala se po Gearym a sevřela rty v úzkém úsměvu.

„Musíme v tomhle systému pomstít spoustu našich druhů.“

„To jo,“ souhlasil Geary a zapřemýšlel, zda bitvu přežil kapitán Mosko z bitevní lodě Vzdorný. Nejspíš ne. Mosko byl ale jen jeden z mnoha aliančních lodníků, kteří mohli přežít a skončit v Lakotě v syndických rukou. Kromě čtyř bitevních lodí a jednoho bitevního křižníku tam Aliance v boji se Syndiky ztratila dva těžké a tři lehké křižníky a čtyři torpédoborce. Možná dostaneme šanci mnohé z nich osvobodit. Syndikové určitě nespěchali s přesunem zajatců jinam, takže se snad k některým ještě dokážeme dostat.

Vstup se otevřel. Geary se obrátil a podíval se, jak Rionová usedá do křesla pozorovatele v zadní části můstku.

Jejich oči se setkaly. Rionová na něj s chladným výrazem v tváři kývla hlavou a pak se zadívala na vlastní displej.

Desjaniová, zjevně zaujatá svou prací, se neobrátila a Rionovou nepřivítala, čehož si alianční politička zřejmě nevšimla. Nebo to ignorovala.

„Dvě minuty do výstupu.“

Desjaniová se obrátila ke Gearymu a zeptala se ho: „Chtěl byste oslovit posádku, pane?“

Chtěl?

„Ano,“ odpověděl Geary a na chvíli se odmlčel, aby si srovnal myšlenky. Od okamžiku, kdy převzal velení nad flotilou, měl až příliš mnoho zkušeností s proslovy k posádce před bitvou. Aktivoval interní komunikační okruh a ze všech sil se snažil znít optimisticky: „Důstojníci a posádko Neochvějného, opět mám příležitost vést flotilu a tuto loď do boje. Očekáváme, že na syndické nepřátele narazíme okamžitě po výstupu ze skoku. Jsem si jistý, že budou našeho příletu trpce litovat a Lakotu neopustíme, aniž bychom pomstili naše druhy, o které jsme v soustavě přišli.

Na čest našich předků.“

Téměř okamžitě po posledním slově přišlo další hlášení: „Třicet vteřin do výstupu.“

„Všechny bojové systémy aktivní,“ zazněl jako jasný zvon hlas Desjaniové. „Štíty na maximu. Připravte se na boj s nepřítelem.“

„Výstup.“

Šedá

prázdnota

skokového

prostoru

během

nepostřehnutelně krátké chvíle zmizela a byla nahrazena normálním vesmírem, černotou pokrytou jasnými body milionů hvězd. U skokového bodu se pochopitelně stále nacházelo syndické minové pole, ale alianční lodě včetně Neochvějného okamžitě po skoku přešly do prudké zatáčky nahoru, aby se číhajícím minám vyhnuly. Geary si s úzkostí prohlížel displej a modlil se, aby Syndikové kolem skokového bodu nerozmístili další.

Mapa hvězdné soustavy byla zmražená v čase, stále ukazovala situaci z okamžiku, kdy flotila před dvěma týdny skočila pryč. Ikony nepřátelských lodí byly všechny označené jako „poslední známá pozice“, což ve skutečnosti znamenalo „může být kdekoli, jen ne přímo tady“. Staré symboly začaly prudce mizet, jak se do systému dostávaly aktuální informace ze všech senzorů flotily, které okamžitě po skoku začaly zkoumat okolí a identifikovat nalezené kontakty.

Geary zašilhal a snažil se smršť informací pochopit.

Přímo u skokového bodu žádná obrana nebyla, ale po systému byly rozeseté ikony syndických lodí. Velké množství. Když uviděl čísla označující počet nepřátelských válečných lodí stále v systému, na okamžik se cítil velmi ztrápeně. Že by přece jen skočil přímo do tlamy obrovské přesile?

Pak ale začal data probírat detailněji, zkoumat odhady bojové připravenosti a rozmístění. A najednou před ním visel úplně jiný obrázek. Velká skupina syndických lodí nacházejících se deset světelných minut od skokového bodu se z větší části skládala z opravářských lodí a vážně poškozených bitevníků, mnohé z nich identifikační systém označil jako neaktivní s probíhajícími kritickými opravami.

Celá formace ve tvaru zploštělé koule se systémem kulhala rychlostí jen něco málo nad nula celá nula dva světla.

Druhá největší formace, vzdálená téměř třicet světelných minut od skokového bodu, byla tvořena směsicí plně funkčních a lehce poškozených válečných lodí, ale obsahovala jen čtyři bitevní lodě a dva bitevní křižníky.

Další syndické lodě byly rozeseté po celé hvězdné soustavě Lakota od skokového bodu až k obydlené planetě.

Méně vážně poškozené, ale i tak zmrzačené syndické bitevní lodě plazící se k orbitálním dokům, nákladní převážející zásoby, civilní přelétající mezi planetami. Desítky jednoduchých terčů s příliš malou ochranou, neschopnou zabránit alianční flotile ve zničení každé lodě v dosahu.

„Kapitáne Geary, teď jim opravdu ublížíme,“ vydechla Desjaniová hlasem, v němž znělo naprosté uspokojení.

„Vypadá to tak.“

Jeho vlastní formace byla zamotaná a nepravidelná, ale teď neměl čas ji urovnávat. Měl náskok před hlavní syndickou silou, jež je pronásledovala na Ixion, ale ta se dříve nebo později skokovým bodem vrátí, a Geary nechtěl, aby mu poškozené syndické válečné lodě a jejich bezmocní opraváři unikli.

Jako by mu Desjaniová četla myšlenky, ukázala na ikony nepřátelských lodí: „Úvodní analýza tvrdí, že jsou celkem těžce naložení. Nedokáží utíkat moc rychle, i kdyby se odtrhli od těch, které opravují.“

„Škoda, že naše vlastní zásobovací lodě dokáží utíkat rychleji právě proto, že nejsou těžce naložené,“ poznamenal Geary a pak si s Desjaniovou vyměnil pohled, jak je oba současně napadlo to samé. „Máme nějakou šanci dostat syndické opravářské lodě nepoškozené? Nebude možné použít náhradní díly, ale pokud mají na palubě suroviny, mohli bychom je převést na vlastní lodě.“

Desjaniová si zamyšleně začala třít krk.

„Čekala bych, že Syndikové nastaví energetická jádra na autodestrukci, když budou opouštět lodě. Poručíku Nicodeome,“ zavolala na jednoho z důstojníků. „Vy jste inženýr. Vyhodí opravářské lodě do vzduchu, když se k nim přiblížíme?“

Poručík se na chvíli mračil na vlastní displej.

„Autodestrukce lodě přetížením energetického jádra je silně nepravděpodobná, kapitánko. Ani my neničíme vlastní lodě, a to bez ohledu na míru jejich poškození, pokud se nacházejí v námi ovládané hvězdné soustavě. Pokud vím, používají Syndikové stejný přístup.“

„A tohle je syndická hvězdná soustava!“

Desjaniová se nadšeně podívala na Gearyho a pokračovala: „Opustí lodě, jakmile se dostaneme na dostřel, ale nezničí je. Vědí, že v téhle soustavě zůstat nemůžeme, takže budou chtít mít šanci lodě získat zpět, až je přestaneme ohrožovat. A nemají tušení, že chceme ty lodě vyrabovat. Musíme se jen postarat, aby si neuvědomili, že se opravářské lodě snažíme dostat nepoškozené. Ne dřív, než jich budeme mít dost.“

„Dobrá.“

Geary se pokusil uklidnit. Znělo to až příliš dobře, než aby to byla pravda, ale i tak nebude snadné to zvládnout.

„Můžeme vyslat většinu torpédoborců a lehkých křižníků za poškozenými syndickými loděmi, aby je pronásledovaly, a naše bitevní lodě a křižníky k opravářským a ochromeným nepřátelským bitevníkům. Některé z poškozených syndických lodí by mohly mít pořád palebnou sílu, pokud by se jim podařilo nahodit bojové systémy dřív, než je dostihneme. Ale také musíme udeřit na funkční syndickou flotilu vzdálenou třicet světelných minut, takže…“ Pak si konečně něco uvědomil. „U brány hypersítě není vůbec nic.

Syndikové odtamtud stáhli strážnou flotilu.“

Desjaniová se prudce nadechla.

„Mohli bychom…? Ne, nedostaneme se k bráně dřív než strážná flotila. Ještě nás neviděli…“ A neuvidí dřív, než se k nim dostane světlo zachycující přílet alianční flotily, což potrvá ještě dvacet šest minut, „…ale až nás uvidí, budou mít stále příliš velký náskok.“

„Obávám se, že je to tak,“ souhlasil s ní Geary.

Normálně by nebyla nepřátelská brána vhodný cíl, protože ji nebylo možné použít, ale Neochvějný nesl na palubě k syndické bráně hypersítě klíč. Získal ho od údajného zrádce, který s ním nalákal alianční flotilu hluboko na nepřátelské území přímo do pasti v syndickém domovském systému.

Syndikové s vědomím, že Alianci nesmí povolit návrat domů s klíčem své hypersítě, už prokázali ochotu zničit vlastní brány, jen aby je alianční flotila nemohla použít.

Což bylo nejen zklamání, ale navíc to bylo extrémně nebezpečné.

„Mohli bychom to risknout,“ pokusila se argumentovat Desjaniová. „Pokud se nám nepodaří zabránit jim ve zničení brány, nějak to zvládneme. Energetický výboj z brány v Sancere nebyl tak silný, aby ho naše štíty nezvládly.“

Geary zavrtěl hlavou a tiše jen pro její uši řekl: „Nova, kapitánko Desjaniová.“

Desjaniová se zamračila a přikývla. Podle nejlepších odhadů, jež měli k dispozici, se mohl energetický výstup kolabující brány hypersítě pohybovat od téměř ničeho až po sílu odpovídající explozi novy. Takovou sílu nedokázala přežít žádná loď, ani před ní utéct.

„Ne, brána není reálný cíl.“

Geary jí ještě neřekl o dalším nebezpečí: že by se mohl cíl alianční flotily uvnitř syndické hypersítě nečekaně změnit. Neřekl to žádnému z kapitánů. To se musí změnit.

Brzo někteří z důstojníků včetně Desjaniové budou muset vědět, že kromě Syndiků proti nim aktivně pracují i další nepřátelé.

„Máme jen krátkou dobu na odvedení spousty práce, pak se sem dostanou pronásledovatelé z Ixionu. Musíme zničit velkou flotilu ochromených lodí a opravářů, zlikvidovat co nejvíce dalších lodí, naplnit vlastní zásobovače surovinami ze syndických opravářských lodí, ochránit je před případnými zoufalými nepřátelskými protiútoky, a…“

„Už jen to zní jako dost práce,“ poznamenala Desjaniová.

Gearyho flotila, téměř náhodně rozmístěná hromada lodí, „šplhala“ nahoru mezi syndickým minovým polem a skokovým bodem za zády, stále s rychlostí jen nula celá nula pět světla. Ve vesmíru pochopitelně není žádné dole nebo nahoře, ale lidé se bez takových konceptů nedokázali pořádně orientovat. Dlouhotrvající konvence označovala směr nad ekliptikou hvězdné soustavy za nahoru a směr pod ní za dolů. Hvězda systému se vždy nacházela na pravoboku a směr od ní na levoboku. Tyto konvence byl jediný způsob, jak mohl vydat rozkazy všem lodím tak, aby pochopily jeho úmysl.

Než se flotila dostane na místo, kde bude moci začít zrychlovat zase směrem „dolů“ k nepříteli, musel vydat rozkazy a říct každé lodi, kam má letět. Musel vše udělat z hlavy a na každém okamžiku záleželo. Kdyby toho jen nebyl nucen udělat sám tolik… A proč by sakra měl dělat všechno sám? Proč nedůvěřovat důstojnici, kterou považoval za schopnou a jež ho už měsíce sledovala a učila se od něj?

„Kapitánko

Desjaniová,

mohla

byste

připravit

manévrovací plán pro torpédoborce a lehké křižníky, zatímco já se postarám o těžké bitevníky? Musíme to naplánovat tak, aby se naše výsadky dokázaly současně dostat k co největšímu možnému počtu syndických opravářů.“

Tvář Desjaniové se rozzářila a kapitánka bez zaváhání přikývla.

„Jdu na to, pane. Propojím naše manévrovací displeje, ať můžeme plánování koordinovat.“

Naklonila se a chvíli studovala vlastní displej, pak její ruce začaly létat po ovladačích.

Geary se soustředil na obraz a snažil se roztřídit pozice těžkých i bitevních křižníků a bitevních lodí. A zkoordinovat to s tím, kam je potřeboval dostat a kdy tam měly být. Jeho divize byly promíchané, což situaci nadále komplikovalo, a mnohé lodě měly od posledního boje v Lakotě omezené bojové schopnosti. Pohonné systémy téměř všech plavidel byly ve stoprocentním stavu, ale i přes zkušenosti s řízením manévrů lodí by to nikdy nezvládl včas bez pomoci manévrovacích systémů. Ty dokázaly poskytovat jednoduché záchytné kurzy tak rychle, jak jen stíhal označit loď a její cíl. Zatímco to dělal, objevovaly se na displeji příkazy i pro lehké křižníky a torpédoborce, výsledky práce Desjaniové. Geary začal na její plány rychle reagovat a společně je dokázali koordinovat.

„ Nebojácný je s tou velkou skupinou syndických opravářských a poškozených lodí,“ poznamenala Desjaniová rychle. „Teda to, co z něj zbývá.“

Když se Geary na vrak zaměřil, uvědomil si, že z Nebojácného toho mnoho nezůstalo. Optické senzory jeho flotily byly dost citlivé, aby dokázaly sledovat malé objekty přes celou hvězdnou soustavu, a snadno mohly poskytnout ostrý obraz něčeho vzdáleného jen deset světelných minut.

Vrak se všemi velitelskými, řídícími a bojovými systémy mrtvými a s trupem pokrouceným masivními zásahy zpočátku senzory flotily neidentifikovaly jako přátelskou válečnou loď. Alianční bitevní loď, jedna ze tří tvořících zadní stráž při útěku flotily z Lakoty, dostala brutální výprask. Těžce opancéřovaný trup schytal tolik zásahů, až připomínal tenký zkorodovaný plech zasažený kyselinovým deštěm. Buď během bitvy, nebo poté byly všechny zbraně Nebojácného zničeny a ani jedna pohonná jednotka zřejmě nebyla schopna provozu. Ale Syndikové táhli vrak s sebou pryč.

„Co to dělají? Proč s sebou mají Nebojácného?“

Desjaniová se zamračila, ale pak se její tvář rozjasnila.

„Kasárna pro vězně. Vidíte? Uniká z něj atmosféra a teplo, takže Syndikové museli pospravovat některé paluby a udržet systémy životní podpory v chodu. Vsadila bych se, že je Nebojácný plný aliančních válečných zajatců. Nejspíš je používají na těžkou práci na palubách poškozených syndických lodí.“

„Zatraceně.“ Je třeba upravit plán. Museli získat i to, co zbývalo z alianční bitevní lodi, dřív než…

„Táňo, vyhodí do vzduchu jádro Nebojácného?“

Se zachmuřenou tváří přikývla.

„My jsme už takové věci dřív udělali. Oni také. Určitě jsou připravení to zopakovat.“

Takže nebylo co ztratit. Asi největší šok Gearymu přichystalo, když viděl, jak alianční lodníci plánují chladnokrevnou vraždu válečných zajatců zničením celé jejich lodě. Tahle flotila, jeho flotila, už by nic takového neudělala, ale Geary nevěděl nic o tom, že by si to Syndikové v tomhle směru rozmysleli. Nemusel se bát, že by tím nepříteli poradil něco, co by ho už dávno nenapadlo.

Přestal na chvíli pracovat a nastavil ovládání komunikace.

„Všem členům Syndikovaných světů ve hvězdném systému Lakota, tady je kapitán John Geary, velitel alianční flotily. Pokud budou alianční váleční zajatci na palubě bitevní lodě Nebojácný nebo kterékoli jiné lodě, či na libovolném

jiném

místě,

zavražděni

pomocí

autodestrukčního systému, případně jinak, postarám se o to, aby byla zničena každá loď Syndikovaných světů v soustavě, každý raketoplán i každý záchranný modul.

Nechte naše lidi naživu, a přísahám na čest svých předků, že vám bude dovoleno uniknout. Pokud je zabijete, stejně důrazně vám slibuju smrt tak bolestivou, jakou jen dokážu zařídit.“

Bude trvat deset minut, než zpráva dorazí k syndické formaci s Nebojácným. Jen krátce poté, co Syndikové postřehnou světlo oznamující přílet alianční flotily. Snad to bude stačit.

„To by mělo přilákat jejich pozornost,“ zamumlala Desjaniová s očima opět upřenýma na displej a rukama zběsile tancujícíma na ovladačích.

Geary se znovu soustředil na vlastní práci a teď se musel navíc postarat, aby byly kryté i pozůstatky Nebojácného.

Velké křivky se táhly po manévrovacím displeji v propleteném složitém tanci. Připadalo mu, že práce zabírá celou věčnost, přestože naplánování pohybu mnoha lodí trvalo jen několik sekund.

„Mám to,“ vydechla Desjaniová.

Geary označil poslední těžký křižník, přečetl si manévrovací vzorec vyplivnutý systémem a přikývl. „Já taky. Zkontrolujte mou práci, zatímco já projdu vaši, dobře?

Musíme se postarat, aby byly těžké i lehké lodě dostatečně koordinované a mohly se v případě potřeby podporovat.“

„Jdu na to, pane.“

Přejel očima práci svou i Desjaniové, prohlížel si ladné křivky plánovaných tras lodí táhnoucí se vesmírem a tvořící dohromady obraz plný krásy, maskující smrtící účel, který ve skutečnosti měl. Pohyby torpédoborců a křižníků neodpovídaly kurzům těžších bitevníků dokonale, ale vše fungovalo a mohlo se doladit během doby potřebné ke kontaktu s nepřítelem. Měl trochu obavy, aby Desjaniová prostě nenaházela lodě na nepřítele, ale zkoordinovala kurzy tak,

že

spolu

válečné

lodě

spolupracovaly

v

improvizovaných formacích snažících se maximalizovat bojový potenciál každé jednotlivé lodě. Desjaniová Gearyho zjevně při řízení flotily jen nepozorovala, ale také se učila.

Jejich společná práce vytáhla ze současného stavu flotily maximum jejím rozdělením na dvanáct subformací, soustředěných kolem jedné divize bitevních lodí nebo křižníků.

„To vypadá dobře. Velmi dobře.“

„To samé u mě, pane.“

„Už na nás Syndikové nějak zareagovali?“

„Ještě ne. Neuvidí nás… dalších devatenáct minut.“

Bylo těžké uvěřit, že se u Lakoty nacházeli pouhých jedenáct minut. Neexistoval způsob, jak zareagovat na něco, co se ještě nestalo, a čekat na chování Syndiků by byla chyba, protože se počítala každá minuta. Geary znovu aktivoval komunikátor.

„Všem jednotkám alianční flotily, tady kapitán Geary.

Právě jsou vám odesílány manévrovací plány. Okamžitě po přijetí proveďte. Je kriticky důležité, abychom co nejdříve získali kontrolu nad co největším počtem syndických lodí.

Musíme to dokázat dřív, než si uvědomí, že ty lodě chceme zajmout, a ne jen rozstřílet. Všechny jednotky účastnící se útoku na nepřátelské opravářské lodě se musí co nejlépe držet naplánované časové sekvence. Je také nezbytné dát si pozor, abychom omylem neaktivovali explozi energetického jádra některé

ze

syndických

opravářských

lodí.

Předpokládáme, že na palubě vraku Nebojácného se nachází alianční zajatci. Postarejte se, aby vrak nezasáhla omylem nějaká střela. Všem dalším jednotkám, snažte se napáchat maximální škody všem Syndikům na dostřel. Nechceme jim tady nechat cokoli, co by mohli ještě použít. Co nejvíce používejte pekelná kopí, munici nasaďte jen v naprosto nezbytných případech.“

Přepnul se na další okruh, spojující ho s velitelkou jednotek mariňáků na palubách větších lodí.

„Plukovnice Carabaliová, spolupracujte s veliteli lodí útočících na syndické opravářské lodě. Postarejte se, aby inženýrské výsadky měly podporu mariňáků. Také připravte útočný oddíl na obsazení vraku Nebojácného a osvobození zajatců. Načasování je kritické. Poslal jsem vám kopii manévrovacího plánu flotily, ať víte, která z našich lodí se k Nebojácnému přiblíží. K odeslání mariňáků a evakuaci vězňů z Nebojácného máte oprávnění použít raketoplány z kterékoli lodě s výjimkou našich vlastních zásobovacích.

Máte nějaké otázky?“

„Ne, pane,“ odpověděla Carabaliová řízně. „Během půl hodiny budu mít připravený plán ke schválení.“

„Děkuji, plukovnice. Dost možná budu mít spoustu práce se syndickými válečnými loděmi a celkovou situací.

Pokud vás nekontaktuju, předpokládejte, že je plán schválený, a proveďte ho.“

„Nezávislé velení, pane?“ zeptala se mariňácká plukovnice překvapeně.

„Správně. Jste velitelka mých pěchotních sil a prokázala jste, že jste v tom dobrá. Pusťte se do práce a dejte mi vědět, kdybyste potřebovala od flotily víc.“

Carabaliová přikývla, neúspěšně potlačila veselý úšklebek a pak ostře zasalutovala: „Ano, pane!“

Geary přepnul na třetí okruh a zavolal velitelku Čarodějnice, která velela divizi rychlých zásobovacích lodí tvořené Čarodějnicí, Goblinem, Džinem a Titánem.

„Kapitánko Tyrosianová, máme v úmyslu obsadit co nejvíce syndických opravářských lodí. Potřebujeme vyrabovat jejich skladiště surovin co nejrychleji. Existuje nákladní systém, který bychom mohli natáhnout z našich lodi do syndických skladů?“

Tyrosianová vzdálená pět světelných sekund se zatvářila ohromeně a chvíli na Gearyho mrkala, než prudce začala: „Jistě, máme nakládací pásy, ale naše systémy se s jejich nespojí, pane. Nekompatibilní, pochopitelně úmyslně.

Budeme muset použít syndické systémy k převozu materiálu do doku, a pak je převést na naše. Transfer způsobí značné zdržení.“

Geary zatnul zuby a znovu se obrátil k Desjaniové.

„Nákladní systémy na našich lodích se nespojí se syndickými napojenými na jejich skladiště.“

„Prorazte díry do trupů syndických lodí a strčte zásobovací pásy přímo do skladišť,“ navrhla Desjaniová tónem, podle kterého to řešení považovala za naprosto zjevné.

„Vynikající nápad,“ prohlásil Geary a zopakoval to Tyrosianové.

„To způsobí strukturální škody, pane…“ začala Tyrosianová.

„Potřebujeme, aby syndické lodě držely pohromadě jen tak dlouho, dokud z nich nedostaneme, co chceme! Pak je mi jedno, jestli se rozpadnou na milion kusů kvůli nějakým strukturálním škodám. Sakra, já chci, aby se rozpadly, aby je Syndikové už nemohli použít. Připravte své inženýry.

Musíme suroviny naložit rychle. Budete potřebovat asistenci mariňáků při prorážení otvorů do syndických lodí?“

Tyrosianová se zatvářila uraženě.

„Inženýři jsou v ničení lepší, než kdy mariňáci budou,“

prohlásila.

„Tak to vám někdy zařídím soutěž, kapitánko Tyrosianová. Splňte rozkazy a dejte mi okamžitě vědět, pokud narazíte na komplikace.“

Geary zapadl zpátky do křesla a ztěžka oddechoval. Žasl nad tím, jak rychle dokázali plán připravit. Podíval se po Desjaniové a všiml si, jak se také pohodlně usazuje a usmívá se na něj. Tvář měla mírně zarudlou, jako by právě dokončila běžecký závod.

„Kapitánko Desjaniová, už vám někdy někdo řekl, že jste zatraceně dobrá důstojnice?“

„Děkuji vám, pane,“ usmála se Desjaniová zeširoka.

Když Geary chytil dech, s nadšením o celé zkušenosti přemýšlel.

Už

Desjaniovou

dříve

mnohokrát

spolupracoval, ale nikdy ne tak dobře. Dokázali předvídat toho druhého, navzájem se podporovali, společně plánovali manévry flotily. Nejbližší, k čemu to mohl přirovnat, byl sex, aniž by se spolu ve skutečnosti vyspali.

Znovu se zadíval na tvář Desjaniové, zrudlou a šťastnou, a zapřemýšlel, jestli ta metafora není příliš zneklidňující. Její oči zachytily jeho pohled. Úsměv jí přešel do zneklidněného výrazu a okamžitě oči sklopila. Skvělé. Něco na Gearyho výrazu ji muselo vystrašit.

Co teď? Musel najít něco jiného, na co by se mohl soustředit. Jako třeba plánování bitvy.

„Za jak dlouho nás syndická strážná formace uvidí?“

„Za pět minut,“ odpověděla Desjaniová opět s plně profesionálním výrazem.

„Ta velká formace ochromených a opravářských lodí už by na nás měla reagovat.“

„Některé ano. Vidíte tu aktivitu? Mezi několika válečnými a opravářskými loděmi už zrušili pevné spojení.

Zdá se, že válečné lodě schopné bojovat se chystají buď bránit, nebo utíkat.“

„Doufám, že se nepokusí o útěk i jejich opraváři.“

„Pokus“ bylo správné slovo. I takzvané rychlé zásobovací lodě alianční flotily byly rychlejší na papíru než ve skutečnosti, a to byly údajně navržené tak, aby dokázaly s bitevníky držet krok. Většina zásobovacích nebo opravářských lodí byly jen pohyblivé továrny, u kterých se nečekalo manévrování na úrovni válečných lodí. Jejich pohonné systémy dokázaly vyvinout jen malé zrychlení a nebyly schopné dosáhnout rychlostí jako lodě určené k boji.

Navíc byly syndické opravářské lodě těžce naložené surovinami potřebnými k výrobě náhradních dílů, munice a palivových článků, což je pochopitelně ještě více zpomalovalo.

Vedoucí elementy alianční flotily už přeletěly nad minové pole, jež jim zabraňovalo v přímém letu ze skokového bodu nebo do něj. Okamžitě poté se každá loď naklonila dolů a začala zrychlovat přímo na nepřítele.

Vypadalo to, jako by flotila přetékala přes miny jako vodopád.

I Neochvějný se už dostal nad miny a obrátil se dolů.

Obrátka byla jasně cítit, přestože inerciální tlumiče se s kvičením snažily, aby setrvačná síla loď a její křehkou posádku nepoškodila. Když šlo o útok na nepřítele, Desjaniová neztrácela čas.

„Syndická strážná formace nás už musela vidět,“

poznamenala Desjaniová. „Jelikož zrychlujeme k nim, uvidíme jejich reakci za… dvacet nebo pětadvacet minut, podle toho, co udělají.“

Po zběsilém programování, kterým si právě prošli, se těch dvacet minut táhlo jako zpomaleně přehrávané video.

Prodleva alespoň poskytla Gearymu dost času, aby si mohl projít stavová hlášení z lodí a pořádně se podívat na stavy zásob a pokrok v opravách od rychlého skoku flotily zpět k Lakotě.

V posledním boji zde schytal Válečník větší část střel čtyř syndických bitevních lodí, jež se snažily prorazit k aliančním zásobovacím

lodím,

chráněným

právě

Válečníkem. Jeho posádka pracovala až do vyčerpání, aby opravila nejvážnější škody utrpěné v systému Vidha a bitevní loď se mohla znovu postavit nepříteli. Teď byl Válečník sotva schopný boje. Geary si nemohl pomoct, musel zachmuřeně vrtět hlavou, když si prohlížel poslední stavové hlášení poničené bitevní lodě. Dokázala udržet krok s flotilou, ale opět se bude na dlouhou dobu muset držet mimo boj.

Bitevní lodě Orion a Majestátní, také vážně poničené u Vidhy, neodvedly při opravách ani zdaleka tak dobrou práci a stále zůstávaly stěží bojeschopné, přestože v prvním střetu u

Lakoty

utrpěly

minimální

škody.

Amazonka,

Nepřekonatelný, Odplata a Odveta byly další nejvážněji poškozené bitevní lodě, ale všechny v dostupném čase během skoků z Lakoty a zpět odvedly skvělou práci a byly v dost dobrém stavu, aby se mohly bitvy účastnit.

Bitevní křižníky, které vyměnily vyšší zrychlení a manévrovatelnost za těžké pancéřování a štíty bitevních lodí, zaplatily běžnou cenu. Většina z nich byla během útěku z Lakoty značně poškozená, ale stejně jako Neochvějný dokázaly udržet baterie pekelných kopí v provozu a jejich pohonné systémy byly plně funkční. Jen Opovážlivý a Impozantní byly stále v natolik špatném stavu, že bylo potřeba držet je dál od vážnějších bojů. Geary doufal, že se mu podaří kapitány přesvědčit, aby se nevrhli po hlavě do největší mely.

Zbytek flotily, těžké i lehké křižníky a torpédoborce, byl ve víceméně stejném stavu, i když při útěku z Lakoty se Syndiky v patách nebylo tolik lodí poškozeno. Když menší koráby dostaly vážný zásah, většinou neměly dost pancéřování a odolnosti, aby následné škody přežily.

Silnější zásah je buď vyřadil z provozu, nebo úplně zničil.

Jen Gearyho snaha chránit lehčí lodě během poslední bitvy zabránila jejich likvidaci. I tak čtyři torpédoborce a tři lehké křižníky poslední návštěvu Lakoty nepřežily.

Čtyři zásobovací lodě, pro přežití flotily naprosto nezbytné, zvládly především díky neochvějné obraně Válečníka poslední boj téměř nedotčené. Následky jednoho zásahu do Titánu byly ve dnech po bitvě opraveny.

Zbývající lodě flotily se zdály být v docela slušném stavu, pokud tedy nevěnoval pozornost naprostému nedostatku řízených střel přeludů, téměř úplně vyčerpaným zásobám kartáčových střel a nízkému stavu palivových článků.

„Proč Syndikové neprovedli více oprav?“ zapřemýšlel Geary nahlas. „Měli na to tolik času jako my, ale na jejich lodích je stále vidět spousta neopravených škod.“

Desjaniová se na něj překvapeně podívala.

„Z toho, co vím, si neudržují na lodích opravářské kapacity jako my. Mají to více centralizované. Asi to má být efektivnější a můžou tak mít na lodích menší posádky. Dá se předpokládat, že než se objevily opravářské lodi, provedli sami jen minimum oprav. A povolání opravářů muselo nějakou dobu trvat, i kdyby se nacházeli v blízkém systému.

Jsou zhruba v pozici, kde s námi naposledy bojovali, takže bych se vsadila, že je ta formace v pohybu tak den nebo dva.“

„Před válkou byli Syndikové více jako my,“ poznamenal Geary. „Předpokládám, že to je reakce na jejich vlastní ztráty. Ale to, co popisujete, je vhodné pro mírovou dobu, kdy má flotila k dispozici dostatek času a může si počkat, než se loď dostane k doku nebo opravářská loď k ní. V

krátkodobém výhledu to Syndikům možná ušetří nějaké peníze, ale z dlouhodobého jim to v udržování bojeschopných lodí jen uškodí.“

„No, dneska jim nepomůže nic,“ ušklíbla se Desjaniová divoce. Pak se zarazila, jak si něčeho všimla. „Dostalo se k nám světlo z reakce syndické strážné flotily.“

Geary rychle přepnul výhled a zahlédl, jak dvě bitevní lodě zrychlují na vektoru směrem k alianční flotile. „Jen dvě bitevní lodě? Co zbytek?“

„Ještě nevidíme světlo z jejich reakcí,“ odpověděla Desjaniová a něco zkontrolovala. „Ty dvě bitevní lodě byly jen dvacet dva světelných minut daleko, když vyrazily k nám. Reakci zbytku formace uvidíme během několika dalších minut.“

Trvalo to déle než několik minut, takže Desjaniová předpověděla, že zbytek strážné formace zrychluje pryč od alianční flotily. Ukázalo se, že měla pravdu.

„Rozdělili se.“

„Rozdělili se?“ zadíval se Geary na displej. Senzory flotily sledovaly časově zpožděné světlo ukazující jednání syndických lodí a rychle poskytovaly nové aktualizace a odhady. Dvě bitevní lodě, oba bitevní křižníky a lehčí syndické lodě zrychlovaly jako s peklem o závod na vektorech zjevně namířených k bráně hypersítě. Stále byly dvacet osm světelných minut daleko a tlačily rychlost přes nula celá jedna světla. I když se některé z lehce poškozených lodí ve strážné formaci poněkud opožďovaly, nebylo to o moc. Nepotřeboval výpočty, aby mu bylo jasné, že je alianční flotila nedožene.

„Budou chránit bránu a v nezbytném případě ji zničí, abychom ji nemohli použít. Ale proč rozdělit formaci, která už tak stojí proti značné přesile? Proč proti nám poslali ty dvě bitevní lodě? Není to nějaká diverze?“ Zkontroloval si vektory obou plavidel a odpověď byla najednou zřejmá.

Bitevní lodě mířily k velké formaci poškozených a opravářských syndických lodí.

„Budou bránit své druhy,“ odpověděla Desjaniová věcně. „Je to beznadějné gesto, ale i tak to syndický velitel nařídil.“

Dvě bitevní lodě. I když Geary odpočítal vážně poškozené lodě, jako byl Válečník, pořád měl šestnáct bitevních lodí a více než tucet bitevních křižníků, které mohl na nepřítele vrhnout.

„To bitevní lodě dělají,“ poznamenal Geary měkce.

Vzpomněl si, co mu řekl kapitán Mosko, než se Vzdorným, Nebojácným a Nezdolným vyrazil na smrt ve snaze zabránit Syndikům v dostižení zbytku alianční flotily. „Ale tohle je beznadějné. Ty lodě nám neuniknou bez ohledu na to, co oba bitevníky zkusí udělat. Ani se k nám nedostanou dřív než čtyři hodiny poté, co formaci doženeme. Bezdůvodně je posílají na smrt.“

„Možná měl syndický velitel příkaz bránit lodě i bránu hypersítě, tak dělá alespoň gesto.“

To znělo pravděpodobně. Příliš velký úkol na dostupné síly, a tak jich bylo třeba část obětovat kvůli naprosto nerealistickým očekáváním vyššího velení. Za Gearyho časů se takové věci stávaly jen během cvičení a měly za následek falešné ztráty ve falešných bitvách, ale i tehdy přemýšlel, jestli by to bylo v opravdovém boji jinak, jak mu tvrdili nadřízení. Nebo zda by se stejné věci odehrávaly i v případě, kdyby šlo o mnohem víc. Z toho, co se naučil o válce, a co viděl osobně, byl druhý případ mnohem častější.

„Dobrá, kapitánko Desjaniová, postaráme se, aby byla naše flotila správně rozmístěná, ať můžeme bitevní lodě uvítat bez jediné ztráty.“

„Kapitánko Desjaniová,“ oznámil palubní inženýr, „ Neochvějný se právě dostal pod padesát procent rezerv palivových článků.“

Desjaniová přikývla a podívala se po Gearym: „Stará dáma se takhle nízko nikdy nedostala.“

„Stará dáma“ opustila loděnice před necelými dvěma lety, ale i tak bylo nepříjemné to slyšet. Pokud se alianční flotile nepodaří vyrabovat náklady syndických opravářských lodí, o moc blíž k domovu se nedostane. Válečné lodě nedokázaly letět jen na naděje a modlitby.

Čtyřicet minut od chvíle, kdy se vrátili k Lakotě. Zatím to vypadalo velmi dobře. Jenže kolik času mají, než se jim v zádech opět objeví obrovská syndická formace, odhodlaná postarat se, aby už alianční flotila neunikla?

2.

Zmatená masa lodí alianční flotily přetekla přes vrchol syndického minového pole a začala zrychlovat na vlastních vektorech. Na chvíli to Gearymu připomínalo chaotický přílet do systému Corvus hned poté, co převzal velení – celá alianční flotila vrhající se do divokého útoku na několik slabých nepřátelských lodí. Ale tentokrát to bylo úplně jiné.

Alianční lodě poslouchaly rozkazy, mířily na kurzech s rychlostmi, které ve výsledku přinesou koordinovaný útok na všechny nepřátelské lodě, jež měla Aliance v dosahu. Ani důstojníci, kteří neměli rádi Gearyho způsob boje, by tentokrát neměli mít problémy, když měly lodě flotily tolik cílů.

S vydanými rozkazy a flotilou reagující tak, jak měla, a bez syndických pronásledovatelů v týle, měl Geary k dispozici období klidu – následek bojů na obrovské vzdálenosti ve slunečních soustavách. I když jeho lodě zrychlovaly na nula celá jedna světla, bude jim trvat více než hodinu a půl, než urazí vzdálenost deset světelných minut oddělující flotilu od velké syndické formace poškozených a opravářských lodí. Syndikové sice také letěli pryč od aliančních lodí, ale Aliance měla výhodu vyšší rychlosti a časem je dožene.

„Předpokládaná doba do kontaktu jedna celá sedm hodin,“ zabručela Desjaniová. „Utíkají, ale stejně je dostaneme dřív, než se k nám přiblíží ty dvě syndické bitevní lodě.“

„Musíme se postarat, abychom bitevníky zastavili dřív, než se jim podaří prorazit k některému našemu zásobovači.“

Na Gearyho displeji se táhly křivky tras aliančních torpédoborců a lehkých křižníků, směrovaných pryč od těžších nepřátelských lodí k největší syndické formaci i menším skupinám a jednotlivým lodím.

„Řekněme dvě hodiny, než syndické lodě dostaneme.

Budeme mít štěstí, když se nám to podaří zvládnout dřív, než nám do zad dorazí pronásledovatelé.“

„Myslíte si, že se během naší nepřítomnosti objevily další syndické posily?“ zeptala se Desjaniová.

„To je dobrá otázka. Nemůžeme předpokládat, že celkové počty, jaké jsme viděli u Lakoty naposledy, budou odpovídat tomu, co mají Syndikové mezi pronásledovateli.

Ale vypadá to, že co zbývá v systému, bude bojovat.“

Geary sledoval, jak poškozené lodě mířící na nezávislých kurzech k vnitřním planetám systému mění kurzy a snaží se nezávisle dostat ke dvěma bitevním lodím, aby s nimi vytvořily improvizovanou flotilu. S ohledem na celkový počet lodí a jejich stav musel Geary jen zavrtět hlavou. Věděl, jak se Syndikové cítí. Jaké to je stát proti obrovské přesile a nebýt na takovou bitvu připravený. Jeho vlastní flotila se při předchozí návštěvě Lakoty dostala do stejné pozice.

Z téměř osmdesáti syndických bitevních lodí a křižníků, proti kterým Aliance předtím v Lakotě stála, bylo v bitvách zničeno nejméně šest bitevních lodí a deset křižníků.

Senzory aliančních lodí už dokázaly potvrdit, že zlikvidovali i dvacet těžkých a také desítky lehkých syndických křižníků a lovců zabijáků. Velký počet syndických lodí byl pak vážně poškozen, některé z nich Nebojácným, Nezdolným a Vzdorným při jejich zoufalém boji. Poškozené syndické lodě zůstaly v systému, když vrchní velitel vyrazil s větší částí sil pronásledovat prchající alianční flotilu.

Do velké formace ochromených lodí patřily čtyři bitevní lodě, dva bitevní a tři těžké křižníky. Všechny utrpěly vážné škody. Kolem nich bylo rozseto na tucet lehkých křižníků a el-zetek, kulhajících k opravářským dokům. Některé z nich se také snažily přidat se k ochraně bezbranných druhů.

Geary si projel vektory tras a potřebnou dobu. Kdyby se všem podařilo dát dohromady, vznikla by slabá, ale nebezpečná flotila. Nicméně s ohledem na vzdálenosti a poškozené pohonné systémy mnoha lodí mohli Syndikové dorážet do boje jen v nepravidelných vlnách vždy několika plavidel najednou. Pokud by se tedy nestáhli a nepokusili zformovat dál od alianční flotily, čímž by jí ale nechali volné ruce při likvidaci velké formace. Syndikové by tak získali trochu času, ale ne dost, aby se mohli zachránit.

Pokud by tedy nedorazila flotila pronásledovatelů ze skokového bodu mnohem dřív, než Geary doufal.

Pár remorkérů odtahoval poničený syndický těžký křižník do bezpečí ve vzdálenosti jen tří světelných minut od skokového bodu. Nešťastná loď musela zjevně čekat na odtah nejdéle. Teď, bez naděje na útěk před aliančními torpédoborci a lehkými křižníky, opustily posádky remorkérů své lodě a z pomalých neohrabaných remorkérů začaly zběsile na všechny strany vylétat záchranné moduly.

I z těžkého křižníku jich několik bylo, jak se dala na útěk opravářská posádka na palubě.

Alianční torpédoborce Džinto a Herebra se dostaly k remorkérům jako první, rozstřílely je na kusy palbou pekelných kopí a pak změnily kurzy za dalšími cíli. Kus za nimi Kontos, Savik a lehké křižníky Kryt, Střeh a Výpad proletěly nad opuštěným těžkým křižníkem a jejich pekelná kopí bušila do vraku tak dlouho, dokud se nerozpadl na tisíce úlomků.

„Ať si zkusí opravit tohle,“ poznamenal Geary.

„A další,“ poznamenala Desjaniová šťastně, když se pod palbou pekelných kopí šesti aliančních torpédoborců rozpadl osamělý syndický lehký křižník, jehož zbývající posádka už loď také opustila.

Geary náhle dostal nápad a hned vydal rozkazy: „ Koženice, vyzvedněte pár záchranných modulů z toho syndického těžkého křižníku. Chci vědět, co nám posádka může říct o tom, jak dlouho trvalo našim pronásledovatelům skočit za námi. A cokoli, co by nám mohli o našich pronásledovatelích prozradit.“

Koženice, jeden z jeho těžkých křižníků, neměla na palubě tak dobré výslechové vybavení jako Neochvějný.

Geary by ale nezvládl vězně převézt k výslechu na některou z větších lodí. S trochou štěstí Syndikové šokovaní návratem alianční flotily řeknou vše, co budou vědět.

Bylo na čase aktualizovat manévrovací plán na základě syndických reakcí. Nepřátelské obranné tahy ve skutečnosti problém zjednodušily. Jelikož se syndické lodě stahovaly k sobě, mohly se rozptýlené alianční lodě vyslané do útoku seskupit do větších formací. Geary se zamračil na displej, zobrazující nepřátelskou formaci plnou poškozených lodí označenou jako Zraněná flotila. Taktické systémy pojmenovávaly nepřátelské formace automaticky, takže ho překvapilo smysluplné jméno místo obecného označení typu „flotila alfa“. Vždy ho trochu znervóznilo, když se automatické systémy chovaly příliš lidsky.

Nesnažil se o nic složitého, co by vyžadovalo komplikovanější manévrování. Malé formace se soustředí do větších, volněji rozložených, a společně proletí přímo nad největší syndickou – Zraněnou flotilou. Pak zamíří dál, aby zaútočily na méně poškozené válečné lodě snažící se vytvořit vlastní formaci. Krátce na to pak udeří proti dvěma bitevním lodím spěchajícím Syndikům na pomoc.

„Jak vám to připadá?“ zeptal se Desjaniové.

Chvíli to zamyšleně studovala.

„Série rychlých náletů na Zraněnou flotilu, která má zničit funkční nepřátelské zbraně? Nechcete je zničit hned?“

„Ne, dokud naši zásobovači nevyrabují jejich opravářské lodě. Nechci riskovat komplikace, které by mohly způsobit trosky. Můžeme je všechny dorazit, až poletíme dál. Pak budeme mít se svými zásobovači čtyři bitevní lodě.“

Desjaniová přikývla. „Dokonce i třetí divize bitevních lodí by měla být schopná zničit nepřátelské lodě s vyřazenými všemi systémy. Budete ale muset se zásobovací formací nechat pár dalších bitevních lodí nebo křižníků.“

„Proč? Vím, že Válečník je zase skoro na šrot, ale Orion a Majestátní dokáží bojovat a Dobyvatel je taky v dobrém stavu. Nechávám s nimi Dobyvatele jen proto, že patří do stejné divize. Ty čtyři bitevní lodě by měly zvládnout cokoli, co se dokáže prodrat přes zbytek flotily.“

Desjaniová odpověděla pečlivě kontrolovaným tónem: „To je pravda, pokud nebudou mít Orion, Majestátní a Dobyvatel při boji s nepřítelem problémy.“

Čímž naznačovala, že by jejich kapitáni mohli najít důvody, proč se boji vyhnout. Musel uznat, že diplomaticky podaný názor Desjaniové v sobě nesl zrnko pravdy. Kapitán Casia z Dobyvatele žádnou důvěru nevzbuzoval. Oproti komandérce Yin, velící Orionu od chvíle, kdy byl kapitán Numos zbaven velení a zatčen, byl však přímo vzorem aliančního válečného důstojníka. A službu konající velitel Majestátního, který se k velení také dostal po zatčení Numosovy spojenkyně a předchozí kapitánky Faresové, byl tak nevýrazný, že si Geary téměř nedokázal vzpomenout, jak vypadá. V dokonalém světě už by je všechny nahradil, ale flotila prchající o život nepřátelským územím se v dokonalém světě rozhodně nenacházela. Navíc politika flotily oslabovala Gearyho velení natolik, že si nemohl dovolit vypadat jako příliš panovačný. Někteří z důstojníků by proti němu mohli začít jednat aktivněji a jiní by takové chování považovali za důkaz toho, že je Geary ochotnější přijmout status diktátora. V což část z nich doufala a zbytek se toho obával.

Zamračil se více.

„Nechci plýtvat dalšími velkými loděmi jen proto, že by ty tři bitevní mohly mít problémy.“

„Pokud jsou na vraku Nebojácného zajatci,“

poznamenala Desjaniová, „budou potřebovat všechny dostupné raketoplány k jejich převozu a dost místa na dalších velkých lodích, aby je měli kam dočasně přesunout.“

„To je pravda.“

I tak mu zůstával problém dvou velitelů velkých lodí, kteří nebudou mít radost, když jim přikáže zůstat se zásobovači. Mohli by hledat způsoby, jak obejít jeho rozkazy, a kdyby místo jejich dodržení vyrazili nadšeně do boje, většina ostatních kapitánů by jim to neměla za zlé a ani by se jí nelíbilo, kdyby je Geary seřval za opuštění eskortní služby. Doktrína čelního útoku byla ve flotile pořád příliš zažitá. Zadíval se dozadu na koprezidentku Rionovou, sledující události s nečitelným výrazem.

„Paní koprezidentko, ocenil bych vaši radu ohledně toho, jaké fráze použít při rozkazech…“

„Slyšela jsem vás,“ přerušila ho Rionová. „Děkuji vám, že jste se rozhodli zapojit mě do diskuze.“ Odmlčela se jen na tak dlouho, aby pochopil, na co naráží. „Posíláte ty lodě, aby zajistily, že budou naši vlastní nedávno zajatí lidé osvobozeni a převezeni do bezpečí. Pokud by se některá syndická loď dostala ke zbytkům Nebojácného, mohla by evakuaci narušit, nebo dokonce některé zajatce zabít. Jaké další opodstatnění potřebujete? Jaký úkol může být čestnější než být loď určená k zajištění bezpečí našich vlastních lidí?“

Geary přikývl. „Dobře řečeno, paní koprezidentko.“

Ale stále zbývala otázka, koho poslat. Přejel očima po displeji a snažil se rozhodnout, komu by mohl věřit a kdo nebude zbytečně uražený kvůli na jedné straně velmi čestnému úkolu, při jehož plnění se ale na druhé straně nebude nacházet na frontové linii. Už se doslechl, že někteří důstojníci jsou považováni za jeho oblíbence, a nebylo by dobré dojem posílit, i když to v mnoha ohledech byla pravda. Měl některé kapitány rád, protože byli schopní, nejen agresivní, chytří stejně jako odvážní, věrní svým povinnostem vůči Alianci, a ne politickým hrám určeným k posílení vlastní kariéry. Třeba kapitánka Cresidová…

Jejíž bitevní křižník Zuřivý tvořil společně s Nesmiřitelným zbytek páté divize bitevních křižníků. A potřeboval dvě lodě.

„Pošlu Cresidovou. Její loď a Nesmiřitelný…“

Desjaniová překvapeně pozvedla obočí, ale rychle se vrátila k neutrálnímu výrazu.

„Je zvyklá být ve středu boje.“

„Přesně. Prokázala schopnost takové úkoly splnit.“

„Jsem ráda, že jí ty rozkazy nebudu vydávat já,“

odpověděla Desjaniová suše.

„Jsme skoro světelnou minutu daleko od Zuřivého.

Určitě jsme už mimo dosah exploze,“ poznamenal Geary.

Desjaniová se usmála.

Změnil plán, nechal ho Desjaniovou pro jistotu zkontrolovat a pak vyslal flotile změny. Hned pak zavolal Zuřivý: „Kapitánko Cresidová, Zuřivý a Nesmiřitelný dostali nejdůležitější práci ve flotile. Chci, abyste se postarali o bezpečí našich uvězněných lodníků i zásobovacích lodí.“

Sotva to dořekl, zaslechl tiše bručení Desjaniové: „Řekněte jí, že na ni spoléháte.“ Všimla si jeho reakce a dodala: „Je to pravda. Řekněte to. Pane.“

Slovní výměna trvala jen několik sekund. Geary pokračoval ve vysílání: „Spoléhám na vás, kapitánko Cresidová.“

Připadlo mu ostudné takové tahy používat zrovna na Cresidovou. Ale byla to pravda. Desjaniová se v tom nepletla.

Odpověď Cresidové dorazila s ohledem na vzdálenost mezi její lodí a Neochvějným za něco přes dvě minuty. Ke Gearyho překvapení Cresidová nezněla naštvaně, ale naopak potěšeně a odhodlaně: „Ano, pane. Zuřivý a Nesmiřitelný naše uvězněné lidi nezklamou. Nezklameme vás.“ Geary se krátce podíval po Desjaniové, která se zřejmě plně soustředila na vlastní displej. Pak si uvědomil, že mu Desjaniová dávala takovéhle rady skoro od prvního okamžiku, kdy se s ní setkal. Možná věřila, že ho poslaly samotné žijící hvězdy, ale pokud ji napadlo, že by měl Geary něco vědět, řekla mu to a opakovala to tak dlouho, dokud nezačal dávat pozor. A stejně důležité bylo, že Desjaniová jen tak slepě nepřijímala jeho rozkazy, ale řekla mu, pokud bylo podle ní potřeba něco změnit. Zapřemýšlel, jestli kdy předvedla naprosté a bezpodmínečné přijetí jeho plánů, nebo zda jí ani neochvějná víra v něj nikdy nezabránila říct mu, že by se dle jejího názoru mělo něco udělat jinak.

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.“

Podívala se po něm a přikývla s mírným úsměvem.

„Kapitánku Cresidovou je třeba řídit takhle, pane.“

„Jen mi prostě dál dávejte rady, kdykoli je budu potřebovat.“

Tentokrát Desjaniovou zjevně překvapil.

„Ale to je moje práce, pane. I když pokud dovolíte, přijímáte to mnohem lépe než admirál Bloch.“

Geary si zkontroloval čas. Stále ani stopa po syndických pronásledovatelích a stále hodina do chvíle kontaktu se syndickou Zraněnou flotilou. Bez ohledu na to, co se ještě stane, tohle bude dlouhý den.

„Kapitánko!“ zavolal jeden z důstojníků na Desjaniovou.

„Zaměřili jsme únikové moduly vyskakující z opravářských lodí ve Zraněné flotile.“

„Cože?“ zeptali se Geary s Desjaniovou současně. Ale na displeji opravdu byl vidět roj únikových modulů z opravářských lodí. „To utíkají ze svých lodí tak brzo?“

Desjaniová se mračila, zjevně se snažila přijít na to, o jaký trik se Syndikové pokouší tentokrát. „Copak pochopili, jak vážně potřebujeme zásoby ze skladišť jejich lodí? Chtějí je vyhodit všechny do vzduchu dřív, než se k nim vůbec dostaneme na pár světelných minut?“ přemýšlela nahlas.

Než ale mohl Geary odpovědět, naléhavě zabzučel interní komunikační okruh. Poručík Iger ze zpravodajské sekce. Bylo velmi nezvyklé, aby se ozýval během boje, jelikož se jeho práce týkala dlouhodobých analýz. Vše s taktickou důležitostí se automaticky zobrazovalo na displejích kapitánů a velitele flotily.

„Ano, poručíku?“

Igerova hlava se v malém okénku ostýchavě naklonila: „Omlouvám se, že vás obtěžuji během boje, pane, ale…“

„Jen mi to řekněte, poručíku. O co jde?“

Zpravodajský důstojník se zatvářil polekaně a pak ze sebe rychle vychrlil: „Potvrdili jsme, že jde o standardní syndické opravářské lodě.“

Geary čekal, ale stejně jako inženýři na jeho zásobovacích lodích i zpravodajce zjevně očekával, že nadřízený bude vědět, co tím myslel.

„A co to znamená? Proč opouští lodě tak brzo?“

„Protože to nejsou vojenské lodě, pane.“

Desjaniová, která to poslouchala, se na Gearyho překvapeně podívala.

„To nejsou vojenské lodě?“

„Ano, pane,“ odpověděl Iger. „Hlavní syndickou logistickou podporu neorganizuje bojová větev. Stará se o ni jiný direktorát a subkontraktuje ji jednotlivým korporacím.

Naše flotila takové opravářské lodě normálně nikdy nevidí, protože se nemají objevit na místě, kde by mohly narazit na alianční flotilu.“

„Takže jsou to civilisté?“ chtěl vědět Geary.

„Ano, pane. Pochopitelně civilní akce týkající se válečného úsilí. Legitimní cíl. Ale na palubě není žádný vojenský personál, nemají bojový výcvik ani obranu. Proto opouštějí lodě. Posádkám ani jejich korporacím neplatí dost, aby se účastnily boje. Z toho, co víme, by měly problémy, kdyby jejich akce způsobily na lodích větší škody. A tak utíkají už teď.“

„Moment. Chtějí se postarat, aby opravářské lodě měly pokud možno co nejmenší škody?“

Iger nadšeně pokýval hlavou.

„Víme to jistě?“

„Ano, pane. Z ukořistěných záznamů a výslechů personálu. Většina členů syndické flotily nemá ráda civilní kontraktory, protože vědí, že od nich nezískají pořádnou podporu. A civilním kontraktorům se taky platí mnohem víc, což je pro syndické válečné lodníky nejspíš hlavní důvod k zášti.“

„No zatraceně,“ pronesl Geary a chvíli přemýšlel.

„Takže na opravářských lodích nepřipravili žádné pasti?“

Iger zaváhal, zjevně přemýšlel. Pak se podíval stranou na někoho dalšího ve zpravodajské sekci. Až potom přikývl: „Považoval bych to za velmi nepravděpodobné, pane.

Ztratili by práci, kdyby si jejich korporace myslela, že napáchali větší škody lodím. Dá se předpokládat, že vypnuli všechny systémy a nechali lodě volně letět v naději, že je budeme ignorovat nebo po nich během průletu jen párkrát vystřelíme.“

„Tak to budou velmi zklamaní. Děkuju vám, poručíku.

Vy i vaši lidé jste odvedli skvělou práci.“

Když obraz poručíka Igera zmizel, obrátil se Geary k Desjaniové i Rionové a zopakoval jim, co mu řekl zpravodajce.

„Viděla jste už někdy tenhle typ opravářských lodí?“

zeptal se Desjaniové.

Zavrtěla hlavou. „Jen ve zpravodajských dokumentech, v seznamech typů syndických lodí. Ne, nikdy jsem na žádnou nenarazila ani si nepamatuju, že by se kdy vyskytovaly v nějaké simulaci.“

Geary oslovil Rionovou: „Připadá vám tvrzení poručíka Igera rozumné?“

„Jakožto civilistce?“ přeptala se sardonicky.

„Ano.“

A především jako civilistce žijící ve století války.

Gearyho poslední zkušenosti s civilisty se datovaly do doby před sto lety, ještě před válkou se Syndikovanými světy.

Viděl, co provedlo století bojů s důstojníky a lodníky flotily.

Mohl jen přemýšlet o tom, co to provedlo s civilisty.

Rionová na něj upírala pohled a zjevně uhodla důvody jeho otázky. „Jistě. Ačkoli by civilisté rádi viděli triumf své vojenské flotily a naučili se nenávidět nepřítele, stále nejsou připraveni stát a bojovat. I kdyby chtěli někteří jedinci v posádkách klást odpor, zbytek jejich druhů toužící přežít by je násilím odtáhl.“

Rionová si povšimla výrazu na tváři Desjaniové. „ Nejsou to zbabělci,“ dodala velmi chladným tónem. „Někdo, kdo není vycvičený a mentálně připravený na boj, nebude se chovat jako vojáci. Určitě jsou dost chytří, aby věděli, že stejně nemají žádnou šanci.“

Desjaniová pokrčila rameny, s očima upřenýma na Gearyho: „To vědí i syndické lodě mířící do boje s námi.“

Ale Geary zavrtěl hlavou.

„Zůstat s těmi loděmi, když nemají bojový výcvik ani žádné vybavení, by nic nepřineslo. Vy nebo já bychom alespoň zajistili, aby byly lodě poškozeny, kdybychom podezřívali nepřítele ze snahy obsadit je. Ale zemřít pro nic za nic naší věci neprospěje.“ Pohodil hlavou k displeji, na kterém jim letěly vstříc dvě syndické bitevní lodě, stále hodiny vzdálené od kontaktu. „Syndický velitel ty bitevní lodě a jejich posádky zbytečně zahazuje jen proto, že může.

Ty posádky poslechnou rozkaz vysílající je na zbytečnou smrt, která nic nepřinese. Ať mi žijící hvězdy pomohou, pokud se kdy rozhodnu takhle plýtvat životy.“

Desjaniová se zamračila a zamyšleně sklopila oči. Bylo obtížné něco takového pochopit pro ženu, která vyrostla a byla vycvičena, aby věřila, že čest vyžaduje bojovat na život a na smrt. Pro ženu, která věděla, že by to v případě potřeby udělala. Ale odhodlala se k tomu ještě před vstupem do flotily a od té doby s tím žila. „Ano, pane,“ odpověděla nakonec. „Chápu, o co vám jde. Očekáváme poslušnost od podřízených, a oni si zasluhují náš respekt za svou ochotu poslouchat a jít třeba na smrt.“

„Přesně tak.“

Ve skutečnosti to řekla lépe, než by on dokázal.

Vzpomněl si, jak mu kdysi Desjaniová vyprávěla, že měla před vstupem do flotily nabídku nastoupit v literární agentuře jejího strýce. Znovu musel zapřemýšlet, jaká by byla, kdyby se nenarodila a nevyrostla v dlouhotrvající válce.

„Něčemu tady nerozumím,“ pronesla Rionová zvědavým a upřímně znějícím hlasem. „Sledovali jste, jak posádky ochromených syndických lodí opouštějí lodě, když jsme se k nim přiblížili, ale to jste za nečestné nepovažovali, přestože u civilistů dělajících to samé se vám to nelíbí. Proč?“

Desjaniová se zamračila, ale neobrátila se ani neodpověděla, takže to za ni udělal Geary.

„Protože posádky válečných lodí čekaly do poslední minuty, než loď opustily,“ vysvětlil političce.

Koprezidentka Rionová ho chvíli sledovala, jako by přemýšlela, zda to myslí vážně.

„Přestože to bylo nevyhnutelné, připadá vám lepší, když čekali do poslední chvíle, místo aby utekli, jakmile jim bylo jasné, že nám neuniknou. Proto je to správné?“

„No… ano.“

Geary se podíval po Desjaniové, ale ta zjevně neměla zájem pomáhat mu s vysvětlováním čehokoli Viktorii Rionové.

„Mohlo se něco stát. Něco neočekávaného. Třeba kdybychom změnili směr. Nebo se za námi ve skokovém bodu objevila velká syndická flotila. Případně branou hypersítě mohly dorazit posily a zamířit k nám. Mohla se stát spousta dalších věcí. Takže je nutné čekat, jak dlouho to jen jde, pro všechny případy.“

„Pro případ, že by se stal zázrak?“ přeptala se Rionová.

„V podstatě. Ano. Protože se stávají. Občas. Pokud budete bojovat dál, nebo na to budete připravená i ve chvíli, kdy to vypadá beznadějně.“

Zamračila se na něj a pak na chvíli zamyšleně sklopila zrak.

„Ano,“ řekla nakonec. „Někdy se zázraky stávají. Když se nevzdáte, dokud zůstává naděje. To chápu. Ale kdy se doufání v zázrak změní z inspirující motivace na sebevražedné šílenství?“

„Jak na to odpovědět?“

„To záleží na situaci,“ prohlásil nakonec Geary.

Koprezidentka Rionová se mu zadívala do očí.

„A je prací velitele zhodnotit ji a rozhodnout, kdy je další čekání na zázrak rozumné, nebo šílené?“

Nelíbilo se mu přemýšlet o tom takhle, ale… „Ano. Asi ano.“

Na rtech Rionové se znovu objevil napůl posměšný úsměv.

„Jako vrátit se do Lakoty místo útěku přes Ixion, nebo zůstat a snažit se bojovat? Doufám, že váš úsudek se i v budoucnosti prokáže tak prozíravý, kapitáne Geary. Zjevně máte talent na hledání zázraků.“

Přikývl, ale nebyl si jistý, jak na to odpovědět. Místo toho se obrátil zpět k displeji a všiml si, že se Desjaniová tváří mírně zmateně.

„Co se děje?“

„Nic, pane,“ zavrtěla kapitánka Desjaniová hlavou.

„Ale houby. Měl bych něco vědět?“

„Ne, pane,“ zopakovala Desjaniová a pak naštvaně zkřivila ústa, než tiše dodala: „Jen mě… překvapuje, že s koprezidentkou Rionovou v něčem souhlasím, pane.“

„Obě jste šílené.“

Desjaniová se ušklíbla.

„Aktualizace stavu syndických válečných lodí Zraněné flotily,“ oznámil operační důstojník.

Geary si zkontroloval displej. Ze čtyř syndických bitevních lodí, na kterých probíhaly rozsáhlé opravy, jen jedna zřejmě aktivovala zbraně. Ostatní měly buď systémy natolik poškozené, nebo rozebrané kvůli opravám, že se nedaly tak rychle aktivovat. Ze sedmi bitevních křižníků ve formaci pouze dva projevovaly známky nabíjení baterií pekelných kopí. Dvanáct těžkých křižníků na tom bylo o něco lépe, pět z nich aktivovalo zbraně.

Jeden z bitevních křižníků s pohonným systémem méně poškozeným než ostatní začal velmi pomalu zrychlovat pryč.

„Utíká?“ zapřemýšlela Desjaniová a přejela prsty po ovladačích, jak něco kontrolovala. „Na tom vektoru ne.

Snaží se připojit k dalším lodím formujícím se před Zraněnou flotilou.“

Syndikové zjevně doufali ve vlastní zázrak, který by zabránil alianční flotile v likvidaci všech syndických lodí v dosahu.

Gearyho pozornost přitáhlo poplašné znamení blikající na jeho displeji.

„Automatické bojové systémy doporučují zahájit palbu salvami na Zraněnou flotilu.“

„Kinetické projektily na lodě? Ty lodě jsou vážně poškozené a moc toho nenamanévrují, ale na takovou vzdálenost to nepotřebují. Snadno by se našim kamenům vyhnuli,“ zamračila se Desjaniová a sama zkontrolovala doporučení. „Museli bychom vyházet velkou část zásoby projektilů, abychom měli aspoň trochu slušnou šanci něco zasáhnout.“

„Nepřipadá mi to vhodné,“ souhlasil Geary. „Hej, a co Nebojácný?“

„Doporučený palebný vzorec by se vyhnul zásahům do vraku Nebojácného, pokud by se ten nepohyboval. Což by mohl, kdyby ho remorkéry schválně stáhly na jiný kurz, aby narazil přímo do našich projektilů,“ zavrtěla Desjaniová hlavou. „A co kdyby trosky z některých zasažených lodí trefily ty opravářské, které chceme vyrabovat? Jen umělá inteligence by tohle mohla považovat za dobrý nápad. Na vašem místě bych dala bojovému systému na vědomí, že je možnost nepřijatelná, nejen to neodsouhlasit. Jinak se bude snažit doporučení upravit a pořád vás s tím bude obtěžovat.“

„Dobrý nápad,“ poděkoval Geary a stiskl správný ovládací prvek. Doufal přitom, že to bude fungovat, jelikož automatické systémy občas takové příkazy ignorovaly a nadále se snažily protlačit možnosti, které už měly zapomenout. Další případ toho, jak se automatický systém občas choval příliš lidsky.

„Napadá vás, co udělalo velkou díru v Nebojácném?

Vypadá to, jako by něco bouchlo uvnitř.“

Desjaniová se krátce podívala na displej a hned odpověděla: „To byla autodestrukce projektoru nulového pole. Syndikové ho ještě nemají, takže má každý projektor několik záložních autodestrukčních systémů. Stejně jako klíče k alianční hypersíti. Ani u těch nechceme, aby se dostaly do rukou nepříteli.“

„Slyšela jste někdy o tom, že by se autodestrukce spustila samovolně?“

„Nikdy. Odbor vývoje zbraní nás ujistil, že to se nemůže stát, tak se toho nebojíme,“ odpověděla Desjaniová smrtelně vážně, ale musela se při tom absurdním prohlášení usmívat.

Ačkoli vyjádření a manuály odboru vývoje měla být literatura faktu, lodníci se ji ze zkušenosti rychle naučili považovat za fikci. Důvěřovali jim až poté, co tvrzení odboru potvrdilo používání ve skutečném životě.

„Pochopitelně,“ řekl Geary a měl co dělat, aby se nerozesmál.

Displej ho upozornil na přijetí plánu plukovnice Carabaliové. Rychle si ho projel a občas se přitom letmo podíval na hlavní displej, aby mu neuteklo nic neočekávaného.

Mariňácký plán byl dost jednoduchý. Využíval detašované jednotky ze všech čtyř bitevních lodí doprovázejících alianční zásobovače, mířící přímo na syndickou Zraněnou flotilu, jejíž součástí byl i Nebojácný.

Většina mariňáků měla zaútočit na Nebojácný s použitím všech raketoplánů dostupných na bitevních lodích a křižnících kapitánky Cresidové. Navíc měl být každý výsadkový tým z aliančních zásobovacích lodí doprovázen jedním mariňáckým palebným týmem, který měl dávat pozor na pasti na opravářských lodích, nebo se postarat o případného syndického fanatika odhodlaného bojovat.

Při zhodnocení situace se zarazil.

„Nevšiml jsem si, že by Syndikové evakuovali Nebojácného,“ poznamenal směrem k Desjaniové.

Zkontrolovala displej, naťukala pár příkazů a pak přikývla.

„Stáhli se, když začali ostatní Syndici utíkat z opravářských lodí. Proto jsme si toho nevšimli, ale když si přehrajete záznam, je to jasně vidět. Na údajích z Nebojácného se nic nezměnilo, takže nevypustili atmosféru ani nic takového.“

„Doufejme, že to situaci zjednoduší.“

Geary označil plán jako schválený a odeslal ho zpět.

Ačkoli mariňákům říkal, že na jeho vyslovené schválení čekat nemají, pořádek v papírování všem ulehčí práci.

O deset minut později Geary sledoval přílet pronásledovatelů a cítil, jak ho z narůstajícího napětí začíná bolet hlava. Na displeji mu vyskočilo další upozornění, tentokrát šlo o prioritní komunikaci. Geary sotva dokázal potlačit zaúpění, když si přečetl obsah identifikačního pole.

Kapitán Casia z Dobyvatele, jeden z nejhlasitějších problémových důstojníků, s nimiž musel Geary pracovat.

Ale mohlo to být opravdu důležité. U Casii to nebylo pravděpodobné, ale Geary to nemohl riskovat. Stiskl tlačítko pro přijetí a objevilo se před ním okno s mračící se tváří kapitána Casii.

„Kapitáne Geary,“ prohlásil Casia ztěžka, „byl jsem informován, že mariňáci přiřazení na mou loď jsou používáni při operaci na záchranu předpokládaných aliančních

zajatců,

držených

Syndiky

na

vraku

Nebojácného.“

Geary se zadíval na pozici Dobyvatele. Deset světelných sekund daleko. Nebyla to až tak nepříjemná prodleva v komunikaci, i když tahle slibovala nepříjemnosti už sama o sobě.

„Správně, kapitáne Casio,“ prohlásil Geary formálním hlasem a čekal, až se dozví, s čím má Casia zase problém.

„Taky jsem byl informován, že nebyl zřízený žádný dohled flotily nad mariňáky,“ pokračoval pomalu Casia.

Geary se na něj zmateně zadíval.

„Tak to není, kapitáne Casio. Velím plukovnici Carabaliové, která řídí mariňáky podle mých rozkazů.“

O dvacet sekund později se Casiův obraz zamračil ještě více a dorazila jeho odpověď: „Před válkou byl možná dohled nad mariňáky během misí flotily více laxní. Hovořím o rutinní praktice, kdy důstojníci flotily provádí přímý dohled nad mariňáckými důstojníky a služebně staršími seržanty provádějícími výsadky na lodích.“

„Cože?“

Velitelský a řídící systém umožňoval jedincům s vyšší hodností vidět a slyšet, co dělá ten který mariňák v bitevní zbroji, což Geary považoval za potenciálně užitečnou, ale většinou nebezpečně pozornost odvádějící možnost. Ztlumil komunikátor a trochu se natočil, aby se mohl nevěřícně zadívat na Desjaniovou.

„Kapitánko Desjaniová, je pravda, že důstojníci flotily rutinně hleděli přes rameno mariňákům účastnícím se výsadků?“

Desjaniová podrážděně obrátila oči v sloup.

„Kdo to vytáhl?“

„Kapitán Casia.“

„No jasně. Pane,“ dodala rychle, když si uvědomila, že probírá problém s velitelem. Povzdychla si, projela si jednou rukou vlasy a pak monotónně prohlásila: „Takový dozor nad výsadky na lodě byl rutinní po celou dobu, co jsem ve flotile.“

„Proč?“

„Protože panují obavy, že by mariňáci provádějící výsadek mohli zmáčknout špatná tlačítka a zničit nebo poškodit důležité věci, a to včetně lodě.“

„Pletu se, když předpokládám, že mariňáci mají rozkazy nemačkat tlačítka, pokud si nejsou jistí, co dělají?“ chtěl vědět Geary.

Desjaniová pokrčila rameny.

„Samozřejmě že mají rozkazy nemačkat divná tlačítka, pane. Ale jsou to mariňáci.“

Geary musel uznat, že v tom měla pravdu. Tisíce let lidského technologického pokroku ještě pořád nepřinesly jediný kus vybavení, který by byl mariňákovzdorný. Nebo lodníkovzdorný. To byl jeden z hlavních důvodů, proč se nemuseli poddůstojníci flotily a seržanti mariňáků obávat, že by kdy byli zbyteční, jelikož jim stále zůstávala primární funkce řvát v případě potřeby na podřízené: „Nesahejte na nic, dokud vám neřeknu.“ Ale protože mariňáci měli seržanty, neviděl Geary důvod, proč by měli lodní důstojníci sledovat mariňáky velitelským systémem. „O jaké úrovni důstojníků se tady bavíme? Jakou hodnost měli důstojníci přiřazení k dozoru nad mariňáky.“

„Kapitáni lodí,“ odpověděla Desjaniová stejným monotónním hlasem.

„To si děláte legraci.“

„Ne, pane.“

„Kdo měl velet lodi, zatímco kapitán dohlížel na mariňácké poručíky?“

Desjaniová zkřivila tvář v kyselém úsměvu.

„Tu samou otázku jsem položila admirálu Blochovi, když jsem dostala rozkaz sledovat poručíka mariňáků při výsadku na syndickou loď. Admirál Bloch mě informoval, že má důvěru ve schopnosti důstojnice mého kalibru a mé zkušenosti mi snadno dovolí dělat obojí.“

Nebylo to poprvé, kdy měl Geary výčitky svědomí z úlevy, že admirál Bloch zemřel ještě před tím, než pod ním Geary musel sloužit jako podřízený.

„Myslím, že už znám odpověď, ale vidíte vy osobně nějaký dobrý důvod, proč v tom pokračovat?“

Další pokrčení ramen.

„Je možné najít důvody, ale existuje i spousta nedělat to.

Dobrovolně bych to určitě nedělala, pane.“

„To jsem si myslel. Já taky ne.“

Geary se otočil zpátky ke svému displeji, aktivoval znovu komunikační okruh a upřel na Casiu vážný pohled: „Děkuji vám, že jste mě na to upozornil. Postarám se, aby mariňáci věděli o nutnosti konzultovat to s důstojníky flotily, než provedou něco, co by mohlo mít vliv na bezpečnost lodě, na níž provádí výsadek.“

Za nějakých dvacet sekund se Casia stále mračil, navíc ale začínal rudnout v tváři.

„Pro aktuální pravidla existují dobré důvody, kapitáne Geary. Nedržet se zkušeností získaných během boje by mohlo mít smrtící následky právě pro vězně, které chceme osvobodit.“

Geary si uvědomil, že tohle byl nejostřejší výpad, jaký si Casia v poslední době dovolil. Určitým způsobem to byla pravda, protože mu chyběly celoživotní válečné zkušenosti ostatních důstojníků flotily. Ale také nepravda, protože se tím pádem zatím nenaučil nic špatného. Pokud si byl něčím jistý, byl to fakt, že služebně výše postavení důstojníci by se neměli vozit po podřízených, snažících se odvádět svou práci. Jako podřízený s tím měl až příliš mnoho zkušeností.

„Děkuju vám za informace, kapitáne Casio,“ prohlásil Geary vyrovnaně. „Budu jim věnovat pozornost a provedu případné potřebné akce.“ Možná zkušenosti z doby míru nebyly stejné jako z války, ale naučily Gearyho říkat „vlez mi na záda“ naprosto profesionálním a vychovaným způsobem.

O půl minuty později poznal z pohledu na Casiovu tvář, že jeho protivník neměl problém pochopit, co přesně tím Geary myslel.

„Po katastrofě, která flotilu potkala během našeho posledního pobytu u Lakoty…“

Geary využil svou autoritu velitele a aktivoval blokování okruhu. Kdyby dál poslouchal, naštval by se. A teď nechtěl, aby mu úsudek ovlivňoval hněv. Na chvíli si přál, aby měl kapitán Casia vlastní tlačítko „možnost nepřijatelná“, a pak tvrdě prohlásil: „Pokud chcete být zbaven velení ještě před bojem, kapitáne Casio, můžete poslední větu zopakovat.

Nebo přestaňte kopat do mrtvého koně a začněte dělat svou práci. Pokud si přejete po tomhle boji osobně se se mnou setkat a prodiskutovat velitelskou strukturu flotily a svou pozici v ní, s radostí vám vyhovím. Buďte ujištěn, že mariňáci jsou pod kompetentním dozorem a vaše obavy byly zaznamenány. Konec přenosu,“ dodal zbytečně, než přerušil spojení s Dobyvatelem.

Kapitánka Desjaniová velmi dobře hrála důstojnici, která si vůbec neuvědomuje, jak naštvaný její velitel je. Na celém můstku Neochvějného ji s různou mírou úspěchu napodobovali i ostatní důstojníci. Nemohli slyšet, co Geary v soukromí zvukové clony říkal, ale všichni mladí důstojníci se rychle naučili nezbytně potřebné umění číst náladu nadřízeného z řeči jeho těla a výrazu tváře.

Geary chvíli tiše pěnil, pak se zhluboka nadechl a zavolal plukovnici Carabaliovou. Ta si ho opatrně měřila pohledem.

„Plukovnice, předpokládám, že nechat lodní důstojníky provádět přímý dozor nad vašimi lidmi na palubě Nebojácného by pro vás představovalo nevítané narušování pozornosti.“

„To je správný předpoklad, kapitáne Geary,“ souhlasila s ním mariňácká důstojnice.

„Také předpokládám, že vaši seržanti a důstojníci dokáží zabránit svým lidem v náhodném mačkání tlačítek nebo v nechtěném přetížení energetického jádra Nebojácného.“

„Ano, pane.“

„Zkrátka a dobře, plukovnice, předpokládám, že vaši mariňáci mají zkušenosti, výcvik a dostatečnou inteligenci, aby mohli úkoly plnit bez přímého dozoru služebně starších důstojníků flotily.“

„Ano, pane.“

„Velmi dobře,“ uklidnil se Geary, zatímco ho Carabaliová sledovala, jako by se snažila odhalit smrtící past. „Ocenil bych, kdybyste mi pomohla prokázat pravdivost mých předpokladů. Pokud vaši mariňáci dokáží obsadit Nebojácného bez zničení něčeho důležitého nebo vypuštění atmosféry do vesmíru, mohl bych to použít jako jasný příklad jejich schopnosti fungovat efektivně i bez toho, aby jim za krkem dýchali lodní důstojníci.“

Plukovnice Carabaliová přikývla. „Jistě, pane. Žádné problémy nebudou.“

„Sakra, plukovnice, při každé operaci jsou problémy.

Ale udržte je v rozumných mezích.“

Plukovnice se usmála a zasalutovala.

„Ano, pane. Dám svým lidem vědět, jakou důvěru v ně vkládáte, a znovu jim zdůrazním, že v případě pochyb se mají zeptat na radu.“

„A ať nemačkají divná tlačítka,“ musel Geary dodat.

„To rozhodně, pane. Protože budeme útočit na loď, která má pravděpodobně na palubě množství aliančních zajatců, přikážu velitelům čet a družstev, ať dají svým lidem instruktáž o maximálně bezpečné palebné disciplíně.

Nebudou střílet na nikoho ani na nic, pokud si nebudou jistí, že je to nepřátelské.“

„Dobrý nápad.“

„Navíc jsou to všichni dobrovolníci,“ dodala. „Jelikož existuje možnost, že Syndikové nastavili energetické jádro lodě na autodestrukci pro případ, že na ni vstoupí výsadek.“

Geary zatnul zuby. „Nedokážu vám vyjádřit, jak moc oceňuju jejich ochotu účastnit se operace navzdory této možnosti, plukovnice. Přikázal jsem Syndikům, ať se o nic takového nepokouší. Varoval jsem je, co se jim stane, pokud neuposlechnou. Jejich záchranné moduly našim lodím neutečou.“

„Děkuji vám, pane,“ vycenila na něj zuby mariňačka.

„Já děkuji vám, plukovnice. Dejte mi vědět, pokud by se na plánu něco významného změnilo.“

Obraz Carabaliové zmizel a Geary se s povzdechem zapřel do křesla.

„Další krize odvrácena?“ zeptala se Rionová.

„Prozatím vyřešena,“ odpověděl Geary. „Doslechla jste se něco, o čem bych měl vědět?“

Rionová se na něj podívala s pozdviženým obočím.

Věděla, že se jí ptá na špehy ve flotile.

„Nic, co by nemohlo počkat,“ odpověděla a na chvíli zaváhala. Pak se postavila a došla k němu, aby mohla mluvit potichu: „Jen několik mých agentů mi stačilo poslat aspoň rychlé hlášení. Tvrdí, že vaše protivníky dokonale vyvedlo z míry rozhodnutí vrátit se okamžitě do Lakoty. Zjevně čekají, co se stane, a další tahy si teprve chystají.“

„Děkuju. Co si myslíte vy? Jak vám to připadá?“

„Chcete mou radu?“ zeptala se Rionová chladně. „Proč se nezeptáte své vlajkové kapitánky?“

Ach, pro lásku předků.

„Ptám se jí na věci týkající se operací flotily. Je na tom něco špatného?“

„Jistě že ne,“ odpověděla Rionová tónem, který naznačoval přesný opak. Okamžitě ale pokračovala a odpověděla na jeho první otázku: „Vaši nepřátelé ve flotile mlčí a čekají. Dokud se situace v téhle hvězdné soustavě nevyřeší, nebudou jednat, protože mají strach, že by pak museli nebezpečné syndické pasti čelit sami.“

Geary přikývl a myšlenky si nechal pro sebe. Pokud selžu, budou mít dost munice, aby mě mohli nahradit. Ne že by z flotily zůstalo něco většího k velení, pokud selžu. A zjevně se nikdo z nich necítí natolik, aby velel boji proti všem Syndikům v systému.

Přejel očima na displej a znovu hledal to, co už se tam mělo nacházet. Ale ze skokového bodu na Ixion pronásledovatelé stále nepřiletěli. Geary nepokojně bubnoval prsty do opěrky velitelského křesla. Proč se pronásledovatelé ještě neukázali? Alianční flotila byla v hvězdné soustavě už přes dvě hodiny. Každá další minuta byla dar, ale Geary nevěřil darům přicházejícím z důvodů, jež nedokázal pochopit. Ačkoli říkal Rionové, že doufá ve tři hodiny času, a přesně za to se i modlil, ve skutečnosti předpokládal, že se první předvoj Syndiků objeví dříve než za dvě hodiny. I když započítal čas potřebný na reorganizaci syndické flotily a obrátku u Ixionu po zjištění, že alianční flotila skočila zpět, odhodlaní pronásledovatelé už by se dávno objevili.

Na displeji se ukázala ikona označující prioritní zprávu, tentokrát z Koženice. Ta byla třicet světelných sekund daleko, což umožňovalo silně zpomalenou, ale ještě tolerovatelnou konverzaci. Geary zapřemýšlel, proč by ho volal těžký křižník, ale pak si vzpomněl, že zrovna jim přikázal vyzvednout a vyslechnout Syndiky.

„Tady Geary. Mluvil někdo ze Syndiků?“

Kapitán Koženice přikývl.

„Jeden ano. Většina jen papouškovala obvyklé syndické nesmysly o tom, jaké privilegium to je být občanem Syndikovaných světů. Ale jeden lodník se zjevně rozhodl, že naše flotila nemůže být zničena. A že každý, kdo se o to pokouší, jde proti vůli žijících hvězd. Takže nám vypráví úplně vše, co ví. Myslí si, že to je jediný způsob, jak napravit to, že pomáhal v boji proti nám,“ vysvětlil dlouze, pak se odmlčel a čekal na Gearyho reakci.

„Takový přístup se mi líbí,“ prohlásil Geary.

O minutu později kapitán Koženice přikývl.

„To mně taky, pane. Ten syndický lodník toho moc neví, ale řekl nám, že jsme během boje před skokem na Ixion sundali syndickou vlajkovou loď. Nejvýše postavený syndický ředitel to nepřežil, takže zůstali dva nižší, ale stejné hodnosti. Ti se pohádali o to, kdo povelí formaci, co nás bude pronásledovat na Ixion. Náš zdroj si přesně nepamatuje, jak dlouho to trvalo, ale tvrdil, že nejméně čtyři hodiny. Možná dokonce víc než pět, zatímco se celá syndická flotila vznášela na místě a nic nedělala,“ dodal kapitán Koženice a čekal na Gearyho odpověď.

„Nejméně čtyři hodiny?“ přeptal se Geary. Při předchozím boji zaměřil střed syndické formace a ve vyřazení vrchního velitele doufal, ale nemohl vědět, jestli uspěl. „Je si ten lodník jistý?“

„Ano, pane. Naneštěstí nám nemůže říct nic specifického o tom, jak velká byla síla formace, která nás na Ixion pronásledovala. Věděl jedinou další užitečnou věc: některé z nejvážněji poškozených syndických lodí, co tady zanechali, dostaly příkaz přesunout část personálu na lodě z pronásledovatelské formace. Myslel si, že to mělo nahradit ztráty v boji, ale říkal taky, že poslední dobou má kvůli nedostatku zkušeného personálu většina lodí podstav. Zdá se, že Syndikové ztratili větší než obvyklé množství lépe vycvičeného personálu, což jejich výcviková střediska zatím nedokážou nahradit.“ Tentokrát se kapitán Koženice velmi spokojeně usmál.

„Skvělá práce,“ prohlásil Geary naprosto upřímně.

„Myslíte si, že má smysl některé vězně si nechat a převézt na loď s lepším výslechovým vybavením?“

„Pochybuji o tom, pane. I ten, co nám řekl úplně všechno, opravdu neví nic dalšího. Podle mě nemá smysl nechávat si je,“ odpověděl kapitán Koženice a pak se zarazil, jako by ho napadlo něco neočekávaného. „Tak je asi prostě strčíme zpátky do jejich záchranných modulů a pustíme je.

To s nimi v poslední době děláme, že?“

Geary přikývl a snažil se na sobě nedat zdát, jak se mu ulevilo. Ještě před nedávnem by kapitán Koženice, stejně jako kterýkoli jiný člen flotily, neužitečné nebo problémové syndické zajatce prostě vyhodil ven přechodovou komorou.

To, že sám navrhl humánní způsob řešení, bylo dobré znamení. Význam cti se vracel k původnímu významu.

„To vypadá jako skvělý plán.“

Druhý kapitán se usmál a zeptal se: „Máme nějaké zprávy od žijících hvězd, které bychom tomu chlapovi měli předat, ať je pošle dál?“

Geary po té příležitosti málem skočil, ale pak se zarazil.

Nebyl to schopný přesně definovat, ale připadalo mu to jako špatný nápad. Jako by mu někdo dával varování, které nemohl slyšet, ale jen cítit.

„To možná není úplně dobrý nápad. Ať si šíří vlastní nápady, ale nechceme urazit žijící hvězdy a předstírat, že mluvíme za ně.“

Úsměv na tváři kapitána Koženice zmizel: „Nenavrhoval jsem dopustit se svatokrádeže, pane.“

„Já vím. Ale co my považujeme za správné, nemusí vidět žijící hvězdy stejně, že? Raději to nebudeme riskovat.“

„Pravda,“ přikývl velitel Koženice. „Zdá se, že máme prozatím jejich přízeň, a já bych to nechtěl měnit. Děkuji vám, pane. Během dalších deseti minut vypustíme syndické záchranné moduly zpátky do vesmíru.“

„Dobře. Ještě jednou děkuju za vynikající práci.“

Když okno s kapitánem Koženice zmizelo, obrátil se Geary, aby řekl Desjaniové i Rionové, co se dozvěděl. Pak dodal i vlastní interpretaci: „Oba přeživší syndičtí ředitelé chtěli mít zásluhu na tom, že naši flotilu zničí u Ixionu, takže se dlouhé hodiny hádali o to, kdo má velení. Paní koprezidentko Rionová, copak Syndikové nemají obdobný systém služebního postupu, jako je naše datum získání hodnosti?“

Zavrtěla hlavou.

„Pozice ředitele s sebou nese civilní i vojenské velení.

Postavení ředitele částečně určuje jeho hodnost, ale také politický vliv.“

„Takže říkáte, že jejich velitelská struktura připomíná…“

podíval se omluvně po Desjaniové a dokončil to: „To, jak byla flotila řízená dřív? Čekal bych, že Syndikové budou mít pevnější velitelskou strukturu. Vše, co jsem zatím viděl, by tomu odpovídalo.“

„Do určité úrovně ano,“ vysvětlovala Rionová trpělivě, ačkoli ji zjevně pobavilo, jak nepříjemně se Desjaniová cítí.

„Každý pod úrovní ředitele musí poslouchat rozkazy a nedělat vlny. Ale jakmile se dostane na úroveň ředitele, vytáhne nože. Mezi syndickými řediteli panuje neustálý politický boj o výše postavená místa a o to, komu se podaří vydíráním, zradami a intrikami dostat až do výkonné rady.“

„To zní skoro jako od našich politiků,“ zamumlala Desjaniová jakoby pro sebe, ale dost nahlas, aby to Rionová pravděpodobně slyšela.

Ale Rionová se jen chladně pousmála a dál upírala oči na Gearyho: „Ředitel, který získá zásluhy za vaše zabití, bude mít velmi usnadněnou cestu do výkonné rady. Není nic divného na tom, že dva přeživší ředitelé ze syndické flotily proplýtvali spoustu cenného času hádkou o pozici velitele.

Navzdory tomu, co si syndický lodník myslel, se nejspíš nehádali mezi sebou. Spíš se oba snažili přesvědčit kapitány flotily, že podle platných řádů a regulí je právě on či ona ten, kdo by měl převzít velení. Ti kapitáni by si nedovolili poslouchat něčí rozkazy, pokud by si nebyli jistí, že neměli na výběr.“

„Takže to není to samé jako u naší flotily,“ poznamenal Geary. Alianční flotila po smrti admirála Blocha hledala vůdce, zatímco syndická flotila se snažila dohodnout, co říkají řády. Kdyby se flotila prostě držela řádů, o Gearyho velitelském postavení by nikdo nepochyboval. Jeho datum jmenování bylo staré sto let, udělené „in memoriam“ desítky let před kterýmkoli jiným kapitánem flotily. Ale situaci vyvažovala jasná představa, jaké problémy by dokázali vyrobit kapitáni lodí, obávající se porušit jakákoli pravidla.

„Měli jsme štěstí a získali nejméně čtyři hodiny času od pronásledování, možná víc.“

„Neměli jsme ‚štěstí‘, pane,“ namítla Desjaniová.

„Zamířil jste první útok na syndickou formaci přesně na bod, kde jste očekával vlajkovou loď.“

„Nezapomeňte, že ať už velí zdejším syndickým lodím kdokoli,“ řekla Rionová ostře Gearymu, „je to ten, kdo prohrál spor o velení nad flotilou pronásledovatelů. To může ovlivnit to, jak teď zareaguje na náš přílet.“

„To je pravda,“ souhlasil Geary. „Jak to toho ředitele ale ovlivní?“

„Cokoli se tady stane, je vina ředitele, který převzal velení a odletěl s pronásledovateli. Chtěl velení, aby mohl získat zásluhy, ale teď je v pozici, kdy ponese veškerou vinu. Až se jeho flotila dostane zpátky do Lakoty, bude se zběsile snažit uštědřit nám co nejsilnější ránu, aby mohl aspoň částečně napravit to, co jste tady provedl.“

Nejméně čtyři hodiny. Ztuhlé svaly v Gearyho zádech se začaly trochu uvolňovat.

Se čtyřhodinovým náskokem dokáže jeho flotila napáchat hodně velké škody.

3.

Tři další lehké syndické křižníky byly rozervány na kusy.

Pak se hlavní část aliančních lodí soustředila na Zraněnou flotilu. Nový roj záchranných modulů ukázal, jak zbývající členové

posádek

ochromených

syndických

lodí

neschopných boje prchají do bezpečí. Zraněná flotila se pomalu plazila pryč od aliančních útočníků, takže byla relativní bojová rychlost nezvykle nízká, méně než nula celá jedna rychlosti světla. Pouhých třicet tisíc kilometrů za vteřinu. Souboje flotil se často vedly tak, že se lodě navzájem míjely s celkovou relativní rychlostí kolem nula celá dva světla, což byl limit, za kterým už nedokázaly automatické systémy efektivně vyrovnávat relativistické efekty, ovlivňující vzhled okolního vesmíru.

Ale i tak trvá nálet při rychlosti nula celá jedna světla pouze zlomek sekundy, během kterého jsou zbraně na dostřel a automatické systémy míří a střílí. Lidské smysly by v žádném případě nedokázaly reagovat dost rychle.

První a sedmá divize bitevních křižníků, každá po třech lodích, se dostaly na dostřel jako první. Alianční lodě se k velké syndické formaci ve tvaru zploštělé koule blížily zezadu a mírně shora. Koule byla mizerná bojová formace, ale nejspíš byla vybrána jako nejvhodnější pro opravářskou práci. Jelikož zbývající syndické lodě ve Zraněné flotile nebyly schopné manévrovat, mohly alianční lodě bezpečně proletět syndickou formací a zaútočit na všechny uvnitř.

Odvážný kapitána Duellose vedl křižníky Impozantní a Nezastrašitelný na blízký nálet kolem jediné syndické bitevní lodě ve formaci, jež dokázala aktivovat nějaké zbraně. Normálně by si to bitevní loď mohla se třemi křižníky klidně nějakou dobu rozdávat, ale tahle měla polovinu systémů sotva opravených. Její štíty byly nepravidelné, pancéřování měla na mnoha místech stále proražené a neopravené, většina zbraní nebyla v provozu.

Alianční křižníky vypustily během průletu ničivou salvu a jejich pekelná kopí se snažila zničit na syndickém bitevníku vše, co ještě fungovalo.

Zatímco Duellosovy lodě letěly dál, zaměřily křižníky Včasný, Geniální a Inspirace jeden z nepřátelských bitevních křižníků a nedaleký těžký křižník, kterým se podařilo aktivovat část zbraní. Smršť zásahů obě syndické lodě totálně vyřadila z provozu. Sedmá divize pak následovala Duellosovy lodě k ochromenému bitevnímu křižníku, jenž dříve opustil Zraněnou flotilu a snažil se připojit ke dvěma syndickým bitevním lodím, pokoušejícím se o marnou záchranu poškozených lodí.

O pár minut později vedl Leviatan kapitána Tuleva křižníky své divize na zničení dvou dalších těžkých křižníků a vyřazení zbývajících zbraní bitevní lodě.

Kapitánka Desjaniová se přepnula do zaměřovacího režimu a upřeně sledovala displej, zatímco se Neochvějný, Opovážlivý a Vítězný blížily k jedinému bitevnímu křižníku Zraněné flotily, který měl ještě funkční zbraně.

„Neochvějný a Opovážlivý, zaměřit zbraně. Vítězný, zaměřit ostatní funkční systémy,“ přikázala.

Velká syndická flotila proletěla kolem rychleji, než mohly Gearyho smysly něco zachytit, ale displej aktualizoval zobrazované informace podle toho, jak senzory flotily analyzovaly výsledky náletu. Syndický bitevní křižník byl označený ikonou zničen, všechny systémy vyřazeny. Důstojníci na můstku Neochvějného mezitím hlásili následky slabé nepřátelské odvetné palby.

„Jeden zásah pekelným kopím do čelních štítů. Žádné škody. Opovážlivý hlásí dva zásahy, žádné škody. Vítězný hlásí žádné zásahy.“

„To je až moc snadné,“ zabručela Desjaniová.

„Od těch dvou bitevních lodí před námi se dočkáte poctivého boje,“ ujistil ji Geary.

„To je pravda,“ rozzářila se Desjaniová a soustředila se na další cíle.

O pět minut později zasáhla syndickou Zraněnou flotilu šestá divize bitevních křižníků. Kapitánu Badayovi v divizi zůstávaly pouze Proslavený a Neuvěřitelný, ale to víc než stačilo na dva poničené těžké křižníky, poslední válečné lodě ve flotile s ještě funkčními zbraněmi. Když dva alianční bitevní křižníky udeřily do syndických těžkých, vyletěla ze syndických lodí ve Zraněné flotile poslední vlna záchranných modulů, označující fakt, že i zbývající Syndikové ztratili naději a opustili lodě.

„Nevyhazují do vzduchu své lodě,“ poznamenala Rionová.

„To ne,“ souhlasil Geary. „Stejná logika jako u opravářských lodí. Syndikům tahle hvězdná soustava patří a vědí, že my budeme muset odletět. Doufají, že nedostaneme šanci lodě zničit a tak je budou moct zachránit. Musíme se postarat, aby se jejich naděje nenaplnily.“

Duellosovy lodě dohnaly další syndický těžký křižník, snažící se připojit k přeživšímu bitevnímu, a zasypaly ho tak silnou salvou, až se trup nepřátelského plavidla rozpadl na kusy. Jen kousek před nimi se nacházel ochromený bitevní křižník, kulhající zoufale k blížícím se bitevním lodím, stále však příliš vzdáleným. Hned za Duellosovými loděmi letěly bitevní křižníky sedmé divize, které zbytky těžkého křižníku během průletu kolem obdařily další salvou z pekelných kopí.

Syndický bitevní křižník byl zjevně v beznadějné pozici, ale když Duellos zamířil s Odvážným, Impozantním a Nezastrašitelným k němu, aby ho dorazil, obrátil se Syndik v přesně tu pravou chvíli a zrychlil dolů a na pravobok.

Duellosovy bitevní křižníky se pohybovaly o tolik rychleji než nepřítel, že nedokázaly včas reagovat a stačily na nepřátelský cíl vypálit jen několikrát na maximální vzdálenost.

Ale křižníky Včasný, Geniální a Inspirace byly dostatečně daleko, aby byly schopné na úhybný manévr zareagovat. A dost blízko, aby Syndik neviděl jejich reakci dřív, než se alianční lodě dostaly na dostřel.

Geary se snažil vyvolat si v duchu kapitány Včasného, Geniálního a Inspirace. Nedokázal to. Proč si kapitány bitevních křižníků ještě nezapamatoval? Rozladilo ho to a snažil si vrýt do paměti, že by si měl ve chvíli klidu všechny tři vyhledat v databázi.

Syndický bitevní křižník se pod tlakem funkčních manévrovacích trysek přetočil. Díky změně orientace dostal zbývající pekelná kopí do palebného úhlu a vyrazil ze sebe proudy nabitých částic, zaměřených na Geniálního, který společně s Inspirací a Včasným pozměnil kurz tak, aby lodě proletěly na pravobok a nahoře nad nepřítelem. Štíty Geniálního zazářily po několika zásazích, zatímco společně s Inspirací vrhal salvy pekelných kopí do slabých štítů nepřátelské lodě. Syndické štíty baráž nevydržely, prolomily se a pak už nic nebránilo aliančním pekelným kopím v likvidaci nepřátelského křižníku a zničení jeho trupu, pancéřování, systémů i nešťastných zbývajících členů posádky, kteří se dostali proudům částic do cesty.

Než k syndické lodi doletěly Leviatan, Drak, Neotřesitelný a Chrabrý, nemohl už nepřítel manévrovat a dokázal palbu opětovat jediným zbývajícím pekelným kopím. Tulevovy bitevní křižníky Syndika zasypaly palbou a pak pokračovaly k bitevním lodím a lehčím jednotkám, snažícím se spojit do jedné formace. Zanechaly za sebou jen tichý vrak.

„Zbraně i pohonné systémy má mrtvé, ale pořád mu něco funguje. A posádka neopustila loď,“ poznamenala Desjaniová hlasem, ze kterého byl slyšet náznak prosby o rozkaz otočit Neochvějného a uštědřit ránu z milosti.

Geary přikývl, s očima pevně upřenýma na displej.

„ Opovážlivý je v lepší pozici, aby ho dorazil. Nechte mu ho.“

Desjaniová přikývla a sotva dokázala skrývat zklamání.

Opovážlivý se natočil trochu nahoru a zasypal ochromenou syndickou loď další salvou pekelných kopí.

Zatímco Opovážlivý letěl dál, syndická loď najednou explodovala, protože došlo k přetížení jejího energetického jádra.

„Dostaly se pryč nějaké záchranné moduly?“ zeptal se Geary, když si uvědomil, že žádné neviděl.

Jedna z důstojnic na můstku mu odpověděla zavrtěním hlavy.

„Pár jich vypustili před explozí jádra, ale výbuch je zachytil a zničil.“

„Svině,“ zavrčela Desjaniová, čímž zjevně myslela kapitána syndické lodi, který čekal příliš dlouho, než dovolil posádce opustit loď.

„Vám nedělá smrt Syndiků radost?“ zeptal se Geary, překvapený reakcí Desjaniové. Táňa Desjaniová považovala ničení nepřátelských lodí a zabíjení posádek nejen za povinnost, ale také za zdroj pomstychtivé radosti.

Zamračila se a vysvětlila: „Ta posádka by už pro nás nepředstavovala hrozbu. Ale jejich velitel měl povinnost dát jim šanci. Víte, co tím myslím.“

Věděl to, jelikož sám před sto lety vydal většině posádky rozkaz opustit loď, když se bitva u Grendelu změnila ze zoufalé na beznadějnou. „Jo, vím, co tím myslíte.“

Spěchající alianční bitevní křižníky byly ve svém živlu, protože jim rychlost umožnila dostihnout lehčí nepřátelské jednotky a s radostí trhat na kusy syndická el-zet a lehké křižníky. Zničení dvou nedalekých těžkých křižníků proběhlo téměř dodatečně jako třešnička na dortu. Geary sledoval bitevní křižníky závodící vesmírem ve snaze zlikvidovat co nejvíc nepřátel, zatímco se jeho bitevní lodě ke Zraněné flotile stále teprve blížily. Konečně pochopil, proč nejlepší důstojníci Aliance aspirovali na velení bitevním křižníkům. Bylo to stejně úžasné jako účastnit se hromového nájezdu kavalérie v pradávných dobách, kdy se války vedly jen na povrchu jedné planety. Ale i tak musel přemýšlet, kolikrát byly bitevní křižníky rozervány na kusy, když se pokusily provést podobnou zteč na mnohem odolnější bitevní lodě. A zda počet případů, kdy mohl bitevní křižník využít rychlost k provedení úspěšné zteče, vyrovnával počet situací, v nichž byl zničen kvůli slabšímu pancéřování.

Alianční bitevní lodě letící za Neochvějným a zbývajícími bitevními křižníky pozměnily mírně kurzy, aby zamířily výše nad syndickou Zraněnou flotilu a mohly pak snáze zachytit dvě bitevní lodě, stále vzdálené několik světelných minut. Všude kolem nich dokončovaly torpédoborce a lehké křižníky dočišťování zbývajících Syndiků a postupně se připojovaly zpět k bitevním lodím.

Úplně v zadní části toho, co by se dalo považovat za velmi volnou alianční formaci, letěly čtyři zásobovací lodě s eskortou bitevních lodí, dvou bitevních křižníků kapitánky Cresidové a přibližně dvacítkou lehkých křižníků a torpédoborců. Na rozdíl od ostatních aliančních lodí držela zásobovací formace kurz přímo na syndické opravářské lodi v centru zploštělé bubliny vytvářené zraněnou flotilou.

„Naše vedoucí bitevní křižníky jsou dvě minuty daleko od dvou syndických bitevních lodí,“ poznamenala Desjaniová. „Ty jsou teď označené jako syndická flotila Bravo. Zajímalo by mě, proč je systém prostě neoznačil jako Sebevražednou flotilu.“

Měla pravdu, ale Geary ukázal na alianční zásobovací lodě.

„Pokud by se jim nějak podařilo dostat k našim zásobovačům, mohli by nám velmi vážně ublížit.“

Desjaniová zavrtěla hlavou.

„I kdyby se dokázali probít přes to všechno, co na ně letí, budou tak oslabení, že je lodě Cresidové dokáží zlikvidovat.“

„Nemám moc radost z toho, že by měly bitevní křižníky svádět souboje s bitevními loděmi,“ poznamenal Geary.

Obával se, že se jeho příliš agresivní důstojníci přestanou v žáru bitvy ovládat. Ale nemohl jim vydat rozkaz, ať se stáhnou. Nikdo z nich by ho neposlechl. Znovu aktivoval komunikační okruhy: „Všem formacím aliančních bitevních křižníků, po dokončení náletu na syndickou flotilu Bravo zabrzděte, ať srovnáte rychlost se Zraněnou flotilou, a očekávejte další rozkazy. Všem formacím aliančních bitevních lodí, po zničení syndické flotily Bravo začněte brzdit a srovnejte rychlost se Zraněnou flotilou.“

Zatímco mluvil, začaly z aliančních lodí vyrážet ke Zraněné flotile raketoplány. Každý raketoplán měl vlastní kurz na specifický cíl. Většina z nich mířila k vraku Nebojácného, ale ostatní měly za cíl syndické opravářské lodě a okolní bitevníky, aby zajistily, že jsou nepřátelské lodě opravdu opuštěné a blížícím se aliančním lodím nehrozí žádné riziko.

Raketoplány stále mířily k cílům, když Duellosovy bitevní křižníky proletěly kolem syndické flotily Bravo kombinovanou rychlostí něco nad nula celá dva světla. Při takové rychlosti měly relativistické efekty tak velký vliv na vnímání vesmíru, že bylo zaměřování velmi obtížné.

Palebná okna, v nichž byly zbraně na dostřel, se měřily na drobné zlomky sekund.

Když se dvě formace zase rozdělily, bylo vidět oslabení štítů nepřátelských bitevních lodí, ale žádné zásahy nepronikly skrz. Nicméně Syndikové zkoncentrovali masivní palebnou sílu na Impozantní, protože si určitě všimli neopravených škod, které měl alianční bitevní křižník z posledních bojů. Impozantní dostal řadu zásahů, ztratil velkou část bojeschopnosti, ale měl štěstí a zachoval si všechny pohonné systémy, takže dokázal s ostatními loděmi držet krok.

Jako další udeřily na syndické bitevní lodě Geniální, Včasný a Inspirace. Nepřátelské štíty byly oslabeny ještě více, ale Včasný přitom schytal několik ošklivých zásahů.

Tulevovy čtyři bitevní křižníky při průletu na levoboku soustředily palbu na nejbližší syndickou bitevní loď.

Podařilo se jim vytvořit několik bodových selhání ve štítech nepřítele, ale Drak obdržel několik zásahů.

Desjaniová zamířila bitevní křižníky do boje a Geary doufal, že se nepokusí proletět příliš blízko stále velmi nebezpečných nepřátelských bitevníků. Syndikové se snažili soustředit palbu na poškozený Opovážlivý, ale Desjaniová dokázala naprogramovat střet tak, že se Opovážlivý nacházel nejdále od nepřítele, a tak ho ochránit před škodami, jaké utrpěl Impozantní. Křižníky Neochvějný a Vítězný vypálily salvy do syndické bitevní lodě s nejsilnějšími štíty, oslabily její ochranu a podařilo se jim vyhnout vážnějším škodám na své straně.

Jako poslední udeřily na syndické bitevní lodě křižníky Proslavený a Neuvěřitelný. Po dokončení jejich náletu nepřátelé stále pokračovali v letu ve směru aliančních zásobovačů se štíty vážně oslabenými, ale jejich pancéřování ani palubní systémy neutrpěly žádné škody.

Nicméně na nepřítele už mířily alianční bitevní lodě z druhé, páté a osmé divize. Dvanáct ku dvěma je velmi nepříznivý poměr za jakýchkoli okolností, ale alianční bitevní lodě měly navíc štíty na plné síle, zatímco syndické se teprve pomalu dobíjely.

Geary se spokojeně ušklíbl, když si všiml, jak se tři alianční subformace drží manévrovacího plánu, jenž koordinoval jejich pohyb. Bitevní lodě Galantní, Nepřekonatelný, Skvělý a Velkolepý proletěly kousek nad nepřítelem, jen o milisekundy později následovány Neúprosným, Odvetou, Skvostným a Ohromným letícím zespodu. Pár sekund na to udeřily do Syndiků z pravoboku pekelná kopí Smělého, Odhodlanosti, Nezpochybnitelného a Válkychtivého. Tolik palebné síly zasahující tak krátce po sobě nedalo Syndikům šanci. Sice palbu opětovali a zasáhli několikrát Skvělého a Smělého, ale když se dvanáct aliančních bitevních lodí stáhlo, zůstala za nimi jen expandující koule trosek jako zbytek jedné syndické bitevní lodě. Druhá se proměnila v neřízeně rotující vrak jen vzdáleně připomínající původní tvary bitevní lodě. Z trosky tiše letící pryč vesmírem vyletělo pouze několik záchranných modulů.

Než se o třicet sekund později dostala na dostřel desátá divize bitevních lodí kapitána Armuse, mohly jeho čtyři bitevní lodě pouze rozervat pozůstatky druhé syndické bitevní lodě na spousty menších kusů trosek.

Geary si úlevou oddechl a pak znovu vydal rozkazy: „Všem aliančním lodím s výjimkou zásobovací formace, zaujměte určenou pozici kolem vlajkové lodě Neochvějný.“

Na displeji vypadala zamýšlená formace jako nepravidelná koule táhnoucí se kupředu a trochu nad Zraněnou flotilu. Jednotlivé subformace byly vytvořeny kolem jednotlivých aliančních bitevních křižníků a lodí rozmístěných do tvaru koule. Nebylo to moc pěkné, ale muselo to stačit.

Desjaniová se na něj tázavě zadívala, jelikož věděla, že Geary dává přednost urovnaným formacím.

„Šetříte palivové články?“

„Částečně. Tímhle způsobem se manévrování lodí omezí na minimum. Ale taky jsem si říkal, že když bude při příletu pronásledovatelů vypadat naše flotila poněkud nepravidelně, mohli by si nepřátelé myslet, že jsme pořád krůček od rozpadu, jako když jsme Lakotu opouštěli.“

„Budou tomu věřit, když současně s tím uvidí, co jsme Syndikům v téhle hvězdné soustavě zatím udělali?“ zeptala se Desjaniová pochybovačně.

„Je dost pravděpodobné, že by v téhle situaci dokázala Syndiky zmasakrovat i značně dezorganizovaná flotila.

Protivníka to možná nepřesvědčí, ale nemá smysl plýtvat palivovými články. Jakmile se pronásledovatelé objeví, budeme jednat rychle, a než se k nám dostanou, dáme všechno do pořádku.“

Všechny alianční lodě se otočily, aby mohly pomocí hlavních pohonných systémů zabrzdit a nevzdálit se příliš od nesmírně důležitých zásobovacích lodí. Zaujaly pozice ve formaci, kterou si Geary v duchu pojmenoval Velká hnusná koule. Jelikož měl situaci pod kontrolou, syndičtí pronásledovatelé stále nedorazili a nejbližší funkční syndické válečné lodě se nacházely přes jednu světelnou hodinu daleko a plnou parou prchaly pryč, podlehl Geary pokušení. Vyvolal si výhled z kamery jednoho z mariňáckých důstojníků obsazujících Nebojácný.

Část raketoplánů vstoupila do hangárů zbytku Nebojácného, další se připojily i na externí přechodové komory, a dokonce na několik míst, kde byly v trupu vyrvány dostatečně velké díry. Jednotky mariňáků připravených na cokoli zaplavily tichou loď. Výhled z kamery mariňáckého důstojníka, kterého si Geary vybral, zobrazoval vnitřek bitevní lodi. Interiér vypadal podivně v důsledku obrovských vnitřních škod a také nepřítomnosti normálního osvětlení. Mariňácký poručík se dostal s oddílem k interní přechodové komoře, opravené jen natolik, aby mohla fungovat. Prošli jí do oblasti, kde byly na díry ve stěnách připlácnuté dočasné záplaty, stačící sotva na to, aby oblast udržela atmosféru.

Alianční mariňáci se přesouvali rychle, senzory jejich bitevních zbrojí přitom pečlivě hledaly případné pasti a zbraně pátraly po nepřátelských cílech za každým rohem a za každou hromadou trosek, kterých byly chodby plné.

Neobjevili se žádní nepřátelé ani nebyly odhaleny pasti. Spíš to znervózňovalo, než uklidňovalo. Před mariňáky se objevil další průchod, tentokrát zamčený. Mariňáci se zarazili, většina z nich se s připravenými zbraněmi držela ve střehu, zatímco jediný přistoupil ke dveřím, umístil na ně miniaturní nálož a rozerval zámek na kusy.

„Žádné omračovací granáty!“ vyštěkl někdo na velitelském okruhu mariňáků.

„Ale seržo, mohli by tam…“

„Mohli by tam být alianční váleční zajatci a my nemáme tušení, jak špatně na tom naši vlastní lidi na tomhle vraku jsou. I omračující nálož může zabít. Jen mířené výstřely, nikdo nebude střílet, pokud nebude mít pozitivní identifikaci nepřátelského cíle. Osobně zastřelím každého zkurvysyna nebo kurvu, která to napálí do některého z našich zajatých lidí. Je to jasné?“

Následoval sbor souhlasných odpovědí.

Jeden z mariňáků se chytil poklopu a zatáhnutím ho otevřel, zatímco zbraně jeho druhů mířily přímo do následující velké kajuty.

Na chvíli měl Geary strach, že je kajuta plná mrtvých aliančních lodníků, ale pak na tvářích obrácených k poklopu objevil rezignované, vzpurné nebo vyděšené výrazy. Emoce se rychle měnily na nedůvěru, když nedávní zajatci rozeznali zbroje aliančních mariňáků.

„Mají tady pěkně mizerný vzduch,“ ohlásil mariňácký poručík nadřízenému. „Příliš mnoho CO2.“

„Dostaňte je ven co nejrychleji,“ dostal obratem rozkaz.

„Třetí četa dává dohromady evakuační tunel z poslední funkční přechodové komory až k raketoplánům. Pohněte s tím!“

Na uniformách zajatců byly vidět insignie z více různých lodí. V přední řadě rozeznal Geary nášivky z Nezdolného, samotného Nebojácného, z těžkého křižníku Basinet a torpédoborce Tulvar. Část osvobozených zajatců se vesele šklebila, zatímco je mariňáci tahali ven z kajuty plné jedovatého vzduchu. Jiní si stále zachovávali otřesené omráčené výrazy a tupě se nechali od mariňáků postrkovat k přechodové komoře.

„První družstvo! Rozestavte se po chodbě, navádějte ty chlapy správným směrem a pohněte sebou!“

Poddůstojník s nášivkou ze Vzdorného s jednou rukou v improvizovaném závěsu se při výstupu z kajuty zarazil.

„To je poprvé, co mám radost, že vidím mariňáka,“

zachraptěl. „Mám sto chutí dát ti pusu.“

„Na tohle já nejsem,“ odpověděl mariňák. „Zkuste támhle kolegu. Ale nezastavujte se, jděte dál.“

„Našli další kajutu na téhle chodbě, poručíku!“ ozvalo se na mariňáckém okruhu. „Taky je plná vesmírných rybářů.“

„Tak je vytáhněte a pohněte se s nimi k evakuačnímu tunelu! Pohyb!“

Geary přerušil spojení. Přál si sledovat to dál, ale uvědomoval si, že má i jiné povinnosti. Když si všiml, jak ho Desjaniová sleduje, kývl na ni hlavou: „Mariňáci vytahují naše lidi z Nebojácného. Vypadá to, že jich tam spousta zůstala.“

„To je dobře,“ přikývla i Desjaniová a ukázala na displej.

„Naši zásobovači se právě blíží k syndickým opravářům.“

Čtyři alianční rychlé zásobovací lodě doletěly čtyři obrovské syndické opravářské a pomalu klouzaly do pozic přímo nad Syndiky. Z jejich trupů se vysouvaly přepravní roury, až výsledek vypadal, jako by se nějaká gigantická stvoření chystala pářit s ještě většími protějšky. Což byla v podstatě pravda. Geary si musel chvíli hrát s různými nabídkami, ale nakonec se mu podařilo vyvolat diagram zobrazující aktivitu uvnitř syndických lodí. Symboly označující alianční inženýry ničily stěnu za stěnou až do skladišť surovin uvnitř plavidel. Souběžně s tím se do syndických lodí zasouvaly další a další alianční přepravní roury, dokud se nedostaly ke skladištím a nezačaly z nepřítele vysávat vše užitečné.

„Nepříjemně nechutný obraz, že?“ zabručela Gearymu za ramenem Rionová. Ani si nevšiml, že vstala a přišla k němu. „Nebo je tomu tak jen z ženské perspektivy?“

Geary zavrtěl hlavou.

„Rozhodně ne od chvíle, kdy ty přepravní roury začaly vysávat syndická skladiště. Asi prostě nejsme zvyklí vidět parazity v takové velikosti.“

„Mají, co potřebujeme?“

„Něco z toho,“ zamračil se Geary na displej. Množství překrývajících se oken zobrazovalo požadavky flotily a nalezená množství materiálů na palubách syndických lodí ve vyčerpávajících detailech. Kvůli přemíře neznámých termínů vypisovaných malým písmem nebyl schopný rozeznat, co se vlastně děje.

„Proč mi to prostě nemůže říct, kolik potřebujeme daného materiálu a kolik jsme ho získali? Kapitánko Desjaniová, mohla byste požádat technika, ať mi pošle jednoduchý souhrn toho, jak jsme na tom s doplňováním zásob?“

Desjaniová přikývla a předala rozkaz dál, pak se spokojeně usmála.

„Právě k nám dorazily dva těžké zásobovací raketoplány z Titánu, pane. Jakmile nainstalujeme nové články, bude Neochvějný na šedesáti pěti procentech palivových rezerv.

Taky jsme dostali šedesát kartáčových střel a sedm nových přeludů, plus pár důležitých náhradních dílů, které jsme si nedokázali vyrobit sami.“

„Výborně. To je vše, co Titán poslal na Neochvějný?“

„Pokud bude dost času, pane, dostaneme i třetí raketoplán.“

To bylo ještě lepší. Geary si uvědomil, že se mu na tvář vkradl úsměv.

„Teď kdybychom tak dokázali sehnat jídlo.“

Přišel k němu technický důstojník a odkašlal si, aby upoutal jeho pozornost.

„S dovolením, pane. Jestli mohu…“

Inženýr rychle přejel prsty po ovládání a pak se na Gearyho displeji objevilo okno s grafy zobrazující celkovou kapacitu bunkrů na zásobovacích lodích, celkové množství materiálu nalezeného u Syndiků a kolik toho bylo převezeno.

„Díky. Co je tenhle sloupec?“

„Jídlo, pane,“ odpověděl inženýr spokojeným způsobem člověka, jenž dokázal odpovědět na otázku, kterou mu nadřízený ještě nepoložil. „Syndické lodě, na nichž jsme se vylodili, měly na palubě plné zásoby jídla. Z toho, co jsem slyšel, jsou zásoby na některých civilních lodích dokonce docela slušné. Není to ani náhodou dost, ale získali jsme alespoň nějaké jídlo.“

„Kontrolujete vzorky na kontaminaci?“ chtěla vědět Rionová.

Inženýr se zatvářil vylekaně.

„Ano, paní koprezidentko. Určitě ano, stejně jako se kontrolují suroviny převážené ze skladů. Ale pro jistotu na to dohlédnu.“

„Kompletní testy. Makro, mikro, nano, organické, anorganické,“ dodala Rionová.

„Ano, paní koprezidentko. Postarám se, aby věděli, ehm…“ zarazil se inženýr. Zjevně ho právě napadlo, že neví, jestli může Rionová jemu a čtyřem aliančním zásobovacím lodím vydávat rozkazy.

„Postarejte se o to,“ řekl Geary.

Inženýrovi se ulevilo, když dostal rozkazy od někoho, kdo mu je určitě vydávat mohl. Zasalutoval a rychle se vrátil ke své pracovní stanici, aby mohl rozkazy předat dál.

„Omlouvám se, že jsem zmátla vašeho technika,“

prohlásila Rionová. „Měla jsem vám říct, ať mu to rozkážete vy.“

„Nic se nestalo. Naopak, jsem rád, že jste nás na to upozornila. S tím, co vše se děje, by někdo mohl zapomenout a neujistit se, zda Syndikové před opuštěním lodí jídlo neotrávili.“

„Někdy se hodí mít poblíž proradnou političku, co?“

obrátila se Rionová zpátky ke svému křeslu, ale zarazila se, když Geary dostal další zprávu.

Plukovnice

Carabaliová

vypadala

spokojeně,

pochopitelně mariňáckým způsobem.

„Věříme, že jsme našli všechny kajuty se zajatci na vraku Nebojácného,“ ohlásila. „Je zázrak, že jich není spousta mrtvých kvůli nedostatečné životní podpoře a tomu, jak tam byli namačkaní na sebe. Zjevně služebně starší lodníci v kajutách pravidelně přesouvali lidi k výstupům klimatizace, takže nikdo z nich nebyl oslabený příliš. Moji průzkumnici předpokládají, že během dne dvou by vězni začali umírat. Všichni potřebují jídlo a většina má sotva ošetřená zranění. Drobnější zdravotní problémy Syndikové ignorovali úplně.“

„Kolik?“ zeptal se Geary a vzpomněl si na počty lidí, které alianční lodě v téhle hvězdné soustavě ztratily.

„Ještě pořád nemáme přesný počet. Přibližně devět set členů flotily a osmnáct mariňáků. Kapitánka Cresidová trvala na tom, že většina z nich bude převezena na Zuřivý, Nesmiřitelný a těžké křižníky ve formaci, i když bitevní lodě také chtěly nějaké. Kapitán Casia získal několik raketoplánů pro Dobyvatele.“

Tón Carabaliové jasně naznačoval, že podle ní není prací mariňáků řešit spory mezi důstojníky flotily.

„Zatímco jsme byli pryč z Lakoty, část aliančních vězňů zjevně převezli na jiné syndické lodě, takže jsou v téhle soustavě i další. Podle osvobozených vězňů bylo zrekvírováno několik obchodních lodí na převoz vězňů. Je nějaká šance, že bychom se k nim mohli dostat?“

„Moc velká ne a každou sekundu se zmenšuje.“ Kdykoli se mohli objevit nepřátelští pronásledovatelé a s každou uplynulou sekundou se pravděpodobnost jejich příletu zvětšovala. „Dohnali jsme jen dvě blízké syndické obchodní lodě, obě byly plné zásob. Vidíme v soustavě pár tuctů dalších, ale všechny jsou mimo náš dosah a nemáme tušení, co převáží. Jelikož jsme v soustavě neobjevili pracovní tábor, ve kterém by mohli být alianční zajatci, můžou být naši lidi na palubách lodí, které už Lakotu opustily.“

„Chápu, pane. Chystáme se stáhnout z Nebojácného,“

oznámila plukovnice Carabaliová. „Co máme udělat se zbytkem lodě?“

Geary se zamračil. I když chtěl Nebojácného zachránit, vrak se nedokázal sám bránit a v žádném případě by nedokázal držet krok s flotilou. Kdyby ho někdo táhl, ohrožovalo by to ostatní lodě. A nejspíš ani nejlepší loděnice v galaxii by ho neuměly opravit. Odvážnou válečnou loď čekal jediný osud – šrot. A nemělo smysl nechat cenné kovy Syndikům.

„Můžete nechat explodovat jeho energetické jádro?“

„Ano, pane. Je dost silné, aby se o to postaralo.“

„Tak ho nastavte na přetížení za šest hodin a vypadněte.“

Šest hodin by mělo stačit. Nedokázal si představit žádné okolnosti, za kterých by se alianční flotila ještě v té době poflakovala kolem Zraněné flotily.

„Počkejte!“ naklonila se ke Gearymu s odhodlaným výrazem na tváři Rionová. „Neničte zatím Nebojácný.“

Geary si povzdychl a znovu oslovil mariňačku: „Ruším rozkaz. Zatím nenastavujte jádro na přetížení. Počkejte chvilku.“

Pak se obrátil k Rionové a zeptal se: „Proč ne? Proč bych ho měl Syndikům nechat?“

„Nenavrhuji vám, abyste loď vrátil Syndikům,“

odpověděla Rionová chladně. „Pronásleduje nás velké množství syndických válečných lodí a hodí se nám jakákoli zbraň, která by mohla poměry sil změnit. Nastavte tu loď tak, aby explodovala ne v určený čas, ale když ji Syndikové znovu obsadí.“

Nemohl si pomoct a musel se při té myšlence kousnout do rtů. Taková mina byla sice nechutná, ale v jejich situaci legitimní válečná zbraň. Pak ho napadlo něco jiného.

„Možná bychom měli nastavit všechny lodě, aby jejich energetická jádra explodovala, když se Syndikové vrátí.“

Desjaniová ho zaslechla a znechuceně zkroutila rty.

„Škoda, že jim to něco udělá až po tom, co bitva o tenhle systém skončí.“

„No to ano,“ souhlasil Geary, „ale nemůžeme…“ zarazil se a překvapeně se na Desjaniovou podíval.

Vytřeštil oči a pokračoval: „Všechny opuštěné syndické lodě s funkčními energetickými jádry. Kdyby se nám podařilo nastavit je tak, aby explodovaly, když budeme chtít…“

„Jako miny?“

„Přesně jako miny! Obrovské miny připravené explodovat, když se k nim něco přiblíží! Stačilo by nám jen nalákat pronásledovatele dost blízko ke Zraněné flotile.“

„To by bylo sakra velké minové pole. Dokážeme to?“

zeptal se Geary Desjaniové.

Obrátila se k technickému důstojníkovi: „Poručíku Nicodeome, dejte mi odhad, jestli bychom dokázali nastavit opuštěné syndické lodě tak, aby fungovaly jako miny. Aby jejich energetické jádro explodovalo, kdyby se na dosah přiblížil cíl.“

Technik se zatvářil nejprve překvapeně, pak zamyšleně.

„Nejjednodušší by zřejmě bylo použít rozbušku miny napojenou na ovládací systémy energetického jádra. Dalo by to nějakou práci, kapitánko, protože by se muselo upravit programování rozbušky miny, aby detekce odpovídala předpokládanému dosahu exploze jádra, a bylo by nutné započítat časovou prodlevu potřebnou k přetížení jádra.

Musely by se natáhnout kontrolní kabely a udělat rozhraní se syndickými kontrolními systémy energetického jádra.“

„Kde ve flotile jsou k tomu nejlepší zdroje?“ chtěla vědět Desjaniová.

„Nejlepší zbraňoví technici jsou na zásobovacích lodích, kapitánko. Tam by se taky našly rozbušky pro miny.

Zásobovací loď by se musela přesunout k syndické lodi, nebo by bylo nutné poslat tam personál a vybavení raketoplánem.“

Úsměv na tváři Desjaniové se rozšířil od ucha k uchu.

„Slyšel jste to, pane?“

Geary přikývl a uvědomoval si, že se taky usmívá.

Všechny čtyři zásobovací lodě se nacházely poblíž syndických bitevníků ve Zraněné flotile, přesně tam, kde byly potřeba.

„Myslím, že je na čase zavolat kapitánce Tyrosianové.

Snad její technici nebudou potřebovat pro takovou improvizovanou práci specifikace a plány.“

„Pane kapitáne Geary,“ promluvil znovu poručík Nicodeom. „Je to technická výzva. Pokud budou muset nastavit rozbušky pro každou jednotlivou loď a zapojit je za opravdu krátkou dobu, je to přesně takový druh výzvy, který dobrý zbraňový technik miluje. Vyhodit něco opravdu velkého do vzduchu, a navíc novým způsobem? Lepší dárek snad ani dostat nemůže.“

„Díky, poručíku.“

Geary stiskl ovládací tlačítko pro spojení s kapitánkou Tyrosianovou a pak jí rychle vysvětlil, co je potřeba udělat.

„Dokážete to se svými lidmi, kapitánko Tyrosianová?“

zeptal se nakonec. „Vím, že je to obtížná technická výzva s minimem času na splnění. Bylo mi řečeno, že to dokáží jen nejlepší zbraňoví technici.“

Sotva s ní mohl manipulovat otevřeněji, ale teď nebyl čas na delikátnost. Kromě toho jednal s techničkou, takže opatrné chození kolem horké kaše by stejně bylo jen plýtvání časem.

Oči kapitánky Tyrosianové, které se při střetu s běžnými záležitostmi často zakalily, se rozzářily nadšením.

„Změnit celou syndickou loď na zbraň? Rozbuška z miny? Chcete je propojit a načasovat, aby došlo k co největší detonaci?“

„Ano, to by bylo skvělé.“

„Považujte to za hotové, pane,“ prohlásila Tyrosianová sebevědomě. „Kdy to musí být připravené?“

„Tak za dvě hodiny.“

Technička sebou viditelně škubla, ale pak přikývla.

„Bude to hotové, pane.“

Rionová pozvedla obočí.

„Váš plán zřetelně přesahuje můj původní skromný návrh.“

„Bez vašeho návrhu by nás to nenapadlo,“ odpověděl Geary.

Desjaniová se podívala na Rionovou a lehkým přikývnutím naznačila souhlas. Rionová se na ni ztuhle usmála.

Geary předstíral, že si mezihry nevšiml. Místo toho studoval mapu hvězdné soustavy a jednou rukou si třel bradu.

„Problém bude v tom, jak dostat Syndiky do nebezpečné oblasti, aby to dávalo smysl. Budeme je muset přechytračit, nesmí si uvědomit, že je tím směrem vedeme. Nebude to snadné.“

„Určitě to nějak dokážete,“ poznamenala Rionová.

„Už máme na místě návnady, které je ke Zraněné flotile nalákají,“ upozornila Desjaniová Gearyho.

Ten se zamračil na displej. Bylo mu jasné, že myslí zásobovací lodě. Bez těch by byla alianční flotila odsouzena k záhubě. Došly by jí palivové články a munice dávno předtím, než by se dostala na alianční území. Proto bylo nezbytně důležité bránit je za každou cenu… a proto to byly nejlepší možné návnady pro nepřátelský útok.

„To jsme už jednou udělali v Sancere. Spolknou nám to znovu?“

„Musíme to udělat jinak,“ namítla Desjaniová.

„Máte nějaký nápad?“ zeptal se Geary.

Ukázalo se, že má. Nebyly to zrovna nápady, které by se mu líbily, ale stačilo to jako základ pro vytvoření plánu.

Během debaty se Geary občas díval po Rionové, jestli nemá co dodat, ale ta jen s kamennou tváří zírala na vlastní displej.

„Kapitánko Tyrosianová, pošlete ven všechny raketoplány a personál, všechno, co se právě neúčastní rabování syndických opravářských lodí nebo zaminovávání vraků.

Dejte jim rozkaz, ať začnou viditelně rabovat materiály z ostatních lodí Zraněné flotily.“

Inženýrka, která byla bezpochyby připravená pyšně oznámit, jak jí rabování zatím jde, se zarazila uprostřed slova a zatvářila se zmateně: „Pane?“

„Chci, aby Syndikové viděli, jak zoufale sbíráme vše, co můžeme,“ zopakoval Geary. „Jídlo a cokoli dalšího. Musí si myslet, že potřebujete u Zraněné flotily zůstat co nejdéle, ať stihnete posbírat aspoň něco. Ať to vypadá, že zoufale potřebujeme zásoby, kapitánko Tyrosianová.“

„Ale my… zoufale potřebujeme zásoby, pane,“

zaprotestovala Tyrosianová.

Desjaniová téměř vybuchla smíchy, ale na poslední chvíli se ovládla a jen vydávala přidušené zvuky, které Geary ignoroval.

„Kapitánko Tyrosianová,“ vysvětloval trpělivě. „Až se syndičtí pronásledovatelé objeví, musíme nechat vaše lodě ve Zraněné flotile a držet je tam dlouho za dobu potřebnou pro bezpečný únik. Stejně se na vás soustředí, jelikož vaše čtyři zásobovací lodě jsou nejdůležitější částí flotily.

Syndikové potřebují vidět rozumný důvod, proč zůstáváte u Zraněné flotily, i když na vás už letí. Pokud si budou myslet, že sbíráte cokoli ze syndických vraků, mělo by jim to stačit.“

Chvíli trvalo, než Tyrosianová odpověděla: „Zase jsme návnada?“

„Ano, kapitánko, zase jste návnada.“

Technička se zatvářila deprimovaně, ale nakonec přikývla: „Ano, pane.“

„Nemusím snad dodávat,“ cítil Geary potřebu říct, „že uděláme vše, co bude v našich silách, abychom zabránili zničení vašich lodí.“

„Děkuji vám, pane. Toho si ceníme.“

„Poskytnu vám detailní manévrovací instrukce, jakmile Syndikové přiletí a budeme znát jejich pohybové vektory.

Děkuju vám, kapitánko Tyrosianová.“

O dvacet minut později už mezi syndickými vraky zběsile poletovaly další raketoplány a technici ve skafandrech, kteří předváděli, jak hází náklad dovnitř raketoplánů. A konečně se ozval poplašný signál, kterého se Geary celou dobu obával.

„Syndičtí pronásledovatelé dorazili do soustavy skokovým bodem z Ixionu,“ oznámil operační důstojník na můstku.

Geary zadržel dech, zatímco senzory aliančních lodí hodnotily stav nepřátelských sil u skokového bodu, vzdáleného patnáct světelných minut. Znamenalo to, že Syndikové už měli patnáct minut na rozhodnutí se, co budou dělat, a mohli plány provést dřív, než si jich alianční flotila vůbec všimla.

Počty el-zetek a lehkých křižníků ve flotile byly stále nepříjemně vysoké, navzdory těžkým ztrátám, které mezi nimi dokázala alianční flotila způsobit. Řady syndických těžkých křižníků byly ale při předchozím boji v Lakotě zdecimované. Velká část z nich byla zničena a dvacet dva těžkých křižníků patřilo mezi vážně poškozené lodě, které v systému zůstaly. Devět už bylo zlikvidováno, zbytek byl opuštěn a tvořil část Zraněné flotily. V řadách pronásledovatelů zůstávalo jen patnáct těžkých křižníků.

Pak se objevily syndické velké lodě a jejich počet prudce narůstal. Deset bitevních lodí. Patnáct. Třicet jedna. Šest bitevních křižníků. Třináct bitevních křižníků.

„Třicet jedna bitevních lodí a třináct křižníků,“ zabručela Desjaniová. „To není tak špatné.“

„Jsou v lepším stavu než naše lodě,“ připomněl jí Geary.

Zkontroloval si čísla, která už znal nazpaměť. Alianční flotile zůstávalo dvacet dva bitevních lodí, dvě průzkumné bitevní lodě a sedmnáct bitevních křižníků. Plus dvacet devět těžkých. Velká část lodí ale utrpěla vážné škody, a přestože dostaly alespoň nějakou novou munici, museli mít Syndikové ve zbrojních skladech mnohem víc kartáčových střel i přeludů.

Třicet jedna bitevních lodí. Geary zkoušel na chvíli relaxovat. Bylo mu jasné, že takovou přesilu musí respektovat, ale nesmí se jí nechat vyděsit.

„Naší jedinou výhodou je počet těžkých křižníků,“ řekl nahlas.

Desjaniová zavrtěla hlavou.

„Máme další velkou výhodu,“ opravila ho. „Ten syndický velitel nás naposledy viděl utíkat s ocasy staženými mezi nohy a měl jedenáct dní na to, aby si ten obraz v hlavě pevně zafixoval. Teď uvidí, kolik škod jsme tady v soustavě napáchali, což ho hrozně naštve. Přílišné sebevědomí a hněv vedou k neopatrnosti, pane.“

„S vaším odhadem se nedá nesouhlasit,“ odpověděl Geary. Napadlo ho, že právě přílišná sebedůvěra a vztek na problémové kapitány jeho lodí ho mohly vést k neopatrnému rozhodnutí k Lakotě vůbec letět. Na tom teď už ale nezáleželo. Bylo jen třeba využít pravděpodobný stav mysli nepřátelského velitele.

„Tak uvidíme, jestli udělá to, co čekáme.“

Minuty se táhly a bylo víc a víc zjevné, že syndický velitel, ať už bezhlavě či s rozvahou, dělá přesně to, v co doufali. Syndická formace se mírně proměnila a zrychlovala na střet s aliančními loděmi. Standardní syndická krychlová formace se proměnila v prodloužený hranol mířící jednou širší stranou na alianční flotilu. Krychle byla použitelná univerzální formace, jejíž délka, šířka a hloubka se daly upravovat pro různé taktické situace, ale měla svá omezení především v možnosti koncentrace palebné síly na jeden bod a v nižší rychlosti záměny směru. Zdálo se ale, že to je jediná formace, kterou byli syndičtí velitelé vycvičeni používat.

Nebo která jim byla povolena.

„Míří na alianční lodě u Zraněné flotily,“ poznamenala Desjaniová s úsměvem.

Geary si zkontroloval očekávaný čas do střetu. Alianční flotila zpomalila, aby srovnala rychlost se Zraněnou flotilou, takže všechny alianční válečné lodě mířily pryč od pronásledovatelů rychlostí menší než nula celá nula dvě světla. Pronásledovatelé jim mířili do zad s narůstající rychlostí, která už dosáhla nula celá nula sedmdesát devět světla.

Geary

přikázal

manévrovacím

systémům

Neochvějného, aby předpokládaly, že Syndikové budou zrychlovat až na nula celá jedna světla. Dozvěděl se, že předpokládaná doba kontaktu je za dvě hodiny a padesát jedna minut.

Za předpokladu, že alianční lodě nezačnou manévrovat.

Dlouhou dobu měl Geary v úmyslu utíkat, jakmile se pronásledovatelé objeví, jelikož s ohledem na očekávanou sílu nepřítele a stav jeho flotily neměl jinou alternativu. Plán použít Zraněnou flotilu jako zbraň to změnil. Pokud by Syndikové neočekávaně nepřerušili pronásledování, stejně by se s nimi musel někdy později utkat. A teď měl šanci porazit je.

„Budou věřit, že na ně jen tak čekáme?“ zeptala se Rionová.

„Snad si budou myslet, že se snažíme rozhodnout, co máme dělat,“ vysvětlil Geary. Stejně jako v syndickém domovském systému, kdy alianční flotila proplýtvala drahocenný čas debatováním o tom, kdo je velitel a co by se mělo provést. „Díky formaci velká hnusná koule si snad budou myslet, že už nemám velení.“

„Velká hnusná koule? Ach tak. Chcete simulovat nerozhodnost a paniku.“

„Přesně tak,“ potvrdil Geary a doufal, že panika i nerozhodnost zůstanou jen simulované.

Rionová k němu znovu došla a ujistila se, že je u Gearyho velitelského křesla aktivní zvuková bariéra.

„I já dokážu říct, že tohle bude velmi riskantní bitva. Jaké máme naděje na vítězství?“

„To záleží,“ řekl Geary. Všiml si její naštvané reakce a pokračoval: „Opravdu. Pokud vyjdou některé věci tak, jak jsem je naplánoval, máme dobrou šanci.“

„A když ne?“

„Tak to bude špatné. Dřív nebo později bychom s nimi stejně museli bojovat.“

Ještě chvíli na něj upírala pohled.

„Nemusím vám říkat, jak důležité je, aby se Neochvějný dostal na území Aliance. Ne celá flotila. Neochvějný. Klíč k syndické hypersíti může zvrátit válku, i kdyby byly zničeny všechny ostatní lodě flotily.“

Geary upřel vzteklý pohled na podlahu.

„Já vím. Proč mi to říkáte, i když víte, že to říkat nemusíte?“

„Protože se stále soustředíte na záchranu co největší části flotily. Nesmíte zapomenout na celkový obraz. Pokud se situace dostane na úroveň, kdy buď ztratíte Neochvějný při snaze zachránit zbytek flotily, nebo opustíte flotilu a dovedete Neochvějný na alianční území, povinnost vám přikazuje soustředit se na Neochvějný.“

„Nepotřebuju, aby mě někdo poučoval o významu povinnosti,“ zamumlal Geary. Rionová měla pravdu, věděl, že má, ale nebyl to ten typ pravdy, se kterým by on dokázal žít.

„Ostatní lodě by mohly zadržet pronásledovatele, zatímco by se rychlá skupina s Neochvějným uprostřed naložila k prasknutí palivovými články a zamířila plnou rychlostí na alianční území,“ pokračovala Rionová beze stopy emocí v hlase.

„Chcete říct, že bychom utekli. Navrhujete, aby se dal Neochvějný s několika dalšími loděmi na útěk a nechal zbytek flotily jeho osudu.“

„Ano!“

Znovu se na ni podíval a v očích jí viděl, že ani jí se nelíbí, co navrhuje, ale že cítí povinnost to navrhovat.

Povinnost. Svou povinnost vůči Alianci.

„Musíte pamatovat na celkový obraz, kapitáne Johne Geary! My všichni musíme! Nejde o to, co chceme, ale o to, co musíme udělat!“

Znovu upřel pohled na podlahu.

„Uděláme, co musíme, abychom zvítězili. Zase jsme u toho, co?“

Neodpověděla.

„Omlouvám se, ale na to nejsem správný typ hrdiny.

Nedokážu udělat, co navrhujete.“

„Ještě pořád je čas…“

„Neříkal jsem, že to nejde udělat. Říkám, že já to udělat nemůžu. Neopustím ostatní lodě, nenechám je jejich osudu.

Nedovolím, aby mi celkový obraz situace dovolil zradit důvěru mužů a žen, kteří svěřili vlastní osud do mých rukou.“

„Všichni přísahali, že se v případě potřeby pro Alianci obětují,“ řekla hlasem současně prosebným i naštvaným.

„Ano, to přísahali. Já taky.“

Konečně se na ni zase podíval.

„Ale já to nedokážu udělat, i kdyby to Alianci stálo vítězství ve válce. Nedokážu zaplatit tak vysokou cenu.“

„Dokážeme zaplatit jakoukoli potřebnou cenu, kapitáne Geary,“ pronesla s narůstajícím vztekem. „Pro naše domovy.

Pro naše rodiny.“

„A to mám říct jejich rodinám? Lidé Aliance, obětoval jsem vaše rodiče, partnery a děti. Pro vás. Kolik lidí by bylo s takovým kšeftem spokojeno? Pokud by byl někdo s něčím takovým srozuměný, zasloužil by si vůbec vyhrát válku?“

„Všichni to děláme každý den! Víte to! Každý civilista tenhle úděl přijímá, když posílá vojáky do boje! Víme, že za nás riskují životy!“

To měla pravdu. Ale ne úplnou.

„Věří nám, že nebudeme plýtvat životy,“ pronesl Geary ztěžka. „Nevyměním životy lidí z téhle flotily za klíč k syndické hypersíti. Budu je vést a bojovat jako sto čertů, abych klíč dostal domů na alianční území, ale neodepíšu životy svých lidí jako cenu potřebnou k získání toho klíče.

Chvíle, kdy se rozhodnu, že se dá jakákoli cena opodstatnit, je taky chvíle, kdy zradím jejich důvěru a to, co považuju za povinnost. Zvítězíme, nebo zemřeme spolu. Se ctí.“

Rionová na něj chvíli upírala pohled a pak zavrtěla hlavou.

„Zčásti jsem na vás velmi naštvaná, ale zčásti jsem ráda, že se mi nepodařilo přesvědčit vás. Nejsem netvor, Johne Geary.“

„To jsem netvrdil.“

Pohodil hlavou k displeji, kde byly jasně vidět pohyby válečných lodí v hvězdné soustavě, a pokračoval: „Spousta lidí ale za chvíli zemře kvůli rozhodnutím, která jsem udělal dnes a v minulosti. Někdy přemýšlím, jestli nejsem netvor já.“

„Podívejte se do očí svých druhů, kapitáne Geary,“

odpověděla Rionová tiše. „Těch, které nechcete opustit. V

jejich očích uvidíte, co jste.“

Rionová se vrátila do svého křesla. Geary se několikrát zhluboka nadechl a všiml si, jak se kapitánka Desjaniová tváří, jako by ji práce naprosto pohlcovala. Zapřemýšlel, jestli uhodla, o čem se s Rionovou bavil.

Geary zavolal kapitánce Cresidové, protože to bylo nutné, ale taky proto, že musel chvíli myslet na něco jiného.

„Vydám rozkaz zásobovacím lodím odpojit se od Zraněné flotily za dvě hodiny. Do té doby budou předvádět, jak zběsile rabují vše, co není na syndických lodích přivařené.“

Cresidová přikývla, jen rychlost pohybu její hlavy naznačovala, jak je nažhavená na bitvu. Těch třicet jedna syndických bitevních lodí a třináct křižníků mířilo přímo na její formaci. A ona měla na obranu zásobovacích lodí jen dva bitevní křižníky, čtyři bitevní lodě, které byly v různém stádiu oprav, a pár lehčích eskortních lodí s různou úrovní poškození.

„Budeme zásobovače krýt, ale potřebujeme zálohu.“

„Dorazí k vám,“ slíbil jí Geary. „Nedovolte, aby se Zuřivý a Nesmiřitelný pustily se syndickými bitevníky do přímého boje. Snažte se narušit jejich útok, nestřetávejte se s nimi čelně,“ odříkával mnoha bitvami zocelené kapitánce sto let staré rady z taktických simulací z dob míru.

Ale Cresidová znovu přikývla, jako by jí Geary řekl něco nového a objevného.

„ Válečník nedokáže manévrovat natolik, aby mohl uhýbat.

Bude se muset útoku postavit. Nevím, jak jsou na tom Majestátní a Orion.“

Gearyho stavový displej tvrdil, že bitevní lodě Majestátní i Orion získaly zpět většinu manévrovacích systémů. Odhadl, že Cresidová spíš vyjadřuje pochyby o tom, co lodě udělají, pokud se budou muset postavit davu nepřátelských bitevních lodí. Sám si tím příliš jistý nebyl.

„Rozumím. Dobyvatel by vám neměl dělat problémy.“

Technicky vzato byl kapitán Casia služebně starší než Cresidová, ale Geary pečlivě připravil rozkazy, které omezovaly Casiovu roli ve střetnutí na ochranu zásobovacích lodí, aby nemohl nijak omezovat mnohem schopnější Cresidovou.

„Doufám, že Dobyvatel dokáže nadělat nějaké problémy nepříteli,“ poznamenala Cresidová.

„To já taky. Narušíme útok dřív, než se k vám dostanou.

Snad napácháme dost škod, aby plán fungoval.“

Cresidová se usmála, čímž Gearyho polekala.

„Pokud ne, existuje i horší osud. Někdo na mě čeká.“

Chvíli mu trvalo, než pochopil, že Cresidová nemluví o někom doma, ale spíš o tom, co se stane, kdyby byl Zuřivý v boji zničen.

„Potřebujeme vás, kapitánko Cresidová. Splňte svou povinnost, ale Aliance má už příliš mnoho mrtvých hrdinů.“

„Ano, to má,“ přikývla znovu Cresidová.

Geary přerušil spojení a pak zíral na displej, kde mocná syndická formace stále zrychlovala a chystala se zaútočit.

Uvažoval, kolik dalších mrtvých hrdinů Aliance bude mít, než tenhle den skončí.

4.

„Nezměníte formaci?“ zeptala se ho znovu kapitánka Desjaniová.

„Ne, nezměním formaci!“ podíval se po ní Geary podrážděně. Kolikrát se ho na to už za poslední hodinu ptala? „Musíme vypadat jako snadný dezorganizovaný cíl.“

„Pane, se vší úctou, my v téhle formaci jsme snadný dezorganizovaný cíl.“

Desjaniová si všimla, jak se Geary mračí víc a víc, ale přesto pokračovala: „Naše palebná síla je roztažená po velké oblasti. Syndikové dokáží přemoci každou ze subformací, jednu po druhé, stejně jako jsme my porazili všechny slabé syndické formace, s nimiž jsme se utkali.“

Byla tvrdohlavá, ale taky chytrá. Za jiných okolností by měla pravdu. Geary silou vůle ovládl temperament.

„Nemůžeme se s nimi utkat jako flotila. Mají příliš velkou výhodu v palebné síle, zvlášť když vezmete v úvahu, že téměř určitě mají větší zásoby střel a kartáčů než my.“

„Pokud se soustředíme na jednu část formace jako naposledy v Lakotě…“

„Táňo, podívejte se,“ ukázal na displej. „Naposledy se nechali Syndikové nalákat a roztáhli formaci, aby nás mohli chytit, takže jsme se zkoncentrovali na jedno místo a prorazili. Jejich velitel je dost chytrý, aby se z toho poučil.

Syndická formace je teď zkoncentrovaná do celkem těsné krychle.“

„Tak kolem něj můžeme manévrovat.“

„Ne s tím, v jakém stavu jsou naše rezervy palivových článků. A ne s tím, že se musíme starat o zásobovací lodě!

Nabraly spoustu materiálu a i prázdné jsou zatraceně pomalé.“

Desjaniová se naštvaně dívala na displej, zjevně se ještě chtěla hádat. Geary se musel snažit, aby udržel rozumný tón.

„Nevýhodou syndické formace je to, že je moc hluboká a natěsnaná, takže ředitel nebude moci snadno manévrovat.

Pokud naše past selže, využijeme toho a budeme na ně útočit po stranách.“

„Trvalo by celou věčnost, než bychom je poškodili,“

namítla Desjaniová. „A taky na to nemáme dost palivových článků.“

Než odpověděl, znovu se podíval na displej, který ukazoval nepřátelské pronásledovatele ve vzdálenosti osmi světelných minut. Nepřátelé už se dostali na rychlost nula celá jedna světla a stále letěli přímo na ně v hranolové formaci, připomínající obrovskou cihlu namířenou na bublinu alianční flotily. Desjaniová měla pochopitelně pravdu.

To

věděl.

Jistě,

přímá

čelní

srážka

zkoncentrovaných formací by téměř jistě znamenala, že se alianční flotila o mnohem silnější syndickou roztříští.

Alespoň by konec přišel rychle. Jaký mělo smysl natahovat to, ztrácet lodě jednu za druhou, když je nakonec čekal stejný osud?

Alternativou bylo dát se na útěk tak rychle, jak to jen flotila dokáže, skákat Syndikům před nosem do dalšího hvězdného systému s vědomím, že tentokrát jim budou nepřátelé těsně v patách a nebudou moci znovu doplnit sklady zásobovacích lodí. Dříve nebo později by se museli otočit a bojovat nejspíš za ještě horších podmínek. Geary se musel v systému zdržet, aby doplnil suroviny zásobovacím lodím. Ale flotile nakonec dojdou palivové články, pokud nenajde další příležitost k získání surovin. A bez porážky pronásledovatelů se pravděpodobnost výskytu takové příležitosti blížila nule.

„Jak chceme zemřít?“ zašeptal nakonec.

Desjaniová na něj zírala.

„Bavíme se o tom, jak vyhrát, pane.“

„Tak budeme bojovat tady a pokusíme se minimalizovat syndické výhody. Pokud bude náš plán fungovat, budeme mít mnohem lepší šance. Pokud ne, musíme se snažit, aby Syndikové za vítězství co nejvíce zaplatili. Čelní srážka by nás pravděpodobně zničila dřív, než bychom jim mohli ublížit.“

Chvíli ho sledovala a pak pomalu přikývla.

„Útočit na ně znovu a znovu, s vědomím, že nám moc času nezbývá. Nic nenechat v záloze, protože už nebude mít smysl něco si šetřit. Blíž k domovu se nedostaneme.“

„Možná na tohle dojde.“ Dlouze se nadechl, vděčný, že se o tuhle myšlenku mohl s někým podělit.

Desjaniová se na kratičkou chvíli zahleděla do zadní části můstku.

„Řeknete jí to?“

Jí? Rionové.

„Je dost odvážná, ale myslím, že by měla problém pochopit to.“

„Nejspíš máte pravdu. Kapitáne Geary, pokud nevyhrajeme, postaráme se, aby Syndikové utrpěli vítězství, kterého budou opravdu litovat. Bude je to stát víc, než by si dokázali představit.“

Ucítil, jak se mu na rtech tvoří úsměv. Pokývl hlavou.

„Přesně tak, zatraceně.“

„Očekávaná doba do srážky se syndickou flotilou je jedna a půl hodiny,“ oznámil operační důstojník.

Znovu všechno záviselo na načasování. Gearyho dávno mrtví učitelé, všichni s dlouholetými zkušenostmi s manévrováním flotily, mu neustále opakovali, jaké je nejhorší pokušení, kterému může velitel podlehnout: jednat příliš brzo. Když velitel dlouhé hodiny nebo dny sledoval postup nepřítele, snadno se mohl unáhlit a začít jednat brzo: provádět změny, které měly nastat až v posledním možném okamžiku, aby na ně nemohl nepřítel reagovat. Příliš časná změna znamenala, že si jí nepřítel všimne a zareaguje, takže bylo třeba znovu improvizovat, a tak pořád dokola. Geary to viděl v akci při bojových cvičeních flotily, kdy velitelé dokázali dohnat lodě a jejich posádky až na hranici vyčerpání dávno před tím, než bylo možné vystřelit.

Musel simulovat nerozhodnost, paniku, zatímco celou dobu nedaleko číhala opravdová nerozhodnost a s ní i panika připravené ovládnout ho při první vhodné příležitosti.

Jeho flotila čekala na rozkazy. Věřili mu, ačkoli bylo jisté, že na spoustě lodí měli kapitáni chuť se s ním hádat stejně jako Desjaniová. Nicméně viděli, jak Geary několikrát dokázal vyrvat vítězství porážce z tlamy, a tak čekali.

Většina z nich čekala. Kapitán Casia byl nešťastný.

„Ke kontaktu se Syndiky zbývá padesát minut! Proč moje lodě stále letí jen nula celá nula dva rychlosti světla a doprovází nepřátelské vraky?“

„Vaše lodě doprovází alianční zásobovací lodě,“ odvětil Geary.

„Jsme nejblíže nepříteli. A další podpůrná formace je nejméně půl hodiny letu daleko!“

„Správně, kapitáne Casio.“

Casiova tvář zrudla.

„Budu kontaktovat ostatní důstojníky flotily a vyžadovat okamžitou konferenci, na které se rozhodne, zda jste dostatečně kompetentní, abyste zůstal na velitelské pozici!

Potřebujeme velitele, který bude jednat, ne takového, co jen sedí a čeká, až se k nám dostane syndická přesila!“

Bylo by mnohem snazší přestat se ovládat a začít na Casiu řvát, ale to si teď Geary nemohl dovolit. Stejně tak nepotřeboval, aby ho právě teď obtěžovalo svolávání konference. Naštěstí už zjistil dost o tom, jak takhle flotila přemýšlí, a dokázal Casiu snadno usadit.

„Chápu to správně, že odmítáte čest stát v čele bitvy?“

zeptal se Geary a přidal do tónu svého hlasu náznak překvapení.

„Odmí…?“ zarazil se Casia uprostřed slova a polkl, pak promluvil mnohem klidněji: „O to tady nejde.“

„Rozmístil jsem flotilu tak, aby se vaše divize bitevních lodí setkala s nepřítelem jako první. Mám informovat ostatní, že tuto roli odmítáte?“

„Já… moje loď a moje posádka si zaslouží šanci na přežití!“

„Dostanete ji, kapitáne Casio. Jsem si jistý, že se Dobyvatel i jeho posádka zhostí úkolu se ctí.“

Jelikož se Casia nemohl dál hádat, aniž by ztratil v očích ostatních důstojníků veškerý respekt, raději spojení prudce přerušil.

Geary zapadl zpátky do křesla a začal si třít čelo. Přál si, aby sebou Syndikové pohnuli a konečně byli na dostřel. Už teď se cítil utahaný a den ještě ani zdaleka nekončil.

„Chcete potravinovou tyčinku?“ zeptala se Desjaniová a jednu mu nabídla.

„Řekněte mi, že to není Danaka Yoruk.“

„Není to Danaka Yoruk.“

„Díky,“ vzal si Geary nabízenou tyčinku a pak si přečetl nápis na obalu. „Je to tyčinka Danaka Yoruk. Proč jste mi říkala, že není?“

„Protože jste mi přikázal, abych vám to řekla,“ vysvětlila mu Desjaniová a ani se nesnažila potlačit veselý úšklebek.

Její nálada se vždy zlepšila, když se blížil boj. „To je vše, co nám zbývá. Chutnají nejhůř, takže všichni nejdřív jedli cokoli jiného. Máme nějaké syndické zásoby ze Sancere, které se chystáme otevřít.“

„A jaké jsou ty?“

„Poddůstojník, který dobrovolně jednu otestoval, mi tvrdil, že jedna věc je na nich výborná,“ odpověděla Desjaniová a ukázala na tyčinku, kterou držel Geary v ruce.

„V porovnání s nimi jsou Danaka Yoruk velmi chutné.“

Jednu věc ale potravinová tyčinka dokázala: zatímco se ji Geary snažil spolykat, odlákala jeho pozornost od blížících se Syndiků. Když se znovu soustředil na displej, zbývalo čtyřicet minut, než se Syndikové dostanou na dostřel. Ještě pět minut. Pak to spustíme. Předkové, dnes potřebuju jakoukoli pomoc, kterou mi můžete dát. Prosím, veďte mě.

Zavolal kapitánku Tyrosianovou, Cresidovou a kapitána Casiu na konferenčním hovoru.

„Začněte vyzvedávat poslední raketoplány. Kapitánko Tyrosianová, přerušte kontakt se syndickými opravářskými loděmi. Za čtyři minuty vám dám manévrovací rozkazy pro lodě. Kapitánko Cresidová, kapitáne Casio, držte se svých rozkazů, ale pamatujte, že nejvyšší prioritou je manévrovat loděmi tak, abyste bránili zásobovací lodě flotily natolik dobře, jak jen bude ve vašich silách.“

Sledoval, jak poslední dva raketoplány míří do doků na palubě Titánu a Čarodějnice a jak se přepravní roury spojující zásobovací lodě se syndickými opravářskými stahují. Zkontroloval si aktuální vektor syndických pronásledovatelů a pak si prošel manévrovací plán, ve kterém udělal pár posledních drobných úprav. Poslední minuta pomalu uplynula a Geary znovu kontaktoval zásobovací lodě: „Kapitánko Tyrosianová, zrychlete lodě s využitím maximálního výkonu. Jakmile se dostanete pryč od Zraněné flotily, změňte kurz na levobok nula tři stupně, dolů nula jedna stupňů. Informujte velitele Titánu, Džina a Goblina, že mají manévrovat samostatně tak, aby syndický vektor pro nejrychlejší kontakt s nimi procházel přesně středem Zraněné flotily.“

„Ano, pane,“ potvrdila Tyrosianová rozkaz.

„Úspěch plánu závisí na vás a ostatních zásobovacích lodích, kapitánko. Ujišťuju vás, že zbytek flotily vám přijde na pomoc.“

Tyrosianová se dokázala donutit k nesmělému úsměvu.

„Vím, že musíte Syndikům předvést dobrou podívanou, pane. Nezklameme vás.“

Geary znovu zkontroloval displej. Syndikové byli vzdáleni tři světelné minuty. Časová prodleva mezi tím, co viděl, a co ve skutečnosti dělali, se neustále zkracovala.

Bylo už na čase pohnout některou z jeho lodí? Ještě ne.

Musel to načasovat správně. Muselo to vypadat, že lodě reagují dezorganizovaně, nezávisle na ostatních, zatímco ve skutečnosti se chystal provést na Syndiky soustředěný úder.

Zásobovací lodě Titán, Čarodějnice, Goblin a Džin bolestivě pomalu zrychlovaly. Jejich obvyklá neohrabanost byla posílená množstvím hmoty, kterou nabraly ze syndických opravářských lodí. Počítal s tím a doufal, že manévrovací systémy a jeho vlastní zkušenosti se zásobovači stačily na to, aby Syndikové plavidla nedohnali příliš brzo.

Mezi čtyřmi zásobovacími loděmi a syndickou flotilou začaly zrychlovat i čtyři bitevní lodě a dva bitevní křižníky Cresidové. Prozatím zůstávaly na stejné relativní pozici.

Jejich eskorta, dva těžké křižníky, dvacítka lehkých a dav torpédoborců, držela konstantní zrychlení tak, aby neměnila pozice relativně k zásobovačům.

Geary pocítil bodnutí lítosti, když sledoval, jak alianční lodě opouštějí Ztracenou flotilu. Vrak Nebojácného poblíž středu formace jako by protestoval, že ho druhové opouštějí.

Neboj se, kamaráde. Nedáme tě zpátky Syndikům. Ještě se dočkáš a dáš jim poslední ránu.

Když se zásobovací lodě dostaly ven ze Zraněné flotily a změnily kurz, začal najednou Titán zaostávat a Goblin zpomalil, aby mu mohl dělat doprovod.

„Titán se chová, jako by ztratil hlavní pohonnou jednotku,“ ohlásila Desjaniová.

S ohledem na to, jaké štěstí měl Titán do téhle chvíle, pocítil Geary strach, že pohon ztratil nejen simulovaně, ale doopravdy. A to přesto, že dobře věděl, co ty dvě zásobovací lodě dělají.

„Dobrá práce. Vypadá to jako opravdový výpadek pohonu a společně s Goblinem se postará, aby syndický kurz vedl přesně prostředkem Zraněné flotily.“

„Válečník zpomaluje, aby zůstal s Titánem a Goblinem,“

pokračovala Desjaniová a nemusela dodávat očekávané, že Dobyvatel, Majestátní a Orion nadále zrychlují společně s Čarodějnicí a Džinem do nepatrně bezpečnější pozice.

Geary si promyslel řadu rozkazů nebo sžíravých komentářů, které mohl vyslat velitelům Dobyvatele, Majestátního a Orionu. Téměř všechny okamžitě zavrhl jako příliš neprofesionální, ačkoli by se mu značně ulevilo, kdyby je mohl pustit do éteru. Aktivoval komunikační okruhy tak, aby rozkazy bitevním lodím slyšela celá flotila.

„Dobyvateli, Majestátní, Orione: rychlé zásobovací lodě flotily Titán a Goblin schválně zaostávají v nebezpečné pozici a hodila by se jim veškerá dostupná podpora.

Přesuňte se k Válečníkovi a pomozte mu v obraně Titána a Goblina.“

Pokud tohle nebude stačit, aby si ty tři lodě připomněly svou povinnost, bude mít konečně nezpochybnitelný důvod, proč zbavit jejich kapitány velení. Měl ale pocit, že i tak problémoví podřízení jako kapitán Casia a komandérka Yin se budou více obávat opovržení ostatních důstojníků než syndických zbraní. To by je mělo přesvědčit, aby zpomalili a pomohli krýt Titána a Goblina.

„Co to dělají ty těžké křižníky?“ zeptala se Rionová.

Geary věděl, že myslí Ichcahuipilli a Rondelu, které začaly zrychlovat pryč od bitevních křižníků Nesmiřitelný a Zuřivý, ale i pryč od Syndiků.

„Dostali rozkaz zmizet, protože jsou naložení tolika zraněnými osvobozenými z Nebojácného, kolik jich jen dokázali uvézt.“

„Musela být pořádná práce přesvědčit je, aby takový rozkaz splnili.“

„To ano. Nechtěli se vyhýbat boji. A zranění na palubě také ne.“

„Změna pohybového vektoru na Dobyvateli, Orionu a Majestátním, “ poznamenala Desjaniová. „Vypadá to, že se konečně stahují zpátky k Titánovi a Goblinovi.“

Rionová přistoupila ke Gearymu a znovu ho tichým hlasem oslovila: „Dokáže se flotila dostat zpátky, když zachráníme Čarodějnici a Džina, ale ztratíme Titána a Goblina?“

„Pokud budeme muset, nějak to dokážeme,“ odpověděl Geary s hranou sebedůvěrou. Žádné taktické zázraky v galaxii flotilu nezachrání, pokud jí dojdou palivové články.

V nejlepším případě by to mohlo dopadnout tak, že bude rozhodovat, kterou válečnou loď opustit v naději, že zbytek se nějak dostane domů.

Rionová se na něj chvíli dívala, jako by mu četla myšlenky, pak přikývla a vrátila se zpátky do křesla.

Po chvíli promluvila kapitánka Desjaniová, s očima upřenýma na displej: „Jaké to asi je být na palubě jedné té zásobovací lodě? Vidět, jak na vás letí velká syndická flotila, a vědět, že máte jen omezený pohon a manévrovatelnost? Nepatrnou obranu, žádnou možnost útočit…“ Podívala se na Gearyho a dodala: „Shlížíme dolů na zásobovače a jejich posádky, my z válečných lodí, ale musí to chtít velkou odvahu letět do bitvy v takové lodi.“

Geary souhlasně přikývl.

„Vždycky bych si radši vybrala bitevní křižník,“ shrnula své myšlenky Desjaniová, „ale až se vrátíme, dlužím těm lodníkům ze zásobovačů pár drinků.“

„Můžeme jim poslat pár beden z důstojnické jídelny na Neochvějném, paní kapitánko,“ navrhl poručík Nicodeom.

„S radostí se na to složíme.“

„Ano,“ souhlasila Desjaniová. „Připomeňte mi to později, poručíku.“

Po dlouhém a na pohled pomalém postupu syndických pronásledovatelů se bitva konečně dostávala do bodu, kdy se budou události odehrávat nepředstavitelným tempem. I při rychlosti nula celá jedna světla trvalo dlouho, než lodě překonaly obrovské vzdálenosti panující ve slunečních soustavách. Ale jakmile se lodě cestující takovou rychlostí dostaly dost blízko k cílům, najednou se vše odehrávalo během okamžiku. Lidské smysly a reakce byly připravené na práci s pohyby v rychlostech řádu desítek kilometrů za hodinu, ne na srážky, které se měřily na desítky tisíc.

Geary zhluboka a pomalu oddechoval, s veškerou pozorností soustředěnou na displej. Jednotlivé subformace alianční flotily, každá vytvořená kolem jedné nebo dvou divizí bitevních lodí či křižníků, byly nadále rozptýlené do formace typu velká hnusná koule. Eskortní lodě kapitánky Cresidové, čtyři bitevní lodě s doprovodem a zásobovači se nacházeli ve spodní zadní části bubliny. Zploštělá koule syndické Zraněné flotily visela ve vesmíru kus za prchajícími zásobovači a z relativního pohledu se pomalu natáčela nahoru, zatímco alianční lodě mířily od ní dolů.

Překvapení, které pro Syndiky připravili ve Zraněné flotile, s trochou štěstí poměry sil značně vyrovná, ale aby byl úspěch zajištěn, musela zůstat syndická flotila soustředěná do jednoho bloku prolétajícího středem Zraněné flotily. Rozptýlená nepravidelná formace alianční flotily nepříteli ztěžovala identifikaci hlavních os palebné síly, na které by se bylo potřeba soustředit, a poskytovaly by alternativní cíle pro nepřátelský útok. Velká hnusná koule měla výhodu i v tom, že flotila vypadala dezorganizovaně a připravená rozpadnout se po prvním zásahu. Podle toho, co Geary zatím viděl, měřili Syndikové vojenskou efektivitu podle toho, jak přesně dokázaly lodě udržovat pozice a zachovávat řady dokonale vyrovnané. Alianční flotila by jim měla připadat jako neřízená, neschopná a tím pádem mnohem menší hrozba, než tomu ve skutečnosti bylo.

Až se Syndikové přiblíží, hodlal Geary zaměřit síly k zásobovačům a načasovat pohyby všech subformací tak, aby dorazily společně. Subformace tvořené bitevními křižníky byly na nejvzdálenější části velké hnusné koule a tedy nejdále od nepřítele, takže je musel otočit nejdřív. Naštěstí první agresivní pohyb vyvolaný nespokojenými bitevními křižníky byl přesně ten typ tahu, který Syndikové budou očekávat.

Pokud bude překvapení fungovat, měly by Gearyho soustředěné síly udeřit na Syndiky tvrdě a přibližně v tu samou chvíli z několika různých úhlů. Pokud překvapení fungovat nebude… pak budou muset jeho subformace provádět opakované rychlé nálety na okrajích syndické krychle. Budou se muset vyhýbat tomu, aby nepříteli nabídly jeden velký soustředěný cíl, na který by se mohli Syndikové zaměřit. Snad se aliančním lodím podaří nepřítele utahat dřív, než budou příliš poškozené a při divokém manévrování vyčerpají zásoby palivových článků.

Šance na úspěch byla mizivá, ale stále to bylo lepší než kterákoli jiná alternativa, s jakou dokázal Geary přijít.

Věděl, že ho teď všichni na můstku sledují, ale nikdo na něj nepromluvil. Bylo jim jasné, že ho nesmí vyrušovat, že ho musí nechat, aby odhadl správnou chvíli, kdy vyslat jednotlivé subformace na nové pohybové vektory a počítat přitom se zpožděnými informacemi o nepřátelském pohybu, s časy nutnými pro otočení a zrychlení lodí různých typů, a s prodlevami, které vzniknou při komunikaci s loděmi.

„Alianční formace bravo pět,“ vydal Geary rozkaz formaci vystavěné kolem čtyř bitevních křižníků kapitána Duellose. „Zrychlete na nula celá nula osm světla a změňte kurz na záchyt nepřátelských sil.“

Geary neměl čas na přesné vyladění tras jednotlivých subformací, ale mohl nastavit jejich rychlosti tak, aby se dostaly do kontaktu s nepřítelem ve správném čase. A mohl se také spolehnout, že většina jeho důstojníků bude schopná držet se doporučení manévrovacích a navigačních systémů.

O pár minut později zavolal subformaci vytvořenou ze sedmé divize bitevních křižníků: „Zrychlete na nula celá nula devět světla a změňte kurz na záchyt nepřátelských sil.“

Během několika dalších minut vydal rozkazy zbytku bitevních křižníků ke zrychlení a útoku na nepřítele. Pak chvíli čekal, než začal vydávat obdobné rozkazy subformacím, které měly v jádru bitevní lodě. Ty byly blíže k zásobovacím lodím, ale nedokázaly tak silně zrychlovat.

Na displeji Geary viděl, jak se formace velká hnusná koule rozpadá jako nepravidelný balón, který někdo propíchl. Jednotlivé subformace alianční flotily zamířily k bodům podél trasy zásobovacích lodí. Nevypadalo to jako flotila mířící do boje, ale spíš jako by se jednotlivé formace rozhodly, že je na čase jednat.

„Opravdu pěkné,“ řekla Desjaniová obdivně. „Vypadá to příšerně, ale je to moc pěkné. Kdybych se na to dívala zvenku, byla bych si jistá, že se každá formace chová nezávisle na ostatních.“

„Tak doufejme, že to bude fungovat,“ zamumlal si Geary pod vousy.

Celá akce se odehrávala kolem jediné trasy vedoucí zpátky na skokový bod z Ixionu. Alianční formace se zásobovači představovala pohyblivý cíl pro syndickou krychlovitou formaci, přilétající zezadu a shora, zatímco alianční velká hnusná koule se rozpadala nahoře na bodu před plánovanou trasou zásobovačů. Mezi aliančními silami a syndickými pronásledovateli se nacházela zploštělá koule Zraněné flotily. Když se přiblížil okamžik střetu Syndiků s aliančními zásobovači, zrychlila kapitánka Cresidová Zuřivý a Nesmiřitelný k nepříteli. Bylo jí jasné, že její bitevní křižníky nikdy nepřežijí přímou srážku se syndickými bitevními loděmi, jen se snažila narušit nepřátelský postup.

Syndická trasa byla určena trasou jejich cíle – opožděné zásobovací formace. Zásobovači drželi kurzy a rychlosti vypočítané tak, aby nejkratší a nejrychlejší trasa mezi nimi a Syndiky zůstávala přímo ve středu opuštěné Ztracené flotily, tvořené poničenými syndickými loděmi. Lidské instinkty toužily hledat skrýš i v prázdnotě vesmíru, a přestože byly vraky lodí naprosto nedostačující štít, i tak byla trasa zásobovačů naprosto přirozená. Vypadalo to jako zoufalý pokus krýt se za použitím jediné možné věci nacházející se mezi nimi a nepřítelem.

Kdyby si nebyl nepřátelský velitel tak jistý, že je alianční flotila dezorganizovaná, téměř poražená a na útěku… kdyby se méně soustředil na slávu a postup, který získá za porážku alianční flotily, a kdyby nebyl tak vzteklý kvůli ztrátám způsobeným mezi poškozenými syndickými loděmi ve hvězdné soustavě Lakota… možná by pak přemýšlel, proč zůstaly zásobovací lodě tak nekryté. Ale zjevné zoufalé rabování opuštěných lodí ve Ztracené flotile do posledního možného okamžiku odpovídalo očekávání Syndiků.

Celá situace vypadala naprosto přirozeně, pokud se někdo nesnažil přemýšlet, proč se alianční lodě snaží držet vraky Zraněné flotily mezi sebou a blížícími se pronásledovateli. Alianční bitevní křižníky vrhající se dezorganizovaně do bitvy také odpovídaly očekávání, stejně jako opožděné manévry aliančních bitevních lodí, neochotně se stahujících na pomoc zásobovačům. Nebylo pochyb, že vše vypadá přesně tak, jak to syndický velitel očekával.

Gearyho nadřízený kdysi tvrdíval: Když jde všechno podle plánu, snaž se najít místo, které jsi minul a které se tě chystá kousnout do zadku.

Syndický ředitel zjevně nikdy takovou radu neobdržel, a tak sebevědomě letěl do boje po nejrovnější nejrychlejší záchytné trase, kterou jeho flotila dokázala zvládnout.

Bezpochyby si už představoval, jak sladká bude chuť vítězství. Opuštěné lodě ve Zraněné flotily nemohly manévrovat a neměly na palubách funkční zbraně, takže nepředstavovaly hrozbu válečným lodím schopným bezpečně proletět velmi těsně kolem neřízeně letících vraků.

Nebýt nápadu, který zrodil návrh Viktorie Rionové, byly by Syndikovy předpoklady bezpečné. Minová pole mají být přece co nejlépe skrytá, nemají sedět všem na očích. Miny byly taky tak malé, aby se daly zamaskovat, nikdo nečekal, že by mohla být mina velká jako celá loď.

Geary sledoval trasu syndických útočníků, velkou krychli mířící nejširší stěnou kupředu na vektoru, díky němuž proletí zploštělá koule Zraněné flotily přímo středem syndické formace. Protože alianční zásobovací lodě pozměnily kurz dolů a Syndikové přilétali shora, byla Zraněná flotila natočená nahoru relativně ke krychlové formaci útočníků. To zmenšovalo úhel, pod kterým se obě formace setkají. Krychle byla delší a širší než zploštělá koule Zraněné flotily, ale nebyla tak hluboká. Během závodu za prchajícími aliančními zásobovači dělaly mnohé lodě uvnitř syndické krychle drobné úpravy kurzů, v mnoha případech mířily tak, že se chystaly proletět velmi těsně kolem lodí Ztracené flotily a opuštěné vraky tak měly proletět přímo středem formace.

Blížící se nepřátelské lodě sledovaly inteligentní rozbušky vymontované z aliančních min a napojené na trupy opuštěných lodí, s parametry nastavenými tak, aby jejich síla odpovídala předpokládaným explozím energetických jader.

Neustále počítaly vhodnou dobu, kdy spustit explozi, aby co nejlépe zachytily cíle blížící se k nim téměř desetinou rychlosti světla. Když se syndická formace dostala do správné pozice, aktivovaly rozbušky přetížení energetických jader opuštěných lodí a vyvolaly gigantickou ničivou vlnu, na kterou spěchající Syndikové nemohli reagovat včas.

Celá velká oblast vesmíru se rozzářila explozemi energetických jader mnoha lodí, včetně vraku Nebojácného, který tak nepříteli uštědřil poslední smrtící ránu. Husté pole rychle letících trosek, částic a uvolněné energie se rozprostřelo do všech směrů a dosáhlo maximální energetické intenzity a velikosti přesně v tom zlomku sekundy, kdy oblastí prolétaly syndické válečné lodě.

Geary nervózně sledoval, jak střed syndické formace zmizel v obrovské explozi. Okraje krychle se nacházely mimo oblast účinku, ale střed byl zachycen téměř dokonale.

O chvíli později se displej aktualizoval a začal hodnotit stav nepřátelských sil, které vyletěly ze stále expandujících následků exploze, smrtelného záchvěvu Zraněné flotily.

Všude kolem Gearyho se začalo ozývat tlumené jásání.

Kapitánka Desjaniová ze sebe vyrazila krátký, téměř extatický výdech. Geary jen zíral, šokován tím, jak velké škody nepříteli způsobil.

Všechny lodě Ztracené flotily zmizely, naprosto zničeny výbuchy energetických jader. Většina syndických el-zetek v oblasti účinku zmizela rovněž. Ty, které byly zachyceny v oblastech s největší energií, se prostě rozpadly na tak malé fragmenty, že je ani nemělo smysl sledovat. Větší kusy trosek ukazovaly zbytky lehkých křižníků a těch těžkých, které byly explozí plně zasaženy. Dva těžké křižníky vyletěly z ničivé vlny v jednom kuse, ale všechny vnitřní systémy byly zničeny a obě lodě neřízeně mířily dolů na levobok. Ve vnějších částech syndické formace přežilo jen pět těžkých křižníků.

Všechny syndické bitevní křižníky zachycené explozí byly vyřazené z boje. Některé se doslova rozpadly na kusy, jiné sice zůstávaly pohromadě, ale nezbývaly jim funkční systémy. Ze třinácti bitevních křižníků nepřátelské flotily bylo devět buď zničeno, nebo vyřazeno z provozu.

Ze třiceti jedna bitevních lodí nepřátelské flotily jich bylo explozí zasaženo dvacet. Osm zůstalo pohromadě, ale jejich systémy byly poškozeny natolik, že nebyly nadále bojeschopné. Dalších devět bylo vážně poškozeno a plazily se dál s vyřazenými štíty a velkou částí systémů mimo provoz. Zbývající tři byly poškozené, ale zjevně si stále zachovaly bojeschopnost.

„Myslím, že se poměr sil právě změnil v náš prospěch,“

ohlásila Desjaniová. Oči jí zářily bitevním žárem a očekáváním chvíle, kdy se srazí s nepřítelem.

Bylo dost pravděpodobné, že syndický ředitel velící nepřátelské flotile zemřel buď během zničení Zraněné flotily, nebo se nacházel na lodi s vyřazenými systémy, neschopné komunikovat s ostatními. Bez nových rozkazů se přeživší syndické lodě držely posledních rozkazů a dál mířily k prchajícím aliančním zásobovačům. Jejich formace teď připomínala prázdnou krychli s vnitřkem rozervaným na kusy, která za sebou zanechávala ochromené lodě neschopné držet krok.

Křižníky Zuřivý a Nesmiřitelný, jejichž ještě před chvílí beznadějná zteč teď mířila na značně oslabeného protivníka, se prodraly jednou stěnou prázdné syndické krychle a soustředily přitom palbu na vedoucí syndickou bitevní loď.

Eskorty aliančních bitevních křižníků soustředily vlastní palbu na lehčí nepřátelské jednotky a sundaly několik el-zetek a dva lehké křižníky.

Lodě kapitánky Cresidové proletěly kolem nepřítele a zahájily obrovskou zatáčku, aby mohly nálet zopakovat.

Jimi napadená bitevní loď, která schytala několik salv přeludů, kartáčových střel i přímých zásahů pekelnými kopími, začala vypadávat z pozice ve formaci. Její zadní pohonné systémy byly stále v plné síle, ale čelní sekci měla rozervanou na kusy.

„Zuřivý dostal několik zásahů, jedna baterie pekelných kopí a projektor nulového pole mimo provoz,“ ohlásil bojový

důstojník

na

můstku

precizním

hlasem.

„ Nesmiřitelný ztratil dvě baterie pekelných kopí a utrpěl drobné škody na jednom pohonném systému. Oba bitevní křižníky vypálily všechny střely a kartáče. Utap ztratil veškeré bojové systémy, ale dokáže nadále manévrovat.

Arbalest a Havraní zobák mají závažné škody, ale jsou schopné držet krok s formací.“

Za dvě minuty začaly dorážet jednotlivé alianční subformace na záchytné body protivníka. Kapitán Tulev vedl Leviatan, Neotřesitelný, Draka a Chrabrý proti jiné hraně syndické formace. Alianční bitevní křižníky znovu soustředily palbu a tentokrát byla při jejich průletu syndická bitevní loď závažně poškozena a jeden ze zbývajících nepřátelských bitevních křižníků letěl dál neřízeně se všemi systémy vyřazenými.

Jako další vedl do boje Odvážného, Impozantního a Nezastrašitelného kapitán Duellos a vážně poškodil jinou syndickou bitevní loď. Pak kolem proletělo pět zbývajících bitevních křižníků šesté a sedmé divize a sundaly dva z posledních tří nepřátelských křižníků.

Na řadu přišla čtvrtá divize. Přes to, jak bylo důležité, aby se Neochvějný dostal nezničený na alianční území, nedokázal Geary vymyslet důvod, proč ho nepouštět do boje.

I kdyby všem řekl, že se na palubě Neochvějného nachází klíč nepřátelské hypersítě, jeho posádka by trvala na tom, že musí dostat šanci bojovat, a cítila by se zahanbeně, kdyby ji neměla.

Nemluvě o tom, jak by se cítila Táňa Desjaniová. Spíš by rezignovala na velení, než aby musela prožít takovou hanbu.

Poslouchali ho, učili se, ale když zatlačil příliš, vzbouřili se, pokud něco viděli jako potupu. Geary to musel přijmout.

Křižníky Neochvějný, Opovážlivý a Vítězný zamířily společně na tu část syndické formace, ve které se nacházela už poškozená nepřátelská bitevní loď a poslední přežívající bitevní křižník. Jelikož se alianční lodě pohybovaly rychlostí téměř nula celá nula osm světla a nepřítel si držel původní, kousek nad jednu desetinu, byl okamžik srážky příliš krátký, než aby ho lidské smysly dokázaly zaregistrovat. Nepřátelé se nacházeli před nimi, a najednou byli za nimi. Neochvějný se otřásal následky zásahů, které utrpěl během milisekundy, kdy byl na dostřel nepřátelských zbraní.

„Bodové selhání čelních a levých štítů,“ oznámil technický důstojník. „Baterie pekelných kopí jedna alfa ztratila jednu zbraň. Strukturální škody na kostrách čtyři pět a jedna dva sedm.“

„Dobrá,“ přikývla Desjaniová s očima upřenýma na displej, kde se zobrazovaly výsledky náletu. Divoce se usmála.

„Dostali jsme ho!“

I Geary se pochmurně usmíval. Poslední nepřátelský bitevní křižník kolem sebe plival záchranné moduly a pak explodoval, když došlo k přetížení jeho energetického jádra.

Poškozená bitevní loď schytala další zásahy a pomalu ztrácela rychlost.

Pak mu úsměv zmizel. Alianční bitevní křižníky všechny zatáčely, aby mohly provést další nálet a bitevní lodě i zbytek flotily se stále blížily. I když alianční zásobovači a jejich eskorta nasadily plnou rychlost a zahnuly nahoru a na stranu, zbývající Syndikové byli skoro na dostřel. Jelikož prchající zásobovači mířili do stejného místa jako Syndikové, byly relativní rychlosti mezi loděmi výrazně menší. Tenhle střet se bude odehrávat tak pomalu, že ho dokáží sledovat i pomalé lidské smysly.

Geary si všiml, že se na něj Desjaniová dívá, a ukázal na zásobovače.

„Jestli je ztratíme, tak je jedno, kolik Syndiků dneska zabijeme. Tuhle bitvu stejně prohrajeme.“

„Musel jste to riskovat,“ připomněla mu tiše.

„Já vím.“

Válečník, vážně zraněný u Vidhy a pak znovu při prvním boji v systému Lakota, se přesunul, aby zablokoval Syndiky mířící na Titána a Goblina. Pár syndických el-zetek si zjevně myslel, že se jim kolem vážně poškozené alianční bitevní lodě podaří proniknout, ale rychle zjistil, že Válečník se stále dokáže rvát. Několik zbývajících pekelných kopí rozervalo slabě chráněná el-zetka na kusy. Nepřátelský lehký křižník letící hned za el-zetky se pokusil o přestřelku s Válečníkem, ale byl také hned vyřazen.

Jenže za lehkým křižníkem se blížily dvě téměř nedotčené syndické bitevní lodě. Vyletěly z nich střely a zamířily přímo na Titána a Goblina. Válečník a alianční torpédoborce kolem něj se na syndické střely zaměřily a většinu z nich zničily, ale kvůli tomu nemohly bojovat přímo s nepřátelskými bitevníky.

Válečník se téměř bolestně převrátil a vletěl přímo do cesty oběma syndickým bitevním lodím. Ty na něj soustředily palbu a během okamžiku Válečníka vážně zranily a vyřadily mu všechny systémy. Geary zamumlal krátkou modlitbu při představě, jaké škody napáchala salva na Válečníkově posádce.

Tím zbývaly Dobyvatel, Orion a Majestátní společně s několika těžkými a lehkými křižníky a doprovodem torpédoborců. Zdálo se, že smrt Válečníka Dobyvatele ochromila – zůstával na stejném kurzu a stejné rychlosti, přestože se k němu blížily dvě nepřátelské bitevní lodě.

Orion nejprve zamířil nahoru a pak se vrátil zpět k Dobyvateli, jako kdyby hledal u nepoškozené bitevní lodě útočiště.

Geary se neměl nikdy dozvědět, co chtěl udělat Majestátní, zda se nejvzdálenější bitevní loď obracela, aby se postavila nepříteli, nebo zda se dala na útěk. Když měl dobrou náladu, představoval si, že posádku a velitele Majestátního inspirovala oběť Válečníka, že konečně našli bojového ducha a pokusili se napravit dřívější selhání. Ať už měl Majestátní v úmyslu cokoli, jeho posádka zaplatila za to, jak pomalu opravovala zbraně a obranu.

Syndické bitevní lodě vypálily salvu zbývajících střel na Majestátního ve snaze přetížit jeho obranné systémy. Tři střely pronikly a zasáhly loď do zádě, přičemž zničily její hlavní pohonné systémy. Majestátní se začal neovladatelně převracet a syndické bitevníky změnily kurz, aby se dostaly k bezmocnému cíli na dostřel pekelných kopí. Kartáčová střela strhla poslední štíty Majestátního a pak do nedostatečně opraveného trupu a pancéřování začala bušit pekelná kopí, která v něm nacházela až příliš mnoho slabých míst.

Geary sledoval, jak na Majestátním rozkvétají záblesky zásahů, až se bitevní loď na chvíli ztratila pod záplavou dalších syndických střel, kartáčů a ničivé smršti pekelných kopí, která bitevní loď rozervala na kusy. Potom vesmír na okamžik ozářil mnohem větší záblesk, poté co energetické jádro Majestátního nezvládlo nápor a explodovalo.

Světlo zmizelo a zanechalo za sebou jen pomalu se zvětšující pole trosek, ve kterých marně hledalo cíl několik zbývajících syndických střel.

„Aby je čert vzal,“ zabručela Desjaniová. Geary nevěděl, jestli proklíná Syndiky, kteří zničili Majestátního, nebo posádku a důstojníky alianční bitevní lodě, kteří se neschopností odsoudili k záhubě.

Dobyvatel stále na stejné trajektorii útočil na všechny lehčí syndické jednotky, jež se dostaly na dostřel. Orion se zase vznášel nahoře a držel se pozadu poblíž Dobyvatele, čímž se dostal na maximálně nevhodnou pozici co se ochrany zásobovacích lodí týkalo. Alianční těžké a lehké křižníky i torpédoborce se ale od Dobyvatele odtrhly a pustily se do syndických eskort, pokoušejících se dostat k Titánu a Goblinovi. Dvě zásobovací lodě kolem sebe rozhazovaly maximální možnou obrannou palbu, což ale v jejich případě bylo příliš málo. Doprostřed Goblina narazila syndická střela a otřásla celou lodí. El-zetku se podařilo dostat dost blízko, aby mohlo dvakrát zasáhnout Titána pekelnými kopími, než ho zespodu napadl alianční torpédoborec Repríza a zničil ho několika dobře mířenými výstřely z pekelných kopí.

Chvíli trvalo, než si Geary uvědomil, že smrt Majestátního možná nebyla zbytečná.

„Když syndické lodě zamířily dorazit Majestátního, změnilo to jejich trajektorii a zbrzdilo je to, takže se k Titánovi a Goblinovi nedostanou tak rychle.“

Desjaniová na chvíli přestala sledovat manévrování Neochvějného a přejela očima displej.

„Pátá divize bitevních lodí to možná stihne,“ souhlasila.

Možná to stihne. Geary rozhodně nepočítal s tím, že by Dobyvatel nebo Orion ještě k něčemu byly. Zadíval se na druhou stranu syndické formace. Zbývající Syndikové měnili kurz, aby mohli obletět Titána a Goblina a dostali se i na Čarodějnici a Džina pod nimi. Následkem toho se okraje krychlové formace se zničeným vnitřkem začaly skládat dovnitř na vektor mířící přímo na alianční zásobovače.

Ale na těch samých hranách se nacházely alianční subformace vystavěné kolem bitevních lodí. Kapitán Armus v Kolosu vedl Amazonku, Sparťana a Ochránce přímo na jednu hranu syndické formace soustředěné kolem tří nepřátelských bitevních lodí, které byly do této chvíle téměř nezasažené. Jakmile se obrovské lodě pomalu dostaly na kontakt, vyslaly čtyři alianční bitevní lodě na čelní nepřátelský bitevník salvy ze všech zbraní a pak stihly zasáhnout i druhý. Alianční bitevní lodě za sebou zanechaly hromadu šrotu, jediné zbývající stopy po první nepřátelské bitevní lodi, a druhou značně poškozenou. Kolos a Sparťan utrpěly po několika zásazích, ale žádný z nich nebyl kritický.

Současně se střetly lehké jednotky obou stran a přesila aliančních lodí byla jasně vidět s tím, jak se syndické lehké křižníky a el-zetka rozpadaly po opakovaných zásazích.

Brzy poté vymazaly bitevní lodě Neúprosný, Odveta, Skvostný a Ohromný dva syndické protějšky a jejich eskorty držící další hranu syndické formace, která se začínala pomalu rozpadat. Při náletu alianční lodě nepříteli značně ublížily, ale ztratily při tom těžký křižník Záštita.

Titán dostal další zásah a pak syndický lehký křižník provedl nálet na Goblina, zatímco kolem něj prolétaly alianční torpédoborce, marně se snažící útočníka zarazit.

Zbývající syndický těžký křižník vedl své dva lehké kolegy a několik el-zetek přímo na Titána.

„Zatraceně,“ zašeptal Geary.

Nesledoval ale dostatečně pozorně Zuřivého a Nesmiřitelného, kteří konečně dokončili dlouhou zatáčku, a místo útoku na velké syndické lodě zamířili na největší hrozbu zásobovačům. Dva alianční bitevní křižníky proletěly kolem, provrtaly syndický těžký křižník jako řešeto, jeden lehký křižník donutily k explozi a rozervaly i druhý. Mezitím jejich eskorty zlikvidovaly nepřátelské lovce-zabijáky.

„To nebylo špatné,“ pochválila manévr Desjaniová, jejíž vlastní divize křižníků zatáčku ještě nedokončila. „Říkala jsem vám, že se bude Cresidová držet zásobovacích lodí jako klíště, když jí řeknete, že na ni spoléháte.“

Ve snaze vyhnout se útokům se Orion dostal přímo mezi Titána a Goblina a dvě syndické bitevní lodě, které zničily Majestátního. Jelikož Syndikové vyplýtvali všechny střely na Majestátního, snažily se dostat na dostřel pekelných kopí, zatímco Titán i Goblin vymačkávaly z pohonů maximum a marně se snažily udržet mimo dostřel.

Orion začal couvat z linie mezi syndickými bitevními loděmi a zásobovači, jako by ztratil pohonný systém, přestože Geary na stavovém displeji odpovídající hlášení o škodách nezpozoroval.

„A to by bylo. Pokud komandérka Yin bitvu přežije, s velením lodě skončila.“

Soustředil se pohledem na Dobyvatele, stále natolik daleko před Titánem a Goblinem, že je před nepřátelskými bitevními loděmi nemohl ochránit. „A kapitán Casia taky.

Oba ty budižkničemu postavím před válečný soud.“

Desjaniová se ledově usmála.

„Zbabělost tváří v tvář nepříteli. Klidně je můžete nechat exemplárně popravit. Se záznamy bitvy jako oficiálním důkazem si nikdo nedovolí něco namítat.“

V tu chvíli, kdy osud Titánu a Goblina visel na vlásku, to Gearymu připadalo jako velmi dobrý nápad. Pokud ztratí dvě zásobovací lodě kvůli zbabělosti Casii a Yin, dost možná neodolá pokušení a vyslechne radu Desjaniové.

Ze syndických lodí začala plivat pekelná kopí na maximální možnou vzdálenost a olizovat štíty Titána a Goblina. Gearymu bylo jasné, že štíty zásobovacích lodí nedokáží dlouho odolat palebné síle páru bitevních lodí, a to i na maximální dostřel.

Mezi syndické bitevníky a alianční zásobovací lodě vletěla Flankonáda a odlákala nepřátelskou palbu jen na tak dlouho, než pekelná kopí odvážný torpédoborec rozervala na kusy.

Jeho oběť a úhybné manévry ale získaly dost času, aby se na dostřel dostaly bitevní lodě Smělý, Odhodlanost, Nezpochybnitelný a Válkychtivý. Pátá divize bitevních lodí se konečně dostala do boje a čtyři alianční bitevníky rozdělily palbu mezi oba nepřátelské cíle.

Když se alianční bitevní lodě stáhly, nepřátelské lodě se otřásaly a dramaticky zpomalily následkem zásahů do pohonných systémů. Zásobovací lodě Titán a Goblin se pomalu dostaly mimo dostřel, přestože se je ochromení Syndikové nadále snažili zaměřovat. Pak z jiného úhlu dorazily na druhý nálet čtyři bitevní křižníky kapitána Tuleva a roztříštily zadní nepřátelskou loď na kusy.

Geary zamrkal a snažil se vnímat události v celé bojové oblasti. Desjaniová vedla Neochvějný, Opovážlivý a Vítězný na zraněnou syndickou bitevní loď. Odplata a Pomsta na jiném místě prováděly nálet na zbývající syndický bitevník, jenž málem zničil Titána a Goblina. Zbývající syndické bitevní lodě schopné boje byly zbaveny eskorty a opakovaně na ně útočily další alianční subformace. Syndická formace se kompletně rozpadla a místo ní se ve vesmíru vznášela jen stopa poškozených lodí a trosek táhnoucí se k místu, kde se před začátkem bitvy nacházela Zraněná flotila. Jediná zbývající organizovaná syndická síla ve sluneční soustavě Lakota byla strážná flotila, pouhé dvě bitevní lodě a dva křižníky s eskortami, nacházející daleko se od aliančních lodí a mířící plnou rychlostí k bráně hypersítě.

„Vyhráli jsme.“

Pekelná kopí Neochvějného se zakousla do zaměřené nepřátelské bitevní lodě, ve které o chvíli později vyhlodala nulová pole z Neochvějného, Opovážlivého a Vítězného obrovské díry. Desjaniová dlouze vydechla, když Neochvějný nechal zničeného nepřítele za sebou. Pak kývla na Gearyho.

„Ano, pane. Vyhrál jste.“

„My jsme vyhráli,“ zopakoval Geary. „Flotila zvítězila, ne já.“

„Pomohl jste jí,“ poznamenala Rionová suše.

Geary se zhluboka nadechl a oslovil celou flotilu.

„Všem lodím alianční flotily, vyhlašuju obecné pronásledování nepřítele. Rozpusťte formace a zajistěte, aby žádná syndická válečná loď neunikla. Torpédoborce a lehké křižníky, které nebojují s nepřítelem, zahájí sbírání záchranných modulů z aliančních lodí.“

Vesmír ve sluneční soustavě Lakota byl naplněný troskami a stovkami syndických záchranných modulů.

Gearyho válečné lodě dotíraly na zbývající poškozené nepřátelské lodě, snadno je překonávaly a přidávaly do vesmíru další trosky a záchranné moduly. Zbytky syndických sil byly vymazány.

Ale vítězství nebylo bezbolestné. Majestátní byl zničen společně s těžkými křižníky Utap, Záštita a Ponton. Obránci zásobovacích lodí utrpěli těžké ztráty. Kromě Flankonády byly zničeny i lehké křižníky Brigantina, Karta a Ote společně s torpédoborci Boxer, Jehlovka, Hastari, Petarda a Spikulum. Většina zbývajících lodí flotily utrpěla různé úrovně škod a ztrát mezi posádkami. S ohledem na ztráty Syndiků to byla velmi nízká cena, ale i tak musel Geary bojovat s depresí, když pomyslel na mrtvé.

„Pane, Válečníka není možné zachránit,“ oznámila Desjaniová pochmurně.

I když se chtěl hádat, nemohl nesouhlasit. Válečník bojoval výjimečně, jeho posádka při snaze ochránit zásobovací lodě odvedla nemožné. Válečník si zasloužil přežít, vrátit se pyšně domů do Aliance. Ale už předtím poškozená bitevní loď byla provrtána skrz naskrz, její pohonné systémy byly zničeny, všechny zbraně vyřazené z provozu a systémy životní podpory sotva stačily udržovat posádku při životě. Po pročtení hlášení a záznamů z Válečníka si Geary připomněl, jak vypadal vrak Nebojácného.

„Komandére Surame,“ přikázal. „Spolu se svou posádkou jste bojovali způsobem, který vašim předkům přinesl obrovskou čest, ale Válečník je neopravitelný.

Opusťte loď.“

Dlouho předtím, než mohla dorazit odpověď, se ozval komunikační důstojník: „Dostáváme nouzové hlášení, pouze hlas, z Válečníka. Signál je slabý, ale podařilo se nám ho vyčistit.“

Geary udeřil do tlačítka přijmout a poslechl si zprávu.

Hlas

komandéra

Surama

byl

podivně

narušený

elektronickými filtry, potřebnými k převedení slabého signálu na slyšitelný zvuk.

„Všechny systémy jsou vyřazeny s výjimkou nouzového ovládání energetického jádra. Pokoušíme se o jeho bezpečnou deaktivaci. Válečník nemůže pokračovat v boji.

V posledním boji byla zničena většina záchranných modulů. Loď opouští tolik členů posádky, kolik se jen do zbývajících modulů vleze. Na čest našich předků.“

„Pokračovat v boji?“ pronesl Geary nahlas.

„Bez senzorických systémů jsou slepí,“ odpověděla Desjaniová. „Očima a optickými systémy skafandrů vidí exploze a známky boje, ale nemají tušení, že jen uklízíme zbytek Syndiků. Musíme tam poslat pár lodí a vytáhnout zbytek posádky Válečníka. Doporučila bych…“ začala, ale byla přerušena jedním z důstojníků na můstku.

„Pane, zachytili jsme známky fluktuací v energetickém jádru Válečníka. Nouzové řídící systémy musely být poškozeny také a teď selhávají.“

„Jak dlouho do exploze?“ vyštěkla Desjaniová.

„To není možné odhadnout, kapitánko. Mohlo by vydržet, dokud se jim ho nepodaří vypnout. Taky už mohlo explodovat a k nám se světlo exploze ještě nedostalo.“

Desjaniová se na Gearyho zachmuřeně podívala. Přikývl, bylo mu jasné, že tohle je jeho rozhodnutí. Kterákoli loď, jež se k Válečníkovi přiblíží, aby zachránila zbytek posádky, bude riskovat zásah explozí jádra.

„Koho jste chtěla doporučit na vyzvednutí posádky?“

zeptal se Desjaniové.

„Lodě z dvacáté eskadry torpédoborců,“ odpověděla okamžitě. „Drží se pohromadě a mají vhodnou pozici, jenže Válečník po vyřazení opustil bojiště. Tedy přesněji řečeno bitva pokračovala a Válečník zůstal na místě. Naše torpédoborce budou potřebovat půl hodiny, než se tam dostanou a srovnají rychlost s vrakem.“

„Dobrá,“ odpověděl Geary, vybral komunikační okruh a chvíli si promýšlel, než promluvil: „Dvacátá eskadro, na palubě Válečníka jsou uvězněni členové posádky.

Energetické jádro Válečníka nekontrolovatelně kolísá a může kdykoli explodovat. Žádám o dobrovolníky z vaší eskadry, kteří by byli ochotni přiletět k Válečníkovi a pokusit se vyzvednout zbývající posádku.“

Ačkoli trvalo jen chvíli, než dorazila odpověď, byla to bolestivá prodleva.

„Pane, tady komandér Pastak z Páčidla. Arabas, Balta, Dao, Páčidlo, Kururi, Sabar a Wairbi se dobrovolně hlásí na pomoc posádce Válečníka. Všechny lodě míří k Válečníkovi maximální možnou rychlostí.“

Geary se podíval na displej. Veškeré zbývající torpédoborce eskadry.

„Nedovolte mi, abych na tohle zapomněl,“ zamumlal k Desjaniové.

„Nedovolím,“ odpověděla. „Čekal jste snad něco jiného?“

„Já nevím. Ale je mi jasné, jak sakra pyšný jsem, že můžu téhle flotile velet.“

„Očekávaná doba kontaktu torpédoborců s Válečníkem je dvacet tři minut,“ ohlásil navigační důstojník.

„Pokuste se kontaktovat přeživší na Válečníkovi a informovat je, že jim letí na pomoc.“

„Ano, pane. Máme kontakt se záchrannými moduly z Válečníka, používáme je pro retranslaci signálu.“

Geary přikývl a v duchu si až příliš snadno dokázal představit situaci na palubě Válečníka. Hrstka lodníků snažící se udržet energetické jádro pod kontrolou, zatímco zbytek čeká ve vraku na záchranu nebo smrt. „Je komandér Suram na palubě některého modulu?“ zeptal se, ačkoli si byl odpovědí jistý.

„Ne, pane. Nejvýše postavený důstojník v modulech je poručík Rana, který je vážně zraněný.“

Geary se cítil podivně odtržený od reality, když sledoval ikony únikových modulů spěchajících pryč od Válečníka. Po dnešních ztrátách byl jako ochromený. Únikové záchranné moduly byly postaveny tak, aby dokázaly rychle odletět od lodě, a to co nejdříve a nejdále. V tomto případě se to rozhodně hodilo.

„Jak dlouho bude trvat, než se dostanou únikové moduly mimo předpokládanou oblast exploze Válečníkova energetického jádra?“

„Pět minut, pane. Předpoklad je založený na známém stavu energetického jádra Válečníka a na signálech, které z něj zachycujeme.“

O sedm minut později, když byly torpédoborce dvacáté eskadry ještě šestnáct minut daleko, sledoval Geary, jak se obraz Válečníka mění na nepravidelnou kouli plnou světla a trosek. Potvrdil si, že se záchranné moduly dostaly dost daleko, aby se mohly relativně bezpečně nechat unášet rázovou vlnou exploze. Pak zavřel oči, dlouze a pomalu se nadechl a zavolal Páčidlo.

„Komandére Pastaku, začněte prosím vyzvedávat záchranné moduly z Válečníka. Byly dost blízko exploze, takže mohly být poškozeny. Děkuji vám i ostatním lodím za snahu.“

Pastakovo pochmurné potvrzení rozkazu dorazilo o několik minut později. Geary se zapřel do křesla a znovu zavřel oči.

„Pane?“ zašeptala Desjaniová.

Geary zavrtěl hlavou a odmítl se s ní bavit. Po chvíli ho chytila rukou za zápěstí a na okamžik ho stiskla ve snaze poskytnout mu alespoň nějakou útěchu. Věděla, jak se cítí, a to mu jeho úděl alespoň trochu ulehčilo.

5.

Geary si povzdychl, když nervozitu z bitvy nahradila bolest z vyrovnávání se s následky. Cítil se neuvěřitelně unaveně, jako by seděl na můstku Neochvějného týden v kuse, nejen necelý den.

„Syndická strážní formace je stále třicet světelných minut od brány hypersítě,“ oznámila Desjaniová unaveně.

„Pokud si udrží rychlost, dostanou se k ní za čtyři a půl hodiny.“

„Fajn,“ protřel si Geary oči a pak se zadíval na displej.

Strážná formace byla skoro dvě světelné hodiny daleko od alianční flotily. Kdyby byla mnohem blíže, mohl by se obávat sebevražedného náletu proti Neochvějnému nebo zásobovačům, ale na tuhle vzdálenost by Syndikům trvalo skoro den, než by se dostali na dostřel, i kdyby si na něco takového troufli.

„Co s nimi, to můžeme rozhodnout později.“

V současnou chvíli nebylo moc věcí, o které by se musel starat. Bylo zjevné, že se syndická strážní formace bude držet brány hypersítě, stejně jako když byla alianční flotila u Lakoty naposledy. A ta brána se nacházela dvě a půl světelné hodiny na levobok od flotily. Obydlená planeta soustavy byla na opačné straně hvězdy od alianční flotily, téměř dvě a tři čtvrtě světelné hodiny na pravoboku. Tamní syndické vojenské základny nebudou žádnou hrozbou, pokud by se alianční flotila nerozhodla se k planetě přiblížit.

A to Geary rozhodně neměl v úmyslu.

Jinak se zdálo, že se Syndikové rychle schovávají s tím, jak světlo z posledního střetnutí doráželo na různé části hvězdného systému Lakota. Obchodní lodě prchaly do bezpečí a kolonie i těžební instalace na vnějších planetách rychle vypínaly vybavení a posílaly lidi do případných krytů. Jelikož byli obyvatelé systému zvyklí na to, že alianční jednotky při každé příležitosti bombardovaly obydlené planety, očekávali od vítězné flotily jen to nejhorší. Bombardování sice přijít nemělo, ale Geary neměl náladu někomu to vysvětlovat.

Všude kolem Neochvějného prováděly rozptýlené lodě alianční flotily nouzové opravy a naháněly nezničené syndické lodě vyřazené z boje, aby u nich aktivovaly přetížení energetických jader. Syndikům nemělo zůstat nic, co by mohli ještě nějak využít. Mezi loděmi poletovaly raketoplány, převážely nezbytně potřebné náhradní díly těm, co je potřebovaly. Lehké křižníky a torpédoborce poletovaly kolem a vyzvedávaly všechny alianční záchranné moduly vypuštěné během bitvy. Geary už se doslechl o osudu lodníků z jednoho takového modulu. Lodníci opustili bitevní loď Nezdolný během minulé bitvy v systému Lakota před několika týdny. Byli zajati Syndiky a odvezeni na vrak Nebojácného, odkud je dnes zachránili alianční mariňáci a převezli na těžký křižník Ponton. Pak museli opustit i zničený Ponton a nakonec byli zachráněni lehkým křižníkem Tsuba. Geary přemýšlel, jestli se ti lodníci považovali za šťastné, nebo prokleté, a jestli jim nevadilo, že jsou přesouváni na stále menší a menší lodě.

Rionová se s povzdechem postavila.

„Potřebuji zkontrolovat pár věcí. Kdybyste mě potřeboval, dejte mi vědět,“ řekla Gearymu.

Potřebovat ji, to mohlo znamenat mnoho různých věcí.

Nejasnost té fráze ho nutila uvažovat, jestli se Rionová nerozhodla, že je na čase, aby spolu zase sdíleli postel. Pak si Geary všiml, jak Desjaniová na chvíli zatnula zuby a oči pevně upřela na displej, dokud se neuklidnila. Zjevně i Desjaniová si frázi vyložila tímhle způsobem, a vůbec se jí to nelíbilo. Předtím si u ní takové reakce nevšiml a přemýšlel, jestli se Desjaniová nebojí toho, jaký vliv na něj Rionová má.

Ale o tom s ní teď sotva mohl debatovat, a tak se otočil k Rionové a zavrtěl hlavou.

„Budu v pohodě. Odpočiňte si trochu.“

„To je dost nepravděpodobné, ale zkusím to.“

Desjaniová se zjevně uklidnila, jakmile Rionová odešla.

„Taky byste si měl odpočinout, pane.“

„Ještě pořád je potřeba uklidit spoustu věcí po boji,“

odpověděl Geary.

„To zvládneme sami. Už jste přikázal lodím, ať se vrátí na pozice ve formaci delta dvě, jakmile dokončí všechny nutné akce po bitvě. To dokážou i bez vašeho dohledu.

Dokonce i Orion a Dobyvatel budou schopny splnit takové úkoly spolehlivě, když po nich zrovna nikdo nestřílí.“

„No to máte asi pravdu,“ odpověděl Geary a postavil se.

Překvapilo ho, jak nejistě se cítí na nohou. „Vy si půjdete odpočinout?“

Desjaniová omluvně pokrčila rameny.

„Jsem kapitánka Neochvějného, pane.“

„A kapitáni lodí nemají na odpočinek čas.“

Zaváhal a pak jí položil otázku, které se chtěl vyhnout: „Kolik lidí Neochvějný ztratil?“

Zhluboka se nadechla a pak vyrovnaně odpověděla: „Dvanáct. Měli jsme štěstí. Dalších devatenáct je zraněných, z toho dva vážně.“

„To je mi líto.“

Geary si třel čelo a hlavou mu běžely zbytečné fráze o cti a obětech. Dvanáct dalších lodníků, kteří nikdy neuvidí domov, rodiny ani milované. Dalších dvanáct jen na téhle lehce poškozené lodi. Když to vynásobil počtem lodí flotily, už mu ani nepřipadlo, že by mělo smysl vítězství nějak slavit.

Možná to Desjaniová cítila stejně. Zavrtěla hlavou, jako by mu četla myšlenky.

„Asi jsme všichni trochu šokovaní, pane. Zítra dokážeme líp ocenit to, čeho jsme tady dneska dosáhli. Právě teď se budu prostě snažit dál.“

„To já taky,“ zamračil se na podlahu. „Co jsem to chtěl dělat?“

„Odpočívat, pane,“ rýpla do něj Desjaniová.

„Pokud si to dokážete pamatovat, jste v lepším stavu než já. Za chvíli se vrátím.“

„Ano, pane.“

„Zavolejte mě tak za hodinu.“

„Ano, pane.“

„Myslím to vážně, kapitánko Desjaniová.“

„Ano, pane.“

Opustil můstek a byl si jistý, že ho Desjaniová nezavolá, pokud nedojde k nějaké nouzové situaci. Byl ale příliš slabý, než aby se mu chtělo se s ní hádat.

Zvonek jeho kajuty rozhněvaně zabzučel a vytrhl ho ze spánku. Usnul v křesle a chvíli mu trvalo, než se zorientoval a dokázal přijmout hovor.

„Kapitáne Geary,“ ozvala se Desjaniová. „Máme problém u brány syndické hypersítě.“

Měl pocit, jako by mu v žaludku uvízl velký kámen.

„Syndické posily?“

Jeho flotila rozhodně nebyla ve stavu, aby vybojovala další velkou bitvu. Cizinci na druhé straně syndického teritoria posledně do Lakoty převedli velké množství syndických lodí, což Syndiky naprosto zmátlo, ale dalo jim to šanci zničit alianční flotilu. Téměř se jim to podařilo. Už poprvé cizinci nějak věděli, že se Aliance bude nacházet u Lakoty, ale jeho okamžitý skok zpět by je měl alespoň na chvíli zmást. Ať už používali ke sledování jeho lodí cokoli.

„Ne, pane.“

Gearymu se ulevilo, ale úleva okamžitě zmizela, když Desjaniová pokračovala: „Syndická strážní formace zahájila ničení brány.“

Geary se na můstek dostal v rekordním čase, zarazil se před velitelským křeslem a upřel pohled na displej. Chvíli mu trvalo, než si přiznal, že to opravdu vidí na vlastní oči.

Přesně jak mu Desjaniová hlásila, syndická stráž u brány zahájila palbu.

„Sundávají bránu. I když jsme pořád světelné hodiny daleko,“ pronesl se zjevně slyšitelnou nedůvěrou v hlase.

Desjaniová kontrolovala vlastní displej a s opovržením mávla rukou.

„Velitel stráže musel zpanikařit. Má rozkazy, aby nám za každou cenu zabránil v použití brány, tak jedná mnohem dřív, než by musel.“

„Ale naše flotila je daleko, je málo pravděpodobné, že nám výsledná exploze ublíží!“ zíral Geary na ikony syndické stráže. „A jeho lodě jsou přímo tam. Proč spáchat jistou sebevraždu, když nemusí?“

„Je zjevné, že syndický velitel neví, co se stane po kolapsu brány hypersítě,“ odpověděl mu ostrý hlas Rionové.

Nevšiml si, že by byla na můstku, takže musela dorazit těsně za ním. „Nebyl o tom informován, buď kvůli přílišnému důrazu na utajení, nebo protože to s ohledem na naši porážku v systému před dvěma týdny nikomu nepřipadalo důležité.“

„Nebo protože syndická výkonná rada nechce, aby jejich velitelé věděli, co se stane,“ pronesla Desjaniová, jako by mluvila sama se sebou. „Schválně to svým lidem zatajili, aby bylo jisté, že jejich rozkazy budou splněny.“

Geary měl nepříjemný pocit, že se Desjaniová neplete.

Syndické velení chtělo zajistit, aby alianční flotila nemohla bránu hypersítě použít. A tak se rozhodla zadržet informace, které by mohly znamenat, že jejich vlastní lidé budou váhat, než splní rozkaz ke zničení brány.

„A tak,“ pokračovala Rionová, jako by Desjaniová nic neřekla, „to ten velitel hraje na jistotu. Děsí se toho, že by mohla naše flotila zase udělat něco nemožného, a neuvědomuje si, že hrát na jistotu pro něj znamená v tomhle případě jistou zkázu.“

Geary se k ní obrátil a zeptal se jí nevěřícně: „Syndikové to hrají na jistotu, protože si myslí, že flotila dokáže nemožné?“

Chladně se na něj zadívala.

„Mě z toho neviňte. To vy neustále dosahujete nemožného.“

Hádat se s Rionovou bylo zjevně jako obvykle zbytečné.

Chvíli přemýšlel a pak zavolal na Zuřivý: „Kapitánko Cresidová, dokážete mi dát odhad, za jak dlouho způsobí syndická stráž kolaps brány?“

O několik sekund později se objevil obraz Cresidové a přikývl.

„Chviličku, pane,“ zadívala se na stranu a očima něco zkoumala, pak se vrátila pohledem ke Gearymu. „Za předpokladu, že budou pokračovat v palbě a ničit kotvy brány stejnou rychlostí jako teď, dojde podle mých výpočtů k nekontrolovatelnému kolapsu někdy za dvacet až třicet minut. Je mi líto, že nemůžu být přesnější, ale je to většinou jen teoretická práce, nemáme dost dat z kolapsů bran, abych to mohla upřesnit.“

Dvacet až třicet minut. A brána byla dvě a půl světelné hodiny daleko.

„Takže se jim nejspíš podařilo bránu zničit tak před dvěma hodinami.“

O několik sekund později Cresidová přikývla: „Ano, pane.“

„Dokážete odhadnout úroveň energetického výboje dřív, než se k nám dostane?“

„Energetický puls se bude pohybovat rychlostí světla, kapitáne Geary,“ zavrtěla Cresidová. „Zjistíme to, až nás zasáhne. Což bude tak za dvacet minut.“

Nebylo moc času na reakci. Geary se prudce obrátil k Desjaniové: „Dejte mi kurz přímo pryč od brány hypersítě.“

Zatímco zjišťovala odpověď, studoval Geary displej, prohlížel si rozložení lodí a pak si uvědomil, že nemá čas s nimi pohybovat.

„Na levobok jedna čtyři stupňů, dolů jedna dva stupňů,“

oznámila Desjaniová.

Geary udeřil do komunikátoru a aktivoval okruh pro celou flotilu.

„Všem jednotkám alianční flotily. Okamžitá změna kurzu. Všechny lodě na levobok jedna čtyři stupňů, dolů jedna dva stupňů, zrychlit na nula celá jedna světla.

Opakuju, okamžitě obrátit na levobok jedna čtyři stupňů, dolů jedna dva stupňů, zrychlit na nula celá jedna světla.

Syndické jednotky způsobily kolaps brány hypersítě, což má za následek energetickou explozi neznámé úrovně.

Teoreticky je možná až úroveň exploze novy. Za patnáct minut všechny lodě přeruší zrychlení, obrátí se čelem k místu brány syndické hypersítě, posílí čelní štíty na maximum a připraví se na vážné škody.“

Zapadl do křesla, zatímco Desjaniová ze sebe sypala rozkazy a Neochvějný se převrátil na nový kurz. Jeho pohonné systémy zabraly tak silně, že bylo slyšet kvílivé protestování tlumičů setrvačnosti.

„Kapitánko Desjaniová,“ zeptal se Geary, „dokáže tahle loď přežít explozi síly novy na takovouhle vzdálenost?“

Byl si celkem jistý, že odpověď zná, ale chtěl si být jistý.

„Pochybuji o tom,“ zamračila se Desjaniová a pak se rozhlédla po můstku, dokud se nezaměřila na jednoho důstojníka. „Váš odhad?“ chtěla vědět.

Důstojník chvíli zběsile bušil do tabletu a pak zavrtěl hlavou.

„Ne, paní. Výbuch expanduje od zdroje, takže bodová intenzita bude rychle klesat, ale ne dost rychle. Štíty a pancéřování bitevního křižníku, i na plné síle, tomu nedokáží odolat ani na úrovni maximální připravenosti.

Torpédoborce a křižníky budou naprosto přetíženy. Bitevní lodě mají na tuhle vzdálenost jistou šanci. Ne velkou, ale některé to možná zvládnou, i když budou úplně ochromené,“

zarazil se a ještě chvíli něco mačkal na tabletu. „Posádky bitevních lodí zabije radiace, jakmile padnou štíty, takže na tom asi nezáleží.“

Desjaniová dlouze vydechla a pak se podívala na Gearyho.

„Tak to bychom měli radši doufat, že to nebude silné jako nova.“

„Přesně to si myslím i já,“ souhlasil.

Desjaniová zaváhala a pak se znovu obrátila k důstojníkovi.

„Co obydlená planeta v systému?“

Geary na ni zíral. Kvůli obavám o flotilu úplně zapomněl uvažovat o tom, co exploze udělá s planetou. Ale Desjaniová na to nezapomněla, nebo si alespoň uvědomila, že mu na tom bude záležet.

Důstojník si otřel obočí a znovu zaťukal na tablet.

„Je to dost nejisté. Pokud bude mít energetická vlna sílu novy nebo se to bude pohybovat v takovém rozsahu, změní se planeta na kus popela. Pokud to bude něco mnohem slabšího, tak se část planety natočená k bráně sítě usmaží, ale krytá strana má šanci, i když ji čekají děsivé bouře. Jestli zůstane planeta obyvatelná, to se nedá říct.“

„Co samotná hvězda?“ zeptal se Geary. „Jaký efekt to bude mít na Lakotu?“

„To se nedá určit, pokud nebudeme vědět, kolik přesně energie hvězdu zasáhne, pane,“ zavrtěl důstojník hlavou.

„Pokud to bude úroveň novy, hvězda to ošklivě schytá, ale v systému nezůstane nikdo, koho by to ještě zajímalo. Cokoli menšího se prostě nedá odhadnout. Ve hvězdách neustále probíhají neuvěřitelně komplexní reakce. Ve výsledku se velmi dobře samy regulují, ale i nejstabilnější hvězda má určitý rozptyl ve výstupu. Kdybych měl hádat, řekl bych, že pokud bude očekávaný výbuch dost silný, způsobí to uvnitř fotosféry natolik velký nepořádek, že bude po krátkou dobu nestabilnější.“

„Takže i kdyby obydlená planeta zůstala obyvatelná, může ji v blízké budoucnosti dorazit Lakota.“

„Ano, pane. Nemůžu říct, že se to opravdu stane, ale považuji to za pravděpodobný výsledek.“

Desjaniová se zamračila a zkontrolovala displej.

„Planeta je skoro pět světelných, hodin od brány hypersítě a jen dvě a čtvrt hodiny od flotily. Pokud jim pošleme varování, budou mít alespoň čas poslat lidi do krytů, ačkoli na zasažené straně planety to asi k ničemu nebude.“

Žena válečnice, která kdysi litovala, že se nedají projektory nulového pole používat na nepřátelské planety, byla ochotná varovat nepřátelské civilisty.

„Děkuju vám, že vás to napadlo,“ řekl jí Geary.

„Potřebujeme, aby někdo přežil, pane. Lidi, kteří řeknou ostatním Syndikům, že tohle Aliance neudělala.“

Takže se Desjaniová jen chovala pragmaticky. Nebo si svůj nápad tak ospravedlňovala. Gearyho si nebyl jistý, ale zajímalo ho to. Přejel očima na mapu hvězdného systému.

Podíval se na data z hlavní obydlené planety, na ikony kolonií na ostatních planetách a měsících, na orbitální stanice a civilní vesmírný provoz, který se ještě nedostal na místo, kde by se mohly posádky skrýt, kdyby na ně alianční flotila poslala válečné lodě. A na změť malých ikon označujících záchranné moduly ze syndických válečných a opravářských lodí, prchající do bezpečí. V těch byly stovky, možná tisíce Syndiků, ale Geary nechtěl vědět, kolik přesně.

Nebudou mít šanci, i kdyby byla exploze brány velmi slabá, a on s tím nemohl nic udělat.

„Potřebuju vyslat zprávu celému systému.“

Jak říct tolika lidem, že je možná čeká smrt? Geary se snažil mluvit klidně, ale byl si jistý, že jeho hlas zní pochmurně.

„Obyvatelé hvězdné soustavy Lakota, syndické válečné lodě zahájily u vaší brány hypersítě palbu, aby znemožnily její použití aliančními loděmi. Když dostanete tuto zprávu, už určitě došlo ke kolapsu brány. Při něm se uvolní obrovské množství energie ve formě exploze. Úroveň energie může být dost silná na to, aby zničila vše živé v soustavě.

Pokud budeme mít štěstí, bude exploze mnohem slabší, ale i tak může být extrémně nebezpečná lodím, lidem i stanicím v systému. Naléhám na vás, proveďte všechny možné přípravy, a to bez ohledu na krátkou dobu, kterou máte k dispozici, a snažte se ochránit.“

Odmlčel se a pomalu pokračoval: „Nevím, kolik lidí v systému přežije. Ať žijící hvězdy chrání všechny přítomné a předkové přijmou do svých řad všechny, kteří dnes zemřou.

Na čest našich předků, tady kapitán John Geary, velitel alianční flotily.“

Následné ticho přerušila Viktorie Rionová.

„Už očekávali bombardování a vydali se do krytů. Třeba to pomůže.“

„Možná. Ale nepomůže to Syndikům v záchranných modulech.“

Stačil jen kratičký pohled na displej, aby se ujistil, že jsou moduly příliš daleko a žádná alianční loď se k nim nedostane včas.

„Pokud nebude exploze naprosto mizivá, nemají nejmenší šanci.“

„Díky žijícím hvězdám, že jsme vlastní vyzvedli,“

zamumlala Desjaniová.

„Dvě minuty do otáčky, paní kapitánko,“ oznámil navigační důstojník.

První otáčky a zrychlení pryč od brány hypersítě probíhaly u jednotlivých lodí postupně, jak se k nim Gearyho rozkaz dostával, nejvzdálenější lodě se otočily poslední. Další manévr byl ale založený na době, kdy Geary vyslal první rozkaz, a tak přesně patnáct minut po Gearyho zprávě se alianční flotila obrátila jako jedna loď příděmi k místu, kde se stále vznášela neporušená brána hypersítě, poutaná několika posledními kotvami, které Syndikové ještě nezničili. Jenže světlo, které obraz neslo, bylo staré přes dvě a půl hodiny. Brána byla déle než dvě hodiny pryč, nahrazena explozí o neznámé intenzitě. Alianční lodě se postavily explozi nejsilnějšími čelními štíty a pancéřováním, a stále letěly pryč od ní rychlostí nula celá jedna světla, což sílu nárazu sníží.

„Přední štíty na maximu,“ oznámil bojový důstojník kapitánce Desjaniové. „Všechny kajuty a paluby uzavřené, posádka připravená na škody, opraváři v plné pohotovosti.“

„Dobrá tedy,“ odpověděla Desjaniová a na chvíli sklonila hlavu. Její rty se neslyšně pohybovaly.

Gearyho napadlo, že modlitba je opravdu dobrý nápad.

Také tiše řekl několik slov, prosil žijící hvězdy, ať zachovají flotilu a lidi na palubách jeho lodí, a žádal předky o jakoukoli pomoc.

„Připravit na nejčasnější možnou dobu exploze,“

oznámil další důstojník. „Tři… dva… jedna… teď.“

Okamžik uplynul bez jakékoli změny. Obraz vzdálené brány hypersítě se stále vznášel na displeji. Energetická matrice uvnitř divoce fluktuovala, jak byly její kotvy ničeny jedna za druhou. Bylo absurdní myslet si, že spodní limit odhadu Cresidové bude přesný na sekundu, ale bylo v lidské povaze se na takové okamžiky soustředit.

Další minuta uplynula a všichni na můstku Neochvějného zírali na displeje, jako by jim snad mohly poskytnout nějakou výstrahu, přestože je čelo exploze zasáhne bez možnosti sebemenšího varování rychlostí světla.

Geary zíral na vzdálený obraz brány hypersítě, jejíž fluktuace byly tak zjevné, že je senzory flotily dokázaly přesně zaznamenávat i na takovou vzdálenost. Nikdy nezapomene, jak se cítil poblíž rozpadající se brány, když s Neochvějným, Opovážlivým a Diamantem bojovali, aby zabránili bráně v Sancere v likvidaci celé sluneční soustavy.

Uvnitř brány jako by se hroutil samotný vesmír, což nějak ovlivňovalo lidská těla i přes štíty a pancéřování lodí. Tři alianční lodě a bezpočet lidí v systému Sancere zachránil jen teoretický plán kapitánky Cresidové na kolaps brány způsobem omezujícím výslednou energii.

Geary přemýšlel, jak se asi cítily posádky syndických lodí ostřelujících bránu. Jestli následky také vnímaly a zda velitelé pochybovali o rozkazech, měli čas uvědomit si, že poslušnost odsoudila ke zkáze nejen je, ale i ostatní obyvatele Lakoty. Nikdy se to nedozví. Syndické lodě, které neměly tušení, co jejich palba způsobí, byly téměř jistě zničeny před dvěma hodinami i s posádkami.

Další minuta. Dvě další. Geary slyšel, jak si ostatní něco pro sebe mumlají. Nedokázal rozeznat jednotlivá slova, ale tón byl zjevně prosebný. Slova modliteb se mění, ale vždy znamenají to samé. Slitujte se, prosím, protože teď už není nic, co by mohly změnit lidské dovednosti nebo stroje.

Do Neochvějného udeřila rázová vlna exploze. Geary potlačil záchvěv strachu, když se loď otřásla a osvětlení potemnělo. Bylo mu jasné, že kdyby byla síla exploze taková, aby Neochvějný zničila, rozpadla by se loď kolem něj dříve, než by stačil zareagovat.

„Čelní štíty na třiceti procentech, žádné poškození trupu, nepatrný průnik energie ovlivňuje některé systémy lodě.“

Na můstku se ozývala hlášení, zatímco Geary čekal, až se jeho displej aktualizuje a ukáže mu stav flotily a řekne mu, zda nejslabší lodě dokázaly explozi přežít.

„První odhady předpokládají sílu exploze na nula celá jedna tři na Yama-Potillionově škále nov.“

„Celá jedna tři,“ zamumlala Desjaniová a pak znovu sklopila hlavu a tiše pohybovala rty.

Geary udělal to samé, rychle vzdal díky za to, že exploze byla mnohem slabší, než mohla být.

Displej se pročistil a ikony se začaly rychle aktualizovat.

Geary přejel očima po stavových hlášeních a hledal rudé stopy hlásící škody. Nejvážněji byly zasaženy torpédoborce, které měly nejslabší štíty, ale vypadalo to, že žádný neutrpěl větší škody. Spousta systémů byla vyřazena a v několika případech došlo k narušení trupu, ale jinak i nejmenší lodě flotily explozi přežily.

Tam, kde byl dřív obraz brány syndické hypersítě a okolních syndických lodí, se nenacházelo vůbec nic.

Senzorům flotily chvíli trvalo, než identifikovaly zbytky syndické strážní formace. Z menších lodí nezůstalo nic dost velkého, aby to senzory dokázaly rozeznat. Větší kusy trosek rotující poblíž byly označeny za pozůstatky dvou syndických bitevních křižníků. Jedna ze dvou bitevních lodí byla roztříštěna na několik větších fragmentů, druhá se rozpadla na dva poničené kusy. Gearymu před očima jeden z velkých kusů tiše explodoval. Ve skutečnosti došlo ke zkáze už dávno, ale světlo k jeho očím dorazilo až teď.

„Ani nevěděli, co je zasáhlo. Tak blízko explozi jim nemohly pomoct ani posílené štíty.“

Desjaniová přikývla.

„To by se stalo nám v Sancere, kdyby výpočty kapitánky Cresidové nefungovaly, že?“

„Jo.“

„Až se dostaneme domů, dlužím té ženské drink.“ Geary si nemohl pomoct a musel se úlevou zasmát. „Myslím, že jí toho dlužíme víc. Flašku nejlepšího chlastu, který dokážeme sehnat. Složím se s vámi napůl.“ Desjaniová se krátce pousmála: „Dohodnuto.“ Úsměv ale rychle zmizel. „Kam teď?“

„Zamíříme ke skokovému bodu na Branwyn. Jaký máme mít kurz, pokud chceme udržet aktuální rychlost?“ Mohl to sám snadno spočítat, ale v tu chvíli svému mozku moc nevěřil.

Desjaniová se podívala na navigačního důstojníka, který rychle vypracoval řešení.

Geary chvíli počkal, než si byl jistý, že bude mít pevný hlas, až pak aktivoval velitelský komunikační okruh: „Všem jednotkám alianční flotily, vraťte se na pozice ve formaci delta dvě. V čase tři pět jednotky zatočí na pravobok jedna nula šest stupňů, nahoru nula čtyři stupňů.“

Rázová vlna kolem nich proletěla, a tak mohli sledovat, jak zasahuje zbývající části soustavy. Bylo to jako dívat se na děsivou prezentaci s obrázky předtím a poté. Před rázovou vlnou, vždy než někde udeřila, byla soustava Lakota plná života a aktivity. Po průletu vlny zůstávaly jen trosky a smrt.

Syndické záchranné moduly se po kontaktu s vlnou prostě vypařily, vymazány ze světa jako hejno much po srážce s rychle letícím letadlem. Lodníci uvnitř zemřeli okamžitě. Několik nákladních lodí, příliš blízko, než aby se mohly dostat do bezpečí, bylo rozerváno na kusy. Jedna kolonie na měsíci plynového obra byla ochráněna samotným obrem, i když ten při srážce s rázovou vlnou ztratil spoustu atmosféry. Kolonie měla ale výjimečné štěstí. Dvě další na páté planetě byly vážně poškozené. Třetí na jiném měsíci byla nejspíš naprosto zničena.

Nejhorší bylo sledovat následky exploze na obydlené planetě. Přivrácená strana planety ztratila obrovské množství atmosféry. Povrchy oceánů, moří, řek a jezer se prudce vypařily. Lesy a pole s jediným zášlehem vzplály žárem tak intenzivním, že se téměř okamžitě proměnily na popel.

Města se roztavila a změnila na hromady spálených trosek.

Menší městečka byla explozí rozdrcena na prach.

Během několika vteřin zemřela polovina celého světa.

„Je možné, že lidé v dostatečně hlubokých krytech na zasažené straně mohli zásah přežít,“ oznámil jeden z důstojníků.

„Co následky?“ chtěla vědět Rionová.

Důstojník se bolestně ušklíbl.

„Většina z nich bude v pasti. Zásoby jídla jsou pryč, na planetě zřídla atmosféra, do vzduchu se dostaly vodní páry a popel. Čekají je hrozivé bouře. Nevím, paní koprezidentko.

Lidé na nezasažené straně mají šanci, i když budou mít zatraceně tvrdý život. Ti zasažení… no, nechtěl bych tam být při zásahu… a nechtěl bych se tam snažit přežít.“

Geary přikývl.

„A to bylo jen nula celá jedna tři na škále síly nov.

Mnohem slabší exploze, než mohla být.“

„Když to vidím,“ řekla Rionová tiše, „mám problémy považovat je za nepřátele. Vypadají jako lidé, kteří potřebují pomoc.“

Geary tiše přikývl.

„Můžeme s tím něco dělat?“ zeptala se Rionová.

Tentokrát zavrtěl hlavou.

„Naneštěstí mám s něčím podobným zkušenosti. Krátce poté, co jsem se stal důstojníkem, došlo k velké erupci hvězdy v systému Cirinci. Usmažilo to většinu přilehlé strany obydlené planety.“

Nevypadalo to, že by si někdo na můstku Neochvějného událost pamatoval. Byla to více než sto let stará tragédie, která se v historii ztratila následována mnoha dalšími katastrofami vyvolanými dlouholetou válkou.

Geary musel znovu bojovat se starým známým pocitem, že je ztracený mezi cizinci a jeho vlastní život zmizel v historii. Ukázal jednou rukou na displej a pokračoval: „Z

toho, co vidím, to nebylo na Cirinci tak špatné, ale dělali jsme odhady toho, co by pro ně mohla flotila udělat.

Odpovědí bylo, že sakra málo. Alianční vláda musela zrekvírovat spoustu civilních dopravních lodí na převoz zásob, a i tak to trvalo příliš dlouho. Myslím, že z vojenských lodí se použilo nakonec jen pár velkých pěchotních transportérů na převoz pomoci a odvoz evakuovaných. I kdyby měla naše flotila plné zásoby, a k tomu máme daleko, byla by naše pomoc jen kapka v moři v porovnání s tím, co přeživší na planetě potřebují. A od syndických vůdců bychom se vděčnosti nedočkali. Udělali by, co je v jejich silách, aby nás tady zničili, kdybychom se tu zdrželi.“

Rionová si povzdychla: „Takže nemůžeme udělat nic?“

„Můžeme říct Syndikům ve všech dalších systémech, že tady potřebují pomoc.“ Geary ukázal na displej a pokračoval: „Pár syndických obchodních lodí explozi přežilo. Byly skryté za planetami, ať už díky štěstí, nebo proto, že se k nim dostalo naše varování. Ty lodě poletí pro pomoc.“

„Ano. Řeknou všem, co se tady stalo,“ zadívala se Rionová Gearymu do očí a on znovu přikývl.

Už nešlo o to skrýt tajemství potenciální ničivosti kolapsu bran hypersítě. Teď šlo spíš o to, jak se vyrovnat s vědomím, že se tahle vědomost roznese po galaxii tak rychle, jak ji jen budou schopní lidé s hlášením o katastrofě předávat dál.

Konečně znovu promluvila Desjaniová: „Syndičtí vůdci.“ Upřela na Gearyho tvrdý pohled. „Po Sancere měli určitě někteří z nich podezření, co by mohlo zničení brány udělat soustavě. Ale stejně to přikázali a zjevně nikomu neřekli, co můžou očekávat. Kdyby byla exploze dost silná, všichni v soustavě by zemřeli a nikdo by nemohl oznámit galaxii, co se tu ve skutečnosti stalo.“ Vrátila se pohledem na obraz zničené planety. „Tohle není válka. Tohle je masakr spáchaný na lidech jejich vlastními vůdci při snaze zničit naši flotilu.“

Nebylo k tomu co dodat, Geary mohl jen souhlasně přikývnout.

Desjaniová pokračovala příkrým tónem: „Na té planetě mohli být alianční váleční zajatci. Někteří z nich tam mohli být převezeni po bitvě před dvěma týdny.“

Geary se zadíval na obraz zničeného světa. Donutil se k odpovědi: „Pokud byli na zasažené straně planety, už je nedokážeme najít ani jim pomoci.“

„Co když byli na druhé straně?“ Desjaniová se obrátila ke svým důstojníkům a začala štěkat rozkazy: „Chci analýzu planety před zásahem exploze. Najděte jakékoli stopy zajateckého tábora nebo cokoli jiného, co by naznačovalo, že na planetě byl alianční personál. Optickou analýzu, kontrolu komunikací, všechno!“

„Kapitánko, analýza planety před explozí nic takového…“

„Udělejte to znovu! Jestli tam přežila alianční blecha, chci to vědět!“

Hlas Desjaniové se rozléhal po náhle ztichlém můstku.

Pak její důstojníci rychle potvrdili rozkazy a pustili se do práce. Desjaniová zapadla do křesla a vztekle se dívala na displej. Rionová ji chvíli zachmuřeně sledovala a pak opustila beze slova můstek. Geary zaváhal, cítil frustraci a vztek Desjaniové z toho, co se v soustavě odehrálo, a pak také mlčky odešel. Někdy i nejbližší přátelé potřebovali být sami.

Geary nějakou dobu bloumal po chodbách Neochvějného a cítil se deprimovaně a neklidně. Sotva se stačil dostat z deprese po vítězství, které ho stálo spoustu lidí, přišel pohled na následky katastrofálního rozpadu brány a opět srazil jeho morálku na kolena.

Když se konečně dostal do kajuty s touhou být chvíli sám, seděla tam Rionová a zírala na hvězdnou mapu.

„Upřímnou soustrast kvůli ztrátám ve flotile,“ prohlásila tiše.

„Díky,“ odpověděl Geary a posadil se. Upřel pohled na displej, chtěl být sám a neměl náladu mluvit o ztrátách flotily. Ne, když měl v hlavě čerstvé vzpomínky na zkázu vyvolanou kolapsem brány.

„Co vím,“ pokračovala Rionová, „zemřela kapitánka Faresová na Majestátním.“

„Z té lodě se nikdo nedostal,“ odpověděl Geary krátce.

„A kapitán Kerestes zemřel na Válečníkovi společně s komandérem Suramem.“

To bolelo. Kerestes byl agresivně pasivní, což byla kombinace, jakou Geary dřív považoval za nemožnou.

Kerestes se tak bál, aby neudělal chybu, že se neuvěřitelně snažil, aby nemusel udělat nic. Na rozdíl od něj komandér Suram za krátkou dobu velení Válečníkovi dokázal motivovat demoralizovanou posádku a bojoval velmi dobře.

„Udělám, co bude v mých silách, aby za své zásluhy získal komandér Suram ocenění. Kapitán Kerestes se toho nijak neúčastnil.“

Gearyho napadlo, jestli Kerestes přežil dost dlouho, aby se pokusil opustit loď. Bylo ale stejně pravděpodobné, že zemřel ve své kajutě, když Válečníka ničila syndická pekelná kopí. Jeho kariéra zasvěcená nic nedělání a vyhýbání se čemukoli, co by mohlo vypadat nevhodně, skončila rukama nepřátel, kterým bylo jedno, jestli měl kapitán Kerestes služební záznam čistý, nebo plný chyb a omylů.

„A kapitán Falco?“ zeptala se Rionová.

Geary sebou málem škubl, když pomyslel na šíleného Falka zamčeného v kajutě, zatímco Válečník bojoval poslední bitvu. Ještě nezjistil, jak proběhly poslední chvíle Falcova života, nebo zda to vůbec někdo věděl.

„Nenáviděl jsem ho za to, co udělal, ale tohle není způsob, jakým by měl někdo zemřít.“

„Téměř určitě zemřel bezpečně obalený ve svém šílenství,“ poznamenala Rionová. „Věřil, že velí bitvě, že se snaží o hrdinskou porážku a bojuje do posledního muže.

Neuvědomoval si, jak málo ve skutečnosti může ovlivnit vlastní osud.“

„Vysmíváš se mu?“ zeptal se Geary, aniž by se na ni podíval.

„Ne. Někdy přemýšlím, nakolik se Falcovo šílenství liší od toho, co děláme ty a já.“ Na chvíli se odmlčela.

„Faresová, Kerestes a Falco zemřeli v bitvě. Alespoň se nemusíte starat o tři válečné soudy, pokud se někdy dostaneme na alianční území.“

Nevydržel to a musel vybuchnout.

„Zatraceně, Viktorie, jestli se na tom všem snažíš najít něco dobrého, moc ti to nejde! Nechtěl jsem ztratit ty dvě lodě jen proto, aby se těm třem dostalo spravedlnosti dřív!

Ani nevím, jaký by sakra měl být spravedlivý trest pro Falka!“

Jeho výbuch ji na chvíli umlčel.

„Vím, že ses díval na záznamy z Falcovy minulosti, než ho Syndikové zajali. Viděl jsi jeho proslovy. Triumfálně slavil takzvaná vítězství, ve kterých byly zničeny desítky aliančních lodí výměnou za přibližně stejný počet nepřátelských. Myslíš, že by uronil slzu kvůli ztrátě pár bitevních lodí?“

„O to tady nejde,“ odpověděl Geary hořce.

„Samozřejmě že ne. Nemůžeš se soudit v porovnání s lidmi, jako je Falco,“ vydechla Rionová pomalu. „Co vím, všichni tři opravdu zemřeli na svých lodích.“

To byla myšlenka, která Gearyho ani nenapadla.

„Máš nějaký důvod myslet si, že se tak nestalo?“

Její úsměv byl prostý jakéhokoli humoru.

„Podezřívavá mysl. Kdyby měla kapitánka Faresová čas, myslím, že by jí její věrní pomohli dostat se z Majestátního.

Ale neměli příležitost. Ti, kteří by šli za Falcem, by se ho možná snažili dostat z Válečníka, jenže…“ odmlčela se.

„Byl to hlupák a šílenec, ale jeho poslední rozhodnutí bylo odmítnout evakuaci z Válečníka. To jsi nevěděl? Přežilo pár svědků. Falco prohlásil, že je jeho povinností zůstat s Válečníkem, i když si myslím, že si nejspíš neuvědomoval, co se vlastně děje. Ale o mrtvých jen dobře, mohli bychom to předpokládat.“

Geary neměl problémy tomu věřit. Dokázal si snadno představit, jak kapitán Falco dramaticky prochází poničenými chodbami Válečníka s nacvičeným výrazem přátelství ukazovaným ostatním důstojníkům a lodníkům okolo, kteří jen očekávali zkázu. Byla to dokonalá divadelní role, a pokud Falco získal zpátky aspoň část zdravého rozumu, aby si uvědomoval, co ho čeká, možná to pro něj byla vítaná šance skončit jako mrtvý hrdina, a ne zneuctěný u válečného soudu. Ale ať už to věděl, nebo ne, rozhodl se pro smrt válečníka a vzdal se místa v záchranném modulu ve prospěch někoho, kdo díky němu přežil.

„Nikdo živý nemůže vědět, na co myslel před smrtí, takže nevidím důvod, proč mu tu zásluhu neuznat.“

Geary se zamračil, když ho něco napadlo.

„Je to opravdu tak? Není nikdo živý, kdo by to mohl potvrdit?“

Rionová se zamračila.

„Jak to mám vědět?“

„Zjevně ti něco řekli očití svědci. Musíš mít špehy i na těch lodích.“

Svaly v tvářích se jí zaškubaly, ale její výraz se rychle ustálil na neutrálním.

„Měla jsem. Minulý čas. Jeden se dostal z Válečníka. Z

Majestátního se nedostal nikdo, jak jsi sám říkal.“

Zatraceně.

„Mělo mě napadnout, že tví špehové na lodích zemřeli spolu s ostatními. Omlouvám se.“

Přikývla a stále neukazovala, co cítí.

„Musí čelit stejnému riziku jako všichni ostatní ve flotile.“

Geary se na ni vztekle díval. Nervy měl napnuté k prasknutí.

„Někdy se chováš jako strašně chladnokrevná čubka.“

Rionová mu vrátila netečný pohled.

„A ty dáváš přednost horkokrevným čubkám?“

„Zatraceně, Viktorie…“

Zarazila ho zvednutím ruky.

„Všichni se vyrovnáváme s bolestí po svém, Johne Geary. Ty a já jí čelíme jinak.“

„No to ano,“ zadíval se dolů na podlahu a uvědomoval si, že se stále mračí. Trápilo ho ještě něco dalšího, co si zatím nedal do všech souvislostí. Něco ohledně ztrát flotily.

Majestátní, Válečník, Utap, Záštita… Záštita?

Když si to uvědomil, muselo to na něm být vidět, protože se ho Rionová jemně zeptala: „A co je to teď?“

„Právě jsem si na něco vzpomněl.“

Těžký křižník Záštita, loď, na kterou byl ze Zuřivého převelen poručík Casell Riva. Skoro deset let syndický válečný zajatec osvobozený flotilou z pracovního tábora a dovezený na Lakotu, teď zřejmě mrtvý. Snažil se vzpomenout si, kolik lidí se ze Záštity před explozí dostalo.

Byl Riva mezi nimi? Desjaniová nic neřekla, i když si to určitě uvědomila mnohem dřív než on.

„Tak co je?“ tlačila na něj Rionová.

„Je to osobní personální záležitost,“ řekl. „Omlouvám se, že jsem na tebe vybuchl.“

Rionová mlčela tak dlouho, dokud Geary konečně nevzhlédl a nepodíval se na ni, jak ho sleduje.

„Co je?“

„Dokážeš pokračovat?“ zeptala se.

„Samozřejmě že ano.“

„Samozřejmě?“ zavrtěla Rionová hlavou. „Znovu jsme utrpěli závažné ztráty a vím, že tě silně tíží katastrofa napáchaná zničením brány na obydlené planetě. Dlouhou dobu od převzetí velení nad flotilou jsi balancoval na ostří nože, připravený padnout, kdyby byl tlak příliš silný. Nejsi zvyklý na úroveň ztrát, vůči kterým už Aliance otupěla.

Ztráta každé lodě je pro tebe velké břímě. Potřeboval jsi někoho, kdo by tě povzbuzoval, hnal dál. Na chvíli jsem tuhle roli převzala já. Jako spojenec, na kterého ses mohl obrátit, i jako protivník, jehož bylo třeba porazit. Už nedělám ani jedno.“

„Cože?“ Nechápavě ji sledoval a snažil se pochopit, co mu říká.

„Proč bojuješ?“ zeptala se Rionová a znovu se obrátila k hvězdné mapě.

„Za lidi ve flotile. Za Alianci. To víš.“

„Vím, že to jsou jen abstrakce. Neznáš ani zlomek lidí ve flotile. Aliance, kterou jsi znal, se změnila. Vím, že se bojíš toho, jak moc se změnil tvůj vlastní domov,“ krátce se na něj zahleděla. „Nebojuješ za abstrakci. To nikdo. Lidé to tvrdí, hlásí se k velkým věcem a grandiózním cílům, ale každý trochu zkušenější politik se rychle naučí, že lidi motivují malé osobní věci. Blízcí přátelé, rodina, ta malá část světa, které říkají domov. Obalují si ty věci do ideálů a označují je jako cenné, ale cenné jsou jenom kvůli těm nejmenším a nejbližším důvodům. Vojáci možná přísahají, že budou bojovat za svou vlajku, ale ve skutečnosti bojují za vojáky kolem sebe. Našel sis něco podobného, Johne Geary.

Tady ve flotile, osobní spojení, které ti dodává sílu a odhodlání pokračovat.“

Geary ji sledoval.

„A co je to spojení?“

„Ne co. Kdo. Někdo kromě mne,“ vrátila se Rionová ke studování hvězd. „Já vím kdo. Myslím, že ty si to ještě neuvědomuješ. Nebo to sám sobě nechceš přiznat.“

„Tak mi to řekni.“

„Ne. Nakonec na to přijdeš. A pak se s tím budeš muset vyrovnat. Prozatím tě já i flotila potřebujeme v plné síle, tak to prostě přijímám.“

Zhluboka se nadechla a pak se k němu obrátila: „Kam vezmeš flotilu teď?“

Náhlá změna tématu ho vylekala, ale neměl chuť dál řešit to, co Rionová považovala za jeho osobní záležitost, tak jen ukázal na displej.

„Slyšela jsi mě. Míříme na skokový bod k Branwynu.“

Pozvedla obočí.

„To neznamená, že ten skokový bod použiješ. Svůj původní cíl od chvíle, kdy jsme do soustavy poprvé přiletěli.

Tak blízký přímému letu na alianční území, jak je jen v současné situaci možné.“

„Správně. Syndikům by mělo zůstat dost velkých lodí, aby se nám mohli postavit. A oba víme, že neustále budují náhrady za své ztráty, a to i přes to, co jsme provedli jejich loděnicím v Sancere. Mají spoustu dalších v okolních systémech. Jenže po tom, co jsme tady udělali, budou ty lodě muset nejprve shromáždit. Měli bychom být schopní proletět Branwynem bez větších problémů. Pak vyrazíme na Wendig. U Branwynu by mělo být jen málo Syndiků, a podle získaných záznamů byl Wendig úplně opuštěný před skoro třiceti lety. Odtamtud budu mít několik různých možností, ale zatím dávám přednost Cavalosu. Syndikové tam mají hodně lidí, takže budou nejspíš očekávat, že se mu vyhneme.“

Rionová pomalu přikývla.

„Aha. Ty miny, které Syndikové nakladli kolem skokového bodu na Branwyn při prvním pokusu o odlet, nám problémy dělat nebudou?“

„Ne,“ ukázal Geary na displej. „Umístili miny tak blízko skokového bodu, že je nemohli dát na stabilní pozici. Věděli jsme to už tenkrát, ale trvalo by několik týdnů, než miny od skokového bodu odletí, takže nám to tenkrát k ničemu nebylo.“ Odmlčel se a bolestivě se usmál. „Sakra, jsem to ale pitomec. Exploze brány usmažila veškeré miny u všech skokových bodů v systému. Bylo by jedno, jestli jsou na pozici, nebo ne.“

„Bohužel máš určitě pravdu. Kdyby to tak bylo to jediné, co exploze zničila. Myslíš, že narazíme na miny v systémech, kam chceš letět?“

„Nejspíš ne. Podle naší rozvědky, pokud jsou odhady zásob syndických min přesné, použili vše, co měli, aby nás uvěznili v Lakotě nebo v okolí. Budou jich muset vyrobit mnohem více a dostat je do systému, který budou považovat za náš další cíl.“

„To je dobře,“ zadívala se na Gearyho naléhavě a pokračovala: „To by byli Syndikové. Co cizinci?“

„Nevím,“ zamračil se Geary na obrazy hvězd. „Aktivně proti nám zasáhli a nějak dokáží sledovat pohyb flotily, ale právě teď nemám žádné nápady.“

„Stejně tak já. Musíš na ně upozornit další lidi a doufat, že nám nápady poskytnou.“

Všimla si, že Gearyho návrh překvapil. „Ve flotile máš důstojníky, kterým důvěřuješ. Nemůžeme se snažit o vyřešení takového problému sami.“

„To dává smysl. Pár lidí už o nich ví, ale nikdy jsem neměl příležitost promluvit si s nimi o cizincích společně.“

Rionová přikývla, zjevně ji to nepřekvapilo. Geary zavrtěl hlavou, když se snažil promýšlet důsledky toho, že se flotilu snaží zničit neznámý nepřítel. Ať už byli cizinci kdokoli, zjevně měli lepší technologii než lidstvo.

„Nejsem si jistý, jestli mám být rád, že jsme neodhalili jejich další tahy proti nám, nebo se mám naopak bát toho, že nevíme nic o jejich plánech.“

„Navrhovala bych obavy,“ prohlásila Rionová.

„To jsem čekal. Ještě něco?“

„Ano.“

Rionová se při pohledu na podrážený Gearyho výraz sardonicky pousmála.

„Tví vnitřní nepřátelé, výše postavení důstojníci flotily, kteří od začátku tvého velení kují proti tobě pikle.“

Pokud na současné situaci něco opravdu nenáviděl, byla to právě nutnost bojovat s neloajálními důstojníky skrývajícími se ve stínech.

„Objevilo se něco specifického? Víš o jejich plánech?“

„Ne. Ale vím, že něco plánovat musí a hodlají jednat co nejdříve.“

„Proč?“ naklonil se k ní Geary. „Pokud si myslíš tohle, museli tví špehové říct něco konkrétního.“

„Nic jsem neslyšela!“

Rionová k němu přistoupila a tvářila se naštvaně.

„Copak to nechápeš? S každým vítězstvím, s každou hvězdnou soustavou, o kterou přiblížíš flotilu k domovu, tvoje legenda narůstá a postavení ve flotile získává na síle.

Porážka Syndiků v téhle soustavě byl úžasný úspěch, a pokud mi chceš přiznat zásluhy za vítězství kvůli mému návrhu, jen do toho. Ale i naslouchání takovým návrhům je velký úspěch. Tahle flotila v tebe věří. Lodníci na všech lodích si šeptají, že samy žijící hvězdy zasáhly a postaraly se, aby nás exploze brány nezničila. Že zasáhly jen proto, že flotile velíš ty.“

Zděšeně na ni zíral. Vysvětlovalo to pohledy, kterými ho v poslední době obdarovali lodníci na palubě Neochvějného.

„To nemůžeš myslet vážně.“

„Můžu ti ukázat hlášení, která jsem dostala, nebo se můžeš trochu projít po lodi a poslouchat, co si posádka povídá. I ti, kteří ti nepřiznávají zásluhy za nadpřirozený zásah, mají dost důvodů věřit, že spoustu lodí zachránila jen tvá rychlá reakce. Ti ve flotile, kteří nevěří v mytického Black Jacka Gearyho, začínají věřit v muže Black Jacka. A víra těch, kteří v tebe věřili i předtím, je teď neotřesitelná.

Tví nepřátelé ve flotile to vidí stejně jasně jako já. Po tom, co jsi dokázal tady, když ses vrátil a zničil naprostou syndickou přesilu, jež jen několik dní předtím zahnala flotilu na útěk, musí být tví nepřátelé zoufalí. Navzdory tomu, že v tebe nevěří, začínají mít pocit, že bys mohl dostat flotilu domů. Vědí, že tě musí brzy zastavit nebo nějak zdiskreditovat, jinak přijdou o všechny šance porazit tě.“

Geary přikývl a zamyšleně zamhouřil oči.

„Co myslíš, že udělají?“

„Já nevím. Snažím se to zjistit. Mohou tvé postavení pomalu nahlodávat obviňováním z osobních skandálů, ale to tě velení nezbaví. Už ne. Jejich vybrané figurky jako Casia jsou naprosto nedůvěryhodné. Nejen kvůli tvému vítězství, ale i kvůli chování v boji. Musíš předpokládat, že opravdoví nepřátelé mezi vyššími důstojníky flotily se konečně veřejně ukáží. Protože už nemají moc času a musí udeřit. Nějak.“

„Říkáš to, jako by mohli udeřit přímo na mě osobně.“

„Mohli by. Naštěstí jsi na téhle lodi obklopený věrnými, především kapitánkou, která by se pro Black Jacka s nadšením obětovala.“

Rionová si všimla jeho naštvané reakce a pokračovala: „Ani se nesnaž tvrdit opak. Buď za to vděčný. Mám s ní spory, ale právě teď jsme obě odhodlané postarat se, aby se ti nic nestalo.“

Ze všech podivných věcí, které se mu od probuzení se z hibernačního spánku staly, byla představa Viktorie Rionové a Táni Desjaniové stojící mu po boku jako osobní ochranka asi nejpodivnější.

„Musím zorganizovat konferenci kapitánů. Zúčastníš se?“

„Tentokrát ne,“ odpověděla Rionová. „Budu události monitorovat z dálky, ale ráda bych viděla, co budou lidé říkat, když u toho nebudu.“

Geary se na ni pátravě zadíval.

„Konference flotily se provádí s nejvyšší úrovní zabezpečení. Nikdo nepřítomný by neměl být schopný se přes pečetě dostat.“

„No tak to jsi přišel o další iluze. Jakákoli bezpečnostní pečeť navržená člověkem může být prolomena jiným, Johne Geary.“

Vyrazila ke dveřím a cestou dodala: „Budu to sledovat.

Co uděláš s kapitánem Casiou a komandérkou Yin?“

„To jsem se ještě nerozhodl,“ odpověděl pravdivě. „Víš, nemusíš být Black Jack, abys je dal zastřelit. I admirál Bloch by to udělal jednoduchým rozkazem.“

„Já vím. Jen nemám jasno v tom, jestli to chci udělat.

Myslíš, že bych je měl dát zastřelit?“

„Ano, a co nejdříve, kapitáne Geary,“ prohlásila Rionová smrtelně vážně a odešla.

6.

Geary odhodlaně vstoupil do konferenční místnosti. Ačkoli ve skutečnosti šlo jen o průměrně velkou kajutu uvnitř Neochvějného s obyčejným stolem u jedné zdi, konferenční software dokázal vytvořit iluzi místnosti dost velké, aby se do ní vešli kapitáni všech lodí ve flotile, rozsazení podél dlouhého virtuálního stolu.

I když se kolem stolu mačkaly stovky důstojníků, jediná další osoba fyzicky přítomná v kajutě byla kapitánka Desjaniová. Ostatní postavy byly virtuální obrazy, umožňující důstojníkům zůstat na svých lodích, a přitom se účastnit konference. Kromě několikasekundových prodlev v reakcích důstojníků ze vzdálenějších lodí to působilo dojmem, jako by byli důstojníci opravdu přítomní.

Geary konference neměl nikdy rád a dnes bylo třeba projednat natolik nechutnou záležitost, že se na konferenci těšil ještě méně než obvykle. Rozhodl se začít zvesela, a tak na shromážděné důstojníky kývl hlavou.

„Začnu setkání tím, že bych rád pogratuloval důstojníkům i členům posádky k velkému vítězství. Nejen že jsme pomstili ztráty z předchozího utkání v systému Lakota, ale v bojích od bitvy o Kaliban až sem jsme vyrovnali skóre za všechny naše lodě ztracené od chvíle, kdy flotila dorazila do syndického domovského systému.

Máte právo být pyšní na tento velký úspěch, který nám získala odvaha a bojový duch všech členů flotily.“

Téměř všude se objevily úsměvy. Geary si všiml, že se kapitán Casia mračí někam do prázdna a komandérka Yin nervózně zírá na povrch stolu.

„Naneštěstí,“ pokračoval Geary, „se ne každý člen flotily může na této chvále podílet. V posledním boji se dvě lodě vyhnuly bitvě. Nebo přesněji řečeno, dva velící důstojníci se jí vyhnuli.“

Atmosféra v místnosti potemněla. Nastalo takové ticho, že každé zašustění přítomné ohlušovalo. Tvář kapitána Casii zrudla a kapitánka Yin zbledla. Nikdo se na ně nedíval. Ať už měli předtím mezi ostatními jakoukoli podporu, o všechnu svým jednáním přišli.

Geary se obrátil ke kapitánu Casiovi.

„Kapitáne Casio, tímto jste zbaven velení Dobyvatele.

Váš výkonný důstojník bude sloužit jako jeho dočasný velitel. Komandérko Yin, jste zbavena velení Orionu.

Výkonný důstojník Orionu s okamžitou platností převezme velení. Oba budete převezeni na Proslavený, kde vám budou přiřazeny takové úkoly, které bude kapitán Badaya považovat za vhodné.“

Geary dlouze přemýšlel, co s Casiou a Yin udělat. Oba se mu při konferencích veřejně stavěli na odpor a zalíbila se mu jednoduchá myšlenka vrazit je na stejnou loď s Badayou, který Gearyho podporoval ze špatných důvodů.

Komandérka Yin otevřela ústa, ale nevydala žádný zvuk.

Kapitán Casia se ale postavil a hlasitě promluvil: „Nemůžete zbavit důstojníka velení, pokud k tomu nemáte dobrý důvod!“

Gearymu se podařilo zachovat vyrovnaný hlas.

„Vaše loď se vyhnula boji. Měl jste rozkaz bránit zásobovací lodě flotily, místo toho jste se držel tak daleko, že jste úkol splnit nemohl. Bojoval jste jen s těmi nepřátelskými loděmi, které se k vám dostaly natolik blízko, že vás přímo ohrožovaly. Odmítl jste bojovat s nepřítelem, když to vyžadovaly rozkazy i čest.“

„Obviňujete mě ze zbabělosti?“ vykřikl Casia.

„Ano.“

To jediné slovo se rozléhalo po místnosti. Ve flotile tak posedlé ctí bylo téměř nemyslitelné, aby někdo nahlas přednesl takové obvinění.

Ticho následující po Gearyho odpovědi přerušil kapitán Tulev: „Velmi nerad musím souhlasit, že záznamy boje plně podporují obvinění kapitána Gearyho.“

„Pokud ano,“ poznamenal kapitán Armus tvrdě a předklonil se, „a já souhlasím s kapitánem Tulevem, že tomu tak je, pak jen zbavit kapitána Casiu a komandérku Yin velení neodpovídá trestu, který je za podobný přečin předepsaný.“

„Zastřelte ty zbabělce,“ zamumlal někdo.

Místnost vybuchla, jak začali všichni pokřikovat. Mnozí návrh plně schvalovali, jiní protestovali. Geary stiskl ovládací tlačítko, kterým mohl všechny umlčet a jež považoval za jednu z nejlepších vlastností konferenčního softwaru. Pak chvíli čekal, než se na něj obrátila pozornost všech přítomných.

„Uvědomuju si, že mi řády flotily umožňují přikázat popravu každého důstojníka, který zjevně prokáže zbabělost tváří v tvář nepříteli.“

Znovu se zadíval na Casiu a překvapilo ho, že se mu obviněný důstojník je schopný podívat do očí, i když na jeho tváři byl zjevně vidět strach. Neochotně pocítil ke Casiovi respekt za to, že zbaběle nezkolaboval.

„Řády flotily vyžadují popravčí četu,“ prohlásila kapitánka Kila, velitelka Inspirace. Proč se konečně rozhodla promluvit na konferenci flotily?

Ať už k tomu měla jakýkoli důvod, stavěla se Gearymu na odpor a snažila se ho dotlačit k činu, kterému se chtěl vyhnout. A tak jen zavrtěl hlavou.

„To není pravda.“

Kila se netvářila nepřátelsky, jen zmateně.

„Řád je v tomhle ohledu jasný a nedovoluje výjimky.“

Hlavy kolem stolu přikývly. Komandérka Yin se tvářila, jako by měla každou chvíli omdlít.

Geary znovu zavrtěl hlavou.

„Jistě každý důstojník zná platný řád flotily číslo třicet dva. Od velitele flotily se v každé situaci očekává nezávislé rozhodování a použití jakýchkoli nezbytných a vhodných činů bez ohledu na přesné znění ostatních regulací, a to za předpokladu, že takové činy nejsou v rozporu s aliančním zákonem nebo přísahou velitele flotily bránit Alianci proti všem nepřátelům vnějším i vnitřním.“

„Bylo ale zamýšleno, aby tahle regule platila i v takovémhle případě?“ zeptal se kapitán Armus.

„Ujišťuju vás, že ano,“ rozhlédl se Geary kolem stolu.

„Tenhle odstavec byl přijat před sto deseti lety. Byl jsem v té době poručík a musel jsem se účastnit brífinků důstojníků, kteří nový odstavec navrhovali.“

Kapitánka Kila se chystala znovu promluvit, ale rychle zavřela ústa.

Ke Gearyho překvapení promluvila místo ní kapitánka Cresidová: „Pane, chápu, že máte v tomto případě právo nedržet se řádů příliš přesně, ale nechápu, proč jste se tak rozhodl. Proč prokázat milosrdenství důstojníkům, jejichž chyby zavinily ztráty lodí? Kdyby podporovali Válečníka a Majestátního, obě lodě mohly bitvu přežít. O křižnících a torpédoborcích zničených při zoufalé obraně zásobovacích lodí nemluvě.“

To byla férová otázka.

„Abych to řekl na rovinu, kapitánko Cresidová, rozhodl jsem se nepřikázat popravu, protože nemám na milosrdenství chuť.“

To u ostatních včetně Cresidové vyvolalo překvapení a zmatek.

„Vy nechcete milosrdenství?“

„Ne,“ podíval se Geary na Casiu a Yin. „Poslat tyhle dva důstojníky k předkům by ukončilo jejich utrpení na tomto světě. Dokud budou žít, budou muset čelit stejnému osudu jako důstojníci a lodníci, které zklamali. A ti vědí, čeho se dopustili. Každou chvíli svého života budou muset čelit těm, kteří vědí o jejich zbabělosti.“

Nastalo dlouhé ticho, než znovu promluvil Tulev: „Jste si jistý, kapitáne Geary, že tihle dva budou cítit opovržení stejně silně jako vy nebo já? Nebudou prostě vděční, že nepřišli o život při plnění povinností nebo při trestu za jejich selhání?“

Další férová otázka. Geary se podíval na Casiu, který na něj zíral vyděšenýma očima, a na Yin, která se třásla a vyhýbala se pohledům ostatních.

„Vypadají, že jsou za mé rozhodnutí vděční, kapitáne Tuleve?“

Armus se na ty dva zamračil.

„Navrhuji, aby dostali právo odvolat se, kapitáne Geary.

Rád bych slyšel, co k tomu chtějí říct.“

„To je rozumná žádost, kapitáne Armusi, a s ohledem na váš služební záznam rozhodně nevidím důvod, proč ho zamítat.“

Armus nadělal Gearymu potíže více než jednou, ale v bitvě bojoval dobře a se ctí. Na Gearyho chválu zareagoval špatně skrývanou spokojeností.

Geary se obrátil ke Casiovi a zeptal se ho: „Takže? Co by podle vás byl vhodný trest?“

Casia se rozhlédl kolem stolu, narovnal se a obrátil se ke Gearymu.

„Vyžaduji smrt důstojníka. Označil jste mě za zbabělce.

Vidím souhlas v očích mnoha kolegů. Prokážu, že nemáte pravdu, a postavím se popravčí četě.“

Další překvapení. Geary se podíval po ostatních důstojnících a viděl na jejich tvářích souhlas. Chtěli to.

Na chvíli sklopil pohled a přemýšlel, proč je tak těžké přijmout rozhodnutí, které bylo správné podle řádů, cti i ostatních důstojníků. Už mnohokrát přikázal flotile zabíjet, posílal lodě do bojů, kde byla smrt všudypřítomná. V

poslední bitvě zemřelo jen na palubě Neochvějného dvanáct lodníků. Na jeho rozkaz. Ale tohle bylo něco úplně jiného…

rozkázat smrt jiného důstojníka.

Geary znovu vzhlédl. Casia čekal a v očích měl prosbu.

Nechte mě zemřít se ctí.

„Dobrá tedy,“ přikývl Geary pomalu. „Vaše žádost je schválena, kapitáne Casio. Souhlasím s popravou.“

Casia zkřivil rty do zachmuřeného úsměvu.

„V Lakotě. Chci, aby se to stalo dřív, než flotila opustí Lakotu.“

„Dobrá

tedy,“

zopakoval

Geary.

„Plukovnice

Carabaliová, požádejte mariňáky o dobrovolníky pro popravčí četu.“

Zhluboka se nadechl a pak se zadíval na komandérku Yin.

„Komandérko, chcete se také odvolat?“

Myslel si, že se Yin úplně složí, ale ta místo toho najednou vyskočila na nohy.

„Poslouchala jsem rozkazy!“ vykřikla.

Následoval okamžik zmateného ticha.

„Mé rozkazy ne,“ prohlásil Geary nakonec.

„Nejste kompetentní, abyste velel flotile!“ odpověděla Yin s vytřeštěnýma očima. „Jste jen figurka pro ty, kteří vás chtějí použít proti Alianci! Chtějí vás přivést domů se všemi těmi ‚vašimi‘ slavnými vítězstvími a udělat z vás diktátora!

Z vás a z vaší… společnice!“

Od posledního útoku na koprezidentku Rionovou už uplynula nějaká doba, takže Gearyho nepřekvapilo, že se ji do toho snaží Yin zatáhnout. Ale pak si uvědomil, že se všichni v kajutě buď upřeně dívají na kapitánku Desjaniovou, nebo pečlivě předstírají opak. Desjaniová upírala pohled přímo na Yin. Kdyby byly její oči baterie pekelných kopí, proměnila by se Yin v hromadu popela.

Pomluvy o jeho vztahu s Desjaniovou zjevně neustaly.

Ale neexistoval dobrý způsob, jak se jim teď postavit. Geary se soustředil na zbytek obvinění. Předpokládal, že ti, kdo stáli proti jeho velení, to dělali převážně z osobních ambicí nebo nedůvěry. Pokud však měl věřit tomu, co řekla Yin, alespoň část z nich motivoval strach, že by Geary nebo jeho spojenci mohli opravdu chtít svrhnout vládu Aliance.

Nepřátele, kteří proti němu bojovali z takového důvodu, dokázal respektovat.

Stále o tom ještě přemýšlel, když ostře promluvil kapitán Duellos: „Komandérko Yin, čí rozkazy jste poslouchala, když ne kapitána Gearyho?“

Zapotácela se, polkla a pak nejistě odpověděla: „Rozkazy kapitána Numose.“

„Kapitán Numos je zatčen,“ poznamenal Duellos.

„Nemůže vydávat rozkazy. To jste věděla.“

„Vím, že jeho zatčení a všechny rozkazy toho se týkající nebyly v souladu se zákony!“

„Obstojí obvinění ze zbabělosti před nepřítelem, když komandérka Yin trvá na tom, že sledovala legitimní rozkazy?“ zeptal se komandér Neeson z Nesmiřitelného zmateně.

„Věděla, že nejsou legitimní,“ namítl kapitán Badaya z Proslaveného. „Komandérka Yin to musela vědět.“

„Pokud ale tvrdí, že se akci vyhnula z tohoto důvodu, není to to samé jako zbabělost. Nebo ano?“ zeptal se frustrovaně komandér Neeson.

Geary zaťukal prsty do stolu, aby k sobě přilákal pozornost komandérky Yin.

„Komandérko, chápu to správně, že jste se vyhnula boji s nepřítelem v souladu s rozkazy kapitána Numose?

Odmítáte obvinění ze zbabělosti?“

Yin se otřásla, ale vyrazila ze sebe jediné slovo: „Ano.“

Tulev zavrtěl hlavou: „To ale pořád znamená odmítání rozkazů tváří v tvář nepříteli, což je rovněž přečin vyžadující popravu.“

Kolem stolu se začaly odehrávat desítky tichých konverzací, jak se o tom začali dohadovat ostatní důstojníci.

Sám Geary o tom chvíli přemýšlel.

„Komandérko Yin, máme tady problémy, na které nejsou jednoduché odpovědi. Nechce se mi rozkázat popravu důstojnice za okolností, kdy mohla své činy považovat za opodstatněné.“

Všichni ho napjatě poslouchali.

„Nicméně sama jste přiznala, že jste porušila mé rozkazy, a to nejen na bojišti, ale i tím, že jste komunikovala s kapitánem Numosem. To samo více než stačí, abych vás zbavil velení. Nehodlám ale rozkázat popravu důstojnice, která tvrdí, že byly její činy čestné. Budete zatčena, komandérko Yin, a uvězněna, dokud se flotila nevrátí na alianční území. Tam proti vám budou vznesena obvinění před řádným válečným soudem, kde budete moci bránit své činy a dočkat se takové spravedlnosti, která vám bude přisouzena porotou.“

Nikdo nic nenamítal. Kapitán Armus se zamračil a pak znechuceně přikývl. Komandérka Yin se posadila, i když to spíš vypadalo, že její nohy vypověděly službu.

Geary se obrátil ke kapitánu Casiovi.

„Kapitáne, byly vaše činy při velení Dobyvatele během poslední bitvy také důsledkem poslouchání rozkazů někoho jiného než velitele flotily?“

Casia zaváhal a pak ostře zavrtěl hlavou.

„Za své činy jsem zodpovědný jen já sám.“

Proč se musel Casia začít chovat čestně právě teď?

„Tak

dobrá.

Plukovnice

Carabaliová,

přikažte

mariňákům na palubách Dobyvatele a Orionu, ať zatknou kapitána Casiu a komandérku Yin a připraví je na převoz na Proslavený. Kapitáne Casio, komandérko Yin, opusťte prosím konferenci.“

Casia se na Gearyho chvíli vzdorně díval, pak sáhl po ovladači a zmizel. Komandérka Yin se zřetelně se chvějící rukou ho rychle následovala.

Následné projednávání pohybu flotily bylo až příliš klidné. Geary vyvolal hvězdnou mapu a nad stolem se rozzářil trojrozměrný obraz okolního vesmíru.

„Využijeme své vítězství a budeme pokračovat dál na alianční území. Naším příštím cílem bude Branwyn.

Neočekávám, že bychom tam narazili na odpor, ale musíme být připraveni na minové pole u skokového bodu a případnou slabší jednotku Syndiků, která se nás pokusí zdržet.“

Ukázal dál, na slabou rudou hvězdu několik světelných let od Branwynu: „Pak zamíříme na Wendig. Ta sluneční soustava by měla být úplně opuštěná. Pokud se tam nestane něco neočekávaného, budeme pokračovat na Cavalos.“

„Proč ne na Sortes?“ zeptal se kapitán Armus.

Geary označil řečenou hvězdu a odpověděl: „Protože je tam funkční brána syndické hypersítě. Od Kalibanu jsme Syndikům napáchali velké ztráty, ale máme málo zásob a mnoho našich lodí utrpělo škody. Raději bych se vyhnul další větší bitvě, dokud zásobovači nevyrobí dostatek palivových článků, munice a náhradních dílů ze surovin, které jsme tady získali. A dokud nebudou mít naše lodě čas opravit co nejvíce poškození.“

„Můžeme se ale pokusit použít bránu k návratu domů,“

namítal Armus. Bylo zjevné, že Gearyho pochvala nebude stačit, aby Armus tiše přijímal jeho další plány.

„Věřím, kapitáne Armusi,“ řekl Geary trpělivě, „že se Syndikové postarají, aby měli po ruce dostatek sil a dokázali bránu zničit dřív, než se k ní dostaneme.“

„Ale má smysl to zkusit, ne?“

Nikdo mu neodpověděl, takže se Armus zamračil a netrpělivě se rozhlédl. „V téhle sluneční soustavě jsme kolaps brány snadno přežili.“

„Měli jsme obrovské štěstí,“ odpověděla mu kapitánka Cresidová. „Příště by mohly být zničeny všechny lodě flotily.“

„Nehledě na to, co kolaps brány napáchal v systému,“

přikývl Duellos. „Nebudu mluvit za ostatní, ale já už mám na svědomí dost věcí.“

„Budou se Syndikové držet rozkazů ničit brány, když se dozví, co se tady stalo?“ zeptal se komandér Neeson.

„Myslím, že to by záleželo na tom, jestli budou vědět, co se tady u Lakoty stalo,“ začal spekulovat Duellos. „A pokud tomu uvěří. Pár syndických civilních lodí, které to přežily, už nejspíš míří ke skokovým bodům, aby předaly zprávy a požádaly o pomoc, ale musíme předpokládat, že se syndičtí vůdci budou snažit zdejší katastrofu zlehčovat. Začnou zprávy cenzurovat, jak jen dokážou, a pokud vůbec přiznají, že se něco stalo, svedou to na nás.“

„Ukázali nám zbraň,“ promluvila znovu kapitánka Kila.

„Můžeme ji použít. Pokud pošleme pár lodí zničit brány hypersítě ve všech syndických hvězdných systémech, kolem nichž proletíme, budeme moci…“

„Budeme moci zemřít, “ přerušil ji kapitán Tulev.

„Viděla jste, co se stalo se syndickými loděmi, které zničily bránu v systému. Kolik sebevražedných misí budeme moci zorganizovat, než nám dojdou lodě?“

„Požádáme o dobrovolníky,“ odpověděla Kila klidně.

„Je to nevídaná příležitost napáchat Syndikovaným světům nepředstavitelné škody.“

„Škody?“ zavrtěl hlavou komandér Landis z Chrabrého.

„Chci, aby syndické svině trpěly, ale zničit jednou ranou celou hvězdnou soustavu?“

„Bombardoval jste syndické planety,“ připomněl mu kapitán Armus.

„Ano, to ano,“ souhlasil Landis. „Ale tohle je jiné. Bylo mi zle, když jsem to sledoval, a nestydím se to přiznat.

Bojoval jsem za Alianci zatraceně tvrdě. Budu bojovat tak dlouho a tak tvrdě, jak budu muset. Ale nechci, aby se něco takového stalo dalším obydleným planetám. Ať už jejich, nebo našim.“

Kila se krátce pousmála.

„To je pravda, komandére. Určitě nebudeme mít problémy najít dost dobrovolníků.“

„I za předpokladu, že dobrovolníky najdete,“ přerušil ji Geary, „dokud budu velet flotile, nepovolím sebevražedné mise.“

„Mohli bychom použít robotické lodě,“ začal rychle komandér Vendig z Vzorového. „Řízené umělou inteligencí.

Přesuneme posádky a…“

Vendiga umlčel chór rozhněvaných hlasů, mezi kterými nejvíc vynikal výkřik: „Zešílel jsi? Vypustit ozbrojené umělé inteligence s příkazem ničit lidské hvězdné soustavy?“

Kapitán Badaya zavrtěl hlavou a promluvil do ticha, které po výbuchu na konferenci zavládlo: „Komandér Landis nás upozornil na ošklivou pravdu. To, co se stalo v Lakotě, by se mohlo stát v kterémkoli aliančním systému s branou hypersítě. Pokud lidé Aliance uvidí záznamy toho, co se tady stalo, budou žádat, aby se naše vlastní hypersíť odpojila. Kdo by chtěl mít gigantickou bombu na vlastním dvorku?“

„Nemůžeme hypersíť jen tak vypnout,“ přerušila ho kapitánka Cresidová. „Je to pečlivě vyvážená energetická síť. Nedá se prostě vypnout.“

„Tak proč jsme ji sakra postavili?“ chtěl někdo vědět.

Z nějakého důvodu se všichni podívali na Gearyho.

Opětoval jim pohledy a řekl: „Mě se neptejte. Zajímalo mě to samé, a když se stavěla, nebyl jsem tady. Jenže teď ji máme na krku, a stejně tak Syndikové.“

„Musí existovat řešení,“ naléhal komandér Neeson.

„Dokud jsou brány v provozu, jsou to potenciální zbraně.

Pokud bychom našli způsob, jak je jako zbraně používat a vyhrožovat jimi, nedovolili by si Syndikové…“ odmlčel se, zatvářil se vyděšeně a rozhlédl se kolem sebe. „Mohli by na to přijít taky. Ničivý potenciál brány hypersítě je mnohem větší než jakákoli zbraň, kterou jsme my nebo Syndikové měli k dispozici. Mohli bychom se spolu se Syndiky navzájem doslova vymazat z galaxie.“

A kočka byla z pytle ven. Geary přikývl.

„To mě taky napadlo. Kdo chce zahájit válku o vyhubení celého lidstva? Kapitánko Kilo?“

Kapitánka Kila se na něj jen dívala a nic neříkala.

Kapitán Tulev ukázal jedním prstem na hvězdnou mapu.

„Ukažte nám to prosím, kapitáne Geary. Přehrajte záznam kolapsu brány hypersítě.“

Geary to nechtěl znovu vidět, a to ani v miniaturním podání na záznamu, ale vyvolal odpovídající soubor a nechal záznam přehrávat zrychleně, takže se rázová vlna převalila přes celou soustavu během třiceti vteřin.

Po skončení záznamu panovalo ticho. Pak Tulev ukázal na místo, kde se před chvílí záznam přehrával: „Měli bychom to dát Syndikům. Nic takového nemají, protože většina jejich senzorů byla energetickou vlnou zničena.

Pošlete to lodím, které letí ze soustavy pryč pro pomoc. A všem ostatním, které dokážeme kontaktovat, se žádostí, aby to předávaly dál.“

„Aby Syndikové dřív přišli na to, jak brány zlikvidovat?“ zeptal se Armus sarkasticky.

„Na to naši pomoc nepotřebují,“ odpověděla Cresidová.

„Už mají záznamy z toho, co se stalo u Sancere, a i největší hlupák se dokáže podívat na škody způsobené na Lakotě tři a podle toho spočítat, jaká energie se uvolnila. Stejně snadné je spočítat, odkud vlna přišla, a potvrdit, že se epicentrum nacházelo v bráně hypersítě. Jenže když jim to pošleme teď, můžeme záznam zbavit všech informací o kolapsu brány, které nechceme, aby Syndikové viděli hned. A dokážeme tím, že jsme zkázu nevyvolali my.“ Vztekle se rozhlédla kolem stolu a dodala: „Moje pověst, stejně jako komandéra Landise, mluví sama ze sebe. Nechci být viněna z toho, co se tady stalo. Tohle už je moc. Zabiju tolik Syndiků, kolik bude potřeba k vítězství ve válce. Ale nechci vyvražďovat celé hvězdné soustavy.“

„Ano,“ souhlasil Tulev. „Je důležité, aby Syndikové věděli, že my jsme tohle neudělali. Jinak by mezi jejich lidmi rostla touha po pomstě. Také nesmíme zapomenout, jak to zapůsobí na syndické civilisty.“ Znovu ukázal na hvězdnou mapu. „Všichni to uvidí bez ohledu na to, jak moc se to budou snažit jejich vůdci utajit. Uvidí, co se může stát planetě v soustavě, která má brány hypersítě. A co pak řeknou syndičtí vůdci? Pokud se z toho pokusí obvinit nás, jejich vlastní lidé v soustavách s branou se budou bát, že bychom to mohli udělat i jim. Pokud budou jejich vůdci tvrdit, že nás zastaví, budou jejich lidé chtít vědět, proč nás nezastavili u Lakoty. Pokud řeknou, že se jejich obyvatelstvo nemusí bát aliančních útoků takového typu, protože to nezpůsobil alianční útok, budou lidé chtít vědět, kdo to tedy způsobil.“

Všichni nad tím chvíli přemýšleli a kolem stolu se začaly objevovat pochmurné úsměvy.

„Dostanou se tak do neřešitelné pozice,“ pochválil myšlenku Badaya. „Geniální návrh, kapitáne Tuleve. Na všech syndických planetách to vyvolá velké obavy a syndické velení bude mít vážný problém, jak se postavit strachu vlastní populace z bran hypersítě.“

Komandér Neeson ztrápeně zavrtěl hlavou.

„Ale co se stane, až se o tom dozví naši lidé? Nemůžeme zabránit tomu, aby se tyhle zprávy dostaly za hranice aliančního území. A pak budeme mít ten samý problém.“

„ Naši vůdci potřebují vědět, že tenhle problém existuje,“

prohlásil Badaya a významně se podíval na Gearyho. Co se Badayi týkalo, Geary by měl být jediný vůdce Aliance, diktátor podporovaný větší částí flotily. Obavy komandérky Yin nebyly úplně paranoidní, přestože Geary sám s tou myšlenkou nechtěl mít nic společného.

„Taky musíme vymyslet, co máme dělat,“ pokračoval Badaya. „Dřív než Syndikové zaútočí na naše brány.“

Geary se zamračil, znovu se musel bát toho, na čem by se mohli usnést volení vůdci Aliance. Pak si všiml, jak kapitánka Cresidová přikyvuje.

„Myslím, že se o tu hrozbu dokážeme postarat,“

prohlásila. „Přemýšlela jsem o tom. Teď máme dva experimentální výsledky, se kterými můžeme pracovat, dva jediné známé případy kolapsu brány hypersítě. Naše flotila má kompletní záznamy obou incidentů. S těmito informacemi můžu vylepšit zaměřovací algoritmus, který jsme použili u Sancere. Zvýšit jeho spolehlivost a zajistit, že dokáže minimalizovat energetický výstup kolapsu brány.“

„A k čemu nám to bude?“ chtěl vědět Badaya.

„Nemůžeme se dostat k syndickým branám dost rychle, abychom ho mohli použít, a vlastní brány zničit nechceme.“

„Jenže kdyby se Syndikové pokusili zničit naši bránu,“

odpověděla Cresidová, „my ke všem kotvám připojíme autodestrukční zařízení zapojené do automatického programu bezpečného kolapsu, který se spustí, kdyby byla brána poškozena…“

Vlna úlevy, která se přehnala kabinou, byla téměř viditelná.

„Můžeme zajistit, že brána nezničí žádný z našich systémů!“

„Možná,“ uklidnil je Geary. „Nemáme tušení, jak spolehlivý algoritmus bude, protože máme záznamy jen ze dvou kolapsů. Pokud nebude tak spolehlivý, jak potřebujeme, nechceme to zjistit po zlém. A také chvíli potrvá, než bude zařízení navrženo, schváleno a nainstalováno na všechny brány v dosahu Syndiků.“

Kapitánka Cresidová se zamračila, ale přikývla: „To je pravda, pane.“

„Pořád je to lepší než nic,“ dodal Tulev.

„Mnohem lepší,“ souhlasil Geary. „Kapitánko Cresidová, pokračujte prosím v práci na tom nápadu. Pokud ho budeme moci předložit vládě, až se vrátíme na alianční území, ochrání naše domovy před katastrofou, jaká se odehrála tady.“ Obrátil pohled na hvězdnou mapu a uvědomil si, jak dlouhá cesta je ještě čeká. Flotila měla málo zásob, stále je pronásledovali Syndikové schopní zničit je, pokud by se flotila dostala do špatné pozice. Pořád byli příliš hluboko na nepřátelském území.

Nezdálo se, že by to někoho jiného trápilo. Nikdo nic nenamítal na Gearyho použití fráze, „až“ se vrátíme, místo „pokud“ se vrátíme. Znervózňovalo ho nepříjemné vědomí, že by flotila (nebo aspoň její větší část) udělala cokoli, co by řekl. Všichni si byli jistí, že co Geary rozkáže, musí uspět.

Bylo by to skvělé, kdyby byl opravdu geniální, ale už udělal dost chyb. Předkové, chci jejich důvěru, ale nechci jejich neochvějnou víru. Naneštěstí se zdálo, že dostane obojí, ať už se mu to líbí, nebo ne. Klidu jeho mysli to rozhodně nepomáhalo, zvlášť v kombinaci se stresem z rozkazu k popravě Casii.

„Děkuju vám,“ prohlásil Geary. „Děkuju i vašim posádkám za dosažení vítězství, které si budou další generace pamatovat, dokud bude Aliance existovat.“

Zachytil pohledem oči kapitána Duellose, pak Badayi.

Vycítil, že oba měli v úmyslu zůstat i po skončení konference kvůli soukromému rozhovoru. Právě teď se na to necítil, a tak mírně zavrtěl hlavou, aby jim naznačil, že to bude muset počkat. „Uvidíme se ve sluneční soustavě Branwyn,“

rozloučil se.

Obrazy důstojníků začaly mizet a místnost se zmenšovala neuvěřitelnou rychlostí. Když poslední obraz zmizel, Geary se ztěžka posadil a upřel oči na hvězdnou mapu. Přemýšlel, jak dlouho se mu podaří vyhýbat se fatální chybě a jestli opravdu dokáže zabránit v aktivaci gigantických bomb, které si lidé podvedení neznámými cizinci postavili do všech důležitějších systémů.

„Zvládneme to.“

Geary zapomněl, že je Desjaniová fyzicky přítomná, zůstala v místnosti a celou dobu ho sledovala.

„Vím, že je to těžké, pane. Ale dostal jste nás až sem,“

ukázala na mapu.

„Zázraky nedokážu,“ poznamenal zachmuřeně.

„Pokud nás správně povedete, flotila se o to postará. Viděl jste to tady u Lakoty.“

Krátce se zasmál.

„Přál bych si tomu věřit! Ale flotila opravdu odvedla výbornou práci. O tom se s vámi hádat nebudu.“ Přestal se smát a kývl hlavou k hvězdné mapě. „Poprvé jsem u Lakoty málem udělal nenapravitelné chyby, Táňo. Další už si dovolit nemůžu, a to mi nahání hrůzu.“

„Nemůžete být dokonalý.“

„Copak to ode mě žijící hvězdy nečekají?“ zeptal se Geary a překvapilo ho, jak napjatě jeho hlas zní.

Zamračila se.

„Nejsem dost moudrá, abych věděla, co očekávají. Ale jsem dost chytrá, aby mi bylo jasné, že by si nevybraly člověka, kdyby chtěly dokonalost. Pane, výhra většinou znamená, že jen uděláte méně chyb než nepřítel, nebo že znovu vstanete, když vás srazí na kolena. Vy děláte obojí.“

„Děkuju vám. Už několikrát jste mi říkala, že víte, že jsem jen člověk. Ale občas mám pocit, že ode mě očekáváte božskou dokonalost.“

Desjaniová se zamračila ještě více.

„To by byla svatokrádež. A nebylo by to vůči vám fér.“

„Ale pořád si myslíte, že to zvládnu?“

Byla by jedna věc, kdyby ho Desjaniová považovala za dokonalého. Ale pokud si byla vědomá jeho slabostí, a stále v něj věřila, znamenalo to mnohem víc.

„Ano, pane,“ sklopila na chvíli pohled, než pokračovala: „Předkové mi říkali, že vám mám věřit, že jsme předurčeni, abychom… sloužili spolu.“

Chvíli mu trvalo, než dokázal odpovědět, nechtěl říct něco špatného: „Jsem rád, že sloužíme spolu. Jste pro mě nedocenitelná pomoc.“

„Děkuji vám, pane.“

Nevěděl proč, ale měl pocit, že si s ní potřebuje promluvit ještě o něčem dalším.

„ Záštita byla zničena v boji. Všiml jsem si, že poručík Riva přežil. Je teď na Inspiraci. “

„Jsem si jistá, že tam bude šťastný,“ okomentovala to Desjaniová zřetelně chladným tónem. „Na Inspiraci je mnoho atraktivních důstojnic, pokud se tedy tentokrát nepokusí o nějakou hezkou lodníci.“ Všimla si jeho reakce a pokrčila rameny, jako by jí to bylo jedno. „Poručík Riva spálil mosty mezi námi už před deseti lety, pane, i když já si to uvědomila až nedávno. Litovala bych ztráty kohokoli z alianční flotily, ale osobně by mi bylo opravdu jedno, kdybych jeho jméno už nikdy neslyšela.“

„Omlouvám se,“ řekl Geary, „že jsem vám ho připomněl.“

„To nic. Od doby, kdy jsem se s ním zapletla, jsem se o mužích hodně dozvěděla. O tom, jaký by opravdový muž měl být.“ Sklopila pohled a kousla se do rtu. „Ale mluvili jsme o tom, jak se dostaneme domů, že to dokážete.“

„Jo.“

Zjevně si všimla nedostatku nadšení v jeho hlase a pochopila, co to znamená: „Je to pořád i váš domov, pane.“

„Opravdu?“

Geary znovu ztichl, ale věděl, že Desjaniová čeká, až řekne víc. Jako by věděla, že má ještě co říct.

„Jak moc se to tam mohlo za sto let změnit? Lidé, které jsem znal, jsou všichni pryč. Budu se vítat s jejich dnes už starými dětmi a vnuky. Budova, kterou jsem naposledy viděl jako nově postavenou, bude dnes pomalu starožitnost. Staré strhli a místo nich stojí něco jiného. Na téhle lodi můžu předstírat, že zase tolik času neuplynulo, ale až se dostaneme domů do Aliance… ať se podívám kamkoli, uvidím připomínky toho, že je můj domov dávno pryč.“

Desjaniová si povzdychla. „Přátelé vám chybět nebudou,“

ujistila ho.

„To ne. Nebudou mi chybět lidé snažící se dostat k Black Jackovi Gearymu,“ odpověděl a nechal při tom volný průchod hořkosti. „Nebudou se zajímat o mě, jen o velkého hrdinu, za kterého mě považují. Jak se tomu můžu vyhnout? Jak se můžu s někým opravdu seznámit, když mě tohle bude neustále pronásledovat?“

„Nebude to snadné,“ přiznala Desjaniová. „Ale lidé vás poznají. Stejně jako členové flotily. Jaký jste kromě toho, že jste hrdina. Vidím, jak reagujete, když to říkám, ale promiňte, vy opravdu jste hrdina. Všichni v téhle flotile by byli dávno mrtví nebo v syndických pracovních táborech, kdyby nebylo vás. To musíte uznat.“

„Ještě pořád to můžu podělat natolik, že k tomu dojde,“

odpověděl Geary. „Fakt bych byl rád, kdybyste mě neoznačovala za hrdinu.“

„Flotila ví, že…“

„Ne flotila. Vy.“

Chvíli mlčela, ale pak přikývla.

„Musíte mít aspoň občas příležitost tomu uniknout, chápu.

Ale věřím, že až se dostaneme domů, budete šťastný. Poznáte nové lidi. A oni vás,“ zopakovala Desjaniová. „Stejně jako vás někteří znají už teď.“

„Jistě. Lidé z flotily mě znají. Lidé, které budu muset opustit.“

Tentokrát neodpověděla a Geary se na ni podíval.

Desjaniová zírala na podlahu a tvář měla ztuhlou snahou potlačit emoce. Poprvé ho napadlo, že ji opravdu opustí, že ji neuvidí každý den, a měl pocit, jako by ho někdo praštil pěstí do břicha. Když si to uvědomil, napadlo ho, jestli se netváří úplně stejně jako ona.

„Táňo…“

„Prosím, ne. Jen to ztěžujete.“

Nebyl si jistý, co tím myslela, ale měl pocit, že má pravdu.

„Dobře.“

„Budete mít koprezidentku Rionovou,“ dodala Desjaniová rychle.

„Ne. Nemám ji ani teď. Ne takhle,“ pokrčil rameny a doufal, že to nebude znít bezcitně. „Používáme se navzájem.

Potřebuju někoho, kdo je vůči mně nedůvěřivý a je ochotný otevřeně mi říct o všech svých pochybách. A ona… nejsem si jistý, co potřebuje ona.“

„Zdá se, že jí dáváte, co potřebuje,“ řekla Desjaniová tiše.

Geary sebou málem škubnul. Desjaniová měla pravdu.

Zatracenou pravdu. Proč spal se ženou, u které si ani náhodou nebyl jistý, co k ní cítí? „V poslední době ne. A možná by to tak mělo zůstat.“

„Pokud to flotila potřebuje…“

„To je pro mě vhodná záminka, že? Přesně takový druh zneužívání moci, kterému se chci vyhnout.“

„Ano,“ pousmála se.

„Navíc s Rionovou moc dobře nevycházíme. Zvlášť když…“ zarazil se a uvědomil si, že se chystal říct „když na vás žárlí“.

Ale Desjaniová se na chvíli tvářila, jako by slyšela i nevyřčené.

„Nedala jsem jí k tomu žádný důvod. Ani vy.“

„Ona si to zjevně nemyslí,“ prohlásil frustrovaně. „A stejný názor má i většina flotily. Co s tím sakra budeme dělat, Táňo?“

Bylo jí jasné, že tentokrát nemluví o Syndicích ani o flotile. Chvíli se dívala stranou a pak odpověděla klidným a pečlivě kontrolovaným tónem: „Nemůžeme udělat nic. Pane.“

„Ne. To nemůžeme.“

Pečlivě zdůrazněné „pane“ mu mělo připomenout, v jakém jsou vzájemném postavení. Ona byla podřízená, on velitel. S tím se nedalo nic dělat. Sklopil pohled a snažil se pochopit vlastní pocity. Přál si, aby Desjaniovou nevtáhl do politikaření, které ho obklopovalo.

„Je mi to líto.“

„Díky,“ odpověděla. „Mně je to taky líto.“

Až chvíli poté, co odešla, začal přemýšlet, co přesně jí je líto. A to jen proto, že si sám nebyl jistý, zda to ve skutečnosti myslel přesně tak, jak původně zamýšlel.

„Kapitáne Geary, tady kapitánka Desjaniová. Sčítání vězňů osvobozených z Nebojácného bylo narušeno dalšími boji a ztrátami některých lodí účastnících se evakuace, ale už je dostupná první verze seznamu. Na jeho ověření se ještě pracuje, předpokládá se, že finální seznam dostaneme před skokem na Branwyn.“

Geary pocítil nával uspokojení, zpráva mu připomněla, že uspěl v osvobození části aliančních lodníků zajatých při předchozí bitvě o soustavu Lakota. Natáhl se a aktivoval komunikační jednotku: „Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.

Nemusela jste to pro mě sledovat. Nejste šéfka mého štábu.“

Žádného šéfa ani šéfku štábu pochopitelně neměl. Štáb admirála Blocha zemřel společně s velitelem v syndickém domovském systému a Geary nechtěl zdržovat důstojníky od nezbytně potřebných služeb na palubách lodí. Automatické systémy stejně zastávaly většinu práce, o kterou se dřív staral štáb.

„Ráda vám pomůžu, jak jen budu moct, pane.“

Geary se usmál a přerušil spojení. Pak se obrátil na mračící se Viktorii Rionovou. Přišla za ním prodiskutovat konferenci flotily, kterou jen sledovala a neúčastnila se jí, ale volání Desjaniové ji přerušilo.

„Co je zase?“ zeptal se. „To byly dobré zprávy.“

„Ano,“ souhlasila Rionová ledovým tónem. „Které ti donesla tvoje šťastná malá pomocnice.“

Cítil v sobě narůstající žár jako protiváhu jejího chladu.

„Mluvíš o kapitánce Desjaniové?“

„O kom jiném? Celá flotila ví, co k tobě cítí. Nemusíš mi to předhazovat před nos.“

„Jsou to jen pomluvy, a ty to víš! Nikdy se ke mně takovým způsobem nechovala, a já k ní taky ne,“ namítl Geary. „Nevšiml jsem si, že by se na mě na chodbách Neochvějného někdo křivě podíval. Kdyby si posádka lodě myslela, že o tom jejich kapitánka a já byť jen přemýšlíme, tak by…“

„Ne, to by neudělali!“ obořila se na něj Rionová se směsicí hněvu a zoufalství. „Kdybys tu ženskou obtahoval přímo na můstku, tak by se důstojníci jen vychovaně dívali stranou a v duchu jásali, že jejich respektovaná kapitánka a legendární hrdina spolu našli štěstí! Jak je možné, že to nevíš?“

„To je směšné. Vědí, že jsme spolu my dva.“

„Občas se spolu projdeme, ale všichni vidí, že už mezi námi není o nic silnější emocionální pouto, než jaké existovalo v den, kdy tě rozmrazili z hibernace!“

Začal něco namítat, ale pak si to rozmyslel. V tom měla Rionová pravdu. I když se jejich těla spojila, duše zůstávaly oddělené. Láska a chtíč byly dvě různé věci. Věděl, která z nich ho motivovala k touze po Viktorii Rionové, a nemohl předstírat opak.

„Veřejně jsme stále společně. Kdybych tě opustil kvůli Desjaniová…“

„Jásali by! Jsem civilistka a politička! Nevěří mi, nemyslí si, že jsem jedna z nich. A taky nejsem!“

„Ale to neznamená…“

„Znamená! Kdyby se o tom zítra ve flotile hlasovalo, naprostá většina by mě nechala strčit do záchranného modulu a vystřelit k nejbližšímu syndickému pracovnímu táboru. A ji by nastěhovali do téhle kajuty, aby ti zahřívala postel i tělo, čert vem všechny řády a regule flotily! Ona to ví! Proč si myslíš, že je jí to tak nepříjemné, když se na tohle téma někdo ozve?“

„Má právo cítit se nepříjemně!“ odsekl Geary vztekle.

„Neudělala nic, co by jakkoli naznačovalo, že by to chtěla!“

Rionová na něj dlouze mlčky zírala.

„Samozřejmě že nic neudělala. Ani ty ne.“

„Cože? Naznačuješ snad něco o mých citech k ní?“

„Ne, nic nenaznačuji. Já to prohlašuji. Je naprosto zjevné, že upřednostňuješ její společnost před mou nebo před jakoukoli jinou. Navíc ona ty city opětuje, a ty to víš!“

„Já nic takového nevím!“ zařval Geary. „Musíme spolupracovat! Má dobré instinkty a myslí jí to, takže samozřejmě že s ní chci plány konzultovat! Proč sakra na Desjaniovou vůbec tolik žárlíš?“

„Protože ji máš radši než mě, ty idiote! Trávili byste spolu každý okamžik nebýt tvé i její cti, která, jak uznávám, je neotřesitelná, a tomu, že oba odmítáte porušit řády, protože jste tak zatraceně oddaní povinnostem! Každý okamžik, kdy byste byli vzhůru, a každou minutu spánku taky, pokud byste na to měli čas! A nejspíš by cítila takové uspokojení, jaké předtím zažívala, jen když zničila nějakou syndickou loď! Pokud o tom nevíš, jsi ještě větší pitomec, než jsem si myslela, že by nějaký chlap vůbec mohl být!“

Rionová se na něj vztekle dívala, jako by se rozhodovala, jestli neříct ještě něco. Pak jen rozhodila rukama v naprosté frustraci a vyrazila pryč.

Zjevná odpověď Gearyho napadla, až když za Rionovou zapadly dveře kajuty. Možná ji mám raději, protože na mě neřve tolik jako ty! Ale nemělo smysl plýtvat dechem na prázdnou kajutu. A rozhodně nehodlal honit Rionovou po chodbách lodi, aby jí to řekl do očí. Navíc když jeho hněv trochu opadl, uvědomil si, že to zas tak dobrá odpověď není.

Věděl, že upřímná odpověď by byla úplně jiná. Mám Desjaniovou rád, protože mi rozumí. I když si myslí, že jsem velký hrdina s velkým posláním, dokáže rozpoznat, kdo jsem ve skutečnosti. A protože se nám tak dobře spolupracuje, jako kdybychom instinktivně věděli i to, co ten druhý potřebuje. Máme rádi stejné věci, dokážeme se bavit, s ní můžu relaxovat jako s nikým jiným. Což z Desjaniové dělalo výbornou vlajkovou kapitánku, skvělou společnici na diskuze a obecně výbornou ženu, se kterou…

Zatraceně.

Rionová má pravdu.

Chvíli seděl a snažil se vymyslet, co má dělat. Určitým způsobem už o tom ale s Desjaniovou mluvil. Nemohli a neudělají nic, co by nebylo vhodné pro velitele a jeho podřízenou. To ale neznamenalo, že nemůžou být blízcí přátelé a kolegové. Navíc nedávné události ukázaly, jak důležitá je pro něj její asistence v kritických situacích.

Musel ale zajistit, aby nepřekročil hranici, nesměl na ni tlačit neprofesionálním způsobem. Nenutila ho, aby k ní něco takového cítil, neměl ani právo jí své city vyjádřit.

Kašlal na navztekané tvrzení Rionové, že k němu Desjaniová něco cítí. Nemohl si tím být jistý, a rozhodně se podle toho nemohl chovat. Pro všechny zúčastněné by bylo lepší, kdyby to nebyla pravda.

Geary si konečně vzpomněl, co začalo jeho poslední hádku s Rionovou, a vyvolal si první verzi seznamu aliančních lodníků osvobozených z Nebojácného. Byl uspokojivě dlouhý, i když neměl moc chuti porovnávat ho se seznamem celkových ztrát Aliance v minulé bitvě. A nechtěl přemýšlet ani o tom, že osvobození vězni sotva zaplní prázdná místa na zbývajících lodích. Většina osvobozených byli pochopitelně normální lodníci plus pár níže postavených důstojníků. Na seznamu byl jen jeden důstojník s hodností vyšší než poručík. Geary chvíli hleděl na jméno komandéra Savose, pak si všiml, že je Savos na Nesmiřitelném, a zavolal tam.

„Pokud se na to komandér Savos cítí, rád bych si s ním promluvil.“

Za deset minut Nesmiřitelný ohlásil, že je Savos připravený k rozhovoru. Geary se postavil, ujistil se, že jeho uniforma vypadá reprezentativně, a řekl Nesmiřitelnému, ať aktivují spojení.

Komandér Savos, dřívější velitel lehkého křižníku Ostruha zničeného během první bitvy v soustavě Lakota, vypadal po čertech špatně. Zdálo se, že má na sobě novou uniformu, zjevně poskytnutou někým na Nesmiřitelném jako náhradu za tu, kterou měl na sobě při opuštění lodě a následném zajetí a uvěznění. Ale i přes novou uniformu jeho zevnějšek jasně ukazoval, co si muž za poslední týdny prožil. Komandér vypadal pohuble a tvář měl pokrytou vráskami. Část hlavy měl zakrytou obvazy a pod okem na zraněné straně měl jasně viditelné stopy velkého monoklu.

Komandér Savos se i tak snažil stát v pozoru a salutovat.

Geary mu pozdrav rychle opětoval a cítil se přitom provinile, že muže vůbec obtěžoval. Proč mu nikdo neřekl, že je komandér Savos v tak špatném stavu?

„Pohov, komandére. Posaďte se. Starají se o vás na Nesmiřitelném dobře?“

Savos se opatrně a ztuhle posadil, jako by se snažil sedět v pozoru. Přikývl.

„Ano, pane. Nesmiřitelný pro nás všechny dělá, co může, pane. Starají se skvěle, i když nejsem fanouškem ukořistěného syndického jídla.“

„To mi říkat nemusíte. Začínají mi chybět tyčinky Danaka Yoruk. Nikdy bych nevěřil, že to někdy řeknu,“

prohlásil Geary a na chvíli se odmlčel. „Jak se cítíte?“

„Jsem šťastnější, než bych si před pár dny dokázal představit, pane,“ prohlásil Savos s veselým úšklebkem, který ale rychle zmizel. „Syndikové nás moc nekrmili a hnali nás až do vyčerpání. Ale teď budeme v pořádku.“

„Jste nejvýše postavený důstojník mezi osvobozenými zajatci.“

„Z těch na Nebojácném ano, pane,“ potvrdil Savos.

„Slyšel jsem několik věcí, kvůli kterým si myslím, že Syndikové zajali jednoho nebo více kapitánů, ale že je vzali na syndické válečné lodě k výslechu.“ Komandér se odmlčel a tvářil se ztrápeně. Geary věděl, na co myslí. Stejná bolest trápila i Gearyho, vědomí, že možná při bitvě zničil nepřátelské lodě, na jejichž palubách byli alianční zajatci.

Nedalo se to ale vědět dopředu a neexistoval způsob, jak je zachránit. I tak to Gearyho trápilo při každém pomyšlení na bitvu v téhle soustavě.

„Když jsem přikázal opuštění Ostruhy,“ začal zase mluvit Savos, „ztratil jsem vědomí, jakmile loď dostala další zásah. Posádka mě dostala do záchranného modulu, ale trvalo pár dní, než mi to zase začalo myslet. Možná proto mě nechali na Nebojácném, místo aby mě vzali k výslechu jako ostatní důstojníky.“

„Co říkají zdravotníci o vašem otřesu mozku?“

„Nic, co by nedokázali spravit, pane,“ předvedl Savos pochmurný úsměv a dotkl se jednou rukou obvazu na hlavě.

„Kdyby to zůstalo neošetřené, měl bych z toho časem vážné problémy, ale říkali mi, že teď už je všechno v pohodě.“

„To je dobře. Je mi líto Ostruhy.“

Savos se znovu zatvářil sklíčeně, než po chvíli odpověděl: „Nebyla to jediná loď, o kterou jsme přišli, pane.“

„To ne. Ale neskončila, aniž by to nepříteli oplatila.

Vaše loď bojovala dobře.“ Geary věděl, že tohle chce slyšet každý dobrý velitel. „Bitva se Syndiky promíchala propuštěné vězně s posádkami dalších lodí, o které jsme právě přišli. Třídíme osvobozené vězně, a až budu mít seznam lidí z Ostruhy, postarám se, abyste dostal kopii.“

„Děkuji, pane.“

„Nejspíš je rozmístíme po flotile mezi loděmi, které potřebují nahradit ztráty z boje,“ řekl mu Geary. „Dejte mi vědět, pokud byste chtěl sloužit na lodi s někým konkrétním.“

„Děkuji, pane,“ přikývl Savos.

Geary si ho chvíli měřil pohledem. Savos na něj dělal dobrý dojem a Geary potřeboval nového velitele pro Orion.

Zvládl by to Savos? Přejít z lehkého křižníku na bitevní loď je možná příliš velký skok, zvlášť pokud Savos trpěl následky zranění z boje. Bude lepší na něj příliš netlačit.

Geary se rozhodl, že uvidí, v jakém stavu Savos bude, až flotila dorazí na Branwyn, a pak se rozhodne. „Vím, že rozvědka vyslýchá všechny osvobozené vězně, ale víte vy o něčem, co bych měl vědět teď hned?“

Savos chvíli přemýšlel.

„Moc jsme se toho nedozvěděli. Tahali nás ven v malých skupinkách a přiřazovali na práci, ale jinak nás drželi v kajutách. Napadá mě jen jedna věc, kterou byste asi měl vědět.“

„A to je?“

„Včera nám nebylo jasné, co se děje, ale Syndikové věděli, že mám mezi vězni na Nebojácném nejvyšší hodnost.

Banda chlapů z jejich mobilních útočných jednotek mě vytáhla z kajuty, přitiskli mi zbraň k hlavě a zeptali se, jestli opravdu velíte flotile a je pravda, že jste zakázal zabíjení syndických vězňů.“ Savos pokrčil rameny a pokračoval: „Nevěděl jsem, proč se ptají, ale řekl jsem jim pravdu, ano a ano. Řekl jsem jim, že trváte na dodržování starých válečných zákonů a my všichni ty rozkazy posloucháme.

Řekl jsem, že vždy uděláte, co slíbíte. Pak jeden z nich prohlásil něco jako „nasrat na rozkazy“ a strčili mě zpátky do kabiny. To je vše, co jsem věděl, dokud mariňáci nevyrazili dveře. Naši hlídači museli utéct do záchranných modulů hned po tom, co mě vyslechli.“

Geary přemýšlel, jaké „rozkazy“ to asi byly. Vypnout systémy životní podpory do kajut s vězni? Přetížit energetické jádro Nebojácného? Gearyho hrozba a pověst v tomhle případě zjevně zafungovala.

„Děkuju vám, komandére. Odpočiňte si. Zasloužíte si to.

Promluvíme si, až přiletíme do soustavy Branwyn.“

„Ano, pane,“ natáhl se Savos k ovladači komunikace, ale pak se zarazil. „Byli vyděšení, pane. Bojí se naší flotily. Bojí se vás. Cítil jsem to z nich.“

„Hm.“ Jak na něco takového správně odpovědět? Geary nikdy nevelel pomocí strachu, i když bylo něco jiného, když se vás báli vlastní lidé, a když z vás měli hrůzu nepřátelé. I tak se mu to ale nelíbilo.

„No, mají důvod bát se téhle flotily, komandére Savosi, protože bez všech mužů a žen na palubách lodí bych nezvládl nic.“

Savos se zatvářil vděčně, jako by měl pocit, že se Geary nemůže k zásluhám osobně přihlásit. Pak obraz komandéra Savose zmizel a Geary opět osaměl.

„Raketoplán s kapitánem Casiou a komandérkou Yin je na cestě na Proslavený,“ ohlásila Desjaniová, jako by transport jednoho důstojníka k popravčí četě a jeho kolegyně do vězení byla naprosto rutinní záležitost.

„Oba jsou v jednom raketoplánu?“

Desjaniová na obrazovce komunikátoru přikývla.

„ Dobyvatel a Orion jsou stále blízko sebe, takže nemělo smysl plýtvat palivem pro dva raketoplány. Měli by na Proslavený dorazit za dvacet pět minut.“

Takže zbývaly čtyři a půl dne, než flotila skočí na Branwyn. Dost času, aby popravčí četa odvedla svou práci na Casiovi ještě u Lakoty, jak mu Geary slíbil. I tak ale zdálo, že mu čas nějak proklouzává mezi prsty.

Připadalo mu špatné sedět v kajutě, i kdyby přitom pracoval, zatímco raketoplán letěl na Proslavený s nákladem zajatců a mariňáckých stráží. Geary vyrazil na můstek a posadil se vedle Desjaniové. Všiml si, že raketoplán je jen dvacet minut od Proslaveného. Napadlo ho, jestli se plukovnici Carabaliové podařilo získat dost dobrovolníků pro popravčí četu kapitána Casii, ale rozhodl se, že se raději ptát nebude. Nechtěl na to vůbec myslet, ale nemohl si pomoct.

O deset minut později se ozval poplašný signál.

„Nehoda raketoplánu Omikron pět jedna,“ oznámil službu konající důstojník.

Geary stále něco hledal na displeji, když si Desjaniová uvědomila, který let to je, a úžasem prudce vydechla. „To je raketoplán, který má na palubě Casiu a Yin.“

Geary z toho dostal nepříjemný pocit.

„Raketoplán, který je měl na palubě.“

Obraz i text ukazovaly to samé. Raketoplán explodoval.

„Je po nich?“

Desjaniová se vztekle mračila a manipulovala s ovladači.

„Nehody raketoplánů nejsou běžné, ale stávají se. Ale taková úroveň selhání… naše systémy tvrdí, že palivový článek

raketoplánu

utrpěl

katastrofické

selhání

kontejnmentu. Co to sakra mohlo způsobit?“

„Torpédoborec Rapír je nejblíže místa nehody,“ ohlásil operační důstojník. „Žádá o povolení letět na místo, pátrat po přeživších a případných důkazech nehody.“

Gearyho už mělo dávno napadnout, že by tam měl někoho poslat.

„Řeknete Rapíru, že mají svolení,“ prohlásil a stále se snažil pochopit, co se vlastně stalo.

Desjaniová vrtěla hlavou a tvářila se naštvaně.

„Šance na to, že by někdo přežil, je nulová. Ale možná najde Rapír zbytky raketoplánu, ze kterých poznáme, co se stalo.“

Rapír byl ještě na cestě k oblaku trosek, které nedávno tvořily raketoplán Omikron pět jedna, když na můstek rychle vešla Rionová a naklonila se ke Gearymu, aby mu mohla zašeptat do ucha: „Velmi nezvyklá nehoda. A dva důstojníci, kteří mohli prozradit jména, jsou teď mrtví.“

Zíral na ni.

„Ty myslíš…“

„Casia mohl něco říct, než by se postavil před popravčí četu. Yin by se nejspíš sesypala a něco prozradila, kdyby ji někdo vyslýchal. Co myslíš ty?“

Nechtěl tu myšlenku přijmout, ale shoda okolností, že k smrtelné nehodě došlo právě u tohoto raketoplánu, byla až příliš zvláštní a nebylo možné ji ignorovat. Někdo ve snahách bojovat proti Gearymu přešel do oblasti používání smrtící síly. Předtím Geary varováním Rionové nevěřil. Ale teď se o tom nedalo pochybovat. Ať už to byl kdokoli, byl ochotný zabíjet alianční personál, jen aby mohl zbavit Gearyho velení. I když to dělal proto, pokud měl věřit tvrzení komandérky Yin, aby zabránil Gearymu v nastolení diktatury po návratu domů. A stejně jako Rionová byl ochotný zabíjet, aby tomu zabránil. Na rozdíl od koprezidentky, která tím jen vyhrožovala, to však udělal. A na rozdíl od Rionové neudeřil na Gearyho, ale na jiné důstojníky flotily.

Což znamenalo, že je ten někdo neznámý schopný dopustit se dalších takových útoků. Otázkou bylo jen kdy, kde a jak.

7.

Neviděl kapitána Numose od bitvy o Ilion. Numos nevstal, když se v jeho cele objevil Gearyho obraz, jen se na něj díval se stejnou směsicí nechuti a opovržení, jakou předváděl od jejich prvního setkání.

„Co chcete?“

Geary se nechtěl nechat Numosem vytočit a jen zavrtěl hlavou.

„Už jste určitě slyšel, že posádka raketoplánu, čtyři mariňáci a dva důstojníci flotily zemřeli. Myslíte si, že mi právě teď záleží na vašem vychování?“

„Obviňujete mě, že v tom mám prsty?“

„Ne.“

Zdálo se, že přímá odpověď Numose překvapila. Geary pokračoval: „Chci jen, abyste zvážil důsledky. Kapitána Casiu a komandérku Yin někdo umlčel, aby jim zabránil mluvit. Pokud byste taky měl co říct, měl byste se bát toho, co vaši předpokládaní přátelé plánují.“

Numos si znechuceně odfrkl.

„A to mám radši věřit vám? Jak mám vědět, že jste tu malou nehodu nenaplánoval vy, abyste se zbavil dvou důstojníků, kteří se opovážili vám postavit?“

„Kdybych chtěl některého z nich zabít,“ poznamenal Geary, „měl jsem k tomu podle řádů flotily plné právo.

Kapitán Casia už byl na cestě před popravčí četu. Proč bych měl ničit raketoplán, abych zabil muže odsouzeného k smrti?“

„Už jste zlikvidoval kapitána Franka, kapitánku Faresovou, kapitánku Mideu, kapitána Kerestese… vynechal jsem někoho?“

Geary se posadil a upřeně na Numose zíral.

„Nejste tak pitomý. Víte, že zemřeli v boji. Víte, že Midea si smrt zavinila sama. Přemýšlel jsem, jak se vám dařilo držet ji pod kontrolou.“

„Respektovala legitimní autoritu,“ pokrčil rameny Numos.

Gearyho předtím napadlo, že nechuť, kterou k Numosovi od začátku cítil, ovlivnila jeho vzpomínky a zhoršovala je.

Ale zjevně ne.

„Možná jste tak pitomý. Vaši přátelé chladnokrevně zavraždili členy alianční flotily.“

„Myslel jsem, že jste to prohlašoval za nehodu.“

„Ve skutečnosti jsem to nikdy neřekl. To vy to slovo opakovaně používáte. Je zvláštní, že jste si tím tak jistý.“

Gearyho úder mířil do černého a Numosovy oči se rozzářily hněvem.

„Nevím, jestli si myslíte, že je nějaká minimální šance, abyste se stal velitelem flotily, kdybych vám zmizel z cesty.

Ta šance je naprosto nulová. Stejně tak nevím, jestli si myslíte, že se hodlám stát po návratu do Aliance diktátorem.

Ani to se nestane.“

„A to vám mám věřit?“

Geary chvíli Numose pozoroval.

„Čekal jsem, že dokonce i vy budete kvůli smrti kolegů důstojníků něco cítit.“

Numos se na něj jen pasivně díval.

„Pokud dojde k dalším nehodám, skončíte ve vyšetřovacím zařízení, kapitáne Numosi. Vím, že jste prošel výcvikem, jak odpovídat, aby to mozkové skeny zmátlo, ale máme ve flotile velmi dobré vyšetřovatele. A taky vím, že i když právě teď nemůžu přikázat výslech kapitána flotily bez opodstatnitelných důvodů, další nehoda vyvolá dostatečně velký neklid a umožní mi to.“

Numos zrudl, ale nadále mlčel.

„Řekněte to svým přátelům.“

Geary se postavil, vypnul spojení a zmizel z Numosovy kajuty.

„Říkala jsem ti, že to bude jen plýtvání časem,“

poznamenala Rionová, posazená ve svém křesle.

Neúčastnila se virtuálního setkání, ale mohla ho celé pozorovat.

„Musel jsem to zkusit,“ zavrtěl Geary hlavou. „Nechápu, jak jsem se předtím dokázal ovládnout a nepřikázat, aby Numose zastřelili a vyhodili jeho tělo do vesmíru.“

„Black Jack to mohl udělat,“ řekla Rionová zamyšleně.

„Black Jack si určuje vlastní pravidla. Myslím, že Black Jack by právě teď mohl přikázat, aby byl Numos vyslechnut za pomocí přístrojů.“

„To jsi mi říkala,“ odpověděl Geary, posadil se a začal si třít čelo. „Opatrně jsem se zeptal několika důstojníků.

Všichni souhlasí, že by mi to prošlo, ale současně by to vyděsilo ty, kteří mě považují za budoucího diktátora, a povzbudilo ty, co si to přejí. Obojí dohromady by mohlo spustit události, kterým bych se opravdu raději vyhnul.

Potřebuju silnější důvody.“

„Ty můžou taky znamenat další mrtvé,“ zdůraznila Rionová poslední slovo.

„To vím. Ale pokud budu jednat předčasně, mohlo by být mrtvých víc. Předpokládám, že tví špehové neohlásili nic nového?“

„Ne,“ zamračila se. „Flotila o nehodě raketoplánu živě debatuje, ale většinou jen vyjadřují překvapení a přemýšlejí, jak mohlo dojít k selhání palivového článku. Nikdo otevřeně nenaznačuje, že bys v tom mohl mít prsty, protože jsou chytřejší než Numos a uvědomují si, že jsi mohl zabít Casiu i Yin snáz než ničením raketoplánu. Mezi tvými protivníky ve flotile panuje ohlušující ticho. Chtěla bych vědět, co to znamená.“

Téměř celou minutu ji sledoval, než jí položil otázku, která ho trápila: „Proč jsi mi neřekla, že některé mé protivníky motivují obavy z toho, že bych se mohl stát diktátorem?“

„Protože jejich přesné motivy na věci nic nemění,“

mávla rukou Rionová.

„ Ty jsi byla ochotná zabít mě, abych se nestal diktátorem.“

Neodpověděla a Geary ucítil potřebu prohlášení doplnit: „Předpokládám, že jsi stále ochotná to udělat, kdyby bylo potřeba. Ale myslím, že na jejich motivu záleží, pokud je stejný jako tvůj. Proč tě nekontaktovali, když je tvá věrnost k Alianci tak známá? Nebo tě kontaktovali?“

Zasmála se.

„Začínáš být paranoidní? Ještě z tebe udělám politika.

Ne, Johne Geary, nekontaktovali mě. Jsem přesvědčená, že naše motivy mají společnou jen jistou část. Oni ani já nechceme, aby ses stal diktátorem. Ale já chci, aby u moci zůstali volení představitelé Aliance. Čekala bych, že tví nepřátelé jako zesnulá komandérka Yin a další věřili v myšlenku vojenského diktátora. Jen nechtěli, aby ses jím stal ty.“

To dávalo smysl.

„Jako Falco. Jiný důstojník, který si myslí, že jediný způsob, jak zachránit Alianci, je svrhnout vládu.“

Rionová přikývla.

„Mám ale čím dál větší problémy věřit, že by stáli za Numosem. Při tom rozhovoru jsem si potvrdil, že je příliš arogantní, než aby z něj byl dobrý pěšák. A aby fungoval sám na vyšší pozici, na to je příliš hloupý. Jenže mi dělá problémy, takže je pro ně užitečný.“

„To by mohla být pravda,“ řekla. „Myslím, že to vidíš správně. Spiklenci s ochotou využívají Numosovo nepřátelství vůči tobě, ale Numos je příliš pyšný a hloupý, než aby mohl fungovat jako jejich figurka. S ohledem na tohle asi nemá moc smysl tlačit na jeho předčasný výslech.“

„Jo. Vsadím se, že neví nic, co by nám pomohlo.“

Geary zíral na hvězdnou mapu a ucítil potřebu vytáhnout na světlo ještě jednu nepříjemnost.

„Kolik důstojníků flotily by bylo ochotno podporovat diktaturu? Tvrdili mi, že je to velká většina, takže bych se možná měl zeptat, kolik jich není ochotno strpět diktaturu, protože jich bude asi méně. Duellos určitě. Myslím, že Tulev taky ne, nebo Cresidová…“

„S Cresidovou si nebuď tak jistý,“ namítla Rionová. „A už si nejsem ani tak jistá Tulevem. I před tím, než ses zázrakem vrátil z mrtvých, měla civilní vláda čím dál větší obavy o věrnost svých důstojníků. Je to naše vlastní chyba.

Víme to. Oni jsou na frontových liniích a sledují, jak umírají jejich přátelé. A my jim ani nemůžeme říct, že to přibližuje naše vítězství. Je to tak už po sto let. Jejich dědečkové a babičky, jejich otcové a matky, všichni sledují jak přátelé umírají, nebo sami v té samé válce ztrácejí životy. Někdy mě překvapuje, že naše volená vláda dokázala přežít tak dlouho.“

„Copak naše vláda udělala tolik chyb?“

Mávla naštvaně rukou.

„Udělala dost chyb. Stejně tak flotila. Ale o to nejde. Jde o frustraci. Sto let války, a konec stále v nedohlednu. Lidé něco chtějí… cokoli, co by jim přineslo naději, že to jednou skončí.“ Rionová zavrtěla hlavou a podívala se na Gearyho.

„A pak ses objevil ty. Legendární hrdina, který se vrátil, aby zachránil Alianci ve chvíli největší nouze. Ještě pořád tě překvapuje, že k tobě tolik lidí vzhlíží?“

„Ten hrdina je jen mýtus,“ prohlásil Geary.

„Ne úplně. A na tom, co si myslíš ty, stejně moc nezáleží. Jde o to, co si myslí ostatní. Můžeš zachránit Alianci. Nebo ji zničit. Chvíli mi trvalo, než jsem si to uvědomila. Jsi zosobněním pradávné duality. Zachránce na jedné straně, ničitel na druhé. Nejprve jsem viděla jen ničitele, pak zachránce, teď vidím oba.“ Znovu zavrtěla hlavou. „Nezávidím ti, že musíš zosobňovat dvě tak protikladné role, ale to už k legendárním hrdinům patří.“

„Nikdy jsem nechtěl být legendární hrdina!“ vyskočil Geary na nohy a začal vztekle přecházet po kajutě. „To jste mi udělali vy, vláda, zatímco jsem se vznášel v hibernaci u Grendelu. Udělali jste ze mě idol školních dětí, abyste měli něco, co by lidi inspirovalo k boji.“

„Alianční vláda vytvořila mýtus, Johne Geary. Ty jsi opravdový a máš opravdovou moc zachránit nebo zničit Alianci. Pokud sis to pořád nepřiznal, udělej to teď.“

Přestal nervózně přecházet po kajutě a kysele se na ni podíval.

„Nikdy jsem nebyl typ, který by věřil, že ho žijící hvězdy poslaly zachránit vesmír nebo Alianci.“

Rionová pozvedla obočí.

„To je možná jediná věc, která ti brání ve zničení Aliance. Možná proto jsi byl vybrán.“

„Neříkej mi, že už tomu začínáš věřit i ty!“ zamával Geary frustrovaně rukama. „Už tak toho mám po krk.“

„Myslela jsem si, že ti imponuje, když se na tebe oblíbená kapitánka dívá obdivným pohledem,“ poznamenala Rionová.

„Ne, neimponuje mi to, a ne, nedívá se na mě tak. A proč sakra najednou mluvíme o kapitánce Desjaniové?“

Místo aby Rionová odpověděla, jen se postavila.

„Musím se ještě o něco postarat. Budeš skákat na Branwyn podle plánu?“

„Ano,“ odsekl Geary, který na ni byl stále naštvaný. „U

skokového bodu budeme za čtyři dny, pokud zas nedojde k… nehodě.“

Už v tu chvíli mířila k východu, ale zastavila se a podívala se na něj.

„Pokusila bych se to zastavit, kdybych se o sabotáži raketoplánu dozvěděla. Ano, myslela jsem si, že by Casia a Yin měli za své činy zemřít, a taky proto, že jsem je považovala za hrozbu Alianci. Ale nikdy bych kvůli nim nenechala zabít nevinné lidi.“

Zíral na ni.

„Nikdy jsem si nemyslel, že bys něco takového udělala.“

„Dřív nebo později by tě to napadlo.“

Geary upíral pohled na dveře kajuty dlouho poté, co Rionová odešla. Uvědomil si, že měla pravdu, a začal přemýšlet, proč mu někdy spojenci nahánějí tolik hrůzy jako nepřátelé.

Zpráva z obydlené planety systému Lakota byla plná interferencí a zvukovou část často přehlušovalo šumění statiky. Geary aktivoval čistící filtry a obraz se vyjasnil.

Zvuk už byl rozeznatelný, i když občas obsahoval podivné zvuky, jak se software neúspěšně pokusil odhadnout chybějící slova.

V přední části obrazu stál muž. Za ním se nacházel stůl, u kterého sedělo půl tuctu dalších mužů a žen. Všichni vypadali, jako by se neměli už několik dní čas nebo příležitost převléknout. A že ty dny byly velmi vyčerpávající. Nacházeli se v místnosti bez viditelných oken. Podle konstrukce a vybavení to vyvolávalo dojem podzemního bunkru.

Muž mluvil unaveně, jeho hlas byl plný zoufalství: „Prosíme všechny lodě v soustavě, aby předaly zprávu o zdejší katastrofě autoritám, které by nám mohly poskytnout pomoc. Na Lakotě tři propukly intenzivní bouře.

Předpokládáme, že planeta přišla o deset až dvacet procent atmosféry. Aktivita slunce Lakota silně kolísá a vyvolává na planetě další problémy. Většina elektrických systémů byla zničena energetickým pulsem, který nás zasáhl. Nejsme schopni ani odhadnout počet mrtvých, ale musí jich být miliony. Nedokázali jsme navázat kontakt s nikým, kdo by se nacházel na polokouli přímo vystavené energetickému pulsu. Přeživší na naší polokouli zoufale potřebují jídlo, útočiště a další nezbytné věci. Prosím, upozorněte každého, kdo by mohl pomoci.“

Obraz se otřásl a pak se zpráva začala opakovat.

Geary ji vypnul a bolestivě si povzdychl.

„Není nic, co bychom pro ně mohli udělat.“

Desjaniová zachmuřeně přikývla.

„Dokonce tam ani nemůžeme poslat raketoplány, aniž bychom riskovali jejich ztrátu.“

„Našli jste stopy aliančních válečných zajatců na planetě?“

Zavrtěla hlavou a zatvářila se deprimovaně.

„Několik náznaků. Ale i kdyby tam byli, nedostaneme se k nim. Ta planeta bude jako samo peklo, dokud se atmosféra nestabilizuje.“

Geary aktivoval komunikátor.

„Pro nejvyšší představitele Lakoty tři, tady kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily. Hluboce litujeme neschopnosti poskytnout vám jakoukoli pomoc, ale nejsme vybaveni na pomoc při katastrofách. Upozorníme na zdejší situaci všechny představitele Syndikovaných světů, na které narazíme.“

Napadlo ho, že se zničením elektronických zařízení možná nemají lidé na Lakotě tři nejmenší tušení, co se děje mimo atmosféru jejich planety.

„Několik civilních lodí Syndikovaných světů explozi přežilo a míří ke skokovým bodům pryč ze soustavy. Vydal jsem rozkaz, aby jim byl umožněn volný odlet. Poskytl jsem jim jasné záznamy katastrofy, ke které tady došlo, aby mohli snáze přesvědčit představitele Syndikovaných světů v okolních soustavách, že nutně potřebujete pomoc. Ať nad vámi bdí žijící hvězdy a předkové vám poskytnou podporu a útěchu.“

Ukončil zprávu a pak se podíval na komunikačního důstojníka.

„Pokuste se s tím prorazit na místo, odkud vyšla prosba o pomoc. Nastavte to na opakování, dokud soustavu neopustíme. A taky žádost pošlete syndickým obchodním lodím, které míří pryč ze soustavy.“

S flotilou připravenou jen na válku nemohl dělat nic jiného.

„Kapitánko Desjaniová, za hodinu budu mít malou schůzi. Byl bych rád, kdybyste se zúčastnila.“

„Jistě, pane,“ potvrdila Desjaniová. „Mám si něco připravit?“

„Budete potřebovat jen svůj mozek a zdravý rozum.“

O hodinu později se Geary rozhlédl po konferenční místnosti, ve které byli kromě něj fyzicky přítomni kapitánka Desjaniová a koprezidentka Rionová. Virtuálně se účastnili kapitáni Duellos, Tulev a Cresidová. Pouhému oku mohlo připadat všech šest lidí reálných, ale občasné zpoždění v reakcích prozrazovalo, kdo je přítomný virtuálně.

„Chtěl jsem si s vámi promluvit, protože jste byli všichni upozorněni na naši domněnku, že se na druhé straně syndického území nachází neznámá nelidská inteligence.“

„Domněnku?“ zapochybovala kapitánka Cresidová.

„Podle důkazů, které jsem viděla, to je víc než jen domněnka.“

„A mám další důkazy, které jsem ještě neměl příležitost vám předat,“ odpověděl Geary a zarazil se. Nebyl si jistý, jak to má přesně říct. „Víte, že jsme byli na dobré cestě porazit syndickou flotilu v Lakotě, když branou hypersítě dorazila další, mnohem větší. V důsledku toho se naše flotila málem dostala do pasti a jen o vlas unikla zničení.“

Rionová věděla, o čem mluví, ale nikdo z důstojníků nic netušil, a tak ho všichni sledovali a zjevně se snažili vymyslet, jakou spojitost by to mohlo mít s cizinci.

„Rozvědka na palubě Neochvějného zachytila množství zpráv ze syndických lodí, které dorazily branou hypersítě.

Ty jasně ukazují, jak Syndiky šokovalo, že se objevili v Lakotě. Vstoupili do hypersítě s cílem vyletět ve sluneční soustavě Andvari.“

Nechal je chvíli, ať o tom přemýšlejí. Jako první zareagovala Cresidová, která byla zřejmě největší expertkou flotily na hypersíť: „To udělali tak velkou chybu? Ne, není možné takovou chybu udělat. Není možné nastavit na hypersíti jeden cíl, a dorazit jinam.“

Geary přikývl. „To bylo řečeno i mně. My o žádné takové možnosti nevíme.“

Desjaniová to pochopila jako první a zrudla hněvem.

„To udělali oni. Ať už jsou kdokoli. Změnili cíl syndických lodí, abychom se museli postavit naprosté přesile.“

„To je jediný závěr, který dává smysl,“ souhlasil s ní Geary. „Zasáhli ve snaze zničit naši flotilu.“

„Proč?“ Nebylo překvapivé, že zrovna Tulev jako první překonal vztek z tahu cizinců a začal za ním hledat důvod.

„To bych taky sakra rád věděl. Nechtějí, abychom se dostali domů. Je to proto, že by si přáli porážku Aliance?

Nemyslím si to. Kdyby chtěli Syndikům pomoct porazit nás, mohli jim předat víc technologie. Ale co víme, před několika desetiletími tajně poskytli technologii hypersítě Alianci i Syndikovaným světům najednou.“

„Co jsou zač?“ chtěla vědět Desjaniová. „Co o nich víme?“

Tentokrát Geary jen pokrčil rameny.

„Jsou to jen stíny, máme jen několik odhadů. Vidíme jejich stopy, máme zjevné důkazy, že tam jsou a zasahují do naší války, ale nic přímo o nich. Když dokáží přesměrovat celou syndickou flotilu, znamená to nejen, že dokáží pracovat s hypersítí nám neznámým způsobem, ale že také jsou schopni tajně monitorovat naši flotilu. Vědí, kde je a kam letí. A mohou ty informace předávat na mezihvězdné vzdálenosti téměř v reálném čase.“

Ostatní na něj jen zírali, když si uvědomili, co to znamená. Nikdo ale jeho logické závěry nezpochybňoval.

„Syndikové o cizincích zjevně vědí víc,“ oslovila Rionová skupinu. „Ale přísně ty informace utajují, i samotná existence cizinců je většině Syndiků neznámá. Jen nejvyšší vůdci Syndikovaných světů mají přístup ke všemu, co vědí.

V ukořistěných záznamech jsme nic nenašli.“

„Jsou to lidé?“ zapřemýšlel Tulev.

„Nemyslím si to,“ odpověděl Geary. „Kdyby to byli lidé, proč by Syndikové jejich existenci tajili? A jak by mohla existovat další lidská mocnost dost silná, aby dokázala udržet hranice před Syndiky, aniž bychom o tom my něco věděli? Odněkud přijít museli.“

„Takže nelidská civilizace,“ zavrtěl Tulev hlavou. „Jak přemýšlí? Ne jako my.“

„Určitě dokážeme odhadnout jejich úmysly,“ prohlásila Desjaniová.

Duellos se zamyšleně zamračil.

„Babička mě naučila pradávnou hádanku, když jsem byl ještě malý. Ta by nám mohla pomoct pochopit, s čím vlastně máme čest.“

„Vážně? Jakou hádanku?“

Duellos se na chvíli dramaticky odmlčel, než pronesl: „Peří, nebo olovo?“

Geary chvíli čekal, ale Duellos mlčel.

„To je vše?“

„Přesně tak. Peří, nebo olovo?“

„Co je to za hádanku, která chce, ať si vyberete jednu ze dvou věcí?“ zeptala se Cresidová, pak pokrčila rameny.

„Vzdávám se. Jaká je odpověď?“

„To záleží,“ usmál se Duellos a všichni ostatní se zatvářili naštvaně. „Víte, tu hádanku vám dává démon.

Démon si vybírá, která odpověď je správná. Abyste to uhádli, musíte vědět, co démon považuje zrovna teď za správnou odpověď.“

„Jak můžeme vědět, co si démon myslí?“ zeptal se Geary a v tu chvíli pochopil, o co Duellosovi jde. „Stejně jako u cizinců.“

„Přesně tak. Jak máme odpovědět na otázku, kterou nám pokládá něco nelidského, když nemáme tušení, co ta otázka znamená nebo co tázající považuje za správnou odpověď?“

„A co oni očekávají od nás? Čest, nebo lži?“ zeptala se kapitánka Cresidová. Všichni se k ní obrátili. „S kým byli cizinci v kontaktu? Se Syndiky.“

Rionová přikývla: „Jejichž vůdci porušili každou dohodu, kterou s námi kdy uzavřeli, i když by se Syndikovaným světům z dlouhodobého hlediska její dodržování vyplatilo.“

„Syndičtí vůdci nemyslí v dlouhodobém měřítku,“

upozornil Duellos. „Záleží jim jen na krátkodobém zisku.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Byli by tak pitomí, aby použili podobnou taktiku i proti cizí rase, která má zjevně nad lidstvem technologickou převahu?“ Viděl odpovědi na tvářích všech přítomných. „Jo.

Možná by to udělali.“ Přece jen ti sami vůdci opakovaně porušovali každou dohodu s flotilou, a to i s vědomím, že odveta může zničit celé jejich planety.

„Lepší technologie musela být pro Syndiky neodolatelná návnada,“ poznamenala Rionová hořce. „Byli by ochotní získat ji jakýmkoli možným způsobem, takže cizinci dospěli k názoru, že se lidstvu nedá věřit. Cokoli zatím cizinci udělali, mohli považovat za obranný tah, který má neutralizovat lidskou hrozbu.“

„Ale pokud Syndikové jednali s cizinci,“ hádala se Cresidová, „a zjevně neúspěšně, protože jsme neviděli nic technologicky pokročilejšího, než má Aliance, s výjimkou hypersítě, již máme taky… proč by na nás zaútočili? Z

rozložení syndických bran na druhé straně jejich teritoria víme, že se Syndikové cizinců bojí. Proč by s námi začínali válku?“

„Protože byli obklíčeni?“ navrhl Duellos. „Aliance na jedné straně a cizinci na druhé. Tím se Syndikované světy dostaly do kleští mezi dvě mocnosti. Museli se bát, že je společně rozdrtíme, jakmile se o těch stvořeních něco dozvíme.“

„Jenže proč zahajovat válku?“ chtěla Cresidová vědět.

„Proč přivést na svět vlastní noční můru?“

Geary zavrtěl hlavou.

„V dobách míru alianční lodě cestovaly územím Syndikovaných světů. Válečné na diplomatické misi jen občas, ale obchodní lodě létaly k Syndikům poměrně často.

Alianční občané cestovali po Syndikovaných světech obchodně nebo pro pobavení. Kdokoli z nich mohl narazit na stopy existence cizinců nebo jimi být kontaktován přímo.“

„Pravda, pane, ale zahájit válku, jen aby zabránili občasnému pohybu aliančních občanů po svém území, to mi připadá přehnané. Syndikové přece nikdy na vlastním území alianční dopravu nevítali. Mohli to pod libovolnou záminkou zarazit, a co by s tím Aliance nadělala? Kromě toho, jak Syndikové mohli vědět, že cizinci nezaútočí, zatímco budou bojovat s námi?“

Duellos pokrčil rameny.

„Možná si syndičtí vůdci mysleli, že nás dokáží porazit rychle.“

„To je iracionální!“ namítla Cresidová. „Ani syndičtí vůdci nemohli být tak pitomí, aby tomu věřili!“

„Mysleli si, že se Aliance rozpadne po prvním úderu,“

přerušila ji Desjaniová. „Že nebudeme mít dost odvahy, abychom se dokázali vzpamatovat z úvodních ztrát a bojovat.“

„To nevíme,“ odpověděla Rionová zjevně zamítavým tónem. „Je to argument, který se používal k burcování Aliance po prvním útoku. Proto Aliance co nejvíc využívala jakékoli případy hrdinství, aby všem ukázala, jak se Syndikové pletou.“

A tak se zrodila legenda o Black Jackovi Gearym.

Bojoval do posledního muže proti naprosté přesile. Hrdinský příklad, který měl ostatní inspirovat k dalšímu boji. Geary se snažil nevšímat si, jak všichni pečlivě hledí kamkoli jinam než na něj.

Tulev pokrčil rameny. „Mohlo to být pro Alianci užitečné z propagandistického hlediska, ale to neznamená, že by to nebyla pravda,“ navrhl s pohledem na Desjaniovou, která se na prohlášení Rionové zamračila. „Jaké další vysvětlení existuje?“

„Možná dosáhli s cizinci nějaké dohody,“ prohlásila Rionová. „Bezpochyby měli v plánu zradit je, jakmile by se postarali o nás.“

„Jaké dohody?“ zauvažoval Geary a jeho mysl se vrátila do doby, která pro něj byla nedávnou minulostí. A pro všechny sto let starými událostmi.

„Pakt o neútočení mohl dočasně zabezpečit jejich hranice s cizinci, ale muselo jim být jasné, že Alianci jednou ranou neporazí. Neměli dost vojenských sil, aby dokázali zdolat Alianci. O nic víc, než by ona dokázala sebrat dost sil, aby mohla porazit Syndikované světy. Věděli jsme to stejně dobře jako oni. Proto nás ty překvapivé útoky jako na Grendelu tolik šokovaly.“

„Možná je tohle odpověď,“ prohlásila Desjaniová a na tváři jí bylo vidět, jak ji ten nápad trápí. „To, co všichni říkáte, mě donutilo nad něčím se zamyslet.“

Stiskla několik tlačítek a v prostoru nad stolem se objevila mapa oblasti vesmíru, která byla Gearymu až nepříjemně známá.

„Alianční vesmír podél hranice se Syndikovanými světy,“ vysvětlila Desjaniová Rionové, jako by od političky neočekávala schopnost poznat mapu oblasti. Tvář Rionové kvůli tomu nabrala tvrdší výraz. „Nedávno jsem nějakou dobu studovala začátek války. Tady jsou zobrazeny první syndické útoky před stoletím. Shukla, Thabas, Diomede, Baldur, Grendel. Proč zaútočili na Diomede místo na Varandal? Proč Shukla místo Ulani?“

Geary se zamračil. Tohle nevěděl, nikdy se k tomu nedostal, protože od prvního překvapivého syndického útoku na Grendel prospal sto let v hibernaci. Od probuzení se pak pečlivě vyhýbal příliš detailnímu studování prvních syndických útoků, jelikož stále cítil bolest z vědomí, že celá jeho posádka zemřela buď v první bitvě, nebo v následujících… nebo v případě velkého štěstí stářím, zatímco se Gearyho záchranný modul vznášel mezi troskami po boji u Grendelu.

„To je dobrá otázka. Já ty události jen rychle projel a předpokládal jsem, že museli udeřit i na alianční základnu ve Varandalu.“

„To neudělali,“ potvrdil Duellos studující displej.

„Varandal byla velká základna už tehdy?“

Desjaniová přikývla: „Hlavní velitelská, opravářská a výrobní centrála alianční flotily pro celou lokální oblast.“

„To mi připadá jako mnohem důležitější cíl než jiné soustavy, na které zaútočili. Ví někdo, proč Varandal vynechali?“

Znovu odpověděla Desjaniová: „Podle našich historiků se předpokládalo, že Varandal, Ulani a další důležité soustavy měly být terčem následující vlny útoků, ke které ale nedošlo kvůli syndickým ztrátám v první vlně.

Předpokládalo se,“ zdůraznila Desjaniová. „Ten předpoklad byl zjevně založený na přesvědčení celé Aliance, že Syndikové nemohli očekávat od prvních překvapivých útoků to, že by nadělaly dostatečné škody, aby Alianci porazili.

Syndikové neměli po ruce dost sil, přesně jak říká kapitán Geary, aby zaútočili na všech potřebných místech najednou.“

„O co vám jde?“ chtěla vědět Rionová.

Desjaniová jí odpověděla chladným pohledem, ale její hlas zůstal neotřesitelně profesionální: „Možná Syndikové očekávali na své straně víc sil, než jsme si mysleli. Co když se Syndikové dohodli a očekávali v boji pomoc? Co když předpokládali, že jejich spojenec, velmi mocný spojenec, provede útok na místa, jako byl Varandal, zatímco oni budou čistit Diomede?“

Tentokrát bylo ticho delší. Tvář Rionové ztvrdla ještě víc, ale její pocity nebyly namířené na Desjaniovou.

„Cizinci podvedli Syndiky.“

„Slíbili jim, že pomohou s útokem na Alianci.“

„A když se neukázali, museli Syndikové bojovat sami.

Nalákali syndické vůdce, kteří sami sebe považují za mistry lstí a podvodů, do války s Aliancí, kterou nešlo vyhrát. Ale syndičtí vůdci nemohli přiznat, že se nechali tak kolosálním způsobem podvést, a Alianci rozzuřili natolik, že už se ze započaté války nešlo stáhnout.“

Cresidová přikyvovala.

„Cizinci nechtějí, aby některá strana zvítězila. Proto zasáhli u Lakoty. Kapitán Geary odváděl dobrou práci, působil nepříteli příliš velké škody, možná až do úrovně, kdy by se průběh války zvrátil v neprospěch Syndiků. A neustále se blížil s klíčem syndické hypersítě na alianční území. Cizinci chtějí, aby lidstvo válčilo, chtějí, abychom válkou zůstali naprosto pohlceni. Ale je to čistě obranná taktika? Nebo jen čekají, až se navzájem dostatečně oslabíme, než vyrazí do útoku sami?“

„Myslíme si, že nás dokáží vymazat z galaxie pomocí bran hypersítě,“ připomněl Geary.

„Ale zatím to neudělali,“ hádala se Cresidová. „Pokud nás sledují, jak dokládají události z Lakoty, musí vědět, že jsme z kolapsu syndické brány v Sancere minimálně zjistili, jak ničivý potenciál brány mají. Pokud chtějí použít brány k naší likvidaci, proč je ještě neaktivovali?“

„Peří, nebo olovo?“ zeptal se Duellos a pečlivě přitom studoval nehty na své ruce.

I když to bylo frustrující, musel Geary uznat, že má Duellos pravdu.

„Můžeme do nekonečna spekulovat a nedostat se k žádnému závěru, protože nevíme nic o tom, s čím jednáme.“

„Víme, že zjistili, jak nás podfouknout,“ trvala na svém Desjaniová. „Pane, podívejte se na ten vzor. Zasahují skrytým způsobem a vědí, jak nás donutit dělat věci, které nám ublíží, nebo aspoň mají potenciál, abychom si ublížili sami.“

„To je pravda,“ uznal Duellos. „Což znamená, že nejspíš takovou taktiku používají i mezi sebou. Zjevně upřednostňují to, že dotlačí nepřítele k chybám, které pak mají za následek vznik škod.“

„Zjistí, co nepřítel chce, a pak mu to nabídnou,“ přikývla Rionová. „Musí mít impozantní politické schopnosti.“

„A Syndikové se s nimi pokusili vydrbat,“ poznamenal Geary naštvaně. „Šťouchli klackem do vosího hnízda, a teď je poštípané celé lidstvo.“

„Proč se k tomu Syndikové nepřiznali?“ zajímalo Cresidovou. „Nemají šanci tuhle válku vyhrát, a věděli to od začátku. Proč se nepřiznat, že je cizinci podvedli? Proč neprohlásili, že jim cizinci namluvili, že na ně zaútočíme, nebo něco takového? Mohli by nás zkusit dostat na svou stranu proti nim.“

Rionová zavrtěla hlavou.

„Vůdci Syndikovaných světů si nemůžou dovolit přiznání takové chyby. Padaly by hlavy, dost možná doslova.

I když ty chyby udělali předchůdci současného vedení, legitimita syndických vůdců je založena na tom, že se prohlašují za vyvolené následníky předchůdců. A všichni syndičtí vůdci jsou údajně vybíráni pro své schopnosti.

Pokud by se přiznali k hrozivé chybě učiněné jednou generací vedení, vyvolali by tím pochybnosti o legitimitě nástupců i celého systému. Je mnohem snazší a bezpečnější pokračovat v nekonečné válce než se přiznat k vážným chybám a pokusit se situaci změnit.“

„To jsou tak pitomí?“ zeptala se Cresidová.

„ Ne. To není pitomé. Pokud by uznali existenci omylů provedených vůdci Syndikovaných světů, omylů natolik vážných, že uvrhly celé Syndikované světy do zjevně nekonečné války, určitě by ztratili svou moc. A kdyby ji ztratili, v nejhorším případě by rychle či pomalu zemřeli. V

nejlepším by přišli o veškeré postavení a bohatství. Ale dokud se budou držet své politiky, mohou doufat, že se něco změní. Nejde o to, co je nejlepší pro Syndikované světy, Alianci nebo lidstvo jako celek. Jde o to, co je nejlepší pro ně osobně. Budou bojovat do poslední lodě a vojáka, protože za jejich omyly platí někdo jiný. Odkládají tak den, kdy se budou muset osobně postavit následkům.“

Geary si všiml, jak se všichni snaží nezírat na Rionovou.

Věděl, co je trápí. Nejen logika, kterou používali vůdci Syndiků, ale to, že ji Rionová chápala a dokázala ji vysvětlit. Což znamenalo, že je schopná myslet stejným způsobem.

Rionová si toho zjevně všimla taky a vztekle přítomné sežehla pohledem.

„Zapomněla jsem. Všichni jste tak ušlechtilí a čestní.

Žádný vyšší vojenský důstojník by nedovolil, aby kvůli jeho chybám někdo zemřel, a přiznal by chybu. Ani by se nedržel nerozumné taktiky, jen aby si zachoval pozici.“

Tentokrát některé tváře zrudly. Geary promluvil dřív, než se k tomu odhodlal kdokoli jiný: „Pravda. Ale nikdo z přítomných takové věci nedělá. A ano, do toho počítám i paní koprezidentku Rionovou. Přiletěla s námi na misi a riskovala život společně s lodníky flotily. Teď bychom měli zaměřit hněv na nepřátele, ne na spojence.“

„Které nepřátele?“ zeptal se Duellos. „Strávili jsme celý život s vědomím, že nepřítel rovná se Syndik. To oni na nás útočí, to oni bombardují naše planety a zabíjí přátele a rodiny. A celou dobu jsme měli jiného nepřítele, o kterém nikdo z nás nevěděl.“

„Je to ale pravda? Vědí o nich naši vůdci?“ zeptala se Desjaniová.

Všichni se podívali po Rionové, která zrudla, ale vzdorně jim pohledy opětovala. „ Já nevím. A nevím ani o tom, že by o cizincích věděl některý senátor.“

„Co vládnoucí rada?“ zeptal se Duellos.

„Já nevím,“ rozhlédla se Rionová a viděla v tvářích kolem sebe pochybnosti. „Nemám důvod lhát,“ vyštěkla.

„Vím, že existují mimořádně citlivé záležitosti, o kterých jsou informováni jen členové vládnoucí rady. Některé jsou údajně předávány pouze verbálně novým členům a nikdy nejsou zapsány, ale nevím, jestli je to pravda. Jen členové vládnoucí rady to vědí, a oni o svých tajemstvích nediskutují.“

Geary přikývl.

„Tomu dokážu věřit. Co byste ale řekla vy, paní senátorko?“ Použil schválně tenhle titul, aby ostatním připomněl, jakou politickou hodnost Rionová má.

„Kdybyste měla hádat, napadá vás něco, co o vládnoucí radě víte nebo jste někde slyšela a co by jakkoli naznačovalo, že o cizincích mohou vědět?“

Zamračila se a zamyšleně zaklonila hlavu.

„Možná. To by záleželo na tom, jak byste některé věci interpretoval.“

„Věci?“

Rionová se zamračila ještě více.

„Jsou otázky, které nesmíte klást kvůli bezpečnosti Aliance. Soukromá prohlášení týkající se plánů nebo rozpočtů, takovéhle věci. Ale pro cokoli z toho existuje spousta dalších vysvětlení. Poslouchejte, jsem stejně podezřívavá jako kterýkoli jiný politik. Vše, co slyším, se snažím rozebrat a nalézt různé interpretace. Kdyby měla vládnoucí rada tušení o existenci cizinců, odvedla při utajování velmi dobrou práci. Nikdy mě to ani v nejmenším nenapadlo, dokud mi kapitán Geary neukázal, na co přišel.“

„Ale všichni jsme si tuhle otázku přestali klást už dávno,“ poznamenala Cresidová. „Není to tak? Nikdy nebyla objevena cizí inteligence ani nás žádná nekontaktovala. A válka byla jediná věc, na které záleželo.

Kapitán Geary se na události mohl dívat z jiné perspektivy.“

„Spíš ze zmražené perspektivy,“ odpověděl Geary a všichni se při narážce na jeho dlouhý spánek v hibernaci pousmáli. Nenapadlo ho, že by o tom kdy dokázal takhle vtipkovat. „Ale teď hlavní otázka: chceme jejich existenci zachovat utajenou? Nebo o tom řekneme ostatním?“

Ticho se pomalu táhlo, až ho přerušila unaveným tónem Rionová: „Bojíme se, že lidstvo využije moc bran hypersítě k vzájemné likvidaci kvůli nenávisti zrozené z této války.

Kdyby se lidstvo dozvědělo, že za válku může trik jiného inteligentního druhu, a že ten samý druh nás dalším trikem přesvědčil, abychom připravili prostředky k vyhubení lidstva v našich hvězdných soustavách… co udělají obyčejní lidé? Co budou chtít?“

„Pomstu,“ odpověděl krátce Tulev.

„Ano. Válku na ještě větší úrovni proti nepříteli neznámé síly, velikosti a s bezpochyby lepší technologií.“

Cresidová zatnula pěsti.

„Je mi celkem fuk, kolik by těch stvůr zemřelo.

Zasloužily si to. Ale myšlenka na to, kolik dalších lidí by zahynulo…“

„Myslím, že jsem dostal odpověď na otázku,“ prohlásil Geary ztěžka. „Zachováme to v tajnosti, ale taky se budeme snažit vymyslet, jak se cizincům postavit, aniž bychom vyvolali ještě větší válku.“

Duellos zamyšleně našpulil rty a jednou rukou tiše ťukal na stůl vedle sebe.

„Jednoho nepřítele po druhém. To bych doporučoval já.

Musíme se nejdřív postarat o Syndiky, až pak máme naději, že něco zmůžeme s cizinci.“

„Ale jak můžeme porazit Syndiky, když jim cizinci aktivně pomáhají?“ chtěla vědět Cresidová.

Duellos se zamračil.

„Na to odpověď nemám.“

Z nějakého důvodu se všichni zase obrátili na Gearyho.

Překvapeně na ně zíral.

„Co je? Myslíte si, že vím, jak na to?“

K jeho překvapení odpověděla Cresidová: „Pane, prokázal jste schopnost vidět věci, které my ostatní považujeme za normální nebo na ně nemyslíme. Možná proto, že máte jiný úhel pohledu. Možná proto, ehm, že máte inspiraci vidět věci, které my ostatní nedokážeme.“

Inspiraci? Co tím mohla myslet? Geary se rozhlédl a podíval se na ostatní. Pochopil to z jejich výrazů, z rozpaků Cresidové, klidné víry Desjaniové i z hodnotícího pohledu Rionové.

„Vy věříte, že mi žijící hvězdy něco říkají? Myslím, že bych o tom věděl, kdyby to tak bylo.“

Duellos se znovu mírně zakabonil.

„Ne, to byste nevěděl,“ opravil Gearyho. „Tak to nefunguje. Nebo by to aspoň tak nemělo fungovat.“

„Nikdo neví, jak to funguje! Proč si po tom všem, čím jsme si spolu prošli, myslíte, že dostávám inspiraci seshora?“

„Neustále nám opakujete, že jste normální muž, ničím výjimečný,“ odpověděla mu Desjaniová. „Ale přitom pořád děláte výjimečné věci. Buď jste výjimečný, nebo máte výjimečnou asistenci. A já nejsem tak domýšlivá, abych si myslela, že ta moje je něčím zvláštní.“

To byla hezká logická past.

„Kapitánko Desjaniová i vy všichni ostatní, jediná výjimečná asistence, které se těším, pochází od vás.“

Všichni kolem něj se zatvářili nesouhlasně.

„Nemůžete riskovat osud flotily, dokonce celé Aliance, na vágní víře, že získám inspiraci seshora, když ji budu potřebovat.“

„To taky neděláme,“ prohlásil Tulev. „Zakládáme víru na tom, co jste zatím udělal. Prostě v tom pokračujte.“ Na Tulevově tváři se objevil vzácný úsměv.

Prostě v tom pokračujte. Zachraňte flotilu. Vyhrajte válku. Postavte se nelidskému nepříteli neznámé síly a velikosti. Geary si nemohl pomoct, musel se rozesmát.

„Budu se snažit. Ale právě teď necítím žádnou inspiraci.

Potřebuju, abyste všichni pokračovali v tom, co děláte.

Nadále mi poskytujte nedocenitelnou pomoc, podporu a rady.“

Cresidová zavrtěla hlavou.

„Přála bych si mít radu ohledně cizinců. Alespoň budu mít o čem přemýšlet, zatímco flotila poletí ve skokovém prostoru cestou na Branwyn.“

O tři dny později vydal Geary rozkaz skočit a alianční flotila opustila hvězdnou soustavu Lakota. Podruhé a snad i naposledy.

Po velkém stresu posledních týdnů a bojích v soustavě Lakota poskytly dlouhé dny ve skokovém prostoru cestou k hvězdě Branwyn vítanou příležitost k odpočinku. Všichni tvrdě pracovali na opravách škod z boje, ale mohli alespoň trochu relaxovat, emočně i mentálně. Navzdory strašidelnosti skokového prostoru začal Geary litovat nutnosti návratu do normálního vesmíru ještě dřív, než doletěli k cíli.

Mapa hvězdné soustavy zobrazující informace z ukořistěných syndických souborů se rychle aktualizovala novými informacemi s tím, jak senzory alianční flotily odhalovaly a hodnotily stopy lidské přítomnosti na Branwynu. Překvapivě bylo u hvězdy více Syndiků, než se očekávalo. Většina hvězdných soustav nenapojených na hypersíť buď pomalu, nebo rychle upadala s tím, jak poklesl provoz a vesmírné lodě nemusely systémem alespoň proletět, nýbrž mohly skočit na kterékoli další místo na hypersíti.

Ale u Branwynu tvořily většinu vybavení těžební komplexy, které byly výrazně větší, než bylo uvedeno v několik desetiletí starých průvodcích ukořistěných Aliancí u Sancere.

„Proč?“ zauvažoval Geary nahlas.

Desjaniová zavrtěla hlavou, zjevně ji situace také zmátla.

„Nejsou tady žádné vojenské jednotky. Žádné hlídkové lodě nebo strážná flotila. Nikdy jsem neviděla syndický systém, ve kterém by nebyly alespoň jednotky interní bezpečnosti.“

Na displeji se informace nadále aktualizovaly a zobrazovaly několik nákladních lodí letících mezi dalšími skokovými body hvězdného systému Branwyn.

„Kam vede ten skokový bod?“

Věděl odpověď ještě dřív, než mu odpověděl důstojník ve službě: „Systém Sortes, pane.“

Spousta Syndiků v systému vynechaném hypersítí, ale se zjevně pravidelným provozem do blízké soustavy vybavené sítí. Nevypadalo však, že by se v soustavě nacházelo něco, co by se nedalo těžit i u hvězdy Sortes. „Co to sakra znamená?“ zamumlal Geary.

Viktorie Rionová se zasmála a přilákala tak na sebe spolehlivě jeho pozornost.

„Nikdo z vás to nechápe? Copak si neuvědomujete, co vidíte? Tohle je neautorizovaná kolonizace, řekněme pirátská soustava, kterou si zřídila syndická korporace snažící se vyhnout centrálním regulacím a daním. Vše, co tady natěží, nebude regulováno ani zdaněno, což víc než vynahradí další náklady potřebné na pašování materiálu do hvězdného systému napojeného na hypersíť a na zamaskování původu zboží.“

„Jak to můžete vědět?“ zeptal se Geary.

„Protože se podobné operace občas objeví i na aliančním území. Je to nezákonné, ale výnosné. Jedním z koníčků aliančního senátu je prosazovat zákony, které se snaží zajistit, aby to nikomu neprošlo. Jenže lidé pořád hledají a nacházejí díry v legislativě.“

Nelegální operace. Geary zapřemýšlel, jestli budou obyvatelé Branwynu ochotní pomoct sužované Lakotě, nebo jen zalezou do děr, aby na sebe nepřilákali pozornost.

„Pošleme jim záznam toho, co se stalo u Lakoty, a prosbu o pomoc z obydlené planety. Co by se stalo, kdyby se o tomhle místě dozvěděla syndická vláda nebo flotila?“

Rionová pokrčila rameny.

„Někdo už o tom určitě ví. Úplatky správným lidem to určitě udržují pod pokličkou. Ale to, že tudy proletíme, na ně přiláká příliš mnoho pozornosti, než aby v tom mohli pokračovat.“

Geary se zadíval na navigační displej.

„Bude nám trvat jen čtyři dni, než se dostaneme ke skokovému bodu na Wendig. Zásobovacím lodím už docházejí suroviny, které jsme ukořistili u Lakoty. Myslíte, že bychom mohli zdejším Syndikům věřit, že nám poskytnou čisté bezpečné materiály, když je budeme požadovat?“

„Ptáte se mě, jestli můžete důvěřovat pirátství? Co jim dokážete nabídnout?“

„Nic,“ odpověděl.

„Přesně tak velkou důvěru v ně můžete vkládat.“

Když se ukázalo, že se Syndikové u Branwynu pouze snaží o uspěchanou evakuaci a alianční flotile nic nehrozí, začal Gearyho ovládat neklid. Nedokázal jen sedět a přemýšlet, a tak začal chodit na delší procházky chodbami Neochvějného.

Bitevní křižníky jsou velké lodě, ale ne tak velké, aby na procházce občas nenarazil na kapitánku Desjaniovou, snažící se zaměstnat podobně a neustále komunikovat s posádkou. Bylo ironické, že nechat se vidět veřejně s Desjaniovou byla mnohem lepší ochrana proti pomluvám týkajícím se jejich neprofesionálního vztahu, než by bylo vyhýbat se jí. Pokud by je lidé často neviděli chodit spolu chodbami a hovořit, začali by předpokládat, že se Geary s Desjaniovou schází na místě, kde je nikdo nenačapá při věcech, jež měly zůstat utajené.

Většina konverzace se týkala profesních záležitostí.

Války, řízení lodě, výhod různých tříd lodí, taktiky, logistiky, personálních záležitostí a toho, kam flotila poletí příště. Nic, co by si mohl při náhodném vyslechnutí někdo vykládat jako společenskou konverzaci, i když Desjaniová měla pro tato témata velkou vášeň. Práci lodní důstojnice opravdu milovala.

Jenže jak čas ubíhal, mluvila Desjaniová více a více o rodné planetě Kosatka a o Alianci obecně, a také o rodině.

Postupně přesvědčila i Gearyho, aby mluvil o své. Začal vyvolávat vzpomínky, které dřív považoval za příliš bolestivé, vzpomínky na lidi a místa dávno zmizelá.

Překvapilo ho, že s Desjaniovou o nich dokázal mluvit a cítit nejen melancholii, ale že se mu při tom ulevilo.

„Kdysi jste mi říkal, že znáte někoho na Neohroženém,“

připomněla mu Desjaniová, když spolu procházeli dlouhou chodbou k prostorům pro pohonné systémy. Bylo to uprostřed nočního cyklu lodi, takže potemnělou chodbou jen občas proběhl osamocený lodník nebo důstojník plnící povinnosti.

To vyvolalo změť mnohem čerstvějších, ale také bolestivějších vzpomínek, soustředěných na domovský systém Syndiků.

„Ano,“ souhlasil Geary měkkým hlasem. „Svou praneteř. Sestru kapitána Michaela Gearyho. Dal mi pro ni vzkaz.“

Desjaniová se zadívala na datový tablet. „Komandérka Jane Gearyová? Ta není jen na Neohroženém. Je jeho kapitánkou.“

Pak se Desjaniová zamračila.

„Bitevní loď, které velí Gearyová. Tady je něco divného, ale nikdy jsem o ní nic špatného neslyšela.“

Geary se musel snažit, aby si neodfrkl. Současná flotila přiřazovala nejlepší důstojníky na bitevní křižníky, na nichž mohli jako první vtrhnout do boje a jako první zemřít.

„Možná ji jen všichni soudí podle neskutečného vzoru.“

„Podle legendárního prastrýce?“ zeptala se Desjaniová a usmála se. „To je možné.“ Pak úsměv zmizel. „Až se dostanete zpátky, budete jí muset říct, že je její bratr nejspíš mrtvý. To je mi líto.“

„Nebude to snadné.“

„Ale říkal jste, že pro ni máte zprávu.“

„Ano. Byla to nejspíš poslední věc, kterou před zničením Odpůrce řekl.“ Chvíli o tom přemýšlel a pak se rozhodl, že pokud zprávu dokáže pochopit někdo, kdo není Geary, bude to Desjaniová. „Mám jí vzkázat, že nakonec mě přestal nenávidět.“

Zatvářila se šokovaně, ale šok rychle přešel v zamyšlený výraz.

„Nemožný nesplnitelný standard. Michael Geary vás nenáviděl kvůli tomu, s čím musel žít?“

„Tak mi to řekl.“ Za velmi krátkou dobu, během níž měl Geary příležitost se svým prasynovcem mluvit, nebylo moc příležitostí říct víc.

„Ale rozmyslel si to,“ zadívala se Desjaniová na Gearyho. „Protože použil Odpůrce k zadržení nepřítele.

Sebevražedná snaha zadní stráže umožňující zbytku flotily uprchnout, přesně to samé, kvůli čemu jste se stal legendou.

V tu chvíli pochopil, že?“

„Ano.“

Gearymu se hrozně ulevilo, když se o to mohl konečně s někým podělit. Táňa Desjaniová tomu porozuměla. No jasně.

„Uvědomil si, že jsem to neudělal, protože bych se považoval za hrdinu nebo protože jsem toužil po slávě.

Udělal jsem to, protože tolik jiných na mě spoléhalo. To je vše.“

„A on udělal to samé,“ přikývla. „To ale vyžaduje hrdinu, pane.“

„Ne, to ne,“ zavrtěl hlavou Geary a pocítil, jak se mu vrací stará bolest, když vzpomíná na smrt své lodi před sto lety, a novější zármutek vyvolaný ztrátou lodí flotily, donucených vybojovat stejně zoufale beznadějný boj zadní stráže kvůli záchraně ostatních. „Je jen náhoda, že se někdo dostane do takové situace.“

„Možná,“ zadívala se Desjaniová Gearymu vážně do očí.

„Ale co někdo udělá, když se do takové situace dostane, není jen čirá náhoda. Musí se rozhodnout stejně jako my všichni. Naše rozhodnutí definují nás samotné. Vím, že nemáte rád, když to říkám, ale vy jste hrdina, pane.

Kdybyste byl podvodník, už bychom na to všichni dávno přišli.“

„Jsem člověk, Táňo.“

„No jistě že jste. Právě to z vás dělá hrdinu. Lidé se bojí smrti a bolesti, a když dokážeme překonat strach, abychom ochránili ostatní, děláme něco, na co můžeme být pyšní.“

Polekaný Geary udělal několik mlčenlivých kroků, než se odhodlal k odpovědi: „Takhle jsem o tom nikdy nepřemýšlel. Víte, se slovy to opravdu umíte. Nepřekvapuje mě, že vás chtěl strýc do literární agentury.“

Zadívala se na podlahu a smutně se usmála. „Můj osud leží mezi hvězdami, kapitáne Geary. Myslím, že jsem to vždycky cítila.“

„Tušíte, proč vlastně?“

„Ne. Jen mě vždycky volaly. Je zvláštní, že už odmalička jsem se dívala do obrovské prázdnoty vesmíru a věřila, že v ní je něco, co mi bude drahé… ale cítila jsem to tak vždy.“

„ Neochvějný?“ rýpnul do ní Geary. „Je na vás vidět, že milujete pozici kapitánky bitevního křižníku.“

Desjaniová se zasmála, což bylo tak vzácné, až Geary musel přemýšlet, jestli ji vůbec kdy předtím viděl smát se.

„Doufám, že ne! Obdivuju Neochvějný, ale bitevní křižníky jsou na kapitány nároční páni. Je to extrémně jednostranný vztah, však víte. Doufala jsem v něco trochu vyváženějšího.“ Stále se usmívala a Geary si nemohl pomoct.

I když nechtěl, musel přemýšlet, jaký by byl asi osobní vztah s Desjaniovou. Ale to nemohl nikdy zjistit, a ona by to stejně nedovolila, tak spolu dál šli chodbou a vrátili se ke konverzaci na bezpečnější témata, týkající se převážně posledních modifikací v zaměřovacích systémech baterií pekelných kopí.

Když se dostal do své kajuty, překvapilo ho, že tam navzdory pozdní hodině nalezl Rionovou stojící před hvězdnou mapou. Vypadalo to, jako by ji studovala už dlouho.

„Stalo se něco?“ zeptal se.

„Jak bych to mohla vědět?“ odpověděla Rionová. „Já jsem jen tvá bývalá milenka. Mluvil jsi s ní.“

Geary se na Rionovou zamračil. „Myslíš kapitánku Desjaniovou. Je to kapitánka mé vlajkové lodi…“

„A nebavili jste se jen o své zamilované flotile,“

dokončila za něj Rionová. Tentokrát to neznělo naštvaně, spíš poraženecky.

„Mezi námi nic není a nebude, Viktorie. Dobře víš, proč mezi Táňou Desjaniovou a mnou nikdy nemůže nic být.“

Rionová na chvíli sklopila zrak, ale pak se upřeně zadívala Gearymu do očí. Na tváři měla nečitelný výraz.

„Něco mezi vámi je. Nic fyzického. Ne. Nic, co by se dalo vykládat jako chování nehodné důstojníků. To na rovinu uznávám. Ani jeden z vás by to neudělal. Ale je mezi vámi emoční pouto, pocity, které nejsou jen profesionální, a ty víš, že říkám pravdu, Johne Geary.“ Pomalu vydechla a znovu sklopila zrak. „Nehodlám být druhou možností jakéhokoli muže.“

Přemýšlel, co jen má říct.

„Nemyslel jsem…“

„Ne. Nemyslel jsi. Ne že bych tě kdy povzbuzovala k tomu, abys měl zájem o něco víc než o fyzický vztah, který jsme si spolu občas užívali. Ale silná žena potřebuje silného muže, a já zjistila, že od tebe chci víc než jen sex. Jenže nemůžu to dostat. Přiznej to. Nemiluješ mě. Toužíš po mém těle, ale nemiluješ mě a ani to nedokážeš.“

„Nemůžu upřímně tvrdit, že bych tě miloval,“ přiznal Geary. „Ale netoužil bych po tobě, kdybych tě neobdivoval za to, jaká jsi.“

Rionová věnovala bolestivý úsměv jednomu rohu kajuty.

„Přesně to každá žena chce. Aby po ní někdo toužil a obdivoval ji.“

„Promiň. Ale vždy jsi říkala, že tomu druhému nic neslibujeme.“

„Pravda. A já dohodu porušila. Částečně. Nenamlouvej si, že jsem do tebe šíleně zamilovaná. Ale nebudu tvou druhou volbou,“ zopakovala. „Mám svou čest.“

Rionová došla k východu z kajuty, ale než otevřela, obrátila se k němu: „Až odejdu, změň zabezpečení, abych už neměla volný přístup.“

„Pokud to tak chceš,“ přikývl Geary.

„Co já chci, na tom nezáleží. Ale musíš vědět, že to co říkám, myslím upřímně. Nevrátím se jinak než jako tvůj rádce.“

„Děkuju. Tvoje rady byly cennější, než si asi uvědomuješ.“

Zkroutila rty a pak zavrtěla hlavou.

„Aliance tuhle flotilu potřebuje a potřebuje i tebe.

Zůstanu tvou spojenkyní a důvěrnicí, dokud se budeš držet své víry a budeš věrný Alianci. Ale už se nevrátím do tvé postele, a žádám tě, abys ani ty nechodil do mé. Vím, že bys myslel na ni, zatímco by ses miloval s mým tělem, a tohle nebudu snášet.“

Geary ještě dlouho poté, co se za ní zabouchly dveře, nehybně seděl a uvědomoval si, jak pravdivá slova Viktorie Rionové byla. Jediná žena, kterou mohl ve flotile mít, nebyla žena, již chtěl. A Rionová měla právo odmítnout jakoukoli jinou pozici než tu nejdůležitější.

Vstal, došel k ovládání kajuty a resetoval ho, aby znemožnil Rionové volný přístup. Nějak mu to gesto pomohlo uvědomit si, že tentokrát se už Rionová opravdu nevrátí jinak než k diskuzi o stavu flotily. Nemohl si pomoct, ale cítil se provinile, a současně se mu ulevilo.

8.

Dva dny v Branwynu, dokud se nedostanou ke skokovému bodu. Místní Syndikové nadále co nejrychleji evakuovali zařízení. Nijak nepotvrdili zprávy, které jim alianční flotila poslala ohledně situace v Lakotě, takže Geary mohl jen doufat, že se rozhodnou pomoci alespoň nějak.

„A co vám říkají poslední dobou špehové?“ zeptal se Geary a zapadl do křesla.

Virtuální obraz kapitána Duellose rozvaleného ve vlastním křesle se zatvářil ublíženě.

„Špehy mají politici. Já mám zdroje, můj drahý pane kapitáne Geary.“

„Přijměte mou omluvu.“

„Přijímám. Ve skutečnosti toho moc nemám, ale měl jsem pocit, že byste si potřeboval promluvit.“

„To jste si myslel správně. Díky. Tak o čem budeme hovořit?“

„O nátlaku,“ mávnul Duellos rukou k hvězdné mapě.

„Pokud se dostaneme přes Cavalos, bude flotila pět nebo šest skoků od syndického hraničního systému, ze kterého budeme schopni skočit na alianční území. Normálně by se dalo předpokládat, že cítíte úlevu, jak blízko k domovu jsme se dostali. Já mám dojem, že čím dál víc očekáváte, že se na nás něco sesype.“

Geary přikývl.

„Dobrý odhad. Každý krok blíže k domovu mě nutí přemýšlet, jestli nás na poslední chvíli nečeká katastrofa.

Mimochodem podle mých propočtů je to šest skoků za Cavalosem, jelikož se musíme vyhnout syndickým hvězdám s branou hypersítě.“

„Pravda,“ zadíval se Duellos na obraz hvězd.

„Syndikové jsou čím dál zoufalejší. Budou stahovat vše, co mají, aby vás zastavili.“

„Aby zastavili nás.“

„Správně, i když je přirozené personifikovat si něco tak neosobního, jako je flotila.“

„No to je asi pravda,“ zamračil se Geary na displej.

„Když Syndikové soustředí zbývající válečné lodě proti nám tady, mělo by to připravit výhodné podmínky pro alianční lodě, které se výpadu flotily neúčastnily. Přinejhorším by nám měli být schopní poslat posily do hraničního syndického systému, ke kterému zamíříme. Ale neexistuje způsob, jak našim lidem na aliančním území dát vědět, co se tady děje nebo kde jsme.“

„Škoda, že jim to neřeknou cizinci, ale asi bychom měli být vděční, že stejně tak neřeknou o naší pozici Syndikům.“

„Ano,“ sevřel si Geary tvář do dlaní, když pocítil, jak ho znovu ohrožuje bolest hlavy. „Mluvme o něčem jiném.“

Zdálo se, že Duellos přemýšlí.

„Chcete probírat osobní záležitosti?“

„Vaše, nebo moje?“ zeptal se Geary suše.

„Vaše.“

„Toho jsem se bál. Tak co?“

Duellos se zakabonil a sklopil pohled.

„Vy a Táňa Desjaniová.“

„Ne. Pořád spolu nic nemáme a ani nebudeme mít.“

„Flotila si je čím dál jistější, že tomu tak není. Všichni ví, že koprezidentka Rionová už netráví noci ve vaší kajutě a ona i Desjaniová mají co dělat, aby se neporvaly.“ Duellos pokrčil rameny a pokračoval: „Předpoklad je, že vyhrála lepší žena, a flotila pochopitelně ví, že je Táňa Desjaniová lepší než jakákoli politička.“

Geary si zoufale povzdechl.

„Je to skvělá žena. Ale taky je má podřízená. Znáte řády stejně dobře jako já a ona.“

„Víte, mohlo by vám to projít,“ navrhl Duellos. „Jste zvláštní případ. Black Jack Geary.“

„Téměř mytický hrdina, který si může dělat, co se mu zlíbí. Jasně. Ale nemůžu si dovolit tohle si o sobě myslet.“

Geary se postavil a navzdory únavě začal neklidně přecházet po kabině. „Pokud poruším tohle nařízení, proč ne jiná?

Pokud vykročím na tuhle cestu, za jak dlouho zjistím, že přijímám návrh kapitána Badayi, a stanu se diktátorem jen proto, že můžu? Kromě toho,“ dodal, „Táňa by to nedovolila. Sama to neudělá, a mně to nedovolí.“

„Asi máte pravdu,“ souhlasil s ním Duellos. „Ale musíte se snažit, aby vám nebyla vidět v očích touha, kdykoli vyslovíte její jméno.“

Geary se prudce obrátil k Duellosovi.

„Doufám, že si děláte legraci. Opravdu se tak tvářím?“

„Dost na to, abych si toho já všiml, ale nebojte se.

Vypadá to, že se to děje, jen když řeknete Táňa. Když mluvíte o kapitánce Desjaniové, tváříte se stále stoprocentně profesionálně.“ Duellos udělal bolestivé gesto. „A nedá se říct, že ona občas nemá podobný výraz, když je zrovna s vámi.“

Opravdu?

„Přísahám, že jsme neudělali ni…“

Duellos ho zarazil pozvednutou rukou.

„Nemusíte přísahat. Nikdy jsem o tom nepochyboval.

Jaylen Cresidová a já známe Desjaniovou dost dobře, abychom poznali, jak trpí a viní se z toho, co k vám cítí.

Zaplést se do citového vztahu s nadřízeným jde proti všemu, v co dřív věřila.“ Duellos pokrčil rameny. „Ale teď samozřejmě věří ve vás.“

Geary pocítil výčitky svědomí a bolest. Sevřel si hlavu do dlaní.

„Měl bych odejít z Neochvějného. Nemám právo ji tomu nadále vystavovat.“

„Opuštění Neochvějného by nic nezměnilo. Jak mi říkala kapitánka Cresidová, jakmile se Táňa zaměří na cíl, nepustí se ho. Nemůže. A v tomhle má Jaylen pravdu. Nezbavíte se Táni jen tak, že opustíte její loď. A když vás nebude moci nadále držet v zaměřovači, jen by to zvýšilo její neklid.

Kromě toho, na rovinu, posádka Neochvějného je pyšná, že vás má na palubě. Radím vám, neopouštějte ji.“

Geary přikývl, ale pak se zarazil a přemýšlel, jestli „jí“

myslel Duellos loď nebo Táňu Desjaniovou.

„Jenže pokud si flotila myslí, že mezi námi něco je…“

„Nemyslí si to. Ne tímhle způsobem. Navzdory neustálé šeptandě tvrdící opak většina flotily věří, že spolu něco máte, ale stále zůstáváte profesionálové a cudně zdržujete jakýchkoli fyzických projevů.“

„I to je špatné,“ trval na svém Geary a zapadl zpátky do křesla.

„Pravda, podle striktního výkladu řádů tomu tak je. Ale má to jistý nádech romantické tragédie o nenaplnitelné lásce, a to, že se vy dva navzdory citům nadále chováte profesionálně, jen zlepšuje vaše postavení. Je to jako z pradávné ságy.“

Geary se na něj kysele podíval a Duellos se jen pousmál: „Zeptal jste se mě, a já odpovídám.“

„Nekončí ty ságy tragicky?“

Duellos znovu pokrčil rameny. „Většina z nich ano. Ale tohle je vaše sága. Ještě pořád ji píšete.“

Z nějakého důvodu se Geary krátce zasmál.

„Tak to bych si měl asi pořádně vynadat za mizernou zápletku.“

„Ságy by nebyly zajímavé, kdyby se v nich lidem nestávaly hrozivé věci,“ poznamenal Duellos.

„Nikdy jsem nechtěl mít zajímavý život. A rozhodně nemám právo dělat život zajímavý zrovna tímhle způsobem Desjaniové.“

„Ona píše vlastní příběh. Na můstku jí můžete rozkazovat, ale nepřipadá mi jako typ, který by si nechal od kohokoli diktovat, jak se má odvíjet její osobní sága.“

S tím se nemohl Geary přít.

„Stejně je to všechno spekulace. Vraťme se zpátky k neosobním záležitostem,“ zabručel Geary. „Doufám, že kvůli tomu lidi nedělají Tá… kapitánce Desjaniové problémy.“

„Je plně schopná opětovat palbu, kdyby to někdo zkusil.

Musím přiznat, že mě poněkud překvapuje, jak preferujete nebezpečné ženy. Na druhou stranu se zdá, že i ony vás upřednostňují.“

Jelikož na tohle nebyl Geary schopný nic rozumného odvětit, raději změnil téma: „Nevěděl jsem, že jste s Cresidovou přátelé.“

Duellos pokrčil rameny.

„Nebyli jsme. Sotva jsme se znali. Ale co jste převzal velení, měli jsme důvody k mnoha rozhovorům. Dělá na mě velký dojem. Nejsem si jistý, jestli má vhodný temperament na nezávislé velení, ale Jaylen Cresidová je rozhodně geniální vědkyně. Musím přemýšlet o tom, čeho mohla nebýt války dosáhnout v mírovém životě.“ Zatvářil se zamyšleně a dodal: „Máme se ženou doma několik přátel, kterým bychom měli Cresidovou představit. Rozhodně by to bylo dobré pro obě strany.“

„Tomu se dá snadno věřit.“ Geary se vyhýbal zkoumání osobních souborů svých kapitánů, ale bylo dávno na čase, aby se o nich dozvěděl víc.

„Takže když pomineme můj ne-milostný život a vaši touhu nabalit někoho kapitánce Cresidové…“

Duellos se vesele ušklíbl a opřel se do křesla. Pak se zamyslel a zatvářil se nešťastně.

„Nedaří se mi zjistit, co chystá kapitán Numos. Určitě zatčení jen tak pasivně nepřijal. Jenže jakékoli zprávy, které posílá svým lidem, drží v takové tajnosti, že se ke mně nedostane ani nejmenší ťuknutí nebo zmínka.“

„Co kapitánka Faresová? Nevystopoval jste něco k ní, než zemřela při ztrátě Majestátního?“

„Nic jsem nenašel. Faresová se v každém případě držela Numosova vedení. Kapitán Falco provedl několik neohrabaných pokusů vyslat rozkazy, ale i kdyby žil, nemohl už sloužit jako figurka spiklenců.“ Duellos se naštvaně zamračil. „Vaši nepřátelé potřebují někoho, kolem koho by se mohli soustředit. Musí to být dostatečně respektovaný důstojník, který by mohl být alternativou oproti vašemu velení. Nepodařilo se mi zjistit, kdo by to měl být, a to u mě vyvolává velké obavy.“

Geary si v duchu projel seznam důstojníků, které znal.

„Takže někdo, komu bychom nejspíš věřili?“

„Jistě ne Tulev ani Cresidová. Ani Armus, jakkoli tomu nevěříme. To je příliš tupý nástroj, mluví a dělá věci na rovinu. Nedokázal by vést podobnou maškarádu. Badaya toho říká čím dál víc, ale jeho věrnost je pevně zaměřená na vás, alespoň dokud bude přesvědčen, že převezmete moc, až se flotila vrátí domů.“

„Pořád zbývá spousta dalších kandidátů.“

„To ano,“ souhlasil Duellos. „Pracuji na tom. Snad zjistíme něco, co nám pomůže.“

„Díky, zeptám se koprezidentky Rionové, jestli něco nezjistili její špehové.“

Duellos se zamračil.

„Vy jí nevěříte?“ zeptal se Geary.

„O to nejde. Věřím jí, že udělá to, co bude nejlepší pro Alianci. Ale obávám se toho, co konkrétně by mohla považovat pro Alianci za nejlepší.“

To byla pravda. Geary přikývl a pak si na něco vzpomněl.

„Co Caligo na Geniálním a Kila na Inspiraci?“

Duellos o tom chvíli přemýšlel.

„Jestli se můžu zeptat… proč vás napadli zrovna tihle dva?“

„Protože jsem si nedávno uvědomil, jak jsem si jich zatím nevšiml, a při tom oba velí bitevním křižníkům. Kila konečně promluvila na minulé konferenci.“

„Takový už Caligo je,“ vysvětloval Duellos. „Nikdy jsme spolu moc nehovořili. Většinou jen sedí a sleduje. Rád zůstává v pozadí.“ Duellosův zamyšlený výraz prudce přešel v zamračení. „Zajímavé, to je přesně typ důstojníka, který zřejmě pracuje proti vám.“

Geary si musel myslet to samé.

„Jenže jaký je?“

„Nikdy jsem o něm neslyšel nic špatného, ale ani moc dobrého,“ poznamenal Duellos. „Odvádí svou práci a nedělá vlny, ale udělal na lidi dost velký dojem a velí bitevnímu křižníku.“

Za jiných okolností to znělo jako typ důstojníka, se kterým by Geary s radostí pracoval. Ale teď musel přemýšlet a zlobit se sám na sebe, že jen na základě takových informací pochybuje o kolegově věrnosti a úmyslech.

„Co Kila?“

„Kila. Byla nezvykle tichá, když už o tom mluvíte.“

Duellos se zatvářil ztrápeně. „V jejím případě jsem poněkud neobjektivní. Jako praporčíci jsme spolu něco měli.

Nevydrželo to déle než do konce výcviku. Jakmile jsme vyrazili každý svou kariérní cestou, jasně mi dala najevo, že jsme se rozešli i ve všem ostatním.“

„Au,“ řekl Geary soucitně.

„Nakonec jsem za to byl velmi vděčný,“ odpověděl Duellos. „Sanda Kila je velmi ambiciózní a útočná. A taky chytrá.“

„V tom mi připomíná Cresidovou.“

„Ehm, spíš jako zlé dvojče Cresidové. Kila má tendence dělat dojem na nadřízené, ale její vrstevníci ani podřízení ji v oblibě nemají, protože její agresivita až příliš snadno přechází v bezohlednost, a to i v oblastech, jako je soupeření o pozice nebo výsledky v hodnocení.“

To nesedělo. Geary zavrtěl hlavou.

„Nepřipadá mi jako někdo, kdo by seděl tiše v pozadí a nechodil veliteli flotily na oči. Takhle si dobré hodnocení nezaslouží. Proč není v čele debat a hádek? Proč se mi nesnaží lézt do zadku? Když se při minulé konferenci konečně ozvala, tak se nijak zvlášť nesnažila prosazovat vlastní názory. A spíš mi připadalo, že tím na mě tlačí, než že by mě podporovala, aby na mne udělala dobrý dojem.“

„Možná se zaměřuje na větší cíl.“

Duellos nechal Gearyho, ať o tom chvíli přemýšlí, a pak zadumaně pokračoval: „Jenže tu nemá rádo příliš mnoho důstojníků, ať už z osobní zkušenosti nebo kvůli její pověsti.

Kdyby byla Kila zvíře, patřila by mezi druhy, které požírají mladé.“

Geary pozvedl obočí.

„Neříkal jste, že jste trochu zaujatý?“

„Jen trochu,“ přiznal Duellos. „Ale moje názory na ni rozhodně nejsou ojedinělé. Kilu by ostatní nikdy nepřijali jako velitelku flotily. A ona je dost chytrá, aby si to uvědomovala.“

„Proč by tak ambiciózní důstojnice najednou uznala, že má nějaký strop? Znal jsem podobné důstojníky. Chtěli se dostat na vrchol za každou cenu. Nemíří jen na určitou výšku, se kterou se spokojí. Neuvědomují si, že je jejich taktika nakonec natolik pošpiní, že se výš už nedostanou.“

„Ano, ale…“ mávl Duellos podrážděně rukou. „Tohle není flotila, kterou jste znal. Kdyby Kila mohla nadále dělat dojem na nadřízené, mohla by doufat, že bude povýšena bez ohledu na to, co si přejí všichni pod ní. Pro aspiranty na nejvyšší pozice jsou diplomatické schopnosti mnohem důležitější.“

„Nemyslel jste náhodou politické schopnosti?“ zeptal se Geary sarkasticky.

„Nemusíte nás hned urážet.“

Duellos chvíli mlčel a pak přikývl. „I když se nám to nelíbí, máte pravdu. Admirál Bloch byl mnohem lepší politik než důstojník a fungovalo mu to dostatečně, aby získal povýšení a nakonec i velení nad flotilou. Alianci ani flotile to samozřejmě tak dobře neposloužilo. Možná jsme tak nepřátelští vůči lidem, jako je koprezidentka Rionová, protože se na ně díváme a vidíme jako v zrcadle obraz toho, co se z nás stalo.“

„Rionová není tak špatná,“ namítl Geary téměř automaticky. Duellos se na něj jen díval. Po dlouhé odmlce nakonec Geary přikývl. „Možná občas je. Ale je na naší straně.“

„Tak doufejme, že na ní i zůstane.“

Bylo na čase změnit téma.

„Nemáte tušení, jestli Caligo nebo Kila patří mezi ty, kdo podporují Badayu a jeho utkvělou představu, že ze mě udělají diktátora?“

Duellos chvíli přemýšlel.

„Chtěl jsem říct, že Caligo ano, ale nemůžu si vzpomenout na jedinou událost, která by to nějak potvrdila.

Kila… no, nemyslím si, že by byla spokojená s kterýmkoli důstojníkem jako diktátorem. Nejde ani tak o to, že by podporovala volenou vládu, ale spíš o její ego. Uvidím, co se mi podaří zjistit. Bez urážky, ale mám pocit, že cítíte velké obavy.“

Geary zdlouha vydechl.

„Mám podezření, že nehoda, při které zemřeli Casia a Yin, nebyla nehoda. Mohli uvést nějaká jména, ale exploze raketoplánu je dokonale umlčela.“

Duellosova tvář na chvíli ztuhla, ale pak pomalu přikývl.

„A pokud jsou ochotní udělat něco takového lidé, kteří stojí proti mně,“ pokračoval Geary. „Lidé, kteří chtějí ve velení flotily nebo možná na pozici diktátora někoho jiného… by příště mohli udělat něco horšího.“

„Uvidím, co se mi podaří zjistit. Máte ve flotile víc přátel a podporovatelů než kdykoli předtím. Možná nám někdo z nich něco řekne.“

„Mám takový pocit, že potřebujeme, aby nám něco řekli mí nepřátelé,“ odpověděl Geary.

Nacházeli se devět hodin od skoku na Wendig a uprostřed nočního cyklu Neochvějného, když Gearyho probudilo pípání komunikátoru. Stiskl tlačítko pro přijetí a pak se zamračil, protože dostal zprávu od komandérky Gaesové z těžkého křižníku Lorika. Proč by mu posílala zprávu s vysokou prioritou a maximální bezpečnostní pečetí?

U zprávy nebylo video, jen nervózně znějící hlas komandérky Gaesové: „Motorů flotily skokových systémů červi uvnitř.“ Zpráva skončila a Geary se mračil ještě více. Co to mělo sakra znamenat? Věta zněla nesrozumitelně, jako by někdo jednotlivá slova náhodně promíchal.

Což by někdo udělal, kdyby se snažil zmást software monitorující komunikaci ve flotile a hledající kombinace slov.

Nikdo by neměl být schopný odposlouchávat zprávy s maximální bezpečnostní pečetí, ale Geary k systémům cítil mnohem menší důvěru než před pár měsíci.

Která slova zjevně patřila k sobě? Skokové a motory.

Systémy skokových motorů. Systémy skokových motorů flotily. Uvnitř. Červi.

Najednou věta dávala až bolestivý smysl. „Červi uvnitř systémů skokových motorů flotily.“

Svalil se z postele, natáhl na sebe uniformu a zavolal Desjaniovou.

„Kapitánko, potřebuji vás co nejdříve vidět společně s důstojníkem, který má na starosti zabezpečení systémů.“

O méně než deset minut později stála Desjaniová před jeho kajutou, doprovázena vysokým pohublým komandérem, který jako by neustále zaměřoval pohled na špičku svého nosu, ne na okolní svět.

Geary je pustil dovnitř, ujistil se, že jsou dveře kajuty zabezpečené a bezpečnostní systém aktivní, a pak zopakoval zprávu, kterou dostal.

Desjaniová se prudce nadechla.

„Kdo vám to poslal, pane?“

„Raději bych to neříkal nahlas. Můžete potvrdit, jestli je to pravda, nebo ne?“

„Na Neochvějném? Ano, pane,“ Desjaniová se obrátila na bezpečnostního důstojníka. „Kolik času potřebujete?“

Komandér zkřivil rty a jeho oči se pohnuly, jak sledovaly virtuální displej, který mohl vidět jen on sám.

„Dejte mi půl hodiny, paní kapitánko. Předpokládáme, že je červ nějaký nebezpečný malware?“

„Pokud nezjistíme opak, tak ano.“

O dvacet minut později byla Desjaniová zpátky v Gearyho kajutě společně s komandérem, který se tvářil velmi rozčíleně.

„Ano, pane. Bylo to tam. Velmi dobře skryté.“

„Co by to udělalo?“ zeptal se Geary.

„Až bychom skočili, zahájil by virus sérii destruktivních selhání systémů.“ V nočním osvětlení uvnitř Gearyho kajuty vypadala tvář komandéra velmi pobledle. „Neochvějný by nikdy neopustil skok.“

Gearyho napadlo, jak bledý je najednou i on sám.

„Jak se někomu podařilo dostat do systému něco takového?“

„Musí je znát skrz naskrz, pane. A ať už to byl kdokoli, je zatraceně dobrý. Design programu je krásný na něco, co mělo napáchat takové škody.“

Geary se podíval po Desjaniové, která se tvářila, jako by hodlala vytáhnout tolik provazu, aby mohla oběsit každého, koho by podezřívala z ohrožení vlastní lodě. Jenže zpráva tvrdila, že jsou nakažené systémy celé flotily. Byla na všech lodích provedená sabotáž s úmyslem zničit je, nebo podobný osud čekal jen jejich loď? Lepší odhad hrozby by Geary získal kontrolou lodí nejbližších spojenců.

„Kapitánko

Desjaniová,

chci

abyste

se

svým

bezpečnostním důstojníkem upozornili kapitány Odvážného, Leviatanu a Zuřivého, a to za použití maximálně zabezpečené komunikace. Řeknete jim, co bylo skryté ve skokových systémech Neochvějného, a požádejte je, ať okamžitě prozkoumají vlastní motory a dají mi co nejdříve vědět, jestli něco najdou.“

„Ano, pane,“ zasalutovala Desjaniová rychle a ostře, jako by sekala mečem. Pak i s komandérem rychle odešla.

O půl hodiny později byl Geary uvnitř konferenční kajuty a díval se na vzteklé a odhodlané tváře nejen kapitánky Desjaniové, ale také Duellose, Tuleva a Cresidové, kteří byli přítomni ve virtuálním režimu. Tulev, který vypadal nezvykle otřeseně, promluvil jako první: „Červ. Ano. Až by se Leviatan pokusil o další skok, červ by místo toho skokové motory deaktivoval.“

Duellos to potvrdil přikývnutím. „Odvážný taky. Nenašli jsme žádnou ničivou složku, jen červa, který měl na čas odpojit skokové systémy.“

Cresidová promluvila nezvykle tiše, jako by se snažila ovládat se: „Zuřivý měl v sobě malware stejného typu jako Neochvějný. Skočili bychom, a nikdy bychom se nedostali ven.“

Tvář Desjaniové zrudla.

„Takže ať už za tím stojí kdokoli, chtěl zničit nejméně Neochvějného a Zuřivého. A další části flotily zabránit ve skoku.“

„Ti, kteří chtějí zbavit kapitána Gearyho velení, vyhlásili kolegům z flotily otevřenou válku,“ poznamenal Duellos drsným tónem, který neodpovídal pečlivě odměřeným slovům. „Tohle není jen politika. Tohle je sabotáž. Je to velezrada. Zuřivého si určitě vybrali, protože je kapitánka Cresidová známá jako odhodlaný spojenec kapitána Gearyho.“

„A proč tedy ne vy a Tulev?“ zeptala se Desjaniová.

„To je zajímavá otázka, na kterou nemám odpověď.

Mohlo by to být proto, že je kapitánka Cresidová impulzivnější než já nebo Tulev. A zrádci se mohli bát, že by provedla něco agresivního proti komukoli, kdo by se snažil převzít velení, pokud by měla sebemenší podezření, že ten někdo stál za ztrátou Neochvějného.“

„A to měli pravdu! Musíme z nich udělat odstrašující příklad!“ dodala Cresidová a jednu ruku svírala, jako by v ní držela pistoli.

„Uděláme to, pokud je najdeme,“ slíbil jí Geary.

„Samotné zatčení nebude stačit,“ trvala na svém Cresidová. „Taková sabotáž je horší než to, co provedli Casia a Yin. Mohli bychom se hádat, že Falco a Numos udělali to všechno v dobré víře. Ale v téhle flotile nemůže být víc než hrstka lidí, kteří by považovali úmyslné zničení nejméně dvou našich bitevních křižníků za něco přijatelného. Zvlášť ne, když by ty křižníky zůstaly navěky uvězněné ve skokovém prostoru.“

Geary přikývl a cítil, jak se mu při myšlence na věčnost ve skokovém prostoru svírá žaludek.

„ Pokud identifikujeme pachatele, dám je zastřelit.“

To bylo velké „pokud“, ale Gearyho překvapovalo, s jakým klidem dokázal najednou slibovat exemplární popravu kohokoli z flotily. Jenže jak Cresidová říkala, tohle bylo bodnutí do zad, které by vyděsilo téměř každého ve flotile.

Kapitán Casia své druhy zklamal, ale nesnažil se je zabít.

„Jak najdeme pachatele?“

Všichni zmlkli a tvářili se naštvaně nebo znepokojeně.

Ozval se zvonek zabezpečení kajuty a oznámil, že někdo chce vstoupit. Geary se podíval na identifikaci.

„Je tady koprezidentka Rionová. Oznámili jste jí to někdo?“

Všichni zavrtěli hlavou, jen Desjaniová na chvíli vypadala, že chce něco říct.

„Nějaké námitky proti tomu, abych ji sem pustil a řekl jí o tom? Pokud nikdo z nás nemá nápad, jak sabotéry chytit, třeba něco napadne ji.“

Opět to chvíli vypadalo, že Desjaniová promluví, ale pak jen spolu s ostatními zavrtěla hlavou.

Geary řekl dveřím, ať povolí Rionové vstup, a pak se díval, jak vchází dovnitř, prohlíží si malou skupinku a sedá si na prázdné místo.

„Co se stalo?“ zeptala se Rionová tiše a upírala oči na Gearyho s další nevyřčenou otázkou: A proč mi o tom nikdo neřekl?

Nikdo nepromluvil, a tak to Geary Rionové vysvětlil sám.

Sledoval při tom, jak na zprávy reaguje. Oči Rionové se jen mírně rozšířily, ale její pokožka pobledla. Gearyho napadlo, jestli si ostatní, kteří ji tak dobře neznali, vůbec nějaké reakce všimli, nebo jestli si budou myslet, že Rionová na zprávy nijak nezareagovala.

Když skončil, Rionová se hlasitě nadechla a zavřela oči.

„Řekněte to všem.“

„Cože?“ vyrazila překvapeně Cresidová, ale jen otázkou předběhla všechny ostatní.

Rionová prudce otevřela oči a postupně se zadívala všem důstojníkům do očí.

„Vím, jak armáda přemýšlí. Tohle je zatím tajemství.

Myslíte si, že to je třeba zachovávat. Věříte, že nejlépe zachováte tajemství a zabráníte, aby se lidé dozvěděli víc, když o jeho existenci nebude nikdo vědět. Ale to teď nechcete.“

„Chcete, abychom upozornili zločince, že víme, co udělali?“ chtěla vědět Cresidová.

„Zjistí to sami za osm hodin, kdy je naplánovaný skok flotily! Buď bez vysvětlení skok pozdržíte, což je upozorní a natropí problémy všem ostatním, nebo se postaráte o viry ve všech lodích, abyste mohli skočit bezpečně.“ Rionová se rozhlédla po ostatních. „Řekněte všem, co se stalo. V politice a válce zachováváme tajemství, protože nechceme, aby lidé hledali další informace. V tomhle případě ale další informace potřebujeme. Jakmile se lidé dozví, co se stalo, nebo budou mít podezření, spousta hlav začne přemýšlet, jak zjistit víc, jak najít toho, kdo je za to zodpovědný.“

Její výraz nabral na tvrdosti.

„Řekněte to všem. Tisíce lodníků a důstojníků se budou snažit najít něco, co by vám mohlo pomoct, a pátrat ve vzpomínkách, jestli náhodou neviděli nebo neslyšeli něco, co by se mohlo téhle události týkat. Budou hledat další stopy sabotáže, a co my víme, třeba je toho víc. Naši nepřátelé udělali vážnou chybu, když se pokusili provést něco takového. Jen tím vyvolají vztek téměř u každého člena flotily a upozorní všechny na hrozbu, jaká je mezi námi skryta.“

Duellos se zamračil.

„A co když budou nepřátelé tvrdit, že to není pravé, že jsme si to vymysleli?“

„Čím déle se to budete snažit skrývat, tím víc lidí vás z toho bude podezřívat,“ udeřila Rionová dlaní do stolu.

„Řekněte jim to hned! Ukažte jim své reakce, šok, hrůzu a vztek. Chovejte se tak, jako by to byli Syndikové, kdo nám do systémů vložil červy.“

Tulev přikývl.

„Pošlete prioritní poplach na všechny lodě. Přikažte kompletní kontrolu systémů, ať se ujistíme, že se uvnitř automatických systémů neschovává nic dalšího.“

„A připomeňte jim ztrátu raketoplánu v Lakotě,“ dodala Rionová. „Tu vzácně se vyskytující nehodu a smrt dvou důstojníků, kteří mohli označit další spiklence. Jen málokdo teď bude pochybovat, že za tou ztrátou nestojí ti samí, kteří se pokusili zničit válečné lodě.“

Jeden po druhém Duellos, Cresidová a Desjaniová přikývli na souhlas. Geary se obrátil k Desjaniové: „Ať váš bezpečnostní důstojník připraví text poplachu a souhrn informací, které o červech známe. Neochvějný a Zuřivý nemusely být jediné lodě flotily, které dostaly červa určeného ke zničení lodě. Až to bude připravené, pošlete mi vše k schválení, vyšleme to ven s maximální prioritou.“

„Ano, pane.“

„Vám ostatním děkuji za asistenci a za mlčení, dokud se nerozhodneme, co dál. Pokuste se najít nějaké stopy na svých lodích, zkuste zjistit, kdo a jak to udělal.“

Virtuální obrazy důstojníků zmizely a zanechaly v kajutě jen Rionovou, Desjaniovou a Gearyho. Rionová se postavila s očima zaměřenýma na Gearyho, jako by byli v kabině sami.

„Můžu vám pomoct, když mi to dovolíte.“ Pak odešla skoro tak rychle, jako zmizely virtuální obrazy.

Geary se zamračil na Desjaniovou, která nezvykle zůstala na místě, místo aby vyskočila a šla co nejrychleji plnit rozkazy.

„Co je?“

Desjaniová zaváhala, pak tiše promluvila. Dívala se při tom stranou.

„Můj bezpečnostní důstojník našel ještě něco dalšího.“

„Jiného červa?“ zeptal se Geary a přemýšlel, proč ho na to Desjaniová neupozornila dříve.

„Ne.

Neautorizovanou

modifikaci

bezpečnostního

nastavení.“ Desjaniová se zhluboka nadechla a dodala: „Vstup do mé kabiny. Bezpečnostní nastavení bylo nedávno změněno tak, aby koprezidentka Viktorie Rionová měla dovnitř volný přístup.“

Geary na ni chvíli jen zíral a snažil se to pochopit.

„Proč by to dělala? Do mé kajuty se už dostat nemůže…“

„Opravdu?“

Zaváhal a pak vyvolal nastavení.

„I u mě nedávno došlo ke změně. Aby měla Viktorie Rionová volný přístup.“

Vzpomněl si na to, co mu Rionová říkala. Na její přiznání, že ho zabije, pokud to bude nezbytné pro ochranu Aliance.

Jenže proč teď?

„Udělala to? Provedla ty modifikace?“

„Nemůžeme to dokázat,“ přiznala Desjaniová neochotně.

„Jenže proč by to dělal někdo jiný?“

„Proč by chtěla přístup do vaší kabiny?“

Desjaniová se kousla do rtu a zrudla v tvářích, ať už kvůli hněvu či z rozpaků, nebo možná směsi obou pocitů. Pak odpověděla s nuceným klidem: „Oba víme, že ve mně vidí protivnici.“

„Určitě nevěříte, že by…“

„Nemám tušení, čeho všeho je koprezidentka Rionová schopná, pane.“

Co na to mohl říct? Když mu Rionová upřímně řekla, že je ochotná kvůli správným důvodům zabíjet? Musely to ale být velké důvody týkající se osudu Aliance. A pokud pořád měla něco takového v úmyslu, proč po něm chtěla, aby si změnil nastavení dveří a znemožnil jí přístup? Geary přemýšlel a snažil se oddělit pocity od toho, co o Rionové věděl jistě, vše, co zjistil z veřejných zdrojů i osobně.

„Vím, že se v jednu chvíli sesypala, ale nechce se mi věřit, že by koprezidentka Rionová plánovala vaši vraždu ze žárlivosti. Rozhodla se ode mě odejít, Táňo.“

„To je od ní velice laskavé,“ zamumlala Desjaniová a na její tváři se zřetelně zračil hněv.

Kdyby tak existoval způsob, jak to vědět jistě. A Geary si uvědomil, že takový způsob zná.

„Zjistím, jestli je ochotná na to odpovědět uvnitř vyšetřovací místnosti.“

Desjaniová se zatvářila vyděšeně.

„Vy chcete přikázat vysoce postavené volené civilní představitelce Aliance, aby se podrobila výslechu vojenskou rozvědkou?“

„Ne, mám v úmyslu ji požádat.“ Postavil se a cítil v krku něco hořkého. „Pokud je opravdu natolik šílená, že by plánovala vraždu, vyškrábe mi oči, když ji o to požádám. Ale pokud bude souhlasit, očistí ji to.“

Desjaniová se tvářila ztrápeně a nesouhlasně, když se také postavila.

„Nevěřím, že pro mě představuje nebezpečí,“ prohlásil Geary. Alespoň ne právě teď. „Ani pro flotilu.“

„Se vší úctou, pane, nemůžete si dovolit, aby vám v hodnocení nebezpečnosti jedné osoby bránily osobní pocity nebo nevhodně směrovaná loajalita.“

Geary pocítil nával vzteku, ale neměl na něj právo, protože se s Rionovou zapletl dobrovolně.

„Má loajalita k Rionové jako jedinci není zdaleka tak silná, aby ohrožovala mou povinnost vůči flotile a Alianci. A žádné osobní pocity už nejsou.“

Z Desjaniové vyzařoval nesouhlas, aniž by cokoli řekla nebo udělala.

„Aspoň mi přiznejte schopnost učinit takové rozhodnutí.“

„Ano, pane.“

„Prošetřím to. Nezapomenu na radu ani na váš názor.“

„Ano, pane.“

„Zatraceně, Táňo…“

„ Ano, pane. Je to vaše rozhodnutí.“

Přemýšlel, co na to odpovědět. Napadaly ho jen věci, které nebyly fér, profesionální nebo prostě moudré.

„Děkuju vám.“

„V tom případě půjdu plnit své rozkazy, pane. Zprávu, kterou jste si vyžádal, budu mít připravenou co nejdříve, pane.“

Chtěl na ni zařvat, ale chovala se naprosto profesionálně a správně.

„Děkuju vám,“ zopakoval Geary, ale podrážděnost na něm byla jasně zřetelná. Když Desjaniová odcházela, ztuhle jako v pozoru, přemýšlel chvíli, jak nespravedlivé je, že musel řešit problémy ve vztazích zrovna se ženou, se kterou vztah nemohl mít.

Viktorie Rionová mu oči nevyškrábala, i když se zdálo, že o tom přemýšlí.

„Uvědomuješ si, co ode mě chceš?“

Tak ledový hlas u ní už dlouho neslyšel.

„Ty opravdu věříš, že bych ohrozila flotilu něčím takovým, jako jsou ti objevení červi?“

„Proč máš neomezený přístup do kajuty kapitánky Desjaniové?“ zeptal se Geary na rovinu. „Nastavení bylo nedávno změněno, aniž by o tom kapitánka Desjaniová věděla.“

„Nemám tušení!“ Zdálo se, že Rionová nemá daleko od toho, aby začala řvát vzteky. „Možná ona…“

„I nastavení mé kabiny bylo nedávno změněno, abys měla zase volný přístup.“

Rionová spolkla, co chtěla říct, a zírala na něj.

„Opravdu průkazné. Myslíš si, že bych byla natolik pitomá, abych udělala něco, co by na mě takhle otevřeně ukazovalo, kapitáne Geary?“

„Ne,“ odpověděl. „Přemýšlel jsem o tom. Pokud bys dokázala změnit nastavení, určitě by sis dovedla vytvořit i falešnou identitu a povolit přístup té. Jsi příliš chytrá, než abys zanechala jasné důkazy proti sobě. Ale chci, aby se dalo nezpochybnitelně prokázat, že jsi s tím nic neměla.“

Chvíli se na něj dívala, než odpověděla: „Protože ostatní důstojníci flotily si o mně budou ochotně myslet to nejhorší.

Jsem politička.“

„Obávám se, že to tak je. Proto to udělali. Aby tě diskreditovali jako politickou představitelku Aliance a zabránili mi využívat tvé rady.“

Rionová se trochu uklidnila a prohrábla si vlasy rukama.

„Velmi dobře. Několik věcí jsem tě zjevně naučila. Ale opravdu do toho chceš zaplést zpravodajský personál?“

„Ano. Potřebuju, aby mohli ostatním dosvědčit, že říkáš pravdu. A taky potřebuju, aby nám pomohli s našimi problémy. Se zrádci i cizinci. Obě skupiny zesílily útoky proti flotile, a to znamená, že musíme zajistit, aby o nich věděli i další lidé.“

Rionová chvíli přemýšlela, pak přikývla a vyrazila ke zpravodajské sekci, zatímco Geary použil komunikátor, aby na ni zpravodajce připravil.

Když se dostali k zabezpečenému průchodu do zpravodajské sekce, už tam na ně čekal poručík Iger v uniformě, která na sobě nesla stopy rychlého oblékání. Tvář měl zachmuřenou a kvůli časnému probuzení plnou obav.

Současně s Gearym a Rionovou k němu z opačné strany spěchali kapitánka Desjaniová a její bezpečnostní důstojník.

Desjaniová nabídla Gearymu datový tablet. Její tvář byla stejně bez výrazu jako obličej Rionové.

Rychle si hlášení přečetl a přidal k němu další rozkaz: Vše naznačuje tomu, že sabotáž provedl někdo z naší flotily.

Veškerý personál, který má jakékoli informace týkající se této události, by měl co nejdříve kontaktovat vlajkovou loď.

Je důležité, aby byli zločinci zodpovědní za pokus zničit nejméně dvě z našich lodí i s posádkami co nejdříve odhaleni. Dřív než se pokusí o další akt velezrady na Alianci a svých druzích z flotily.

Desjaniová si dodatek přečetla a beze slova ho kývnutím hlavy schválila. Geary zaváhal a pak tablet nabídl poručíku Igerovi. Zpravodajský důstojník si zprávu rychle pročetl a na tváři mu byl vidět šok, který v něm zprávy vyvolaly. Pak Geary stiskl tlačítko schválit a zpráva vyrazila k ostatním lodím. Během několika okamžiků budou kapitáni probuzeni ze spánku velmi nepříjemnými zprávami. Geary musel přemýšlet, kolik z nich bude ve skutečnosti vzteklých ne kvůli sabotáži, ale kvůli jejímu odhalení.

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.“

„Ano, pane.“ Desjaniová se podívala po Rionové, ale rychle se zahleděla zpátky na Gearyho. „Potřebujete ode mne ještě něco, pane?“

Ano. Přestaňte se chovat tak zatraceně chladně a formálně.

„Za pár hodin budeme mít konferenci flotily.“

„Ano, pane.“ Ztuhle zasalutovala a spolu s bezpečnostním důstojníkem odešla.

Geary se obrátil zpět k Rionové a chvíli se na ni vztekle díval, protože si všiml jejího pobavení nad tím, jak Desjaniová ztuhle odpochodovala.

„Poručíku Igere, potřebujeme vyšetřovací místnost.“

Igerův stále přetrvávající šok přešel plynule v překvapení.

„Vy už máte podezřelého, pane?“

„Máme někoho, kdo měl být označený jako podezřelý, poručíku. Nemyslíme si, že by s tím měla něco společného, ale do systému byly vloženy falešné důkazy, které naznačují její spoluúčast. Proto souhlasila, že bude odpovídat na otázky ve výslechové místnosti.“

Iger zmateně přikývl a pak se podíval na Rionovou.

Znovu šokovaně vytřeštil oči.

„P… paní koprezidentko?“

„Tak do toho, ať to mám za sebou,“ přikázala Rionová.

Iger se tvářil, jako by právě šťouchl do vosího hnízda, ale zavedl je do zpravodajské sekce přes další zabezpečené dveře a kolem svých lidí, kteří měli zrovna službu a sledovali procesí se špatně skrývanými obavami. Jeden poddůstojník přiběhl k Igerovi, aby se zeptal, jestli je něco potřeba, ale poručík ho mávnutím ruky poslal pryč.

Iger za nimi zapečetil průchod do vyšetřovací místnosti a pak se nervózně podíval na Rionovou: „Paní koprezidentko, kdybyste laskavě prošla dveřmi a posadila se do červeného křesla…“

Rionová pohrdavě přikývla a odešla, zatímco Iger zavedl Gearyho do vedlejší pozorovací místnosti. Jedna zeď fungovala jako jednosměrné průhledné zrcadlo, takže jasně viděli, jak si Rionová sedá a ztuhle zírá na pro ni prázdnou zeď. Iger aktivoval ovladačem techniku, která měla monitorovat externí signály z těla Rionové, ale také provádět dálkové skenování mozku a další měření, která měla jasně prokázat, zda osoba uvnitř vyšetřovací místnosti lže, nebo říká pravdu.

Iger se otočil ke Gearymu: „Pane, kdo, ehm…?“

„Já se budu ptát.“

Poručík aktivoval další ovladač a kývl na Gearyho.

Geary se nadechl a pak zřetelně promluvil s vědomím, že jeho slova budou přenesena dovnitř vyšetřovací místnosti: „Koprezidentko Viktorie Rionová, věděla jste něco o existenci červů ve skokovém systému Neochvějného a dalších aliančních lodí, než jsme vás o nich informovali?“

„Ne,“ odpověděla jediným slovem, které ze sebe vyrazila tak přímo a tvrdě, jako by to byla salva kartáčových střel.

Indikátory před Gearym zasvítily zeleně.

„Víte něco o jakémkoli malware nebo virech na aliančních lodích?“

„ Teď už ano,“ odpověděla Rionová chladně.

Geary sebou škubnul. Musel otázky lépe formulovat.

„Věděla jste něco o modifikacích v bezpečnostním nastavení kajuty mé nebo kapitánky Desjaniové před tím, než jsme vám o tom řekl?“

„Ne.“

„Měla jste něco společného s tou modifikací?“

„Ne.“

„Udělala jste něco, co by mohlo ohrozit kteroukoli loď alianční flotily?“

„Ne.“

„Víte o někom, kdo by mohl něco takového dělat nebo plánovat?“

„Nejistě. Pouze podezřívám některé jedince.“

Geary se odmlčel a snažil se vymyslet další otázky. Pak se podíval na poručíka Igera. Ten přikývl, nervózně si olízl rty a promluvil bezcitným hlasem cvičeného vyšetřovatele: „Koprezidentko Rionová, oznámila byste odpovídajícím autoritám, kdybyste měla podezření, že někdo chystá nebezpečné akce směrované na Alianci, loď nebo osobu v této flotile, která plní povinnosti vůči Alianci?“

„Ano, oznámila.“

„Poškodila byste tuto loď nebo dovolila, aby se to stalo?“

„Ne.“

„Ublížila byste někomu na této lodi nebo dovolila, aby se to stalo?“

„To by záleželo na tom, jestli bych měla nebo neměla dobré důvody věřit, že ta osoba jedná proti zájmům Aliance.“

Všechny indikátory stále svítily zeleně. Iger znovu aktivoval ovladač a řekl Gearymu: „Pane, vše naznačuje pravdomluvnost u všech otázek. Není, ehm, zrovna šťastná, ale je přesvědčená, že hovoří pravdu, a odpovídá krátce a přímo k věci.“

Geary se dlouze zadíval na indikátory. Potvrzovaly, co mu Iger říkal, i když termín „není zrovna šťastná“ úroveň hněvu příliš nevystihoval. Napadlo ho, kolik z něj je asi mířeno na něho, kolik na Desjaniovou a kolik na nepřítele.

Mám Rionovou na jediném místě, kde můžu vědět, co přesně znamená každá její odpověď. Jak moc jsi se mnou emočně zapletená? Jak se teď cítíš? Dokázala bys samu sebe přesvědčit, že je Táňa Desjaniová nebezpečná, a ublížit jí?

Ale takové otázky jí položit nemohl. I kdyby u toho nebyl poručík Iger, pokud by se na něco takového zeptal, porušil by tím dohodu, podle níž Rionová souhlasila s použitím vyšetřovací místnosti.

„Děkuju vám, poručíku. Pustíme paní koprezidentku ven. Za pár hodin bude konference flotily. Chci, abyste se jí zúčastnil.“

„Ano, pane,“ odpověděl poručík Iger s překvapeným výrazem ve tváři. Za poslední století se konference flotily změnily na politické schůze, kde se uzavíraly dohody a výše postavení důstojníci soupeřili o podporu ostatních. Nižší bytosti jako poručíci nebývaly přizvány, aby se náhodou nedozvěděly něco o politickém manévrování, které praktikovali nadřízení.

„Díval jste se na to, co jsem po vás chtěl? Na vzdálenou hranici syndického území?“

„Ano, pane,“ odpověděl Iger a v jeho výrazu se opět zračily obavy. „Kdo je tam? Kdo je za hranicemi syndického území, pane?“

„Nevíme to jistě, a zatím ani nemůžeme. Náš nejlepší odhad říká, že chtějí, aby lidstvo vedlo nekonečnou válku.

Mají zřejmě strach, že pokud dostaneme klíč k syndické hypersíti domů, získali bychom tím rozhodující výhodu. Ale to jsou vše jen odhady.“

Iger nešťastně přikývl.

„Tohle na konferenci probírat nebudeme, a zatím to ani nechci zveřejnit. Potřebuju ale, abyste o tom přemýšlel.

Musíme vědět cokoli, co byste mohl objevit přes zpravodajské kanály a co by nám mohlo poskytnout další informace o té neznámé hrozbě.“

„Chápu, pane.“

Když se k nim Rionová připojila, odvedl je Iger zpátky na chodbu, kde jim slabé osvětlení nočního cyklu a nedostatek provozu připomněly, že oficiálně den začne až za pár hodin.

Rionová počkala, dokud nebyli sami, pak promluvila tak tiše, aby ji mohl slyšet jen Geary: „Kdo to na mě navlíkl?“

„Kdybychom to věděli, tak bychom znali i pachatele sabotáže.“

„Možná ne. Mohla to být naprosto separátní akce. Vím, na co jsi myslel. Nejsem jediná žena na palubě lodi, která je schopná provést něco ze žárlivosti.“

Chvíli mu trvalo, než si uvědomil, co tím Rionová míní.

„Kapitánka Desjaniová by něco takového neudělala.“

„Jsem ráda, že jsi o tom tak přesvědčený.“

Geary se na Rionovou vztekle podíval.

„Táňa Desjaniová je velmi přímá. Kdyby ti chtěla ublížit, chytila by tě na chodbě a zmlátila. Postavila by se ti tváří v tvář. Jsi na téhle lodi dost dlouho, abys to věděla.“

Rionová mu chvíli vzteklý pohled opětovala, ale pak sklopila zrak.

„Ano. Není to typ, který by někoho bodnul nožem do zad.“

„Mám teď na krku dost problémů, takže opravdu nepotřebuju, abyste spolu vy dvě začaly válčit.“

„Řekneš jí to?“

Geary si v tu chvíli poprvé uvědomil, že Rionová už jméno Táni Desjaniové dávno přestala používat a vždy mluví jen o „ní“ nebo o kapitánce.

„Už jsem to udělal a zopakuju jí to. Potřebuju vás obě.“

Rionová pozvedla obočí a sardonicky se ušklíbla: „Potřebuješ nás obě? Třeba dneska v noci? Jsem šokována.“

„Víš, co tím myslím.“

„Vím, co si ty myslíš, že tím myslíš,“ pokrčila Rionová rameny. „Má věrnost patří Alianci, kapitáne Geary. Udělám, co je v mých silách, abych jí pomohla. Právě teď to znamená pomáhat ze všech sil tobě. Ani ty, ani ona se mě nemusíte bát, pokud nezačnete jednat proti zájmům Aliance.

Víš, že říkám pravdu.“

Věděl to, protože podobně formulovaná odpověď zazněla i ve vyšetřovací místnosti.

„Děkuju ti. Vím, že to není snadné.“

„Doufám, že mluvíš o situaci flotily.“

Díval se na ni a přemýšlel, jestli má zmínit, že mluvil i o osobních záležitostech.

V jejích očích zazářil hněv.

„Neopovažuj se mě litovat. To já opustila tebe.“

Rionová se na patě obrátila a rychle odešla.

Atmosféra panující uvnitř konferenční místnosti byla tentokrát úplně jiná. Nepanovalo v ní napětí kvůli politice ani obavám ze Syndiků. Místo toho byl nepokoj zaměřený dovnitř, všechny virtuální obrazy kapitánů se rozhlížely kolem sebe, jako by snad dokázali na někom poznat, že právě on zkusil provést na flotile obrovskou sabotáž.

Spousta očí ale také sledovala poručíka Igera, kterému byla účast na konferenci zjevně nepohodlná, a Viktorii Rionovou, která seděla mlčky a měla na tváři tak kamenný výraz, až připomínala spíš vlastní sochu.

Geary se postavil a všechny oči se zaměřily na něj.

„Všichni víte, z jakého důvodu je tahle konference svolaná. Dostal jsem hlášení z vašich lodí. Máme potvrzeno, že na všech byla provedena sabotáž, do systémů skokových motorů byl vložen počítačový červ. Naprostá většina červů by jen zabránila lodím v dalším skoku a odpojila by na nějakou dobu jejich systémy. Tři lodě, bitevní křižníky Neochvějný, Zuřivý a Proslavený, v sobě měly viry, které by umožnily lodím skočit, ale zabránily by jim v návratu ze skokového prostoru,“ odmlčel se Geary, aby jim dal příležitost vstřebat, co právě řekl.

„Někdo měl v plánu odstranit mě z velení flotily zničením alianční válečné lodě s celou její posádkou. Ten někdo se také pokusil o zničení Zuřivého a Proslaveného,“

podíval se Geary koutkem oka na kapitána Badayu, jehož tvář byla ztuhlá hněvem. „Ten, kdo to udělal, znal každodenně měněné bezpečnostní kódy pro systémové filtry a měl přístup k prostředkům potřebným na přenos malware na všechny lodě. To znamená, že to musela být práce jedinců nosících

uniformy

Aliance.

Tohle

není

nespokojenost, debata nebo neshoda, rozhodně to není čin člověka věrného Alianci. Tohle je velezrada. Práce zbabělce.

Má někdo z vás informace, které by nám pomohly identifikovat pachatele?“

Přejel pohledem po dlouhém virtuálním stole a postupně se zadíval do očí všem přítomným kapitánům. U

komandérky Gaesové se málem zarazil, ale včas si uvědomil, že nesmí. Její informace byly naprosto klíčové a nesměl ji jakkoli kompromitovat. Lorika byla jedna z lodí, které následovaly kapitána Falka, a proto si spiklenci pracující proti Gearymu zřejmě mysleli, že je Gaesová stále dost velká rebelantka, aby se jejich konspirace účastnila.

Nebo se Gaesové nějak podařilo zachovat si dost kontaktů mezi spiklenci a zjistila přes ně, co se chystá.

Kapitán Caligo ani kapitánka Kila výrazy neprozradili nic jiného, než co ukazovali ve tvářích ostatní.

Bylo nemožné poznat, jestli se v některé zračí výčitky svědomí místo hněvu nebo strachu. Geary ukázal na Igera: „Poručík Iger je služebně nejstarší člen zpravodajské sekce na Neochvějném. Má pro vás informace ohledně koprezidentky Rionové.“

Velící důstojníci lodí z Callaské republiky a federace Trhliny s naprosto šokovanými výrazy vytřeštili oči na Rionovou, která na chvíli přestala zachovávat kamennou tvář a věnovala jim uklidňující pohled.

Poručík Iger promluvil profesionálním hlasem: „Byl jsem informován o neautorizovaných softwarových modifikacích na palubě Neochvějného, které odkazovaly na paní koprezidentku Rionovou.“

„Tak proč tady ještě sedí?“ chtěl vědět kapitán Armus z Kolosu. „Měla by…“

„Nechte poručíka Igera domluvit,“ přerušil ho Geary ledovým hlasem.

Iger pokračoval, jako by si přerušení vůbec nevšiml: „Koprezidentka Rionová dobrovolně souhlasila s výslechem uvnitř vyšetřovací místnosti třídy šest. Dostala řadu otázek, které měly určit, zda se nějak účastnila řečených modifikací nebo jakýchkoli jiných. Její negativní odpovědi týkající se povědomí o incidentu nebo její přímé účasti byly ověřeny systémem jako pravdivé.“

Na chvíli zavládlo ticho, pak promluvil kapitán Válkychtivého: „Třída šest? Existuje způsob, jak zmást třídu šest?“

„Specializovaný trénink může vyslýchanému napomoci v odpovídání matoucím způsobem, pane, ale já i můj personál jsme cvičeni, abychom dokázali určit, zda někdo takové techniky používá,“ odpověděl poručík Iger. „Sice nedokážeme někoho donutit, aby řekl, co chceme, ale poznáme, pokud se někdo otázce vyhýbá tak, aby měl naději systém přelstít. Koprezidentka Rionová takové techniky nepoužívala. Její odpovědi byly přímé a jednoznačné.“

„Takže co to znamená? Někdo se to pokusil hodit na senátorku Rionovou?“

„Takový je můj závěr, pane.“

„To je také velezrada,“ opřel se kapitán Válkychtivého do křesla a nevěřícně při tom vrtěl hlavou.

Geary se předklonil a promluvil hlasitěji, než bylo jeho zvykem.

„Od chvíle, kdy jsem převzal velení nad flotilou, si uvědomuju fakt, že někteří důstojníci mé velení neschvalují.

Že o mně šíří pomluvy a snaží se proti mně vyvolat odpor.

Ale tohle není jen politikaření ohledně toho, kdo bude velet flotile. Někdo se pokusil zničit tři velké válečné lodě. Lodě, na nichž slouží vaši přátelé a druzi, lodě, které bojovaly po vašem boku. Je mi fuk, jestli se někdo z vás v minulosti účastnil kampaně proti mně, ani mě v tuhle chvíli nezajímají jiné věci, které se v minulosti odehrály. Teď už nejde jen o mě. Ten, kdo to udělal, udeřil proti samotné flotile, proti lodím, na kterých jsem se nenacházel. Pokud někdo z vás v minulosti podporoval lidi za tímto zločinem stojící, ať už pasivně nebo aktivně, prosím, promyslete si vlastní postoj.

Veřejně slibuju, že pokud mi někdo přednese informace týkající se zrádné sabotáže, nepovedu proti němu disciplinární řízení, tedy za předpokladu, že se buď aktivně sabotáže neúčastnil, nebo netušil, jaké následky bude šíření malwaru mít.“

Znovu ticho, ale Geary ve skutečnosti nečekal, že někdo vyskočí, dramaticky na někoho namíří prstem a zařve: „Udělal to kapitán X!“ Takové věci se stávají jen ve fikci, v reálném životě to tak snadno nedopadá.

Konečně promluvil kapitán Badaya: „Je to někdo ochotný vraždit alianční personál a ničit alianční lodě. Než jsme opustili Lakotu, přišli jsme o raketoplán kvůli údajné nehodě,“ rozhlédl se vztekle kolem stolu. „Byl to velmi vzácný typ nehody, ale bez dalších důkazů proti se tomu dalo věřit. Na palubě raketoplánu byli kapitán Casia a komandérka Yin. Teď si myslím, že zemřeli, protože se někdo obával, že by ho mohli identifikovat jako spiklence pracujícího proti kapitánu Gearymu. Všichni, kdo se téhle konspirace účastní, by se měli zamyslet. Je zjevné, že ten, kdo spiknutí vede, je ochotný umlčet každý slabý článek řetězu. Pokud vás chytíme, jsem si jistý, že vás dá velitel flotily zastřelit. Ale pokud budete dál mlčet, riskujete, že vás ostatní spiklenci umlčí násilím. Vaší jedinou šancí je hned se přiznat,“ dokončil proslov Badaya a přejížděl vzteklým pohledem kolem stolu.

„Proč by tohle někdo dělal?“ zeptal se velitel Nezastrašitelného. „Všichni vědí, že někteří lidé neměli radost z toho, že nám velí kapitán Geary. Já sám jsem o něm měl pochybnosti. Ale prokázal své schopnosti. Většina pochybovačů včetně mě je teď spokojená, že nás vede právě on.“

„Právě jste možná vyslovil ten důvod,“ odpověděl kapitán Duellos. „Zrádci už nemohou doufat, že by se jim podařilo přesvědčit ostatní důstojníky, aby zbavili kapitána Gearyho velení. Jejich jedinou šancí na úspěch je přímá eliminace kapitána Gearyho.“

„Ale kdyby byl někdo podezřelý z jeho vraždy a taky posádek tří dalších lodí…!“

„Přemýšlejte, jak by to vypadalo, kdyby nebyli červi nalezeni včas. Neochvějný, Zuřivý a Proslavený by zmizeli ve skokovém vesmíru, jako by jejich motory fungovaly normálně. My ostatní bychom našli červy, bránící našim lodím ve skoku, a jakmile bychom je odstranili, skočili bychom taky. Trvalo by to nejméně několik hodin.

Předpokládali bychom, že červi z nějakého důvodu u těch tří lodí nefungovali, protože skočily podle plánu. Až bychom dorazili na Wendig, ty tři lodě by tam prostě nebyly. Nenašli bychom po nich žádnou stopu ani bychom neměli důkaz, že byly jejich motory nakaženy naprosto jiným typem viru.“

Komandér Neeson s naprosto kamennou tváří přikývl.

„Žádné důkazy ani důvodné podezření, že byly tři válečné lodě úmyslně zničeny. Povedené. Většina z nás by byla zasažena smutkem kvůli ztrátě tří lodí a kapitána Gearyho, ale museli bychom si vybrat nového velitele flotily. Kdopak by se o tu práci přihlásil jako první?“

„Co Numos?“ zeptal se kapitán Armus.

Geary zavrtěl hlavou.

„S ohledem na závažnost sabotáže provedené na flotile jsem přikázal, aby byl kapitán Numos vyslechnut a tázán, zda nemá tušení, kdo by za tím mohl stát. Předpokládám ale, že nám nebude schopný říct cokoli užitečného.“

„Proč ne?“ zeptal se Badaya.

„Protože Orion neměl stejný druh červa jako Neochvějný, Zuřivý a Proslavený. Numos by neměl nejmenší šanci stát se velitelem flotily, ale kdyby věděl, kdo za ztrátou tří lodí stojí, mohl by pachatele vydírat. Pokusili by se ho zbavit.“

Rionová se na Gearyho překvapeně podívala a pak na něj kývla hlavou. Na rtech měla stopu spokojeného úsměvu jako učitelka, jejíž žák právě prokázal, že překvapivě dával v hodinách pozor.

„Numos se pokusil nechat kapitána Falka slíznout všechnu vinu,“ souhlasil kapitán Válkychtivého. „Myslíte, že je ve spojení s lidmi, kteří vytvořili ty červy?“

„Myslím, že ti lidé byli ochotní Numose využívat,“

vysvětloval Geary. „Ale určitě mu nevěřili.“ Znovu přejel pohledem kolem virtuálního stolu. „Všechny lodě provádí dodatečnou kontrolu systémů, abychom se ujistili, že se v nich neskrývá nic nebezpečného. Až budeme mít hlášení o čistotě všech lodí, skočíme na Wendig. Než to uděláme, naléhám na vás. Pokud někdo něco ví, informujte mě nebo jinou zodpovědnou osobu, které důvěřujete. Naši nepřátelé jsou Syndikové. Ne my sami. Někteří jedinci ve flotile na to zapomněli a teď pracují na straně Syndiků.“

Kapitán Badaya odhodlaně přikývl.

„ Cokoli, co se kapitán Geary rozhodne udělat, bude mít plnou podporu flotily.“

Přes Duellosovu tvář přejel záblesk nechuti, ale neřekl nic.

Geary si uvědomoval, že si právě teď nemůže dovolit urážku Badayovy mocné frakce, ne když mu na krku viselo další interní nebezpečí flotile. „Nechť jsou všechny naše činy takové, že na ně budou předkové shlížet s uspokojením,“ prohlásil Geary opatrně. „Až se přiblíží čas pro skok na Wendig, oznámím všem lodím, zda budeme skákat podle plánu.“

Obrazy důstojníků začaly bleskem mizet. Poručík Iger z místnosti téměř utekl, následován povýšenecky se tvářící Rionovou. Kapitánka Desjaniová s očima upřenýma na záda Rionové odešla také.

Na místě zůstala jedna neočekávaná postava. Geary si zkontroloval její identifikaci. Komandér Moltri, velící důstojník torpédoborce Taru. „Ano, komandére?“ zeptal se ho Geary.

Moltri polkl a sklopil zrak, než promluvil: „Pane, myslím, že vím o způsobu, jakým byli červi rozneseni po flotile a jak dokázali obejít bezpečnost.“

„Účastnil jste se toho?“ zeptal se Geary s nuceným klidem. Vypadalo to, že je Moltri nejen vyděšený, ale rudne rozpaky, což Gearymu nedávalo smysl.

Moltri rychle zavrtěl hlavou.

„Ne, pane. Ne… vědomě.“ Zavřel oči, viditelně se k další řeči musel nutit. Po chvíli otevřel oči, podíval se přímo na Gearyho a pevnějším hlasem pokračoval: „Existují určité… programy, které se přenášejí mezi… lidmi, co se o ně zajímají. Kvůli jejich povaze musí být přenášeny způsobem, který zabrání jejich detekci zabezpečovacími protokoly flotily. Ve flotile existuje celá subsíť tajně se starající o přenos těchto programů.“

Moltri zachmuřeně vytáhl tablet a chvějící se rukou naťukal několik příkazů.

„Poslal jsem vám vzorek, pane. Váš bezpečnostní personál by z něj měl být schopný identifikovat cestu, kterou se k vám dostal. Přísahám, pane, neměl jsem tušení, že by síť mohl někdo použít k přenášení nebezpečného viru, ale myslím, že právě to se stalo.“

„Děkuju vám, komandére Moltri,“ prohlásil Geary.

„Podívám se na to. Prokázal jste flotile velkou službu.“

Moltri zaskřípal zuby.

„Prosím, neodhalte mé napojení na to, co jsem vám poslal. Nejsem na to pyšný. Vůbec ne. Nikdy jsem nikomu vědomě neublížil. Přísahám.“

„Chápu.“

„Vím, že bude potřebná nějaká disciplinární akce, pane.

Prosím, nedávejte do záznamu všechny důvody.“

Geary, kterého čím dál víc mátlo a děsilo Moltriho prohlášení a jeho viditelný strach, odpověděl vyrovnaným hlasem: „Pokud se to netýká sabotáže, do záznamů to nepůjde. Děkuju vám, komandére.“

Moltriho obraz zmizel, jako by komandér utíkal. Geary se podíval do příchozích zpráv a našel, co mu Moltri právě poslal. Aktivoval program uvnitř zprávy a pak na něj zíral. Z

obrazů na displeji se mu zvedl žaludek. Nebylo divu, že Moltri a další lidé, kteří se o tohle zajímali, museli programy šířit utajeně. Geary program rychle vypnul a zavolal kapitánku Desjaniovou a jejího bezpečnostního důstojníka.

Desjaniová daleko nedošla, takže se vrátila rychle, ale bezpečnostnímu důstojníkovi to trvalo několik minut. Geary mu podal tablet: „Podívejte se na to.“

Bezpečnostní důstojník se nejdřív tvářil naštvaně, pak rezignovaně a znechuceně.

„Pořád nachází nové způsoby, jak to svinstvo šířit, pane.

Můžu si to přeposlat na svou adresu?“

Geary přikývl.

„Podle té zprávy budu moct lokalizovat a monitorovat subsíť, ze které to bylo původně odesláno,“ vysvětlil mu bezpečnostní důstojník.

„Budete moct zjistit, jestli se červi šířili právě přes ni?“

„Asi to nebudeme moci dokázat, pane, pokud to bude subsíť typu, jaké obvykle nacházíme. Ale vsadil bych se, že použili právě tohle. Podobná subsíť je nastavená tak, aby měla přístup ke všem lodím flotily.“

Geary se zatvářil znechuceně: „Copak je na každé lodi flotily někdo, komu se takové věci líbí?“

„Ne, pane,“ ujistil ho bezpečnostní důstojník rychle.

„Subsítě šířící takovýto materiál jsou nastaveny tak, aby nezanechávaly na souborech žádné stopy při ukládání do sítě i při jejich stahování. Automaticky se šíří po všech komunikačních uzlech na síti, čili na všechny lodě. Kdokoli na lodi, kdo by o síti věděl, by se do ní mohl snadno dostat.

Je ale téměř nemožné identifikovat toho, kdo dal soubor sdílet, ani na které lodi je.“

Důsledky byly naprosto jasné.

„Takže je jen mizivá šance, že zjistíme, kdo červy vypustil do sítě.“

Bezpečnostní důstojník bezmocně rozhodil rukama.

„Mizivá, to je v tomhle případě optimistický termín, pane.

Když o té síti víme, můžeme ji monitorovat, takže už ji nebudou moci znovu použít.“

„Monitorovat? Vypněte ji. A víme, jestli náhodou není podobných sítí ve flotile aktivních víc?“ zeptala se Desjaniová.

Tentokrát se zdálo, že otázka bezpečnostního důstojníka překvapila: „My víme, že je jich víc, kapitánko. Síť spojující lodě je propletená neoficiálními sítěmi, které se starají o vše, co není oficiálně povoleno, například o hazard.“

„Proč jste to ještě nezarazili?“

„Protože mí lidé jsou zodpovědní za bezpečnost, ne za prosazování zákona, kapitánko. Dokud víme, kde subsítě jsou, monitorujeme je a máme přehled, co na nich lidé dělají. Pokud bychom nějakou zlikvidovali, nakonec by se objevila znova a my bychom ji museli zase hledat. A dokud bychom ji nenašli, netušili bychom, co se na ní děje. Jako třeba na téhle. Kdybychom o ní věděli, všimli bychom si červů, jakmile by se do sítě dostali. Proto pachatelé použili nejspíš právě ji.“ pozvedl komandér Gearyho datapad. „Ale řekla jste mi, ať ji vypneme, tak to udělám. Lidi, co mají tohle svinstvo rádi, si budou muset vytvořit novou, a to chvíli potrvá.“

Geary si okamžik promýšlel morální dilema: nechat takový materiál šířit po síti, aby mohla flotila číhat na ještě horší zneužití sítě, nebo ji zrušit a riskovat, že bude na sabotáž použita náhrada.

„Jak dlouho?“

„Na novou takovou síť, pane? Za současných podmínek?“ Bezpečnostní důstojník se na chvíli zadíval do dálky a pak odpověděl: „Půl dne.“

„Půl dne?“ vyhrkl Geary a vyměnil si podrážděný pohled s Desjaniovou. S ohledem na hrozbu dalších červů, která mohla po síti přijít, neměli na výběr. „Nechte síť v provozu a postarejte se o její monitorování.“

Kapitánka Desjaniová ukázala prstem na bezpečnostního důstojníka: „Do toho. Ale nejdřív mi to dejte.“

Bezpečnostní důstojník zaváhal a podíval se na Gearyho.

Ten také zaváhal, pak rychle, ale neochotně přikývl.

„Tohle?“ otevřela Desjaniová soubor na Gearyho datapadu, chvíli na něj bez výrazu zírala a vypnula ho. „Je ten záznam pravý?“

Bezpečnostní důstojník zavrtěl hlavou.

„Většinou ne. Vyrábět tohle svinstvo je těžký zločin, ale kdyby použili pravé lidi, skončili by producenti na celou věčnost ve vězení. Používají velmi realistické počítačové simulace.“

„Ale vypadá to reálně,“ prohlásil Geary, který se cítil špinavý jen z toho, že záznam viděl.

„Ano, pane. O to, ehm, jde.“

„Díky. Postarejte se o to.“

Když bezpečnostní důstojník odešel, Geary se viditelně otřásl.

Desjaniová se tvářila, jako by spolkla něco jedovatého.

„Chápu, proč jste dovolil, aby síť zůstala v provozu, ale taky vím, jak se kvůli tomu cítíte. Odkud jste ten soubor dostal?“

„Od osoby, u které bych jen podle jejího vzhledu nikdy nečekal, že má takové věci ráda.“

„Ten někdo potřebuje psychiatra.“

„Ano,“ zabubnoval Geary prsty do stolu. „Můžu přikázat utajenou psychiatrickou léčbu?“

Přikývla. „Ano, i když nevím, proč toho dotyčného chcete chránit. Jen vlastnictví takového souboru je závažné porušení řádů.“

„Protože ta osoba byla ochotná prozradit se a říct mi o tom, abych mohl ochránit flotilu,“ vysvětlil Geary.

Desjaniová se ušklíbla. „To nemohlo být snadné. Dobře, nebudu se ptát, kdo to byl.“

„Viděla jste někdy něco podobného?“

Zavrtěla hlavou. „Slyšela jsem o tom, ale nikdy jsem to neviděla.“

„Já taky ne,“ sevřel si Geary hlavu do dlaní. „Omluvte mě, Táňo, musím zavolat lodního psychiatra a pak si dát sprchu. Dejte mi vědět, co váš bezpečnostní důstojník zjistí.“

„Ano, pane.“

Desjaniová se u dveří zarazila a obrátila se k němu: „Chci se omluvit, že jsem nevěřila ve váš názor na koprezidentku Rionovou, pane.“

„To nic, kapitánko Desjaniová. Neuškodí, že mám poblíž někoho, kdo mě udržuje ve střehu. A vy aspoň dokážete vyslovit její jméno.“

„Pardon, pane?“

„To nic. Dejte mi vědět, až bude čistka systémů Neochvějného dokončená.“

O tři hodiny později byly všechny systémy flotily natřikrát

překontrolovány

a

označeny

za

čisté

bezpečnostními důstojníky, kteří věděli, že by jejich životy mohly záviset na tom, jak pozorní budou. Geary přikázal flotile skočit na Wendig. Navzdory tomu, jak se mu při začátku skoku svíral žaludek, se nic hrozného nestalo.

9.

Nebylo těžké pochopit, proč Wendig nedostal bránu syndické hypersítě ani proč byla soustava podle syndických záznamů opuštěna hned po konstrukci hypersítě. Jedinou záhadou bylo, proč v soustavě vůbec někdo zůstává. Kolem hvězdy obíhaly jen tři planety a pár asteroidů. Dvě z planet byly na vzdálené orbitě, zamrzlé kusy skály více než pět světelných hodin daleko od slabého žáru pohasínající rudé hvězdy. Planeta devět světelných minut od slabého zdroje energie měla příliš málo atmosféry, a co zbývalo, bylo pro lidi jedovaté. Kdysi na ní ale byla aspoň dvě města chráněná kopulemi. Geary se znovu zadíval do záznamů a dospěl k závěru, že i to největší si pojmenování město zasloužilo jen stěží.

Jinak v celé sluneční soustavě Wendig nezůstávala po lidech ani stopa. Jedno z městeček na planetě bylo temné a studené, druhé ale bylo obydlené, i když se zdálo, že je většina částí neaktivních.

„Mohli je tady nechat, je nebo jejich rodiče, když se zodpovědná syndická korporace stáhla ze systému,“

poznamenala Desjaniová.

„Ano, nevidím jiný důvod, proč by tady zůstávali.“

„Kapitánko?“ ozval se komunikační důstojník.

„Zachytili jsme nouzový signál. Vychází z obydlené planety.“

U Gearyho to vyvolalo nepříjemné vzpomínky na Lakotu. Desjaniová se zamračila a současně s Gearym na displejích signál vyvolali.

Byl to pouze zvukový záznam, hlas mluvící s nuceným klidem: „Jakékoli lodi prolétající soustavou Wendig nebo poblíž, tady město Alfa na planetě Wendig jedna.“ Na obchod orientované mozky syndických vůdců jen málokdy používaly jako jména měst nebo planet něco poetického, napadlo Gearyho už alespoň posté. Pokud tedy jméno nemělo marketingový nebo reklamní potenciál. „Systémy životní podpory, které nám zbývají, neustále hrozí výpadkem,“ pokračovala zpráva. „Rozebrali jsme vše, co na planetě zůstalo, abychom je udrželi v provozu, ale všechny naše zdroje už jsou vyčerpané. Na planetě zůstává přes pět set šedesát obyvatel, kteří nutně potřebují pomoc a evakuaci.

Prosím, ozvěte se.“ Po krátké odmlce následovala doba a datum v univerzálním formátu a zpráva se začala opakovat.

Geary si ještě jednou zkontroloval datum zprávy.

„Posílají to už měsíc.“

„Zkouší se dovolat komukoli u Wendigu?“ zeptala se Desjaniová. „Musí vědět, že nikdo nebude blíž než u dalšího obydleného systému a zpráva tam půjde roky. Už tak je příliš slabá, než aby se dala zachytit na mezihvězdné vzdálenosti. Pokud by ji náhodou nezachytil astronom zkoumající právě tuhle frekvenci, neuslyší ji nikdo. A astronomové se vyhýbají frekvencím používaným pro komunikaci, protože jsou příliš rušené.“

„Možná vysílají prosby o záchranu už roky, a pořád je nikdo nezaslechl. Jsou vůbec ještě naživu?“ zeptal se Geary.

„Město nemá pro lidi příliš příjemnou teplotu,“

odpověděl jiný důstojník na můstku. „Ale zachycujeme alespoň nějaké teplo a zdá se, že atmosféra uvnitř je dýchatelná. Jejich vzduchotechnika a čistící systémy ale musí být ve špatném stavu, na spektrální analýze vidíme spoustu kontaminantů.“

Geary se zadíval na mračící se Desjaniovou. Všimla si toho a neklidně pokrčila rameny. „To není hezký způsob, jak zemřít, pane. Ani pro Syndiky ne.“

„Pět set šedesát. Určitě rodiny. Dospělí i děti.“

Geary použil jeden z automatizovaných systémů flotily pro přerozdělování lidí na lodích. „Dokázali bychom je uvézt.“

„Uvézt?“ zírala na něj Desjaniová.

„Ano. Jak jste říkala, je to hnusný způsob, jak zemřít.

Pomalu umrzat a dýchat pořád horší a horší vzduch. Mohli bychom je někam odvézt.“

„Ale…“ začala Desjaniová, pak se zarazila a pomalu pokračovala: „Pane, je to jen kapka v moři. Ano, je to…

tragédie. I když jsou to Syndikové. Ale v téhle válce umírá každou sekundu tolik lidí. Je dost pravděpodobné, že právě teď Syndikové bombardují nějakou alianční planetu a umírají tisícovky našich civilistů.“

Geary přikývl, aby ukázal, že ji chápe. Nicméně… „Jak zní třetí pravda?“

Dlouze se na něj zadívala, než odpověděla: „Jen ti, kdo prokáží milosrdenství, ho mohou očekávat od jiných. Už je to opravdu dlouho, co jsem slyšela některou pravdu vyslovenou nahlas.“

„Asi jsme to před sto lety dělali častěji.“ odpověděl Geary, sklopil zrak a začal dávat dohromady argumenty.

„Vím, co se stalo. Vím, co syndické lodě možná právě teď dělají. Ale můžeme jen tak letět dál a nechat tyhle lidi jejich osudu? V Lakotě jsme nemohli udělat nic, co by tamní tragédii jakkoli ulehčilo. Tady něco udělat můžeme.“

„Pane, jakékoli zdržení by mohlo být fatální. Nevíme, kolik Syndiků nás pronásleduje ani jaké síly se přesouvají, aby nás zablokovaly v dalších hvězdných systémech. Pokud na tu planetu poletíme, ztratíme další den. Manévrování a evakuace nás budou stát palivové články, s nimiž si nemůžeme dovolit plýtvat. Nebude to moc paliva, ale nějaké ano. Dokud budou na našich lodích, budou nám ujídat zásoby, a jídla už tak máme málo. Budeme je muset neustále hlídat, abychom zabránili případné sabotáži. A pak bude nutné najít způsob, jak je v další soustavě vysadit tak, aby nás to nestálo příliš mnoho času a paliva. A možná při tom budeme muset uhýbat nepřátelské flotile,“ předložila Desjaniová postupně své námitky a pak pevně pokračovala: „Pane, to gesto nás může stát víc, než si můžeme dovolit.“

„Rozumím vám.“ Opravdu ji chápal. Proč by měl riskovat osud tisíců členů flotily a samotné Aliance kvůli několika stovkám nepřátelských civilistů? Měl víc než dost dalších starostí, jako třeba kdo umístil v systémech flotily ničivého počítačového červa a kdo by mohl využít přítomnosti několika set Syndiků na palubách lodí k další sabotáži. Geary doufal, že až se flotila vrátí do normálního vesmíru, ozve se mu někdo, koho během skoku dostatečně trápilo svědomí a předá mu alespoň nějaké informace.

Nicméně žádný informátor ho nekontaktoval. Ani zdroje Rionové a Duellose nic nového neobjevily. Ale byl to opravdu důležitý faktor při rozhodování, jestli pomoct, nebo ne několika stovkám lidí?

„Paní koprezidentko Rionová, jaký je váš názor?“

Chvíli trvalo, než mu Rionová odpověděla: „Nemohu namítat nic proti argumentům proč nepomoct,“ prohlásila nakonec vyrovnaným hlasem. „Ale vy to stejně chcete udělat, kapitáne Geary, že ano?“

Geary přikývl.

„Pak vám radím, poslouchejte své instinkty. Kdykoli jste to udělal, měl jste nakonec pravdu.“

Desjaniová se k Rionové vztekle otočila, ale její výraz se změnil, jak o tom začala přemýšlet. „Paní koprezidentka má pravdu, pane. O vašich instinktech. Máte vedení jako nikdo z nás.“

Geary měl co dělat, aby bolestivě nezaúpěl. Vedení. Od samotných žijících hvězd. Nebo si to aspoň Desjaniová a velká část flotily mysleli.

„Ale, pane,“ pokračovala Desjaniová, „stále je to velké riziko. Má rada se nemění. Kromě toho je dost pravděpodobné, že za námi do soustavy brzy přiletí syndičtí pronásledovatelé. Také uslyší nouzový signál.“

Přikývl a byl vděčný za to, že existovala i jiná humánní alternativa. Pak si ale uvědomil něco dalšího: „Přestala by nás syndická flotila pronásledovat, jen aby pomohla civilistům?“

Desjaniová semknula rty a zavrtěla hlavou: „Nejspíš ne, pane. Téměř určitě ne. Jejich velitel by skončil v pracovním táboře za zbytečné plýtvání časem.“

Tohle musel Desjaniové uznat. Nechtěla se zdržovat a pomoci lidem ze spousty dobrých důvodů, ale poctivě mu poskytla všechny informace, i když tím oslabila svou pozici.

Geary přemýšlel o lidech na Wendigu jedna. Bylo dost pravděpodobné, že někteří z nich, dokonce i dospělí, ve své sluneční soustavě nikdy neviděli žádnou loď. Proč by sem také po konstrukci hypersítě nějaká letěla? Teď, když stroje držící je při životě začaly selhávat, se podívají nahoru a spatří jeho flotilu. A uvidí ji odlétat pryč. Pak možná spatří syndickou flotilu a její odlet. Žádné další lodě nebudou.

Zatímco vzduch ochladne a bude se hůř dýchat. Zatímco staří lidé a nejmladší děti budou postupně umírat a pak se jen ti nejsilnější budou navzájem držet v náručí a čekat, až si i pro ně přijde smrt. Nakonec bude hvězdný systém Wendig prostý lidského života, stejně jako tomu bylo po miliony let od jeho vzniku, než se tu objevila první vesmírná loď.

Geary se zhluboka nadechl. Vize umírající kolonie byla natolik živá, jako by u toho sám byl. Odkud se vzala?

Možná opravdu měl vyšší vedení. Věděl, co říká jeho srdce, i to, co ho celý život učili. Musel to srovnávat s krutou realitou války a nezbytnostmi velení. Zatím neměl v zádech nepřátelskou flotilu, žádné okamžité nebezpečí neohrožovalo jeho lodě a nevyvažovalo nevinné životy na planetě.

Všichni ho sledovali a čekali. Jenom on mohl rozhodnout. A to vědomí narušilo rovnováhu, protože měl zodpovědnost dělat těžká rozhodnutí. Jít dál a nechat kolonii vlastnímu osudu od něj rozhodnutí nevyžadovalo. Chtělo to jen nerozhodovat se tak dlouho, až bude alternativa nemožná.

„Cítím,“ začal Geary, „že máme povinnost těm lidem pomoct. Že je to pro nás test, kterým musíme projít, abychom prokázali, že stále věříme v myšlenky, na nichž byla založena Aliance. My v té zkoušce obstojíme.“

Zdálo se, jako by všichni na palubě Neochvějného zadržovali dech a najednou všichni vydechli. Geary se podíval na Desjaniovou a děsil se, že na její tváři uvidí zklamání. Věděl, co si Desjaniová myslí o Syndicích. A teď chtěl Geary riskovat její loď, aby mohl nějaké zachránit.

Ale nevypadalo to, že by se Desjaniová zlobila.

Sledovala ho, jako by se pokoušela spatřit něco, co zůstávalo před prostým zrakem skryto.

„Ano, pane,“ řekla. „Obstojíme v té zkoušce.“

Video zpráva z Wendigu jedna byla narušovaná statikou, což fungovalo jako další ošklivá připomínka toho, co za sebou nechali u Lakoty. „Nedokážu tu interferenci vystopovat. Nejspíš to způsobuje stav jejich vybavení,“

vysvětloval komunikační důstojník.

Na obraze byl vidět zmatený muž. „Alianční válečné lodě, přijali jsme vaši zprávu. Jsme neskutečně vděční za pomoc. Válka už skončila? Jak je možné, že jste tak hluboko na syndickém území?“

Geary se podíval na displej a zjistil, že je flotila stále skoro dvě světelné hodiny od Wendigu jedna. To nebyly zrovna nejlepší podmínky pro konverzaci. Právě naopak, rozhovor to neuvěřitelně komplikovalo, protože jeho odpověď se k Syndikovi dostane až za dvě hodiny a jeho reakci bude trvat další dvě, než dorazí ke Gearymu.

„Tady velitel alianční flotily. Nic vám nebudeme namlouvat. Válka neskončila. Flotila je na bojové misi a vrací se zpátky na alianční území. Ale nebojujeme s civilisty a dětmi. Odkloníme se od našeho kurzu natolik, abychom k vám mohli poslat evakuační raketoplány. Nesmí dojít k žádné prodlevě. Máte mé čestné slovo, že s vámi bude na palubách aliančních lodí dobře zacházeno a že vás bezpečně vysadíme v dalším obydleném syndickém systému, do kterého dorazíme. Poskytněte nám přesný počet lidí, jež je potřeba evakuovat, rozdělených podle rodin, ať můžeme zajistit jejich společný pobyt. Identifikovali jsme přistávací plochu na severozápadní straně města jako nejlepší místo, kde mohou raketoplány přistát. Část plochy je zakrytá navátým pískem, je potřeba, aby ho vaši lidé odklidili, pokud je to alespoň trochu možné. Až dorazí naše raketoplány, musí být všichni připravení co nejblíže přistávací plochy. Neberte si s sebou zbraně ani nic, co by se dalo jako zbraň použít. Osobní zavazadla musí být omezena na deset kilo na osobu. Máte nějaké otázky?“

Geary se opřel do křesla a zavřel oči. Pokud budou nějaké otázky, neuslyší je dříve než za čtyři hodiny.

Za necelé dvě hodiny obdržela kapitánka Desjaniová zprávu. Vstala z velitelského křesla a přistoupila ke Gearymu pod ochranou jeho zvukové clony.

„Můj bezpečnostní důstojník hlásí, že se někdo opět pokusil použít síť, o které jsme se dozvěděli před odletem z Branwynu. Pokus o aktivaci červa byl identifikován a zablokován, ale všechny snahy o určení identity pachatele selhaly.“

„Zase něco zkouší s našimi pohonnými systémy?“

„Ne, pane,“ kývla Desjaniová hlavou ke hvězdné mapě a vysvětlila: „Virus by infiltroval bojové systémy dvou válečných lodí, zaměřil by a vypálil kinetické bombardovací projektily na město obsazené syndickými civilisty. Všechny lodě flotily dostaly bezpečnostní upozornění a příkaz pročistit bojové systémy pro případ, že bychom si nevšimli nějakého dalšího červa.“

Gearyho to na chvíli zbavilo řeči.

„Takže naši sabotéři byli ochotní zabíjet bezbranné syndické civilisty, nejen kolegy z Aliance. Které lodě?“

„K výstřelům by došlo z palub Odvážného a Zuřivého, pane.“

„Lodě, kterým velí mí největší spojenci ve flotile.“

Geary pocítil, jak v něm narůstá hněv. Jeho flotila ani raketoplány by se ke zbývajícím Syndikům v žádném případě nedostaly před dopadem kinetických střel. „Ten někdo má perverzní smysl pro odplatu. A je ochotný udělat cokoli.“

Podle výrazu, který měla, s ním Desjaniová souhlasila.

„Za půl hodiny budeme vědět, jestli byl červ zablokovaný.

V tu chvíli měly střely vyletět.“

„Děkuju vám, kapitánko. Musím si promluvit s několika lidmi.“

Geary opustil můstek a až ve své kajutě, s veškerým zabezpečovacím zařízením aktivním, zavolal Rionové a řekl jí, co se stalo.

„Nevím, jak budou reagovat na to, že červ nezabral, ale možná byste měla upozornit své zdroje, ať dávají pozor.“

Rionová s pobledlou tváří přikývla.

Geary předal stejnou informaci kapitánu Duellosovi a pak čekal a přemýšlel, co by dělal, kdyby nebyl červ odhalen a zablokován a některé jeho lodě opravdu začaly bombardovat umírající syndickou kolonii. Nic se ale nestalo a nikdo mu nevolal. Ve skutečnosti pochopitelně nečekal, že se někdo začne vztekat, když bylo zjevné, že červ nezafungoval, ale u nikoho se neprojevily ani náznaky zklamání nebo frustrace. Geary si mohl být jistý jedinou věcí: sabotér teď věděl, že jeho zadní vrátka do systémů flotily byla odhalena.

A že ten, kdo se pokusil zničit tři alianční válečné lodě, opravdu neměl radost z toho, že Geary Syndikům pomáhá.

Alespoň ho to ujistilo, že dělá správnou věc.

Pak konečně dorazila odpověď ze syndické kolonie.

Syndik ve zprávě se tvářil velmi nervózně. Gearyho napadlo, o kolik by byl nervóznější, kdyby věděl, o jaký vlásek jeho město uniklo bombardování a proměně ve velký kráter.

„Pane, mí lidé mají obavy. Prosím, neberte to špatně, ale jen málokdo je ochotný důvěřovat Alianci. Pokud se věci hodně nezměnily od našich posledních zpráv starých několik desítek let, tak se ve válce na civilisty ohledy neberou.

Snažím se ostatní přesvědčit, aby vám věřili, protože mě nenapadá důvod, proč byste se obtěžovali a zabíjeli nás až na lodích, místo abyste nás prostě nechali zemřít tady.

Žádný důvod, jen… ženy… holky, všechny děti. Omlouvám se, ale musíte chápat, čeho se bojíme. Co jim mám říct, pane?“

Geary si odpověď chvíli promýšlel. Ten muž zjevně chtěl a potřeboval přesvědčit sám sebe, pokud měl přemluvit i vlastní lidi.

„Řekněte jim, že flotile velí kapitán John Geary z laskavosti svých předků, a že by předky nikdy nezneuctil tím, že by ublížil bezbranným nebo porušil slovo. Znovu vám opakuju, že vám dávám osobní čestné slovo. Nebude vám ublíženo, pokud se nepokusíte ohrozit naše lodě. Každý člen flotily, který by napadl jednoho z vás, bude podle válečného řádu exemplárně potrestán. Mohl jsem vám o válce lhát, mohl jsem vám o misi naší flotily něco namluvit.

Neudělal jsem to. Vaši lidé nemají žádnou vojenskou hodnotu. Ale jsou to lidé. Nenecháme je tady zemřít, pokud je můžeme zachránit. Prosím, poskytněte nám potřebné informace co nejdříve.“

Další půlden přešel s takovým klidem, až se to zdálo být nemožné. Geary autorizoval zveřejnění informací o posledním útoku počítačovým červem, přestože se bál, že to sabotérům získá sympatie u důstojníků, kterým se rozhodnutí pomoci Syndikům nelíbilo. Místo toho ale flotilu zaplavila vlna znechucení z toho, že se někdo pokusil přeprogramovat bojové systémy lodí. Lidé se nikdy nezbavili nedůvěry k automatickým bojovým systémům.

Pachatel pokusu o narušení automatického softwaru, snažící se umožnit zbraním střílet nezávisle na lidech, byl podle obecného názoru veřejný nepřítel.

Mezi válečnými loděmi poletovaly raketoplány, převážely nové palivové články, munici, náhradní díly a vše ostatní, co stačily zásobovací lodě vyrobit od odletu z Lakoty. Gearyho potěšilo, že se průměrná úroveň rezerv palivových článků ve flotile dostala zpátky na šedesát pět procent. Nebyl to ani náhodou dobrý stav, ale oproti předchozímu šlo o výrazné zlepšení. Na Orion byl převezen komandér Savos jako jeho nový velitel s přesnou představou, jaká výzva ho čeká. Možná se mu podaří zvrátit stav na Orionu podobně, jako to komandér Suram dokázal na Válečníkovi.

Další odpověď od Syndiků dorazila, až když byla alianční flotila méně než jednu světelnou hodinu od Wendigu jedna a přibližně deset hodin letu aktuální rychlostí od dosažení planety.

„Budeme vám věřit, protože nemáme na výběr. Pár našich lidí používá poslední funkční skafandry k vyčištění přistávací plochy, kterou jste nám označili. Až raketoplány dorazí, budeme tam všichni čekat.“

Desjaniová zprávu poslouchala s rezignovaným výrazem na tváři. Rionová jako vždy myšlenky dokonale maskovala.

Jinak všichni kolem Gearyho vypadali zmateně, jako by se snažili pochopit, proč to dělá. Ale už nikdo nic nenamítal, za což by Geary vděčný.

Když se flotila k planetě přiblížila, raketoplány odstartovaly a lodě flotily mírně zabrzdily, aby umožnily raketoplánům dosáhnout povrchu, naložit Syndiky a pak zase vrátit s minimální spotřebou paliva. Geary situaci monitoroval z můstku Neochvějného. V raketoplánech byl pro všechny případy oddíl mariňáků v kompletních bojových zbrojích. Geary z toho radost neměl, protože to snižovalo přepravní kapacitu a muselo se lodí použít víc, ale plukovnice Carabaliová na tom trvala a Geary souhlasil, že opatrnosti není nikdy dost.

„Všichni ptáci přistáli,“ ohlásil operační důstojník.

Geary na displeji viděl pohled z ptačí perspektivy na raketoplány, ze kterých se na všechny strany sypali mariňáci na hlídkové pozice a kontrolu pasažérů. Natáhli evakuační tunely až k přechodové komoře civilního města. Geary si na chvíli aktivoval videosignál z kamery jednoho mariňáka.

Navenek vypadalo syndické město opuštěně, jeho zdi byly částečně zakryté navátými haldami toxického sněhu a písku, po celém neživém okolí byly rozházené rozbité a rozebrané stroje.

„Dovedete si představit, jaký musel být život na takovémhle místě?“ zeptal se Geary.

Podívala se na obraz, zamračila se, ale nic neřekla.

„Nakládání

dokončeno,“

odhlásila

plukovnice

Carabaliová. Trvala na tom, že tohle je výsadková, a tedy mariňácká operace. „Evakuační roury jsou stažené zpátky do raketoplánů. Předpokládaný start za tři nula minut.“

„Nějaké problémy, plukovnice?“ zeptal se Geary.

„ Zatím ne, pane.“ Tváří v tvář pěti stům Syndikům si byla Carabaliová jistá, že problémy jsou jen otázkou času.

„Raketoplány jsou ve vzduchu přesně podle plánu,“

oznámil operační důstojník. „Předpokládaná doba setkání s loděmi za dvacet pět minut.“

Desjaniová aktivovala něco na ovládacím panelu.

„Plukovnice Carabaliová, prosím potvrďte, že byli všichni Syndikové prohledáni a zkontrolováni na přítomnost zbraní a ničivých materiálů.“

Plukovnici Carabaliovou zřejmě dotaz důstojnice flotily na to, jestli mariňáci provedli svou práci, urazil.

„Pochopitelně. Kompletní skenování. Jsou čistí. Moc toho stejně nemají.“

Geary šel s Desjaniovou dolů do hangáru počkat na syndické civilisty, kteří měli skončit na palubě Neochvějného. Vylezli z raketoplánu mezi řadami mariňáků, kteří měli zbraně v pohotovosti. Někteří civilisté se snažili tvářit odvážně, ale všichni byli vyděšení. Bylo jich padesát jedna, v civilních šatech mnoha různých stylů a typů, což byl pravděpodobně následek vybírání starých zásob a skříní s tím, jak jejich vlastní oblečení přestávalo sloužit. A všichni vypadali pohuble, což nejspíš znamenalo, že v posledních letech jedli kvůli nedostatku zásob jen minimálně.

Civilisté se také snažili okatě nezírat na loď a alianční personál v hangáru. Geary si až v tu chvíli uvědomil, že mnoho z nich nejspíš nikdy nevidělo žádného cizince ani se nedostalo na nové neznámé místo. Ačkoli se Syndikové nacházeli daleko prostorem i časem od planety, jež zrodila lidstvo, byli teď ve stavu pradávných obyvatel malého ostrůvku, kteří uviděli první loď zpoza oceánu. Ne ledajakou, ale válečnou plnou lidí, kteří měli být jejich zapřisáhlí nepřátelé.

Vedle Gearyho ztuhle stála Desjaniová a s nehybnou tváří sledovala, jak po palubě její lodi kráčí nepřátelští civilisté.

Geary rozpoznal muže, se kterým komunikoval, a předstoupil: „Vítám vás na palubě vlajkové lodě Aliance.

Budeme vás všechny muset držet pod zámkem a válečná loď není na přepravu cestujících zařízená, takže budete trochu namačkaní.“

Muž přikývl.

„Jsem starosta… no, býval jsem starosta Alfy. Na podmínky si nemůžeme stěžovat. Je tady teplo a můžeme dýchat. Opravdu jsme si nebyli jistí, jestli naše systémy životní podpory vydrží až do příletu vašich raketoplánů.“

V jeho očích byly stále vidět vzpomínky na bolestivé čekání. „Ale aspoň jsme věděli, že přicházíte. Od chvíle, kdy se korporace stáhly, se v soustavě neobjevila jediná loď.

Než jsme zaslechli vaše volání, chystali jsme se, že budeme tahat slámky, ačkoli jsme se hádali, jestli by ti nejstarší neměli jít i bez tahání, protože bychom stejně dlouho nepřežili.“

Bylo až příliš snadné představit si, jak se ti lidé cítili.

„Proč jste ze soustavy neodletěli s ostatními?“

Starosta zmateně pokrčil rameny.

„Nemáme nejmenší tušení. Všichni, kteří jsme zůstali, jsme pracovali pro pobočku jedné korporace. Naši nadřízení odletěli na poslední lodi společnosti. Řekli nám, že brzo dorazí další loď pro nás. Nikdy se to nestalo.“

„Odvezeme vás na Cavalos, takže vaše lodě přece jen nakonec dorazily.“

Starosta se nervózně pousmál.

„Radši pozdě než nikdy, že? Říkal jste, že jste kapitán John Geary? To jméno známe, je o něm zmínka v našich dějinách, i když asi v jiném kontextu než ve vašich. Vy jste jeho pravnuk?“

Geary zavrtěl hlavou.

„Ne. Jsem to já. A je to dlouhý příběh,“ když na něj starosta upřel nevěřícný pohled. „Takže řeknu jen tohle: Bojoval jsem o Grendel v první bitvě války, a pokud žijící hvězdy dají, uvidím i bitvu poslední.“

Muž před ním o krok ustoupil a vytřeštil na něj oči.

Žena stojící vedle starosty neustále přejížděla očima z něj na Gearyho a pak na tři děti držící se jí za ruce. Nejstarší z dětí, mladý chlapec, si všiml, jak sebou jeho otec škubl, a vzdorně se zadíval na Gearyho: „Neopovažujte se ublížit mému otci!“

Než mohl Geary něco odpovědět, uvědomil si, že Desjaniová opět stojí vedle něj a dívá se na chlapce. Tvář měla stále bez výrazu, ale z očí vyzařoval nezměřitelný smutek.

„Tvému otci na palubě mé lodi nikdo neublíží, pokud se on nějak nepokusí ji poškodit.“

Chlapec se o krok přesunul, aby stál mezi matkou a Desjaniovou.

„Nemůžeme vám věřit. Víme, co jste udělali.“

Ke Gearyho překvapení si Desjaniová klekla na jedno koleno, aby měla hlavu ve stejné výšce jako chlapec.

„Muži Syndikovaných světů,“ oslovila chlapce, jako by byl dospělý, „alianční flotila pod velením kapitána Johna Gearyho neválčí s nevinnými ani bezbrannými. A i kdyby nám velet přestal, už s tím nezačneme, protože nám připomněl, co si od válečníků žádá čest. Nemusíš svou rodinu před námi bránit.“

Chlapec, který po takovém oslovení ztratil řeč, jen tiše přikývl.

Desjaniová se postavila, zadívala se dolů na chlapce, pak na jeho matku a vyměnila si s ní bezeslovnou zprávu. Matka přikývla a zatvářila se klidněji. Pak se Desjaniová rozhlédla kolem a promluvila velitelským hlasem, který se nesl čistě celým hangárem: „Občané Syndikovaných světů, jsem kapitánka Desjaniová, velící důstojnice aliančního bitevního křižníku Neochvějný. Nejste vojáci, budeme s vámi jednat jako s civilisty, kteří potřebují humanitární pomoc. Pokud se nepokusíte poškodit mou loď nebo ublížit někomu z mé posádky. Držte se všech instrukcí a rozkazů, které dostanete.

Každý, kdo rozkazy poruší a pokusí se poškodit loď nebo ublížit aliančnímu personálu, bude považován za nepřátelského vojáka a bude s ním jednáno odpovídajícím způsobem. Budeme potřebovat necelé tři dny, abychom se dostali ke skokovému bodu na Cavalos, pak strávíme dalších devět dní ve skokovém vesmíru. Podle posledních strategických průvodců Syndikovaných světů, které máme k dispozici, je v té hvězdné soustavě dostatečně živo. Až se tam dostaneme, určíme bezpečné místo, kam vás přepravíme.“

Desjaniová se zamračila a zkoumavě si Syndiky prohlížela.

„Pošlu zdravotní personál, aby se postaral o případné větší problémy. Bude od vás rozumné, když s nimi budete spolupracovat. K jídlu dostanete to samé, co jí moje posádka. V současné době jsou to většinou syndické potravinové zásoby s prošlou záruční dobou, takže nic moc poživatelného neočekávejte. Máte otázky?“

„Proč?“ zavolala na ni jedna žena ve středních letech.

Desjaniová se podívala na Gearyho, ale ten jí naznačil, že má odpovědět sama, pokud chce. Desjaniová se k ženě obrátila a ostře odpověděla: „Protože jen ti, kteří projeví milosrdenství, ho mohou sami očekávat. A protože si to žádá čest našich předků. Mariňáci, odveďte civilisty do jejich kabin.“

Navzdory Gearyho obavám nedošlo za dva dny cesty ke skokovému bodu na Cavalos k žádným pokusům o sabotáž.

Syndičtí civilisté byli tak vyděšení, že nikoho z nich ani nenapadlo dělat problémy. Když Geary seděl na můstku Neochvějného a čekal, až bude muset vydat příkaz ke skoku, všiml si, jak se Desjaniová nabručeně dívá na displej.

Vznášel se na něm obraz planety Wendig jedna.

„Stalo se něco?“ zeptal se Geary.

Desjaniová zavrtěla hlavou. „Jen jsem přemýšlela, jak bych se cítila, kdybychom se chystali skočit, a oni tam ještě byli. Musela jsem o tom hodně přemýšlet, ale udělal jste správnou věc, pane.“

„ My jsme udělali správnou věc, kapitánko Desjaniová.“

Podívala se po něm a přikývla. Geary věnoval poslední pohled Wendigu jedna, opět prostému jakéhokoli života stejně jako miliony let před příletem lidí, a vydal rozkaz: „Všem lodím, skočte na Cavalos.“

Devět dní znamenalo celkem dlouhý pobyt ve skokovém vesmíru. Ten neustále vyvolával myšlenky na to, co by se stalo, kdyby se jim nepovedlo objevit červy ve skokových systémech. Geary se často přistihl, že zírá do nudné šedi skokového vesmíru a na záhadná světla v něm. Cítil přitom známý nepříjemný pocit, jako by mu kůže neseděla správně, který každým dnem sílil. Napadlo ho, jak dlouho by asi trvalo, než by lidé uvěznění ve skokovém vesmíru definitivně zešíleli.

Syndičtí civilisté zůstávali tiší a vyděšení, posádky dál pokračovaly v opravách interních škod z bojů, zásobovací lodě vyráběly věci nezbytné pro flotilu a Geary se čím dál více obával interních nepřátel ve flotile, místo aby se staral o tu syndickou. Bylo tomu tak poprvé, ale jeho vnitřní nepřátelé až teď začali představovat smrtící hrozbu jemu samotnému i lodím flotily.

Po pěti dnech ve skokovém prostoru dostal krátkou zprávu, jaké bylo možné při skoku přenášet. Mám novinku, oznámila mu kapitánka Cresidová. Pokud by dokázala zjistit, jak alespoň částečně oslabit hrozbu vyhynutí lidské rasy prostřednictvím explodujících bran hypersítě, značně by to ulehčilo váhu, kterou Geary nosil na ramenou.

Devět dní, jednu hodinu a šest minut od chvíle, kdy u Wendigu skočili, se alianční flotila objevila v normálním vesmíru v syndické sluneční soustavě Cavalos, se zbraněmi připravenými k boji a senzory pátrajícími po cílech. Ale nečekaly na ně žádné miny ani syndická flotila, nebo alespoň hlídkové lodě u skokových bodů. Nečekané vítězství Aliance u Lakoty zjevně Syndiky zmátlo.

U Cavalosu bylo stále ještě celkem živo. Kolem hvězdy ve vzdálenosti osmi světelných minut obíhala pro život vhodná planeta a dál v systému se nacházel půltucet dalších, včetně typického počtu tří plynových obrů. U jednoho panovala živá aktivita v hornických koloniích a u velké orbitální stanice. Poblíž obydlené planety se na stabilní orbitě držel zastaralý syndický lehký křižník a pár ještě zastaralejších „niklákových“ korvet.

Geary si prostudoval situaci a pak se podíval na Desjaniovou.

„Jen standardní systémová obrana pro soustavu hluboko na syndickém území. Nic, co by nás ohrožovalo.“

Pokrčila rameny.

„Pokud budeme mít příležitost, měli bychom je zlikvidovat. Je to legitimní válečný cíl.“

„Já vím. Ale nečekám, že budou tak pitomí, aby na nás zaútočili. A nemá smysl plýtvat palivovými články a snažit se je nahánět.“

Desjaniová přikývla: „Stejně je to jen létající kus šrotu.

Co se týče interních hrozeb, všichni bezpečnostní důstojníci flotily mají vyhlášený poplach, ale zatím se nic neobjevilo.“

Žádná zjevná hrozba flotile. Takže měl Geary čas zabývat se Syndiky z Wendigu.

„Tahle soustava neutrpěla tak velký úpadek po výstavbě hypersítě jako jiné. Mohli bychom pasažéry vysadit na té orbitální stanici? Není to moc z cesty a nebudeme kvůli tomu muset zalétat do středu systému.“

Syndická stanice na oběžné dráze kolem plynového obra byla jednu a čtvrt světelné hodiny daleko od alianční flotily, trochu bokem, pokud by flotila zamířila přímo na skokový bod k dalším dvěma hvězdám, z nichž si musel Geary vybrat, k Anahaltu nebo Dilawě. Ale nebylo to zas tak moc daleko. Největší zátěž bude pro palivové rezervy znamenat zpomalení flotily při příletu ke stanici a pak zase její zrychlení, až raketoplány civilisty vysadí. Jen malé časové zdržení a relativně malá cena v palivu, nicméně počítala se.

Desjaniová kontrolovala hlášení senzorů flotily a nabručeně stiskla rty.

„Je tam spousta chladných oblastí, což znamená, že mají možnost v případě potřeby rozšířit dostupný prostor. Buď to, nebo mají ve stále obsazených oblastech rezervy systémů životní podpory. Neměli by mít problémy s ubytováním všech civilistů z Wendigu.“

„Paní koprezidentko?“ zeptal se Geary.

„V tomto případě vás odkážu na vaše vlastní zkušenosti,“ odpověděla Rionová.

„Dobrá tedy.“

Geary si chvíli dával myšlenky dohromady a pak aktivoval komunikační okruh: „Tady kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily. Toto je otevřená zpráva všem obyvatelům a autoritám hvězdné soustavy Syndikovaných světů Cavalos. Nehodláme v tomto systému provádět žádné vojenské akce, pokud nebudeme napadeni.

Pokud na nás někdo zaútočí, odpovíme odpovídající silou.“

Na chvíli se odmlčel a pak pokračoval: „Tato flotila převáží pět set šedesát tři civilních občanů Syndikovaných světů, které jsme evakuovali z hvězdného systému Wendig v reakci na jejich prosbu o pomoc, jelikož jejich systémy životní podpory selhaly. Převezeme civilisty na hlavní orbitální základnu u plynného obra pět celá tři světelných hodin daleko od vaší hvězdy. Jakýkoli útok na flotilu během našeho letu může způsobit smrt vašich vlastních občanů, takže vám ještě jednou doporučuju chovat se rozumně.“

Než pokračoval, musel se zhluboka nadechnout. „Tato flotila byla přítomná v soustavě Lakota, když válečné lodě Syndikovaných světů zničily bránu hypersítě v systému a vyvolaly ničivou explozi, jež způsobila vážné škody na obydlené planetě a všech lidských stanicích v systému.

Všem lodím a obsazeným planetám odešleme kopie našich záznamů této události a také kopii prosby, vysílané přeživšími z Lakoty tři. Lidé v systému Lakota zoufale potřebují jakoukoli pomoc, žádáme vás, abyste informaci co nejrychleji předali dál.

Opakuju, na jakýkoli útok na flotilu budeme reagovat silou. Na čest našich předků.“

Zaklonil se do křesla a podíval se po Desjaniové: „Znělo to dostatečně výhružně?“

„Pokud jsou natolik chytří.“

Nikoho nepřekvapilo, že Syndikové neodpověděli přímo ani na Gearyho zprávu, ani na informace z Lakoty. Syndické lodě v soustavě se držely obvyklého postupu v takovýchto situacích a prchaly ke skokovým bodům nebo ke stanicím, ale jinak nebyla vidět jiná reakce na přítomnost alianční flotily než aktivita obranných systémů na obydlené planetě.

Stejně tak nic neudělali ani sabotéři ve flotile, což nepřineslo ani tak úlevu jako spíš obavy, že bezpečnostní důstojníci něco přehlédli.

Když se alianční flotila přiblížila k syndické orbitální stanici a zbývaly méně než dvě hodiny letu, konečně někdo zareagoval. „Máme tady zprávu ze syndické stanice,“

oznámil komunikační důstojník Neochvějného.

Geary si zprávu vyvolal a uviděl obraz ženy se šedivými vlasy a nervózníma očima.

„Nepřibližujte se k této stanici. Vaše raketoplány tady nesmí přistát,“ prohlásila.

„Přistaneme u vás,“ ujistil ji Geary. „Vysadíme občany Syndikovaných světů a pak zase odletíme.“

„Pokud se pokusíte stanici napadnout, budeme se bránit.“

„Nemáme v úmyslu napadat jakoukoli stanici v systému.

Naše raketoplány budou doprovázeny mariňáky. Zajistěte, aby při vysazování vašich civilistů nebyly v hangárech zbraně. Jakmile vysadíme vaše občany, raketoplány i s mariňáky odletí.“

Žena zavrtěla hlavou a tvář jí zjevně svíral strach.

„Nemohu povolit přítomnost Aliance na stanici. Budeme se bránit.“

Geary nikdy neměl v oblibě byrokraty, zvlášť ty, kteří zjevně nebyli schopní přizpůsobit se, když se realita rozcházela s pravidly, podle nichž žili.

„Poslouchejte mě. Pokud se jakkoli pokusíte napadnout mé lodě, raketoplány nebo personál, až budeme vysazovat vaše civilisty, zaútočím na vaši stanici tak tvrdě, že kvarky vašich atomů budou mít problémy se zase najít. Je vám to jasné? Pokud někdo vystřelí na civilisty, které budeme vysazovat, udělám to samé. Jsou to vaši lidé. Riskovali jsme, abychom je zachránili, zbytečně plýtváme časem, abychom je tady vysadili, takže se o ně radši sakra dobře postarejte, nebo si to s vámi vyřídíme!“ zvyšoval Geary postupně hlas a poslední větu řval způsobem, který syndickou administrátorku vyděsil k smrti.

„A-ano, já… já rozumím,“ zakoktala. „Připravíme se na jejich přijetí. Pod nátlakem. Prosím, máme na stanici rodiny…“

„V tom případě se postarejte, abychom neměli žádné problémy,“ odpověděl Geary a snažil se znovu ovládnout hlas. „Někteří lidé, které jsme z Wendigu zachránili, mají dlouhodobé zdravotní problémy, které nedokázali na místě vyřešit. Udělali jsme, co jsme mohli, ale budou potřebovat další pomoc. Na rovinu vám říkám, připadá mi opravdu odporné, že vaši vůdci opustili vlastní lidi a zanechali je jisté smrti.“

„Vy nás nezabijete? Nezničíte naši stanici?“ zeptala se administrátorka, která měla zjevně velké problémy celou situaci pochopit.

„Ne. Její případná vojenská hodnota nevyváží utrpení, kterému by byla v případě zničení vystavena civilní populace systému.“

„A opravdu jste zachránili lidi z Wendigu? Mysleli jsme si, že tam nikdo nezůstal!“ Zdálo se, že žena je na pokraji kolapsu. „Všichni měli být odvezeni, když byl systém opuštěn.“

„Lidé, které jsme evakuovali, nám řekli, že korporace, pro niž oni nebo jejich rodiče pracovali, nikdy neposlala transportní lodě. Pochopitelně neměli možnost zjistit, proč se tak stalo. Možná byste jim s tím mohla pomoct,“ dodal Geary jedovatě.

„K-kolik?“

„Pět set šedesát tři.“

Viděl v její tváři otázku, stejnou, kterou mu pokládali všichni Syndikové a většina aliančních lodníků. Proč?

Jelikož ho iritovalo, že na ni musí zase odpovídat, když to snad mělo být každému hned jasné, hrubě ukončil hovor: „To je vše.“

Desjaniová opět předstírala, že je naprosto zaujatá něčím na vlastním displeji.

„Kdy začneme nakládat Syndiky do raketoplánů?“ zeptal se Geary stále naštvaným tónem.

„Už by měli být na cestě do hangárů,“ odpověděla Desjaniová tónem, který Gearymu připadal podezřele uklidňující. Snažil se rozhodnout, jestli ho to má taky naštvat, ale mezitím Desjaniová vstala. „Právě jsem se je chystala jít doprovodit.“

Geary se uklidnil a také se postavil.

„Můžu se přidat?“

„Pochopitelně, pane.“

V hangáru se odehrávala repríza scény z doby před jedenácti dny, jenom naopak. Syndičtí civilisté se šourali na paluby raketoplánů, někteří se zastavovali, aby rychle zamávali na rozloučenou členům posádky Neochvějného, kteří se na odlet přišli podívat a mlčky stáli na jedné straně hangáru. Mariňáci v bitevních zbrojích vypadali stejně výhružně jako vždy, ale zdálo se, že z nich Syndikové už takovou hrůzu nemají.

Bývalý starosta Alfy se obrátil ke Gearymu a Desjaniové: „Děkuji vám. Přál bych si vědět, co ještě říct.

Nikdo z nás na tohle nezapomene.“

Ke Gearyho překvapení odpověděla Desjaniová: „Pokud budete mít v budoucnosti příležitost, oplaťte stejnou laskavost aliančním občanům.“

„Slibuji, že to uděláme a řekneme to i ostatním.“

Starostova žena udělala krok a zadívala se přímo na Desjaniovou: „Děkuji vám, paní, za životy svých lidí.“

„Kapitánko,“ opravila ji Desjaniová, ale nakřivila koutek úst v náznaku úsměvu. Sklopila pohled a kývla na chlapce, který na ni tiše zíral a pak zasalutoval syndickým způsobem.

Desjaniová mu pozdrav opětovala a potom se podívala opět na jeho matku.

„Děkuji vám, kapitánko,“ prohlásila žena. „Ať tahle válka skončí dřív, než se budou muset mé děti postavit vaší flotile v boji.“

Desjaniová znovu beze slova přikývla a pak s Gearym sledovala, jak syndičtí civilisté nastupují do raketoplánů.

Když se zavřely poslední průchody, promluvila tak tiše, že ji mohl slyšet jen Geary: „Je to jednodušší, když nemají tváře.“

Chvíli mu trvalo, než pochopil, co tím myslela.

„Mluvíte o nepříteli.“

„Ano.“

„Nikdy předtím jste Syndika neviděla?“

„Jen válečné zajatce,“ prohlásila Desjaniová přezíravě.

„Syndiky, kteří se krátce předtím snažili zabít mě a další členy Aliance.“ Na chvíli zavřela oči. „Nevím, co se s většinou z nich stalo. Vím, co se stalo některým z nich.“

Geary zaváhal, nechtěl položit zjevnou otázku. Krátce po převzetí velení nad flotilou k vlastnímu zděšení zjistil, že nepřátelští váleční zajatci byli běžně zabíjeni. Sto let války a neustálá válečná zvěrstva zrodily děsivou nenávist. Nikdy se Desjaniové nezeptal, jestli se takového zločinu zúčastnila osobně.

Ona ale otevřela oči a neochvějně se na něj zadívala: „Sledovala jsem, jak se to děje. Nikdy jsem nestiskla spoušť, nevydala rozkazy, ale sledovala jsem to. A nezastavila jsem to.“

Přikývl a upřeně se jí díval do očí.

„Naučili vás, že je to přijatelné.“

„To není omluva.“

„Vaši předkové…“

„Mi řekli, že je to špatné,“ přerušila ho Desjaniová, což si s Gearym dovolila jen málokdy. „Věděla jsem to, cítila jsem to, ale neposlouchala jsem. Jsem za své činy zodpovědná. Vím, že za to zaplatím. Možná proto jsme v syndickém domovském systému ztratili tolik lodí. Možná proto válka pokračovala beze změny tolik let. Byli jsme trestáni za to, že jsme přestali uctívat právo. Za to, že jsme považovali zlo za nezbytné.“

Nemohl nic namítat, ani odsuzovat někoho, kdo už přijal svůj díl viny. Ale mohl jí stát po boku.

„Jo, možná jsme opravdu trestáni.“

Desjaniová se zamračila.

„Pane? Proč byste měl být vy trestán, když jste s námi nebyl?“

„Ale teď s vámi jsem, ne? Jsem součástí flotily a loajálním členem Aliance. Pokud jste trestáni, jsem i já.

Netrpěl jsem tolika lety války jako vy, ale vím, o co všechno jsem přišel.“

Zavrtěla hlavou a zamračila se ještě více. „Právě jste řekl, že je to vaše flotila a Aliance má vaši věrnost. Tohle vám nikdo nevzal.“

Geary jí zamračení opětoval a překvapilo ho, že takhle na to sám nikdy nemyslel.

Desjaniová se na něj zadívala.

„Poslali vás, když jsme vás potřebovali. Dali nám druhou šanci. Dali druhou šanci i vám, místo aby vás nechali zemřít v bitvě o Grendel nebo jakmile by systémy vašeho záchranného modulu selhaly. Můžeme se dočkat milosrdenství, pokud prokážeme, že si ho zasloužíme.“

Znovu ho vylekala, když mu to předložila z úhlu pohledu, jaký ho nikdy nenapadl. A také tím, že do flotily zahrnula i jeho. Nemluvila o něm jako o legendárním hrdinovi, ale jako o jednom z nich.

„Možná máte pravdu,“ prohlásil Geary. „Nemůžeme tuhle válku vyhrát pouze ničením, pokud se do toho nepustíme s branami hypersítě a nespácháme sebevraždu jako rasa. Pokud má válka někdy skončit, musíme Syndiky porazit nejen na bojišti. Musíme prokázat, že dokážeme nepříteli odpustit, pokud bude ochoten litovat svých činů.

Možná jsme dostali příklad, kterého se máme držet.“

Mlčela a také Geary zůstal zticha. Vrata hangáru mezi nimi a raketoplány se zavřela, pak se otevřela vnější a letouny odstartovaly s civilními pasažéry na syndickou stanici. Nakonec se na něj Desjaniová podívala: „Strávila jsem tolik času touhou potrestat Syndiky, ublížit jim tak, jako oni ubližují nám.“

„To dokážu pochopit,“ řekl Geary. „Díky, že jste mi pomohla civilisty zachránit. Vím, že to šlo proti tomu, v co věříte.“

„V co jsem věřila,“ opravila ho Desjaniová. Ještě chvíli mlčela, ale Geary čekal, cítil, že chce ještě něco říct.

„Jenže cyklus odplaty nikdy nekončí. Něco jsem si uvědomila. Nechci, abych toho chlapce musela někdy zabít, až bude dost starý, aby mohl bojovat.“

„Já taky ne. Ani jeho otce, ani jeho matku. A nechci, aby se ten chlapec snažil zabíjet lidi Aliance. Jak to můžeme skončit, Táňo?“

„Něco vymyslíte, pane.“

„Díky.“

Myslel to sarkasticky a určitě to tak znělo, ale Desjaniová se na něj usmála.

„Všiml jste si, jak se na nás dívali? Měli strach, pak nevěřili, ale nakonec byli vděční.“ Přestala se usmívat a zadívala se ven. „Ráda bojuji. Ráda si to rozdávám s nejlepšími Syndiky. Ale už mám dost zabíjení lidí, jako jsou tihle. Dokážeme Syndiky přesvědčit, aby přestali bombardovat civilní cíle?“

„Můžeme to zkusit. Naše bombardovací zbraně jsou dost přesné, abychom mohli likvidovat jen průmyslové cíle a minimalizovat civilní ztráty.“

Zatvářila se pochmurně. „Oni budou zabíjet naše, a my jejich ne?“

„Musí to být vzájemné. Až se vrátíme, řekneme jim to.

Přestaňte bombardovat naše lidi, a ani my to nebudeme dělat.“

„Proč by měli…“ zarazila se Desjaniová uprostřed věty a pak se na Gearyho dlouze zadívala. „A oni možná uvěří, že to dodržíme, protože jim to ukazujete od chvíle, kdy jste převzal velení.“

„Možná.“

„A co když nepřestanou?“

„Budeme dál ničit jejich průmyslové a vojenské cíle.“

Desjaniová se ušklíbla.

„Táňo, pokud ti lidé nebudou mít proč budovat nebo bojovat, budou pro Syndiky jen zátěž, o kterou se musí starat a krmit.“

„Postaví si nové průmyslové komplexy. Nové obranné systémy.“

„A my jim je zase zničíme.“ Geary pohodil hlavou, aby naznačil vesmír za trupem Neochvějného. „Od chvíle, kdy začali lidé pravidelně létat vesmírem, jsme měli možnost vše zničit kameny vrhanými vesmírem rychleji a snáz, než dokáží lidé na planetách něco postavit. Syndikové mohou utratit v budování nekonečné zdroje a úsilí, ale stejně nás nikdy nebudou schopni předehnat.“

Chvíli o tom přemýšlela a pak přikývla. „Máte pravdu.

Ale stejná logika platila i kdysi dávno, když jsme začali bombardovat civilní populaci, nejen vojenské a průmyslové cíle. Proč jsme vůbec před všemi těmi lety začali?“

„Já nevím.“

Geary zapřemýšlel o minulosti, snažil se představit si, v jaké chvíli se lidé, které před sto lety znal, změnili na ty dnešní. Ale nikdy nenašel jednoznačný bod, jednu přesnou událost. Bylo to tak, jak říkala Viktorie Rionová: vyšli na kluzký svah, kde jedno zdánlivě rozumné rozhodnutí vedlo k dalšímu a dalšímu.

„Možná to byla pomsta za syndické bombardování aliančních planet. Možná to byla zoufalá taktika vyvolaná tím, jak se válka stále vlekla. Pokus zlomit nepřátelskou morálku. To jsme studovali, když jsem byl mladý důstojník, ale jako lekci taktiky, která nikdy nefunguje.

V historii se mnohokrát lidé snažili bombardovat nepřátele tolik, aby je donutili vzdát se. Když si ale mysleli, že jsou domovy nebo víra napadených v ohrožení, ti to nikdy nevzdali. Je to naprosto iracionální, ale takoví jsme my lidé.“

„Syndické bombardování nás nikdy nedonutilo vzdát se,“ souhlasila Desjaniová. „Naši vůdci nás hrozně frustrují, ale chceme, aby zvítězili. Nechceme, aby se vzdali. Ale není mnoho lidí, zvlášť ve flotile, kteří by věřili, že naši vůdcové dokáží ve válce zvítězit. To proto…“

Podíval se na ni, když se zarazila uprostřed věty.

„To proto jsem dostal jistou nabídku od kapitána Badayi? O tom taky víte?“

„Ano, pane. Jistě, pane. Běžně se o tom mluví.“

„Neudělám to, Táňo. Nezradím takhle Alianci, nepřijmu nabídku stát se diktátorem. Řekl jsem to Badayovi.“

Sklopila zrak a bezvýrazně se dívala na podlahu.

„Nefungovalo by to a nebylo by to správné,“ dodal Geary.

„Musím se vás zeptat,“ začala Desjaniová velmi tichým hlasem. „Dostal jste někdy i jinou nabídku? Kdybyste s tou první souhlasil?“

Snažil se vzpomenout si, jelikož ji to zřejmě velmi trápilo, ale nic ho nenapadlo.

„Ne. Nic specifického. Vždycky se mluvilo jen v obecných termínech.“

„Jste si jistý?“ zeptala se stále tichým hlasem, který byl ale plný hněvu. „Neslíbili vám nic jiného, kapitáne Geary?“

Zavrtěl hlavou a zatvářil se zmateně.

„ Někoho jiného, kapitáne Geary?“

Někoho jiného? Co by tím… Geary si byl jistý, že na něm je překvapení znát.

„Myslíte vás?“ zašeptal, příliš šokovaný, než aby dokázal dál mluvit v náznacích.

Znovu se na něj zadívala, prostudovala si jeho tvář a pak se zjevně uklidnila.

„Ano. Někteří jedinci na mě naléhali, abych… nabídla sebe. Přemýšlela jsem, jestli mě nenabízeli.“

Geary cítil, jak mu do obličeje stoupá žár, jak v něm rostou rozpaky a vztek. Nepamatoval si, že by se kdy cítil tak vztekle.

„Kdo?“ zasyčel rozzuřeně. „Kdo měl sakra tu drzost říkat vám něco takového? Nejste žádná odměna ani hračka.

Řekněte mi kdo a já…“

Tentokrát musel hrozby spolknout, jelikož ani velitel flotily si nemohl dovolit slibovat podřízeným roztržení na malé kousky a vyhození z přechodové komory do vesmíru.

Desjaniová mu věnovala náznak úsměvu.

„Dokážu ubránit vlastní čest, pane. Ale děkuji vám.

Mnohokrát vám děkuji.“

„Táňo, přísahám, až zjistím…“

„Nechte mě, ať se o to postarám sama, pane. Prosím.“

Neochotně přikývl.

„Měli bychom se vrátit na můstek a monitorovat situaci, pane.“

Další přikývnutí. Desjaniová pozvedla koutek úst a poznamenala: „Z vás by nebyl dobrý diktátor, co?“

„Asi ne.“

„Možná to má nějaký důvod.“

Geary pořád čekal, že se něco pokazí, ale alianční raketoplány

vysadily všechny

syndické

civilisty,

odstartovaly a vrátily se na své lodě, aniž by se Syndikové pokusili do operace nějak zasáhnout.

„Podařilo se nám právě provést operaci, aniž by se nás Syndikové pokusili podvést a zaminovat všechno na dohled?“ zeptala se Desjaniová.

„Vypadá to tak. A prozatím na nás nezkusili nic ani zrádci,“ studoval Geary displej se stejnou nedůvěrou jako Desjaniová. Raketoplány byly všechny na palubách lodí, takže alianční flotila mířila obloukem přes hvězdnou soustavu Cavalos ke skokovému bodu, odkud mohla zamířit na Anahalt nebo na Dilawu.

„Tři další dny ke skokovému bodu?“

„Ano, pane. Pokud se nestane něco dalšího,“ řekla Desjaniová a zatnula zuby, když zazněly poplašné signály.

„A něco se právě stalo.“

U skokového bodu, ke kterému mířili, se objevily syndické válečné lodě.

10.

„Deset syndických bitevních lodí, dvanáct bitevních křižníků, sedmnáct těžkých, dvacet pět lehkých, čtyřicet dva lovců zabijáků,“ oznámil operační důstojník.

„Přibližně

polovina

našich

sil,“

poznamenala

Desjaniová. „I když mají větší výhodu v lehkých jednotkách. Vyhnou se akci, nebo budou bojovat?“

„Musí mít rozkazy zastavit nebo zdržet nás za každou cenu.“ prohlásil Geary. „Aby mohli něco z toho udělat, budou muset bojovat.“

„Možná se nás budou příliš bát po tom, co flotila dokázala v Lakotě,“ nadhodila Desjaniová a pak se zarazila, když ji něco napadlo. „Možná nevědí, co se u Lakoty stalo.

Mohou předpokládat, že jsou nám pronásledovatelé zničení u Lakoty stále v patách a že v nejbližší době objeví.“

„To máte asi pravdu, jelikož přiletěli buď z Anahaltu, nebo z Dilawy.“

Geary sledoval, jak se osm hodin staré obrazy syndické formace přesouvají na nový pohybový vektor. Syndikové už měli osm hodin na rozhodnutí, co budou dělat, a mohli operaci zahájit.

„Zatím je to standardní syndická krychlová formace.“

„Možná bude tenhle ředitel stejně pitomý jako ten u Kalibanu,“ prohlásila Desjaniová. Nepřátelský velitel prostě přikázal flotile čelní zteč proti alianční přesile, takže Geary mohl soustředit všechnu sílu a nepřítele vymazat ze světa.

„To by bylo fajn,“ souhlasil Geary, „ale nemůžeme na to spoléhat. Mám podezření, že zabíjíme hloupé ředitele rychleji, než je Syndikové stačí povyšovat.“

„Podle mě je zbytečné podceňovat schopnost systému povyšovat hlupáky.“

S příslibem brzkého boje měla Desjaniová natolik dobrou náladu, že byla ochotná vtipkovat, i když Geary musel uznat, že v tomhle měla pravdu.

„Budeme předpokládat, že není pitomý. Myslíte, že se pokusí zasáhnout naše křídlo rychlými nálety, nebo pokud bych flotilu rozdělil, udeří přímo na jednu ze subformací?“

Desjaniová o tom chvíli přemýšlela.

„Učí se bojovat tak, jak jsme dřív bojovali my, používat čelní zteče. I kdyby se pokusili o něco komplikovaného, spíš to bude zteč proti jedné části naší formace než nálet na křídlo nebo roh, jak jste nás to naučil vy. To bych očekávala já.“

V ideálním případě by Geary soustředil flotilu do jedné velké formace, na kterou by Syndik zaútočil. Ale tak velká formace neumožňuje všem lodím bojovat s menším nepřítelem, což snižovalo význam převahy. Na druhou stranu, pokud by Syndik zamířil na jednu subformaci, místo aby si za cíl zvolil hlavní voj flotily, nefungovala by ani taktika, jakou Geary použil u Kalibanu. Musel vymyslet něco jiného.

Pak se na můstek dostala Rionová, a než Gearyho oslovila, krátce se podívala na displej před svým křeslem.

„Co máte v úmyslu?“

Geary ukázal na vlastní displej, kde se křivka předpokládaného syndického kurzu a rychlosti ustálila na vektoru protínajícím trasu alianční flotily. Dvě křivky se kroutily na vzdálenosti světelných hodin a setkávaly se jako dvě šavle.

„Mám se v plánu během dne a půl utkat s nepřítelem, paní koprezidentko.“

Rionová se zadívala na displej s počty nepřátel, pak na Gearyho a zavrtěla hlavou.

„Je to jako bojovat s hydrou. Bez ohledu na to, kolik syndických lodí zničíme, vždycky se objeví další a další.“

„Pořád staví nové, a na rozdíl od nás dostávají posily,“

odpověděl Geary.

„Doporučovala bych zkusit zajmout tohohle ředitele živého, kapitáne Geary. Mohl by pro nás mít nějaké odpovědi.“

„Udělám, co bude v mých silách, paní koprezidentko.“

„Kapitánko, zachytili jsme paprskový přenos ze směru primární obydlené planety. Je to zpráva určená kapitánu Gearymu.“

Desjaniová se na něj s obavami podívala. Do kontaktu se syndickou flotilou jim chybělo ještě téměř osm hodin, zatím ani nezaujali bojovou formaci.

„Přijmu to,“ prohlásil Geary. „Pusťte obraz i kapitánce Desjaniové.“

Objevilo se před ním okno ukazující starší ženu sedící za stolem. Měla na sobě uniformu syndické ředitelky střední hodnosti.

„Asi vás zajímá, proč s vámi osobně komunikuje nejvyšší syndická důstojnice v systému, kapitáne Geary, a navíc tak, aby se minimalizovala šance, že se o tom někdo dozví.“

Ukázala na obrázek na svém stole, portrét mladého muže, který připadal Gearymu povědomý.

„Měla jsem bratra, který kdysi dávno zahynul při nehodě, jak jsem si myslela. A teď mám bratra a taky vím, že korporace napojená na jednoho velmi vysokého syndického vůdce ho ve skutečnosti se stovkami spolupracovníků na Wendigu odepsala, jen aby si o naprosto mizivou sumu snížila ve výroční zprávě položku nákladů. A taky mám švagrovou a neteře a synovce, které jsem nikdy nepoznala. Ti všichni vděčí za životy vám.“

Geary si konečně uvědomil, čí je obličej na portrétu. Byl to starosta Alfy, o deset let mladší.

Syndická planetární ředitelka zavrtěla hlavou.

„A to ani nemluvím o všech životech, které by byly v téhle soustavě ztraceny, kdybyste se rozhodl naši planetu bombardovat. Ale slyšela jsem zprávy od lidí z Corvu a Sutrah, a dokonce i ze Sancere, takže vím, že se stejně chováte i jinde, že útočíte jen na vojenské nebo průmyslové cíle v odvetě za útoky, které proti vám syndické síly provádí. Nevím, kolik milionů, nebo dokonce miliard občanů Syndikovaných světů jste mohl snadno zabít, ale vím, že jste to neudělal.“

Syndická ředitelka se zachmuřeně usmála. „A teď děkuji alianční flotile za všechny ty životy, i když mi rozkazy říkají, že mám udělat cokoli, abych vám zničila pár lodí nebo vás alespoň zdržela, a to bez ohledu na potenciální ztráty mezi obyvateli soustavy. Jsem si vědoma, v jaké situaci se nacházíte. Už nám několikrát tvrdili, že je vaše flotila zahnaná do pasti a bude brzy zničena. Jak jste doletěli tak daleko, ví jen samotné žijící hvězdy. To, že jste se dostal do velení vy, kapitáne Geary, a vaše identifikace byla Syndikovanými světy ověřena, mě vede k zamyšlení, jestli žijící hvězdy do naší války přece jen nezasáhly. A jelikož jste vzal sílu určenou válčit a použil ji k záchraně nepřátel, jsem za to vděčná.

Jsem vaším dlužníkem, kapitáne Geary, a věřím, že dluhy se mají platit. Vaše flotila míří do boje s flotilou Syndikovaných světů, proti které ale máte značnou přesilu. I když se naši vůdci snaží vše o vás i vaší flotile utajit, všude se pohybuje spousta důvěryhodných neoficiálních zpráv.

Podle nich nečekám, že by syndická flotila zvítězila, ale s ohledem na vaše dosavadní činy mě to nenaplňuje strachem.

Vaše flotila bude zdejším lidem menší hrozbou než ta, která se zodpovídá syndické výkonné radě.“

Syndička znovu zavrtěla hlavou.

„Nezapomenu, co jste udělal, kapitáne Geary. Spousta z nás dávno pochopila, že tahle válka přestala mít smysl v den, kdy začala. Unavuje nás snaha držet naši hvězdnou soustavu pohromadě, zatímco vůdci plýtvají bohatstvím Syndikovaných světů na válku, ve které se nedá vyhrát. Až se dostanete domů, řekněte vůdcům, že jsou tady lidé, které už boj unavuje, a jsou ochotní si promluvit.“

Syndická ředitelka se na chvíli odmlčela a pak pokračovala: „Když jsme před dvaceti lety nechali zakonzervovat instalace v systému Dilawa, bylo rozhodnuto, že není ekonomické převážet zásoby natěžených materiálů z tamních dolů. Spousta věcí tam zůstala. Jen pro případ, že byste po odletu odsud potřebovali zásoby.“

Okno zmizelo a Geary se zamyšleně opřel do křesla.

„Můžeme jí věřit?“ zapřemýšlela nahlas Desjaniová.

„Já nevím. Kde je koprezidentka Rionová?“

„Myslím, že ve své kajutě.“

„Pošlete jí kopii a požádejte o názor.“

Desjaniová nakřivila ústa a zaváhala natolik, aby si toho Geary všiml.

„Tak nic, udělám to.“

O pět minut později přišla Rionová na můstek.

„Podle mě to myslí upřímně.“

„Chce jednat o míru a očekává, že tuhle syndickou flotilu zničíme. Řekla nám, kde najdeme suroviny, které potřebujeme pro zásobovací lodě,“ zopakoval Geary fakta.

„Pokud se o tom dozví syndické autority, okamžitě přijde o hlavu.“

Rionová zamyšleně přikývla.

„Naznačuje to mnohem větší úroveň prohnilosti v syndické hierarchii, než jsme očekávali. Ředitelka hvězdné soustavy, která nám přímo říká, že válku nepodporuje.“

„A sympatizuje s námi proti vlastním silám,“ upozornila Desjaniová Gearyho. Sama si zjevně nebyla jistá, jestli má cítit vděčnost, nebo hnus.

Místo aby jí odpověděla, oslovila Rionová Gearyho: „Syndická

flotila

byla

vždy

nezbytnou

součástí

mechanismu, kterou vůdci Syndikovaných světů udržovali kontrolu nad svým územím. Pokud by se někdo pokusil o nezávislost, rychle by se dočkal válečných lodí, přilétajících prosadit vůli výkonné rady. Čím větší škody flotile uděláte, tím větší příležitost mají lokální vůdci jako ona jednat samostatně.“

„Tu flotilu ale tvoří její vlastní lidé,“ řekla Desjaniová Gearymu. „Fakt, že je ochotná podporovat nás proti nim, by měl hrát roli v tom, jak hodnotíte její upřímnost.“

Rionová zavrtěla hlavou a řekla Gearymu: „Systém vynechaný hypersítí má ve flotile zanedbatelné množství lidí a s každým dalším rokem se cítí součástí Syndikovaných světů méně a méně.“

Geary se podíval na Desjaniovou a uvědomil si, že obě ženy se navzájem ignorují, jako by byly každá v jiné místnosti a mohly hovořit jen přímo s ním.

Desjaniová pokrčila rameny.

„Ta syndická ředitelka je politička. Asi nevidí oběti vojenského personálu jako něco důležitého.“

Rionová kvůli tomu zatnula zuby, ale ani tak se na Desjaniovou nepodívala.

„Už znáte můj názor, kapitáne Geary. Pokud mě teď omluvíte, musím se postarat i o jiné záležitosti.“ S tím se obrátila na patě a odešla z můstku.

Geary si na chvíli sevřel spánky do dlaní ve snaze zahnat blížící se bolest hlavy.

„Kapitánko Desjaniová,“ zamumlal tak tiše, aby ho neslyšel někdo jiný, „ocenil bych, kdybyste se příště vyhýbala otevřenému boji s koprezidentkou Rionovou.“

„Otevřenému boji?“ odpověděla Desjaniová stejně tiše.

„Nechápu, pane.“

Ostře se na ni podíval, ale Desjaniová ho sledovala s hranou nevinností a zmatkem.

„Nechci zacházet do detailů,“ dodal.

„Obávám se, že budete muset, pane.“

Desjaniová si možná myslela, že ho vedly žijící hvězdy, když šlo o velení flotily, ale pokud se to týkalo Rionové, měla zjevně jiný názor.

„Snažte se aspoň chovat, jako by byla ve stejné místnosti s vámi.“

„To není, pane. Odešla z můstku.“

„Vysmíváte se mi, kapitánko Desjaniová?“

„Ne, pane. To bych si nikdy nedovolila,“ řekla smrtelně vážně, alespoň co Geary dokázal odhadnout.

Bylo zjevně na čase stáhnout se z boje. Nemohl zacházet do detailů nebo se naštvat, aniž by tím přilákal pozornost ostatních důstojníků na můstku, což opravdu nepotřeboval.

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová. To rád slyším. Už tak mám starostí víc než dost.“

Desjaniová se alespoň zatvářila, jako by přestřelky litovala. Geary vstal a pokusil se Rionovou dohnat. Měl důvod myslet si, že se s ním chce podělit o nějaké důležité informace. A také se chtěl Rionové na něco zeptat.

Nešla tak rychle, dohnal ji na půl cesty chodbou.

„Chci slyšet pravdu,“ řekl jí Geary. „Je na tom Aliance taky tak špatně? Je na pokraji rozpadu?“

„Proč se ptáš?“ zeptala se Rionová hlasem prostým emocí jako vždy.

„Protože se ti nelíbilo, když jsi viděla, jak špatné to je u Syndiků. Říkala jsi mi, že alianční armáda nemá z vlády radost, říkala jsi mi, jak jsou všichni z války unavení, ale je to stejně špatné jako u Syndiků? Hrozí, že se Aliance rozpadne?“

Rionová se zastavila s očima upřenýma na podlahu a pak pomalu přikývla, aniž by se na něj podívala.

„Sto let války, Johne Geary. Nemůžeme prohrát, ale oni taky ne. Jenže obě strany to můžou tlačit až za bod zlomu.“

„Proto jsi letěla na tuhle expedici? Ne ze strachu, že by se Bloch mohl chtít stát diktátorem, ale protože sis nebyla jistá, jakou má šanci uspět. Co kdyby ho alianční obyvatelstvo následovalo, protože ztratilo víru v Alianci.“

„Bloch by neuspěl,“ prohlásila Rionová klidně. „Zemřel by.“

„Zabila bys ho.“

Přikývla.

„Bloch musel vědět, co máš v úmyslu. Musel na tebe být připravený.“

„To byl,“ probleskla jí na tváři stopa úsměvu. „Nestačilo by to.“

Geary na ni zíral.

„A co by se stalo s tebou?“

„Nejsem si jistá. Na tom by nezáleželo. Šlo jen o zastavení budoucího diktátora.“

Nedokázal v jejím hlase odhalit ani stopu výsměchu nebo lži. Rionová to myslela upřímně.

„Byla jsi ochotná zemřít, jen abys zařídila jeho smrt.

Viktorie, někdy mi naháníš neuvěřitelnou hrůzu.“

„Někdy naháním hrůzu i sama sobě,“ řekla stále smrtelně vážným tónem. „Říkala jsem ti to, Johne Geary. Věřila jsem, že muž, kterého miluji, v téhle válce zemřel. Neměla jsem důvod proč dál žít. Jen oddanost Alianci. Kdyby se rozpadla i ona, nezůstalo by mi už vůbec nic. Můj manžel zemřel pro Alianci, a pokud by bylo třeba, zemřela bych i já.“

„Proč jsi mi to neřekla hned na začátku?“

Než mu odpověděla, chvíli ho upřeně sledovala.

„Protože kdybys byl někdo jako admirál Bloch, nepotřeboval bys povzbuzovat. Jenže kdybys byl opravdu jako Black Jack, nevěřil bys mi. Myšlenka, že by Alianci hrozil rozpad, by ti byla natolik cizí, že bys ji nedokázal přijmout. Musel jsi vidět dost, abys pochopil, jak zlé to je. A občas jsem ti něco řekla, i když ne vždy jsi to pochopil.“

Rionová zavrtěla hlavou a pokračovala: „Zkoušela jsem tě, sledovala tě, dělala jsem, co jsem mohla, abych dokázala ovlivnit tvůj přístup a chápání současné situace.“

„Proč jsi to dělala?“ Ten proslov zněl příliš chladně i na Rionovou. „Jednou jsi mi řekla, že se mnou nespíš jen proto, abys mě ovlivňovala.“

Dál se mu dívala do očí.

„Nebyl to jediný důvod, to ne. Ale částečně ano.

Spokojen? Dostal jsi mé tělo, já tvé. A v temných hodinách noci jsem ti šeptala, jak je potřeba chránit Alianci před těmi, kteří by ji pod rouškou její záchrany zničili. Och, náš sex jsem si užívala. To na rovinu uznávám. Ale přišel den, kdy jsem věděla, že už se tě nemusím bát. A taky den, kdy jsem poznala, že mé city chtějí zradit manžela, kterého stále miluji a který možná pořád žije. Nedala jsem tě jí, protože bych byla ušlechtilá, Johne Geary. Udělala jsem to kvůli sobě, a protože jsem se musela zachovat, jak bylo třeba.“

Nechtěl tomu všemu věřit. Výraz ani postoj Rionové se nijak nezměnil, ale dobře si pamatoval na opilecká slova, která mu jednou řekla. A všiml si, že i když své důvody racionálně vysvětluje, stále není ochotná říct nahlas jméno Táni Desjaniové.

„ Nedala jsi mě nikomu, natož kapitánce Desjaniové.“

„Můžeš si to nalhávat, Johne Geary, ale aspoň nějaké zásluhy mi uznej.“

„Tak proč zůstáváš na Neochvějném? Je tu dost lodí z Callaské republiky, na které by ses mohla přestěhovat.“

„Protože mě budeš potřebovat, až se přiblížíme k domovu. Ne jako hrozbu, ale jako spojence. Je mi jasné, jak na tebe budou reagovat političtí vůdci Aliance. Black Jack se vrátil, spasitel flotily a Aliance. Nepřijmeš to, co ti někteří z nich nabídnou výměnou za víc moci pro sebe.

Neuděláš to, čeho se budou obávat jiní, a neuchvátíš všechnu moc pro sebe. Ne, Johne Geary,“ zdůraznila Rionová, „ty budeš stát na hradbách Aliance a bránit ji proti všem nepřátelům. Proti vnějším i proti vnitřním, protože takový jsi, duše z čistější a jednodušší minulosti. A já ti pomůžu proti těm z Aliance, kteří se tě budou snažit využít nebo proti tobě budou ze strachu bojovat.“

„Proti mně? Myslíš si, že mi od politického vedení Aliance hrozí nebezpečí?“

„Kdybych byla při tvém návratu ve vládnoucí radě, hlasovala bych pro tvé okamžité uvěznění, veřejně maskované jako odeslání na tajnou misi. Protože bych si myslela, že budeš někdo jako admirál Bloch nebo kapitán Falco. Zjistila jsem, že takový nejsi, a řeknu ostatním senátorům, co vím. Věř mi, budeš mě potřebovat,“

prohlásila Rionová. „I politici, kteří mě nemají rádi, a že takových je, vědí, že bych Alianci nezradila. To, co řeknu, si vyslechnou.“

Geary sklopil pohled. Začal si jednou rukou třít krk a snažil se přemýšlet. Bez ohledu na to, jak složitý se zdál návrat nezničené flotily domů, vždy měl pocit, že to pak bude snadné. Hodlal rezignovat na svou hodnost, jít někam, kde ho nikdo nepozná, pokusit se utéct před legendou Black Jacka a nerealistickými, až nábožnými představami těch, kdo věřili, že ho poslaly samotné žijící hvězdy, aby zachránil flotilu a Alianci. Soustředil se na to, aby ho zbytek problémů neumořil, přestože myšlenka odejít od flotily a ostatních důstojníků mu přestávala připadat správná. A teď si musel přiznat, že ho čekají další problémy, než se bude moct vzdát zodpovědnosti.

„Díky, Viktorie. Tvá pomoc bude určitě důležitá.“

„Mně neděkuj,“ pohodila hlavou. „Nedělám to pro tebe.“

„Stejně díky. Chceš si promluvit o chystané bitvě?“

„Zvládneš to. Jako vždycky.“

Měl co dělat, aby nevybuchnul.

„Zatraceně, to je to poslední, co teď potřebuju. Já i flotila. Nemůžu si dovolit přílišné sebevědomí! Budu se snažit minimalizovat ztráty, ale tahle bitva nebude jednoduchá ani bezbolestná!“

Rionová se usmála způsobem, který ho rozzuřil.

„Vidíš? Víš to sám. Nemusím ti to opakovat. Ještě něco?“

„Ano,“ procedil Geary skrze zuby. „Máme pak letět na Anahalt, nebo na Dilawu?“

Rionová rozhodila rukama.

„Následuj své instinkty, kapitáne Geary. Jsou mnohem lepší než mé, alespoň dokud budeme na území Syndiků.“

„Pořád by mě zajímalo, jestli podle tebe můžeme důvěřovat té syndické ředitelce.“

„Jistě že se jí nedá věřit. Ale to neznamená, že neříkala pravdu. Zkontroluj si, jestli to, co ti prozradila o Dilawě, sedí se záznamy, které jsme ukořistili.“

Rionová se obrátila a přes rameno dodala: „To je moje politická rada. Pokud chceš vojenskou, jdi se zeptat na názor své kapitánky. Budete mít aspoň další profesionální příležitost tulit se k sobě.“

Sledoval, jak Rionová odchází, aniž by řekl cokoli, co by mohlo vyprovokovat další výstřel.

Čtyři hodiny do kontaktu se Syndiky. Alianční a syndická flotila byly od sebe vzdáleny jen čtyřicet světelných minut.

Obě formace se stále pohybovaly rychlostí nula celá jedna světla, což se dohromady blížilo nula celá dva světla, maximu, kdy zaměřovací systémy dokázaly ještě efektivně fungovat. Geary viděl, co syndické lodě dělaly před necelou hodinou, stejně jako nepřítel viděl stav Aliance. Ještě bylo příliš brzy nasadit bojovou formaci a ukázat syndickému veliteli, jakým způsobem se s ním Geary hodlal utkat.

„Kapitáne Geary? Měl byste něco vidět.“

Potvrdil zprávu kapitánky Desjaniové a zamířil na palubu, ze které volala. Když procházel kolem členů posádky Neochvějného, snažil se nevypadat nedočkavě.

Navzdory potřebě soustředit se na nadcházející bitvu Gearyho neustále rozptylovaly obavy z toho, co by mohli napáchat interní nepřátelé flotily. Měl pocit, že se museli zase o něco pokusit.

Paluba, na kterou dorazil, obsahovala jednu z primárních řídících stanic, což jeho obavy potvrzovalo. Když se za ním uzavřel průchod, uviděl Geary Desjaniovou, komandéra, který velel systémové bezpečnosti Neochvějného, a virtuální obraz kapitánky Cresidové.

„Co se stalo tentokrát?“

Desjaniová i komandér se zahleděli na Cresidovou, která ukázala na jeden z modulů za sebou.

„Přemýšlela jsem, pane.“ začala Cresidová. „Snažila jsem se přijít na to, jak by nás cizinci mohli sledovat. Ta záležitost s červy mě donutila zamyslet se nad našimi systémy a nad tím, co ještě by v nich mohlo být skryté.“

Geary se zamračil. „Cizinci? Nejde o nového červa, kterého by vytvořil někdo z flotily?“

„Ne, pane. Našli jsme něco, co nemůže pocházet z vnitřních zdrojů. Museli jsme do toho zapojit i systémového důstojníka kapitánky Desjaniové.“

„ Nemůže to pocházet z vnitřních zdrojů?“ zadíval se Geary zmateně na Desjaniovou a bezpečnostního důstojníka.

„Ale něco jste našli?“

Cresidová přikývla. „Ano, pane. Přemýšlela jsem, že pokud tady něco máme, něco, co umožňuje cizincům sledovat naše pohyby, kde by to jen mohlo být skryté?

Muselo by to být něco, co jsme nikdy neviděli ani nezkoušeli, něco, co by naše bezpečnostní prověrky nemohly odhalit. A tak jsem se dívala na různé věci, na všechny možné systémy, jestli v nich neobjevím cokoli nezvyklého nebo nečekaného.“

Bezpečnostní důstojník stiskl ovladač a vedle něj se objevil virtuální displej, zobrazující podivný obraz.

Vzdáleně to připomínalo překrývající se vlny s proměnlivými amplitudami. „Tohle ukazuje příkazy, které jsou posílány do navigačního systému, pane,“ vysvětloval.

„Ne kód, ale přímo elektrické signály. Je to pochopitelně vizuální prezentace zobrazená tak, abychom ji mohli pochopit. Kapitánka Cresidová objevila, že na naše signály je něco přilepené,“ ukázal na proměnlivé vrcholky vln.

„Nevím, jak to dělají,“ ukázala na vlny i Cresidová. „Ale nějak šifrují červa pomocí přetrvávající pravděpodobnostní modulace na kvantové úrovni. Každá částice tvořící signál má kvantové charakteristiky. No a cizinci nějak dokázali do charakteristik vložit program. Vím, že to není přirozené, protože by měly existovat pravděpodobnostní variace v tom, jak dochází k událostem na kvantových hranicích částic přenášejících signál. Nejsou. Drží se to nějakého vzorce.

Nedokážeme říct, co signály dělají ani jak to dělají, ale rozhodně je tam něco, co tam nemá co dělat.“

Desjaniová pohodila hlavou k displeji: „Myslíme si, že jsme našli cizáckého špeha, kapitáne Geary.“

„No teda. Tohle v navigačním systému?“

„I v komunikačním. Ostatní ještě kontrolujeme, ale zatím jsme nic dalšího takového nenašli.“

Geary s úžasem zíral na displej.

„Je to nastavené tak, aby to zjišťovalo, kam letíme.

Dokáže to posílat zprávy rychlejší než světlo?“

Cresidová se zatvářila frustrovaně.

„Já nevím! Nevím, jak to vůbec funguje, natož co by to všechno mohlo dělat. Jen vím, že to tam nemá být.“

„Pochopitelně to žádný z našich bezpečnostních systémů neodhalil,“ prohlásil komandér. „Pro firewally je to, ehm, cizí, pokud dovolíte.“

„Takže s tím nemůžeme nic dělat?“ chtěl Geary vědět.

„Musíme to svinstvo v našich systémech nechat?“

Jeho otázka u Cresidové vyvolala vzteklý úsměv.

„Ne, pane. Sice nevím, jak to funguje, ale vím, jak to zabít.“

„To je poprvé, co vás slyším mluvit jako mariňačku, kapitánko Cresidová. Jak to zabijeme?“

Cresidová znovu ukázala na vlny na displeji.

„Určitě dokážeme generovat kvantové vlny, které budou mít přesně opačné charakteristiky. Výsledkem bude ničivá interference, která modulované signály zruší. Nemusíme vědět, co ty signály dělají ani jak jsou vytvářeny, ale dokážeme vytvořit jejich krátkodobý negativní obraz. Když se překryv dostane do nulového pravděpodobnostního stavu, žádný z nich se znovu neobjeví, jen velmi vzácně se ukáže kratičký kousek, který sám o sobě nebude moci fungovat.“

Geary se na ni zamračil.

„Jak by se mohly kousky objevovat, i když je jejich pravděpodobnost výskytu nulová?“

„To je… tak kvantová fyzika funguje, pane. Lidem to nedává smysl, ale tak to na téhle úrovni je.“

Bezpečnostní důstojník přikývl. „Kapitánka Cresidová v podstatě navrhla vytvořit antivirový program využívající detekci vzorců v kvantové pravděpodobnosti a jejich rušení.

Je to naprosto nový koncept, ale udělat ho dokážeme poměrně snadno.“

„Děkuju vám, kapitánko Cresidová. Myslím, že nebudu přehánět, když prohlásím, že je celé lidstvo vaším dlužníkem. Chci, aby o tom byl informován i poručík Iger od zpravodajců. Nemáte tušení, jak se to do našich systémů dostalo?“

Ostatní si mezi sebou vyměnili pohledy a pak promluvila kapitánka Desjaniová: „Přemýšlím o tom od chvíle, kdy mi to kapitánka Cresidová ukázala. Máte podezření, že brány hypersítě jsou produktem cizí technologie, pane.

Neochvějný, stejně jako každá další loď flotily, má na palubě klíč k alianční hypersíti. A ten má vlastní operační systém.“

Cresidová vytřeštila oči a dodala: „Který je napojený na navigační systémy lodě. Možná máte pravdu. Vlezeme do klíčů a podíváme se, co najdeme.“

„Jenže pokud to pochází z klíče hypersítě, odvážíme se je vyčistit?“ zamračil se bezpečnostní důstojník. „Čistka by mohla ovlivnit funkčnost samotného klíče.“

„To je pravda,“ uznala Cresidová. „Budeme muset jednat s maximální opatrností. Ale můžeme umístit antivirový filtr mezi klíče a zbytek lodních systémů, jakmile budeme mít funkční program.“

„Udělejte to hned,“ přikázal Geary. „Pokud budete něco potřebovat a nedostanete to hned, chci o tom okamžitě vědět.“

„Ano, pane, ale raději bych počkala, až bude po bitvě.“

„Po bitvě?“ Geary se málem praštil do čela. Kvůli obavám z vnitřních nepřátel a záhadných cizinců na chvíli úplně zapomněl, že se blíží bitva. „Ano, pochopitelně, až po boji. A pokud se objeví něco dalšího, co může počkat, informujte mé později.“

Nemůžu si dovolit další takové rozptýlení. Spousta lodí flotily by mohla být zničena, pokud se nebudu soustředit na aktuální hrozbu. To, co Cresidová našla, nebude mít na výsledek boje vliv, ale z dlouhodobého hlediska by to mohlo znamenat hodně, protože cizinci ztratí možnost zasahovat do války a pomáhat Syndikům. Přicházíme na vaše triky, mizerové. A až jich objevíme dost, tak si s vámi půjdeme promluvit o téhle válce a o tom, co lidé dělají nelidem, kteří se jimi snaží manipulovat.

Jedna hodina do kontaktu, pokud by obě flotily pokračovaly na aktuálních kurzech a s aktuální rychlostí. Geary viděl, co syndická formace prováděla před dvanácti minutami.

Nepřátelé se stále drželi v pravidelném hranolovitém tvaru.

Jedna z jeho kratších stran mířila na alianční flotilu jako kladivo chystající se k úderu.

„Připravená?“ zeptal se Desjaniové.

„Teď?“ zeptala se s očima zaměřenýma na nepřátelskou formaci.

„Ano, nemohl jsem to udělat dřív, abych se nechoval jinak než obvykle, ale chci dát syndickému řediteli čas, aby si všiml, co dělám, ať mám možnost vidět jeho reakci.“

Geary zaťukal do ovladačů. „Všem jednotkám alianční flotily, zaujměte pozice ve formaci echo čtyři v čase tři nula, pozice ve formaci relativně k vlajkové lodi Neochvějný.“

V čase tři nula se flotila ve velké formaci delta roztrhala na kusy. Válečné lodě se začaly přesouvat v komplexním tanci, který je měl dostat na pozice v pěti oddělených subformacích.

„Tohle vypadá jako formace, kterou jste použil poprvé v Lakotě,“ poznamenala Rionová, když začaly být tvary výsledné formace zjevné.

„Tak trochu,“ potvrdil Geary. „Subformace ve tvaru mincí jsou velmi flexibilní. Kvůli jejich menší velikosti můžu každou z nich snadno otáčet. Ale budou rozmístěné jinak než v echo pět, kterou jsme použili u Lakoty.“

Čtyři mince vytvářely dohromady tvar diamantu s většími stranami namířenými na nepřítele. V otevřeném středu diamantu, ale dál od hrotu formace, se nacházela velká mince soustředěná kolem Neochvějného, také namířená na nepřítele.

„Zásobovací lodě jsou zase návnada?“

„Ne. Snažím se je chránit. Mám je v týlu formace, protože s nimi něco udělat musím. A pokud se Syndikové pokusí prorazit a jít po nich, budou muset proletět ošklivou uličkou, než se dostanou na dostřel k zásobovačům.“

Čekal. Všichni čekali, zatímco se minuty táhly a Syndikové se blížili. Velitel nepřítele přece nemohl zaútočit čelně přímo do středu flotily. Ale Syndik nijak nemanévroval, nemířil na žádnou konkrétní část aliančních formací. Dvacet minut do kontaktu. Patnáct minut. Byl Syndik paralyzovaný nerozhodností, hloupý, nebo se změnou kurzu pečlivě čekal do posledního možného okamžiku?

Střet se blížil a syndický hranol se stále mohl posunout nahoru, dolů nebo na strany proti kterékoli z aliančních subformací. Geary věděl, že dál už čekat nemůže. V duchu si probral rozdíly mezi možnými tahy, které mohl nepřítel provést. Promyslel si manévry vlastních lodí, které byly výjimečně složité, protože setrvačnost bude ovlivňovat výsledný vektor i po obrátce. Pak Geary s nadějí, že to odhadl správně, vydal rozkazy: „Formace echo čtyři dvě, společně se obraťte a změňte kurz na levobok nula osm pět stupňů a nahoru jedna nula stupňů v čase jedna pět.“ Tím se echo čtyři dvě změní z ploché formace stojící jako zeď proti blížícímu se nepříteli v ostrou tenkou čepel, která v případě kontaktu protne syndickou flotilu ve směru doleva nahoru.

„Formace echo čtyři tři, obraťte se společně a změňte kurz na pravobok nula osm jedna stupňů, dolů jedna nula stupňů v čase jedna šest.“ Tento rozkaz měl mít obdobný výsledek jako předchozí, ale subformace na levé straně aliančního diamantu prosekne nepřítele směrem dolů doprava.

Než vydal další dva rozkazy, musel se zhluboka nadechnout. „Formace echo čtyři čtyři, obraťte se společně a změňte kurz nahoru nula devět nula stupňů v čase jedna sedm. Formace echo čtyři pět, obraťte se společně a změňte kurz dolů nula devět pět stupňů v čase jedna osm.“ Tím i horní a spodní část diamantu prosekne nepřítele před středem flotily.

Zbývala největší samostatná část flotily, velká, mírně zpožděná formace s Neochvějným a zásobovacími loděmi.

„Formace echo čtyři jedna, obraťte se dolů nula devět nula stupňů kolem vlajkové lodi Neochvějný jako středu a změňte kurz dolů nahoru jedna nula stupňů v čase dvě nula.

Všem jednotkám alianční flotily, zahajte palbu střelami a pekelnými kopími, jakmile se nepřítel dostane na dostřel.“

Desjaniová pozvedla obočí.

„Pokud poletí dál na střed, dostaneme ho.“

„Můžeme jen doufat,“ odpověděl Geary a upíral pohled na displej, na kterém se Syndikové přibližovali rychlostí měřenou na desítky tisíc kilometrů za vteřinu. Měl obraz nepřítele už v téměř reálném čase, zpožděný jen o několik sekund potřebných na dolet světla mezi oběma flotilami.

„Zatraceně. Jde do toho.“

Lodě v syndické krychli se v poslední možné chvíli natočily mírně nahoru a zaměřily se na alianční subformaci tvořící horní část diamantu.

Ale ta formace už tam nebyla, protože zatáčela a moment setrvačnosti ji nesl v širokém oblouku dolů na Syndiky. Z nepřátelských lodí vyrazila salva střel a kartáčů na očekávanou lokaci alianční subformace, ale na kartáčové střely místo lákavých cílů čekal jen prázdný vesmír. Řízené střely zahájily prudkou zatáčku ve snaze dohnat cíle, které jim uhnuly na stranu.

Ale syndická flotila provedla mnohem menší změnu kurzu, takže před nepřítelem postupně proletěly jednotlivé alianční subformace a vypustily vlastní salvy. Většina přeludů udeřila do čelních okrajů syndické formace, kde napáchaly masakr mezi lehčími loděmi a vážně poškodily syndické bitevní lodě a křižníky.

„Zatraceně,“ zamumlal Geary. Změna v syndickém kurzu nebyla nijak velká, ale stačila. Alianční subformace nebyly nepřítelem zasaženy, ale také se nedostaly na dostřel pekelných kopí. Alespoň flotila neproplýtvala omezené zásoby střeliva.

Bylo by tomu jinak, kdyby syndická flotila udeřila na velkou centrální alianční formaci. Zásobovací lodě v týle se přetočily do horní části, když se alianční zeď převrátila a zamířila nahoru, čímž zásobovací lodě bránila před střelami z nepřátelských, prolétajících pod alianční formací.

„Tohle jste trefil dokonale,“ poznamenala Desjaniová s očima stále upřenýma na displej.

„Možná až moc,“ odpověděl Geary a rychle aktivoval velitelský komunikační okruh: „Alianční lodě ve formaci echo čtyři jedna, zahajte palbu ze všech zbraní včetně kartáčových střel.“

Neochvějný a ostatní válečné lodě vypálily řízené střely, následované mrakem malých kovových kuliček. Syndický hranol měl více válečných lodí než formace Neochvějného, ale téměř všechny alianční mohly střílet, zatímco palbu mohla opětovat jen horní vrstva syndických lodí.

Ty v horní části syndické formace se začaly otřásat pod nárazy aliančních přeludů, následovaných vlnami kartáčů.

Nepřátelská formace proletěla pod téměř vodorovnou deskou alianční tak těsně, že se téměř dotýkaly. Syndikové neměli čas nabít odpalovače řízených střel, které vyplýtvali na první alianční subformaci, ale pálili alespoň ze všech sil vrhači kartáčů.

Během zlomku sekundy, kdy byly lodě nejblíže, vypálila i pekelná kopí a zasahovala štíty oslabené předchozími zásahy a válečné lodě, jejichž štíty už stačily zkolabovat.

Geary věděl, že nemá čas zhodnotit následky srážky, a rovnou vydával další rozkazy, přestože se Neochvějný pořád otřásal následky zásahů a důstojníci na můstku hlásili škody.

„Formace echo čtyři dvě, zatočte na pravobok jedna jedna nula stupňů, nahoru nula dva stupňů v čase dvě čtyři.

Formace echo čtyři tři, zatočte na levobok jedna jedna osm stupňů, nahoru jedna šest stupňů v čase dvě čtyři. Formace echo čtyři čtyři, zatočte na pravobok nula pět stupňů, dolů jedna tři jedna stupňů v čase dvě pět. Formace echo čtyři pět, zatočte na pravobok jedna osm stupňů, nahoru pět dva stupňů v čase dvě pět.“ Prudce se nadechl a pokračoval: „Formace echo čtyři jedna, zatočte na pravobok nula tři stupňů, nahoru jedna šest nula stupňů v čase dva pět.“

Výsledný manévr měl všech pět částí alianční formace obrátit a zamířit zpět na syndický hranol. Až Geary uvidí, co dělají Syndikové, bude muset rozkazy upravit, ale prozatím stačilo nasměrovat lodě na přibližně správný kurz.

Konečně měl chvíli podívat se na výsledky srážky, a tak zatnul zuby a prohlédl si stavová hlášení. Většina syndických střel, která pronásledovala formaci echo čtyři pět, byla zničena obrannými systémy, ale část jich dokázala proniknout. Těžký křižník Kroužkovka ztratil pohonné systémy, lehké křižníky Kote a Vraní noha byly vyřazené z boje. Torpédoborec Řemdih se následkem několika zásahů rozpadl na kusy. Bitevní křižníky Nezastrašitelný a Odvážný utrpěly značné škody, ale zůstávaly ve formaci.

Brutální přestřelka mezi echo čtyři jedna a syndickým hranolem stála Syndiky více, ale torpédoborce Ndziga a Tabar byly zničeny, lehký křižník Odsek se rozstřílený vznášel neřízeně vesmírem a těžké křižníky Helma a Šišák byly oba vyřazené z dalších bojů. Průzkumná bitevní loď Statečné srdce ztratila všechny pohonné systémy i zbraně a také začala za formací zaostávat. Mnohé alianční lodě byly poškozené, ačkoli bitevní lodě pochopitelně nejméně.

Čelní hrany syndické formace schytaly největší část salv a následně byla horní strana Syndiků poničena při přestřelce na blízko se subformací echo čtyři jedna. Alianční početní výhoda byla jasně vidět především u syndických lehkých lodí, které stály proti značné přesile. Syndikové do bitvy vletěli s dvaceti jedna lehkými křižníky, ze kterých bylo dvanáct zničeno nebo poškozením vyřazeno z boje. Ze čtyřiceti dvou syndických el-zetek zůstala polovina. Z boje vypadlo i pět těžkých křižníků. Nejlepší ale bylo, že se Alianci podařilo vyřadit i čtyři nepřátelské bitevní křižníky – jeden byl zničen a tři další vážně poškozeny. Kromě toho jedna syndická bitevní loď ztratila většinu pohonných systémů a zaostávala za formací, která začala vesmírem opisovat oblouk, aby mohla znovu zaútočit.

Podělal jsem to, pomyslel si Geary hořce. Syndický velitel zareagoval tak pozdě, že jsem nemohl útok soustředit pořádně.

Desjaniová ale měla radost.

„Podívejte se, jak jsme je poškodili! Další takový střet nemají šanci přežít.“

Geary neodpověděl a soustředil pozornost na pohyb Syndiků. Stále zatáčeli v obrovském oblouku nutném ke změně kurzu při pohybu rychlostí nula celá jedna světla, ale Geary si byl jistý, že znovu zamíří na echo čtyři jedna, nejspíš v naději, že se jim tentokrát podaří zasáhnout alianční zásobovací lodě. Geary vyštěkl rozkazy ostatním čtyřem formacím a nasměroval je tak, aby ještě jednou protnuly trasu, kterou museli Syndikové dodržet, aby mohli zasáhnout echo čtyři jedna. Desjaniová se na něj kvůli tónu jeho hlasu nepokojně podívala.

Tentokrát to trefil správně. Když se omlácený hranol syndické formace přiblížil k echo čtyři jedna z levoboku a mírně zespodu, proletěly ostatní čtyři alianční subformace rychle po sobě těsně kolem ní. Při každém průletu způsobily alianční lodě vedoucím syndickým jednotkám vážné škody a poničily je natolik, že je musely v čele nahradit jiné válečné lodě. Další nepřátelské těžké i lehké křižníky spolu se zbývajícími el-zetky explodovaly, rozpadaly se na kusy nebo dál letěly neřízeně, když přišly o všechny důležité palubní systémy. Dva další syndické bitevní křižníky se odpojily od formace, krátce poté následované třetím.

Poškození čelních nepřátelských bitevních lodí se zvyšovalo každým dalším zásahem.

Syndikové mohli udeřit na každou alianční subformaci jen jednou, a ačkoli se jim podařilo několikrát zasáhnout, nezpůsobili žádné z lodí vážnější škody.

„Echo čtyři jedna,“ přikázal Geary drsným hlasem, „otočte se na levobok nula osm stupňů, nahoru jedna čtyři stupňů, v čase čtyři tři.“

Syndický hranol zachovával kurz. Buď si syndický velitel nevšiml aliančního manévru včas, nebo byla jeho vlajková loď poškozená a nemohla dostatečně rychle předávat rozkazy ostatním lodím. Alianční formace soustředěná kolem Neochvějného proletěla horní hranou poničeného čela nepřítele a opakovaně zasahovala lodě, které palbu mohly opětovat jen sporadicky.

Desjaniová potěšeně vyjekla, když po průletu echo čtyři jedna explodovala nepřátelská bitevní loď. Krátce po výbuchu následovaly detonace přetížených energetických jader další bitevní lodě a jednoho ze zbývajících bitevních křižníků.

Ale Geary zíral na displej, snažil se ujasnit si celkový obraz a přemýšlel, jak znovu dát dohromady jednotlivé části flotily. Syndikové se teď blížili z pravoboku a mířili mírně dolů. Alianční subformace se převracely na čtyřech naprosto rozdílných vektorech s různými vzdálenostmi od vlajkové lodě. Geary se to snažil všechno udržet v hlavě a koordinovat akce subformaci, ale situace mu proklouzávala mezi prsty. Rozčílilo ho, jak nedokázal správně určit manévry při první srážce. A teď měl problémy pracovat se všemi nezbytnými manévry na různých časových úrovních.

Jenže nemohl jen tak nechat flotilu, aby začala nepřítele pronásledovat nezávisle. Ještě ne. Všechny lodě by se obrátily proti syndické flotile v divokém nekoordinovaném boji, který by brutálně navýšil riziko kolizí a značně snížil početní výhodu Aliance nad Syndiky. A ani nemohl předat pohyby jednotlivých subformací umělé inteligenci navigačních systémů, protože ta se soustřeďovala na nejpravděpodobnější tahy. V důsledku toho byla předvídatelná, a navíc se mohla snadno splést.

Neuvědomil si, že beze slova zírá na displej a marně se snaží pracovat s komplexní situací, zatímco cenné sekundy utíkají. Najednou mu do ucha zasyčela Rionová: „Co je?

Naše ztráty nejsou tak zlé.“

„Moc komplikované,“ zašeptal Geary. „Nemůžu koordinovat…“

„Tak věřte podřízeným, kapitáne Geary!“ zašeptala Rionová vztekle. „Nechte velitele subformací manévrovat nezávisle, a vy se starejte jen o svou!“

Zatraceně. Má pravdu. Proč si pořád myslím, že musím všechno dělat sám? Vybral jsem subformacím velitele, kterým můžu důvěřovat, a teď jim nevěřím.

„Kapitáne Duellosi, kapitáne Tuleve, kapitáne Badayo, kapitánko Cresidová, navigujte subformace nezávisle a zaútočte na nepřítele.“

Celkový obraz bitvy se dostal na úroveň, kterou už Geary dokázal snadno zvládnout, stačilo manévrovat svou částí flotily a hlídat, co dělá zbytek. Geary polkl a znovu měl pocit, že má situaci pod kontrolou. Pak si uvědomil, že toho dosáhl jen tak, že se nesnažil sledovat vše osobně.

Pamatuj na to. Tohle není akce jediného muže. Začínal sis myslet, že jsi opravdu Blackjack, co? vynadal si tiše.

„Echo čtyři jedna, otočte na levobok jedna sedm pět stupňů, dolů dva jedna stupňů v čase pět sedm.“

Bylo to absurdní, ale přestože bitva dál pokračovala, všichni na můstku Neochvějného se viditelně uklidnili. Až po chvíli si Geary uvědomil, že jeho vlastní hněv a neklid ostatní silně znervózňoval. Donutil se k úsměvu a rozhlédl se kolem sebe.

„Zatím nám to jde dobře. Teď to skončíme.“

Kapitánka Desjaniová dokončila určování priorit pro opravu škod, které Neochvějný utrpěl v první srážce, a pak se na něj usmála jako lvice těšící se na brzkou kořist.

„Měli po prvním útoku utéct. Pokud se nám podaří jejich formaci rozbít, tak jejich lodě už dlouho nevydrží.“

„Možná bychom tomu mohli pomoct,“ zamyslel se Geary a zadíval se na Desjaniovou. „Můžu dostat frekvenci na syndickou flotilu?“

Desjaniová pozvedla obočí, pak ukázala prstem na komunikačního důstojníka. Ten rychle ťukal do panelu, pak přikývl a zvedl ruku se čtyřmi vztyčenými prsty.

„Připraveno, pane. Kanál čtyři.“

Geary se nadechl, aktivoval komunikátor a snažil se mluvit klidně a s naprostou sebejistotou: „Všem válečným lodím Syndikovaných světů bojujícím s alianční flotilou.

Tady kapitán John Geary, službu konající velitel alianční flotily. Bezpochyby očekáváte posily od velké flotily Syndikovaných světů, se kterou se naše utkala před dvěma týdny u Lakoty. Ta flotila byla naprosto zničena. Neobjeví se tady ani nikde jinde. Naléhavě vás žádám, vzdejte se a zabraňte dalším nesmyslným ztrátám na životech.“

U Desjaniové to vyvolalo úsměv.

„Nejspíš jste dost ublížil jejich morálce.“

„O to mi šlo.“

„Teď uvidíme, jak jim dokáže Neochvějný ublížit fyzicky.“

Echo čtyři jedna dokončilo obrátku a blížilo se k potrhané syndické formaci z vysokého úhlu. Než se k němu ale dostalo, zasáhly nepřítele echo čtyři tři a echo čtyři pět.

Po jejich náletu se ze syndické formace oddělila další poničená bitevní loď.

„Použijte

zbytek

kartáčových

střel,“

přikázala

Desjaniová bojovému důstojníkovi, když se echo čtyři jedna znovu přiblížilo k nepříteli.

Další bleskový kontakt a Geary mohl sledovat, jak senzory flotily hodnotí škody způsobené Syndikům, když nad nimi a pod nimi proletěly formace echo čtyři dva a echo čtyři čtyři. Tři zbývající syndické bitevní křižníky ztratily všechny štíty a zoufale pálily na maximální dostřel, když se alianční formace přiblížily. V syndickém hranolu zůstávalo jen šest těžkých křižníků, ostatní byly v různém stádiu zničení rozesety podél trasy, kterou syndická formace ve vesmíru opisovala. Přežilo i pět lehkých křižníků a tucet el-zetek. Jádro syndické formace si zachovávalo bitevní lodě, pět z nich bylo stále v dobrém stavu.

Geary měl sotva čas doufat, že echo čtyři dva a čtyři čtyři nebudou zbytečně riskovat proti pěti bitevním lodím, pak provedla poslední nálet jeho formace a proletěla tak blízko Syndiků, až se Geary vylekal.

Z hranolové formace se oddělila další poškozená syndická bitevní loď a dva ze tří bitevních křižníků explodovaly. Ale Odvážný, Neuvěřitelný a Proslavený utrpěli vážné škody, těžký křižník Gusoku explodoval a zmizely i torpédoborce Caestus a Balta.

„Tahle bitva nejde moc dobře,“ zamumlal si Geary pro sebe.

Ale Desjaniová ho stejně zaslechla.

„Syndikové nedělají chyby,“ souhlasila s ním. „Ale to je nezachrání. Ještě jeden nálet…“

„Rozpadají se!“ vykřikl vítězoslavně operační důstojník.

„Děkuji vám, pane Gacionesi,“ odpověděla Desjaniová.

„Slyšela bych vás, i kdybyste neřval.“

Pokáraný důstojník se v rozpacích vrátil ke svým povinnostem. Geary sledoval na displeji, co zbylo ze syndického hranolu, který se konečně rozpadl. Dvě bitevní lodě zůstaly spolu, těsně doprovázené třemi el-zetky toužícími po alespoň nějaké ochraně. Zbytek syndických lodí se rozprchl do všech směrů v naději, že se jim podaří uniknout aliančním lodím.

To situaci značně zjednodušovalo.

„Všem lodím ve formacích echo čtyři dva, echo čtyři tři, echo čtyři čtyři a echo čtyři pět, vyhlašuju obecné pronásledování. Rozpusťte formace a zaútočte na nepřátelské cíle. Echo čtyři jedna zaútočí na dvě bitevní lodě, které zůstaly spolu.“

Což se snáz řeklo, než udělalo, zvlášť s ohledem na čas a prostor potřebný k otočení lodí v echo čtyři jedna. Ale syndické bitevní lodě byly příliš blízko a byly natolik neohrabané, že nemohly pronásledování uniknout. Zatímco se echo čtyři jedna otáčelo, sledoval Geary zbytek svých formací rozpadat se tak rychle, až to vypadalo, že je od sebe odhodila gigantická exploze. Jednotlivé alianční lodě se zaměřily na nepřátelské cíle a zahájily nálety. Každá zbývající syndická loď se stala cílem hned několika aliančních úderů. Na displeji vytvářely předpokládané trasy lodí složitou síť, ze které se Syndikové zoufale snažili uniknout.

„Co to sakra dělá Geniální a Inspirace?“ chtěla vědět Desjaniová.

Geary se podíval. Dva bitevní křižníky se oddělily od formace a od Včasného, svého kolegy v divizi, a společně zrychlovaly na nálet na dvě syndické bitevní lodě. Gearyho hněv opět zahořel. Už tak jsme dneska ztratili dost lodí, ale ti pitomci ignorují moje rozkazy a jdou na čelní srážku s bitevními loděmi.

„Dostanou se před nás,“ protestovala Desjaniová zklamaně. „Ale proč? Sami nedokážou zničit ani jednu bitevní loď.“

„To ne,“ souhlasil s ní Geary. Udeřil do ovládacích tlačítek silněji než obvykle: „Geniální, Inspirace, tady kapitán Geary. Přerušte nálet na nepřátelské bitevní lodě.“

Čekal. Zkontroloval si vzdálenost a ujistil se, že zpráva už ke křižníkům musela dorazit a že by měl slyšet jejich odpověď. Žádná ale nepřišla a oba křižníky pokračovaly ve zteči. Pak si uvědomil, že se obrátil i Včasný a snažil se Geniálního a Inspiraci dohnat, aby se mohl náletu zúčastnit.

Geary se musel několikrát nadechnout a vydechnout, aby se uklidnil. „ Geniální, Inspirace, Včasný. Máte rozkaz okamžitě přerušit nálet na dvě syndické bitevní lodě.“

Uplynula nějaká doba a echo čtyři jedna se konečně otočilo.

„Už nemá smysl posílat jim další zprávu,“ poznamenala Desjaniová.

Gearyho rozbolela čelist z toho, jak zatínal zuby. Marně se snažil uklidnit, zatímco sledoval nesmyslný nálet tří bitevních křižníků proti nepřátelské přesile.

Křižníky Geniální a Inspirace proletěly kolem dvou bitevních lodí a soustředily palbou na jednu z nich. Ve chvíli nejbližšího průletu vypustily nulová pole doprovázená salvami pekelných kopí a zbývajícími kartáčovými střelami.

Štíty zaměřené bitevní lodě vzplály, ale držely se, dokud jimi neproniklo nulové pole, které zlikvidovalo kus jedné pohonné jednotky, čímž bitevní loď zpomalilo.

Ale Syndikové také soustředili palebnou přesilu a Geniální se potácel pryč od nepřítele se závažnými škodami.

Jeho pohonné systémy byly vyřazené a přišel i o většinu zbraní.

Pak dorazil osamocený Včasný, jediný bitevní křižník proti palbě dvou bitevních lodí. Syndická pekelná kopí strhla křižníku štíty a pak se zakousla hluboko do jeho trupu.

Včasného zachránil jen moment setrvačnosti, který ho s děsivými škodami odnesl mimo dostřel syndických lodí.

„Pokud kapitán Včasného přežil, zabiju ho,“ přísahal Geary při pomyšlení na to, kolik aliančních lodníků muselo zbytečně a nesmyslně zemřít.

„Před šesti měsíci bych mu tleskala,“ poznamenala Desjaniová zamyšleně. „Teď vidím, jak nesmyslné to bylo.

Jaký má smysl odvaha, která jen pomáhá nepříteli zničit vás?“ Její hlas se změnil a nabral na tvrdosti. „Tak, Neochvějný,“ zavolala na důstojníky. „Postaráme se, aby Syndikové litovali toho, co udělali Včasnému.“

Tři bitevní křižníky palbou oslabily štíty syndické bitevní lodě, ale byly přitom závažně poškozené. Lodě echo čtyři jedna nepřítele opakovaně zasahovaly a kompletně zničily štíty bitevní lodě. Čtyři alianční bitevní lodě v echo čtyři jedna uštědřily nepříteli smrtelné rány, které jednoho Syndika změnily v neřízený poničený vrak a u druhé lodě vyřadily většinu systémů.

„Všem válečným lodím v echo čtyři jedna, obecné pronásledování nepřítele. Rozpusťte formaci a nezávisle útočte na příležitostné cíle.“

Geary přepnul na interní komunikační okruh a přikázal: „Poručíku Igere, chci vědět, jestli je venku záchranný modul s nějakým syndickým ředitelem. Zkuste mi ho najít.“ Byla to ošklivá a bolestivá bitva. Ale alianční flotila měla mnohem menší ztráty než Syndikové. Geary sledující vrak Včasného v tom však nedokázal najít útěchu.

11.

„Nemůžeme zachránit Včasného,“ vrtěla kapitánka Tyrosianová nešťastně hlavou. „Příliš velké škody, mnoho zničených systémů. I kdybyste ho chtěl táhnout, museli bychom se tady zdržet několik dní, než by se nám podařilo posílit poškozené části trupu, jinak by se loď rozpadla.“

Geary se znovu zadíval do hlášení o ztrátách ve flotile.

Velitel i výkonný důstojník Včasného zemřeli společně s téměř čtyřiceti procenty posádky. Geary na chvíli sklopil pohled a ani nemusel bojovat se vztekem. Naplňovalo ho spíš zoufalství. Pak přikývl.

„Zničíme ho. Sundejte z něj všechno, co půjde snadno převézt a co budeme potřebovat pro další bitevní křižníky.

Máte čtyři hodiny, než dokončíme evakuaci posádky.“

„Ano, pane. Co Statečné srdce?“ zeptala se Tyrosianová.

„Není nám jasné, jak může být pořád v jednom kuse, a čekáme, že se při sebemenší námaze rozpadne, ale musím se zeptat.“

„Ano. Zničíme i Statečné srdce.“ Tím v divizi průzkumných bitevních lodí zůstane jen poslední, Vzorový.

„Co ostatní vážně poškozené lodě?“ zeptal se Geary.

Tyrosianová se zamračila a podívala stranou na vlastní displej.

„Na těžkých křižnících Gusset a Šišák už probíhají opravy, ale bude chvíli trvat, než budou moci vyrazit do boje. Gusset potřebuje na kompletní opravy dlouhý pobyt v doku. Lehký křižník Vraní noha ztratil spoustu systémů, ale dokáže udržet krok s flotilou. Čtyři bitevní křižníky, Odvážný, Proslavený, Geniální a Nezastrašitelný, utrpěly vážné škody. Hlavně Odvážný a Geniální jsou sotva schopné bojovat, ale jejich pohonné systémy jsme už alespoň částečně opravili.“

„Děkuju vám, kapitánko Tyrosianová.“

Když obraz Tyrosianové zmizel, opřel se Geary do křesla a přemýšlel o faktu, že ze čtyř právě zmíněných bitevních křižníků veleli třem služebně starší kapitáni, kteří také veleli divizím bitevních křižníků. Zjevně stále nedokázali zapomenout na staré přísloví kašlat na střely, plnou parou vpřed. Dokonce ani ti, které považoval za učenlivější. Alespoň bylo možné ty lodě zachránit, protože Aliance v bitvě zvítězila. Kdyby museli ustoupit, přišli by o všechny čtyři křižníky.

Ozval se zvonek u dveří jeho kabiny a dovnitř vstoupila kapitánka Desjaniová. Vypadala unaveně, ale v očích jí zářil triumf. Geary si musel připomenout, že na poměry válčení v posledních desetiletích bylo jeho vítězství celkem laciné.

„Máme syndického ředitele, kapitáne Geary,“ ohlásila Desjaniová. „Ne nejvyšší velitelku, ta zemřela na jednom zničeném křižníku, ale jejího zástupce.“

„Asi bychom měli být vděční, že syndická velitelka dělající tak málo chyb už nás nebude v budoucnosti ohrožovat,“ poznamenal Geary. „Jak moc to schytal Neochvějný?“

Triumf na tváři Desjaniové zmizel a byl nahrazen bolestí.

„Dvacet pět mrtvých, tři další vážně zranění, ale snad je zachráníme. Přišli jsme o celou baterii pekelných kopí a nemyslím si, že ji ještě zprovozníme. Bez ohledu na to, kolik lepicí pásky a modliteb použijeme.“

Geary otupěle přikývl.

„Pokud chcete někoho z Včasného jako náhradu za ztráty, dejte mi vědět.“

Desjaniová bolestivě zamrkala.

„ Včasný je odepsaný? Zatraceně. Všimla jsem si, že je jeho kapitán mrtvý.“

„Díky tomu, že následoval příklad kapitánů Caliga a Kily z Geniálního a Inspirace, “ dodal Geary hořce.

„Pokud se můžu zeptat, pane, co s tím hodláte udělat?“

Pátravě se na ni zadíval. Připadlo mu, že Desjaniová otázku položila velmi pečlivě.

„Mám nepříjemné podezření, že podle vás to bude flotila považovat za obdivuhodný výkon.“

Desjaniová na chviličku zaváhala a pak přikývla: „Ano, pane. Zaútočili na nepřítele bez ohledu na přesilu. V očích flotily je opodstatněné, že ignorovali vaše rozkazy.“

„Takže se bude flotila vztekat, kdybych je potrestal,“

zavrtěl Geary hlavou. „Myslel jsem si…“

„Že jsme se poučili?“ zeptala se Desjaniová. „Učíme se, pane. Ale musíme si taky zachovat ochotu bojovat bez ohledu na přesilu. A víte, jak těžké je změnit to, v co věříte.

Tohle je přesně opačný případ než s Casiou a Yin. Ti neposlechli rozkazy, aby se mohli bitvě vyhnout. Caligo a Kila neposlechli, aby mohli bojovat. Všichni odsoudili Casiu a Yin, ale pokud se zkusíte stejně chovat i ke Caligovi a Kile, jen málokdo s vámi bude souhlasit. Se vší úctou, navrhuji vám, abyste při jednání s nimi byl opatrný, pane.“

„Dobře. Díky za dobrou radu.“

Velmi viditelná akce během bitvy, určená k tomu, aby si získala obdiv flotily, která ale nalákala další loď na jistou smrt. Nelíbilo se mu, kam takové myšlenky vedou, že chování Caliga a Kily až příliš odpovídá myšlení těch, kdo do lodí flotily propašovali ničivé počítačové červy. Ale v žádném případě to nebyl důkaz, že by měli Caligo a Kila v sabotáži prsty. Musel si to promyslet a prodiskutovat s Rionovou.

„Ne že bych sám nenadělal tentokrát dost chyb,“ dodal nakonec Geary.

Desjaniová se na něj zamračila. „První nálet nevyšel dokonale, ale jinak se vše ostatní povedlo.“

Když Geary neodpověděl, zamračila se Desjaniová ještě více. „Pane, pořád mi říkáte, že nejste dokonalý, ale právě teď vidím, že se za nedokonalost sám odsuzujete. Se vší úctou, to je pokrytectví, jste na sebe zbytečně tvrdý.“

Z nějakého důvodu se na ni Geary usmál.

„Se vší úctou? Jak byste to řekla, kdybyste nechtěla být uctivá?“

„Řekla bych vám, že jste idiot, a upozornila vás, že si nemůžete dovolit přijít o sebevědomí jen kvůli drobné chybičce. Pane. Což vám pochopitelně neříkám.“

„Protože by to nebylo uctivé?“ zeptal se Geary. „Ale připadá mi, že něco takového jsem potřeboval slyšet. Díky.

Kde je ten syndický ředitel?“

„Jeho záchranný modul vyzvedl Kururi, právě ho převáží na Neochvějný.“

„Dobře. Požádejte poručíka Igera, ať mi dá vědět, až bude návštěvník připravený na rozhovor. Byl bych rád, kdybyste tam byla i vy.“

Desjaniová přikývla.

„A koprezidentka Rionová.“

Z tváře Desjaniové zmizely všechny emoce.

„Ano, pane.“

Geary pochopil, že když mu Desjaniová říká „ano, pane“, může to znamenat spoustu různých věcí, ale ne vždy souhlas.

„Táňo, je naše důležitá spojenkyně. Chápe věci, kterým my nerozumíme. Je to politička. Syndik, s nímž budeme jednat, je také politik.“

„Takže mluví stejným jazykem,“ prohlásila Desjaniová tónem, který dával jasně najevo, že Rionová a syndický ředitel toho spolu sdílí mnohem víc. „Ale chápu, proč může být užitečná. Oznámím poručíkovi Igerovi, co si přejete, pane.“

Syndický ředitel ve výslechové místnosti se ze všech sil snažil tvářit sebevědomě a klidně. Nejspíš se bál, že by mohlo být video s ním vysláno na Syndikované světy jako propaganda. Jeho dokonale střižená ředitelská uniforma na sobě nesla stopy úniku z lodě a celý vypadal pomačkaně, ačkoli jeho účes nejspíš stál tolik jako nový torpédoborec.

Geary se podíval na poručíka Igera: „Máte něco?“

Iger přikývl a pousmál se.

„Ano, pane. Pochopitelně nic neřekl, ale sledoval jsem jeho reakce včetně skenu mozku, když poslouchal mé otázky. Popřel, že by něco věděl o cizí inteligentní rase, ale když jsem se ptal, byl jasně vidět jeho strach.“

„Strach?“

„Ano, pane,“ zopakoval Iger pevně. „Bezpochyby.

Přinejmenším tento ředitel se jich bojí.“

„Jsme si jistí, že ho nevylekala jen otázka?“ zeptala se Rionová. „Nebojí se možnosti, že by mohl prozradit velmi důležité tajemství?“

„Nebo se může bát toho, že víme dost, abychom se mohli ptát,“ dodala Desjaniová.

Iger uctivě přikývl. „Pokládal jsem otázku mnoha způsoby, paní koprezidentko, a sledoval, které části jeho mozku se aktivují. Kapitánko Desjaniová, jeho nervozita značně vzrostla, když jsem se ho na to začal ptát, ale výsledky jsou jiné, než kdyby se jen bál, že to víme. Vidíte ty záznamy?“ aktivoval poručík obrazy mozku syndického ředitele a ukázal na ně. „Když jsme na to téma narazili, vyvolalo to u něj hluboce uložený strach, něco, co spouští vývojově nejstarší části lidského mozku.“

„Strach z neznáma, strach z cizího?“ zeptal se Geary.

„Ano, takové věci, pane,“ potvrdil Iger.

„Ale navenek tvrdí, že nic neví.“

„Správně, pane.“

Geary se podíval na Rionovou a Desjaniovou.

„Myslím, že bych měl jít za ním a promluvit si s ním.

Poručík Iger může monitorovat jeho reakce. Půjdete se mnou?“

Desjaniová zavrtěla hlavou: „Raději bych se dívala odsud, pane. Už tak mám problémy ovládat se a překonat chuť vrazit tam a zakroutit tomu mizerovi krkem.“

Rionová se zamračila, i když spíš zamyšleně než v reakci na Desjaniovou. „Myslím, že byste to měl zkusit jako první, kapitáne Geary. Jeden na jednoho možná bude mít víc chuti mluvit. Když bude potřeba, vždycky můžu jít dovnitř za vámi a použít takový nátlak nebo povzbuzení, jaké dokáže na Syndika vytvořit alianční politik.“

„Dobrá.“

Iger přistoupil ke Gearymu a s mumlanou omluvou mu zastrčil něco malého za ucho.

„Co je to?“

„Krátkodosahový komunikátor pracující na frekvenci, která nebude narušovat vyšetřovací vybavení,“ vysvětlil mu Iger. „Až budete se Syndikem mluvit, můžeme vás informovat, co ukazují naše přístroje. Je to téměř neviditelné, ale pokud ředitel něco o provádění výslechů ví, bude předpokládat, že máte spojení s monitory.“

O několik sekund později Geary vstoupil do výslechové místnosti a zavřel za sebou dveře. Ředitel seděl v jednom ze dvou křesel, která byla pevně připojena k podlaze. Když k němu Geary přistoupil, ředitel se postavil a jeho pohyby prozrazovaly strach.

„Jsem důstojník Syndikovaných světů a…“

Geary ho zarazil zvednutím ruky. Ředitel zmlkl, ale zůstal stát.

„Už jsem podobné věci slyšel mnohokrát,“ informoval Geary ředitele. „Zdá se, že se to za poslední století moc nezměnilo.“

To prohlášení syndickým ředitelem otřáslo, i když se snažil ovládat.

„Jsem si vědom, že se prohlašujete za kapitána Johna Gearyho, ale…“

„Ale nic,“ přerušil ho Geary. „Vím, že vaši nadřízení mě už identifikovali a potvrdili.“ Posadil se a snažil se vypadat naprosto sebevědomě. Pokynul Syndikovi, ať se také posadí.

Ten to po chvíli udělal, ztuhle seděl a zíral na Gearyho.

„Je na čase, abychom přestali kličkovat, řediteli Cafiro.

Tahle konkrétní hra stála Alianci i Syndikované světy neuvěřitelně moc, a to jak ve ztracených životech, tak v materiálech proplýtvaných na válku, kterou nemůžete vyhrát.“

„Syndikované světy se nevzdají,“ trval na svém ředitel.

„Ani Aliance. Po skoro sto letech bych čekal, že už to všem dojde. Tak o co jde? Za co bojujete, řediteli Cafiro?“

Cafiro se na Gearyho podíval s obavami v očích. „Za Syndikované světy,“ odpověděl.

„Vážně?“ naklonil se k němu Geary. „Tak proč děláte přesně to, co cizí rasa za hranicemi Syndikovaných světů chce?“

Ředitel na Gearyho zíral a nakonec odpověděl: „Nic takového neexistuje.“

„Lež,“ zašeptal Gearymu v uchu poručík Iger. Geary by to poznal i bez nápovědy.

„Nebudu se zdržovat procházením všech důkazů, které jsme nashromáždili. O některých z nich Syndikované světy nejspíš ani neví.“ Jen ať se má Syndik o co starat. „Víme ale, že tam jsou, a víme, že výkonná rada Syndikovaných světů se s nimi dohodla na útoku proti Alianci. A taky víme, že cizinci vaši radu podvedli a nechali vás v boji samotné.“

To všechno byly spíš kvalifikované odhady než známá fakta, ale Geary nehodlal v tuto chvíli přiznat jakoukoli nejistotu.

Syndik na něj vytřeštěně zíral a Geary i bez Igerovy pomoci jasně rozpoznal jeho neklid.

„Nevím, o čem mluvíte.“

„Částečná lež, ale šokovalo ho, když jste zmínil zradu.

O tom možná nic nevěděl.“

Geary se na Syndika pochybovačně zadíval a zavrtěl hlavou.

„Vaše jméno je Niko Cafiro. Výkonná úroveň, druhý stupeň. To je celkem vysoká hodnost.“

Ředitel Cafiro sledoval Gearyho s viditelným neklidem, ale mlčel.

„Dost vysoká, abyste mohl být zástupcem velitele flotily, kterou jsme v téhle hvězdné soustavě zničili.“

V Syndikových očích se objevil hněv a strach.

„Už jsme srovnali poměry sil, řediteli Cafiro,“ prohlásil Geary. „Syndikované světy proti nám nemohou poslat přesilu. Za posledních několik měsíců jsme zničili příliš mnoho vašich lodí.“

„Něco skrývá,“ zašeptal Iger. „Když jste mluvil o tom, kolik lodí Syndikové měli, aktivovalo to kaskádu mentálních reakcí.“

Co to znamenalo? Že měli Syndikové více lodí, než Aliance očekávala? Nebo že ředitel jen přemýšlel o bitvách, ve kterých Syndikové ztratili tolik, a nechtěl na sobě nechat znát reakci, která by Gearyho prohlášení potvrdila?

„Jsme blízko hranic s Aliancí,“ pokračoval Geary. „Ještě pár skoků a budeme v hraniční soustavě Syndikovaných světů. Odtamtud poletíme domů.“

To konečně vyvolalo zjevnou reakci.

„Vaše flotila bude zničena.“

„Dostanu tuhle flotilu domů,“ zopakoval Geary vyrovnaně.

„V hraniční soustavě se s vámi setká vše, co Syndikované světy mají. Budete zastaveni,“ trval na svém Cafiro, i když v jeho hlase nebylo slyšet, že by tomu příliš věřil. „Vaše flotila se zpátky na alianční území nedostane.“

„Možná se tam se mnou vaše síly utkají,“ souhlasil Geary. „Ale Syndikované světy zatím neměly moc štěstí se zastavováním mé flotily. Kromě toho víte stejně dobře jako já, že nemusím dostat domů celou flotilu, abych zvrátil průběh války. Stačí mi dostat zpátky na alianční území pouze jednu loď. Tu, která nese klíč k syndické hypersíti.“

Ředitel Cafiro sebou škubnul.

„Nevíte, která loď to je. Jak Syndikované světy zabrání jediné lodi ve skoku na alianční území? A až se dostane domů,“ zdůraznil Geary a naklonil se k Syndikovi trochu blíž, „Aliance klíč okopíruje a Syndikované světy budou muset zničit své brány, aby zabránily Alianci v jejich použití. To poskytne Alianci obrovskou výhodu, a navíc víte, co se stane při zničení brány hypersítě, že ano?“

Byl to výstřel do tmy, ale Cafiro sklopil zrak a viditelně jím to otřáslo.

„Myslel jsem si, že by to měli Effroen říct.“

„Effroen?“

„Ředitelce, která velela silám ponechaným na obranu Lakoty. Měla rozkazy zabránit vám za každou cenu v použití brány, i když někteří z nás věděli, co se stalo u Sancere, a měli strach z toho, co by se mohlo po zničení lakotské brány stát. Ale přehlasovali nás.“

„Zdá se, že je upřímný,“ řekl Iger Gearymu. „Objevují se stopy vzteku s tím, jak se aktivují paměťové oblasti.

Odpovídá to vzpomínkám na události, které ho naštvaly.“

Geary přikývl.

„Vaši nadřízení jsou zřejmě ochotní akceptovat velká rizika. Obrovská rizika jako třeba to, kvůli kterému skončila alianční flotila na syndickém území.“

„To… to nebyl můj plán.“

„Přepad v domovském systému Syndikovaných světů?

Dvojitý agent, který nabídl Alianci klíč hypersítě, aby flotila naběhla přímo do pasti?“

„Ano! Já bych něco takového nikdy neriskoval.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Zdálo se to jako jistá věc. Vzal byste to. Ale nevyšlo to.“

„Kvůli vám!“ zařval Cafiro s rudou tváří a rozzuřený na nejvyšší míru. „Kdybyste se neukázal…“ zarazil se a jeho tváře začaly rychle blednout strachy.

„Jo,“ souhlasil s ním Geary. „Ukázal jsem se já.“

Syndik polkl a jen na něj zíral.

„Tak si to probereme. Někdo, pokud je to vůbec správný termín pro člena nelidské inteligentní rasy, trikem nalákal Syndikované světy do války. Vaše výkonná rada to totálně podělala a odmítla to přiznat. A Aliance bude mít brzy prostředky, jak neutralizovat vaši hypersíť, protože to výkonná rada zase totálně podělala. Zahájili válku a teď hrozí, že ji prohrají. A vy jste jim stále věrný, přestože byste mohl mluvit o způsobech, jak škody minimalizovat.“

Cafiro o tom zjevně přemýšlel a očima nervózně přejížděl po místnosti. Nakonec promluvil: „To teď…

vyjednáváte?“

„Žádám vás, abyste zvážil alternativy.“

„Pro dobro Syndikovaných světů.“

„Správně,“ přikývl Geary a snažil se zachovat klidnou tvář.

„Vy chcete, aby válka skončila?“ udeřil na něj Cafiro.

„Vy i já víme, že lidstvo ohrožuje jiný nepřítel. Možná je na čase, abychom se přestali navzájem zabíjet jen proto, že nás do toho někdo trikem navezl.“

Cafiro se několik sekund vyhýbal očima Gearyho pohledu a zjevně přemýšlel.

„Jak můžeme vědět, že dodržíte slovo?“

„Důkaz najdete v každé soustavě, kterou tahle flotila proletěla od chvíle, kdy jsme opustili syndický domovský systém. Nesnažte se předstírat, že o tom nic nevíte.“

Ředitel Cafiro přitiskl dlaně k sobě a opřel si bradu o konečky prstů.

„To není dost. Ne teď. Na rovinu vám říkám, dokud existuje šance, že vás dokážeme zastavit, nikdo si nedovolí otevřeně jednat proti současným členům výkonné rady.“

„Říká pravdu,“ ozval se v Gearyho uchu užaslý hlas poručíka Igera.

„A když se má flotila dostane domů?“

Syndický ředitel si měřil Gearyho pohledem.

„Pak bude jejich selhání příliš velké, škody nevyčíslitelné, následky závažné. Ale ani pak nebude současná výkonná rada vyjednávat. Nemůžou si to dovolit, protože by tím přiznali vlastní selhání.“

Geary přikývl a vzpomněl si, že Rionová říkala to samé.

„Ale,“ dodal Cafiro se ztuhlým výrazem v obličeji, „po něčem takovém už nebude mít zbytek Syndikovaných světů chuť obětovat se jen proto, aby ochránil výkonnou radu před jejími vlastními chybami.“

„Zeptejte se ho, jestli tím myslí vzpouru, nebo nové členy rady,“ řekla Gearymu naléhavě Rionová.

Geary pokýval hlavou v odpovědi na Cafirovo prohlášení, ale také na souhlas s Rionovou.

„Myslíte tím, že by došlo ke vzpouře, nebo že bychom jednali s novými členy rady?“

Cafiro sklopil pohled.

„Nevím.“

„Lže,“ oznámil Iger.

„Řekněme, že by šlo o nové členy,“ zatlačil Geary na Syndika. „Byli by ochotní vyjednávat o ukončení války?“

„V takové situaci? Myslím, že ano. Záleželo by na podmínkách.“

„Pravda,“ potvrdil Iger.

„Spolupracovali by s námi na zastavení cizinců a přestali by předstírat, že neexistují?“

„Ano, já…“ zrudnul náhle Cafiro, zjevně naštvaný sám na sebe, že konečně přiznal povědomí o cizincích.

„Oba už známe pravdu,“ řekl Geary. „Chceme to samé.

Ukončit nesmyslnou válku a sjednotit se proti něčemu, co ohrožuje celé lidstvo. To by měl být dobrý základ pro spolupráci.“

Ředitel přikývl.

„Zaútočte na jeho osobní zájmy!“ nařídila Rionová.

„Nesnažte se mluvit o lidstvu nebo Syndikovaných světech!

Mluvte o jeho vlastních zájmech! Nestal se syndickým ředitelem z dobroty srdce!“

Měla pravdu. Geary se donutil k úsměvu.

„Pochopitelně když mluvím o spolupráci, mluvím o někom, koho už známe. Někom, kdo chápe, o co jde.“

„Centra odměny v jeho mozku se aktivují,“ oznámil Iger.

Cafiro přikývl, tentokrát odhodlaněji.

„Jak říkáte, musíme myslet v termínech oboustranných výhod.“

„Pochopitelně,“ odpověděl Geary vyrovnaným hlasem, i když měl chuť odplivnout si. Proč to nemohla Rionová říct Syndikovi osobně? Ale stejně jako všichni další členové Aliance byla postižená nenávistí a nedůvěrou zrozenou z mnoha desetiletí války. S Gearym to bylo jinak, protože nebyl zasažen válčením natolik. Ale neznal správná slova a Rionová mu žádná neradila, možná předpokládala, že je zná.

Třeba znal. Geary vylovil z paměti vzpomínky na nadřízeného, pod kterým několik let trpěl. Byl to muž, který ho politikařením a snahou manipulovat se všemi kolem sebe málem vyhnal z flotily. Stačilo si jen vzpomenout, co ten chlap říkával.

„Aliance potřebuje správné lidi, se kterými by mohla spolupracovat,“ prohlásil Geary a mírně zdůraznil slovo „správné“.

Cafiro se téměř usmál, ale v jeho očích byl vidět zápal.

„Ano. Znám další, kteří by se mnou spolupracovali. S

námi,“ donutil se Cafiro k napjatému úsměvu. „Pochopitelně jako vězeň toho moc nezvládnu.“

„Zdá se, že si rozumíme.“ Víc, než by Geary chtěl. Ale tenhle konkrétní Syndik byl ambiciózní a poháněný touhou po moci, jinak by nebyl zástupcem velitele velké flotily.

Dalo se čekat, že bude takhle reagovat na dohodu, kterou mu Geary strčil pod nos. Jiní syndičtí ředitelé, možná méně sebestřední a více věrní ideálům než svému kontu (jako ředitelka soustavy Cavalos), by byli mnohem vhodnější vůdci na vyjednávání. Ale Geary musel použít zbraně, které měl k dispozici.

I ty velmi nechutné. Zbraně, které vyjednávaly o vlastní svobodu, ale ani je nenapadlo zeptat se na osud ostatních Syndiků ze zničené flotily. Geary se snažil zachovat klidnou tvář, i když v tu chvíli dobře chápal touhu Desjaniové Syndika prostě zaškrtit.

„Myslím, že výhodnější pro všechny strany bude, když vás propustíme.“ Než se rozhodnu pustit sem Desjaniovou, aby ti mohla zakroutit krkem. „Žádné jiné zajatce jsme nevzali. Únikové moduly z lodí Syndikovaných světů jsou poškozené, ale jinak by měly být schopné dostat vás do bezpečí.“

„Ach… jistě,“ souhlasil Cafiro po kratičkém zaváhání.

„Syndikované světy o nás brzy uslyší, řediteli Cafiro. Až se naše flotila dostane domů.“

Geary ukončil konverzaci tak, že se postavil a odešel z místnosti.

„Je nervózní,“ poznamenal Iger, jakmile se Geary připojil k ostatním. „Bezpochyby přemýšlí, jestli ho pustíme.“

„Opravdu nadělá Syndikům potíže, když ho necháme jít?“ zeptal se Geary Igera a Rionové. Oba přikývli. „Tak ho prosím dostaňte pryč z téhle lodě, poručíku Igere.“

„Ano, pane. Během půl hodiny bude zpátky v záchranném modulu a vypuštěný ven.“

Geary odvedl Desjaniovou a Rionovou pryč z paluby zpravodajců.

„Myslím, že bych raději jednal s cizinci,“ poznamenal a nebyl si jistý, jak moc je to vtip.

„Možná se toho dočkáte,“ prohlásila Rionová smrtelně vážně. „Pokud jsou naše spekulace správné, cizinci jednali proti nám i Syndikům na základě zkušeností se syndickými vůdci. Třeba jen chtěli, aby je nechali na pokoji, nebo cítili potřebu zabezpečit se před námi. Mohli si jen přát odstranit hrozbu lidské agrese, na druhé straně svého území musí mít k dispozici spoustu prostoru.“

Desjaniová promluvila, jako by si říkala něco sama pro sebe: „Pokud není na jejich hranicích někdo další.“

Geary se zamračil a pocítil náhlou vlnu obav. „Pokud je tam venku jedna cizí inteligence…“

„Mohlo by jich být víc. Téměř určitě jich je víc,“

zamumlala Desjaniová a zadívala se na Gearyho. „Musíme nepřítele pochopit. A tohle je velmi důležitá věc. Mohli mít pocit, že jsou v kleštích mezi potenciálními nepřáteli. Mohli by dokonce vést válku nepředstavitelně daleko od našich vlastních bitev se Syndiky. Třeba nás jen chtěli zaměstnat, protože potřebovali chránit vlastní týl. Možná to znamená, že proti nim najdeme potenciální spojence. Nebo taky můžeme najít ještě horší potenciální nepřátele.“

Rionová se zatvářila, jako kdyby spolkla něco nepříjemného.

„To je docela možné. Ale nemůžeme vědět, jestli je to pravda. Je toho sakra moc, co prostě nevíme.“

„Hodně jsme toho zjistili. Zjistíme i víc.“

Geary aspoň doufal, že to tak bude.

Expandující koule trosek, které zbyly z vraků Včasného, Statečného srdce, těžkého křižníku Helma a lehkého křižníku Odsek, se vznášely ve vesmíru daleko od alianční flotily, která mířila ke skokovému bodu na Anahalt a Dilawu. Geary udržoval rychlost flotily na nula celá nula čtyři světla, aby usnadnil cestu vážně poškozeným lodím, jako byly křižníky Odvážný a Geniální, a doufal při tom, že lodě co nejdřív opraví pohonné systémy. Nedošlo k žádným dalším pokusům o použití počítačových červů. Geary přemýšlel, jestli mají pachatelé předchozí sabotáže příliš mnoho práce s opravami na svých lodích, nebo jestli se snaží najít nový způsob, jak červy do systémů dostat. Nebo jestli nezkouší vymyslet jinou taktiku, když předchozí pokusy nevyšly a znepřátelily jim většinu flotily. Nezdálo se však pravděpodobné, že by to sabotéři prostě vzdali.

Stále si nebyl jistý, ke které hvězdě skočit. Ani neměl chuť o tom teď přemýšlet. Flotila v poslední bitvě přišla o mnoho personálu a také o několik lodí. Před sto lety strávil spoustu času v mírové flotile a vybojoval jedinou beznadějnou bitvu, po které skončil v hibernaci. Ostatní v průběhu sta let bojovali v bezpočtu dalších bitev a uvykli na ztráty lodí, mužů i žen ve velkém počtu. Geary se snažil o tom nepřemýšlet, ale uvědomil si, že to takhle dál nepůjde.

Musel přijmout cenu, již bylo třeba zaplatit za vítězství, a musel si vyvolat osobní záznamy, které mu řeknou, co dřív osobně zaplatili lidé, jež teď znal. Dlužil jim to.

Aktivoval si osobní záznamy a začetl se do nich.

Kapitánka Jaylen Cresidová. Domovská planeta Madira. Do flotily vstoupila jako dělostřelecká důstojnice na torpédoborci Shakujo. Vdala se o pět let později za dalšího důstojníka flotily. Ovdověla tři roky na to, když její muž zemřel během bitvy na palubě křižníku Neporazitelný, zničeného při obraně alianční soustavy Kana před syndickým útokem. Nebyl to ten samý Neporazitelný, kterého flotila ztratila u Ilionu, ale jiná loď stejného jména.

Cresidová mu řekla, že pokud zemře, někdo na ni čeká.

Geary na chvíli zavřel oči a snažil se utlumit bolest, kterou v něm pročítání záznamů vyvolalo. Pak četl dál, nutil se čelit ceně za válku, která změnila Alianci a pomohla zformovat osobnosti lidí kolem něj.

Matka a bratr Cresidové také zahynuli ve válce. Matka zemřela, když bylo Jaylen dvanáct let. Starší bratr rok před tím, než Cresidová nastoupila do flotily. Jelikož Geary nechtěl sčítat ztráty i předchozí generace, radši soubor zavřel.

Po chvíli se odhodlal a vyvolal si na displej soubor kapitána Duellose. Jeho žena byla vědkyně v hvězdné soustavě bezpečně daleko od frontové linie, ale Duellosův otec a strýc zahynuli v boji. Jeho nejstarší dcera dostane příští rok povolávací rozkaz.

Kapitán Tulev ztratil ženu a tři děti, když Syndikové vybombardovali jeho domovskou planetu.

A kapitánka Desjaniová. Řekla mu, že rodiče stále žijí, nic víc. Desjaniová také měla strýce, o kterém párkrát mluvila. Nikdy ale nezmínila tetu zabitou v pozemních bojích na syndické planetě. Ani mladšího bratra, jenž zahynul před šesti lety ve svém prvním boji.

Vzpomněl si na mladého syndického chlapce, se kterým Desjaniová mluvila, když na palubu dorazili utečenci z Wendigu. Na to, jak se Desjaniová k chlapci chovala a jak se na něj dívala, když se snažil bránit rodinu. Viděla v tom chlapci malého brášku?

Geary dlouze zíral na displej, pak aktivoval další příkazy, na které si nikdy předtím netroufl. Záznamy toho, co se stalo s jeho rodinou.

Objevil se seznam Gearyů. Bylo jich hodně. Nenechal po sobě ženu ani děti, za což už několikrát vzdal díky. Ale měl bratra a sestru, bratrance, tetu. Většina z nich měla děti.

Mnozí z nich skončili ve flotile. Geary si vzpomněl na hořká slova svého prasynovce. Od Gearyů se čekalo, že vstoupí do flotily. Spousta z nich to udělala, a spousta zemřela.

Stále tam ještě seděl a snažil se to všechno vstřebat, když se ozval zvonek dveří jeho kajuty.

„Dál.“

Dovnitř vstoupila kapitánka Desjaniová a zarazila se, když ho viděla.

„Co se stalo?“

„Jen… si prohlížím nějaké soubory.“

Na okamžik zaváhala, pak k němu došla a zadívala se mu přes rameno. Mlčela tak dlouho, až začal Geary přemýšlet, jestli nemá něco říct. Pak Desjaniová měkce promluvila: „Vy jste to nikdy předtím neviděl?“

„Ne. Nechtěl jsem.“

„Všichni jsme za tuhle válku zaplatili. Vaše rodina zaplatila víc, než byl její podíl.“

„Kvůli mně,“ vyrazil ze sebe Geary. Desjaniová neodpověděla, zjevně se nechtěla přít o něčem, co bylo pravdivé.

„Proč jste mi nikdy neřekla o bratrovi?“ zeptal se Geary.

Chvíli mlčela, než odpověděla: „Není to něco, o čem bych chtěla mluvit.“

„Je mi to velmi líto. Víte, že bych vás vyslechl.“

Opět chvíli trvalo, než se dočkal odpovědi: „Ano, a vím, že byste to pochopil. Ale myslela jsem si, že už tak toho máte dost. Ztráty mé rodiny nejsou nijak výjimečné.“

„Ano, jsou,“ namítl Geary. „Každá osoba je výjimečná.

Sto let tohohle, sto let jednoho života za druhým, všechny zkrácené válkou, která nikam nevedla. Takové strašné plýtvání.“

„Ano.“

Ucítil, jak mu Desjaniová položila ruku na rameno a stiskla. Gesto kamaráda sdílejícího bolest, možná něco více.

Geary zvedl ruku a položil ji na její.

„Díky.“

„Potřebujete vše, co vám můžeme dát.“

Najednou toho na něj bylo moc. Jeho zodpovědnost, bolest, kterou přinesla válka, city k Desjaniové, jež byl nucen ukrývat. Musel dostat Neochvějný domů, dopravit klíč syndické hypersítě do Aliance, ale musel toho o tolik víc.

Lidé od něj očekávali, že toho udělá víc. Geary měl pocit, jako by ho tlak táhnul ke dnu a jediným záchranným lanem držícím ho nad vodou byla ruka na jeho rameni. Pustil ji, postavil se a obrátil se k Desjaniové. „Táňo…“ začal.

„Ano.“ zopakovala, ačkoli si nebyl jistý, jestli ví, co chce říct. Nebo jestli to ví a snaží se tomu vyhnout.

„Je to příliš velké břímě pro jednoho muže. Ale vy to skončíte,“ prohlásila pevným hlasem. „Vy tuhle válku skončíte. Zachráníte flotilu i Alianci.“

Každé slovo pociťoval jako hřebík do rakve.

„Pro lásku předků, nedělejte mi tady proslovy!“

„To nebyl proslov,“ namítla Desjaniová.

„Ale ano, byl! Je to jen fanatická víra v to, co jsem a co dokážu!“

„Ne. Je to pravda. Jen se podívejte, co jste už udělal,“

ukázala Desjaniová na displej. „Dokážete to zastavit. Vím, že musí být těžké, když vás žijící hvězdy k něčemu takovému vyberou, ale vy to dokážete!“

„Nemáte tušení, jaké to je, když se to od vás očekává!“

„Vidím, jak to na vás působí, a vím, že to zvládnete.

Jinak by si vás hvězdy nevybraly.“

„Možná někdo udělal chybu!“ téměř zařval Geary.

„Možná nejsem schopný zachránit celý zatracený vesmír sám!“

„Nejste sám!“

Desjaniová byla zjevně rozčílená, po její tváři přelétaly výrazu naděje, strachu a něčeho hlubšího, všechny propletené dohromady.

„Rozhodně z toho mám takový pocit!“ máchnul Geary naštvaně rukou směrem k displeji za sebou. „Všichni ti mrtví, a lidé čekají, že to skončím. Jak by toho mohl někdo dosáhnout? Já to nedokážu!“

Řekl vůbec někdy někomu, že něco nedokáže? Nebo se to v jeho nitru ozývalo už od chvíle, kdy převzal velení nad flotilou?

„Co ode mě ještě potřebujete?“ zeptala se ho zoufale.

„Samozřejmě že vám pomůžu. Řekněte mi to, a já to udělám. Udělám cokoli.“ Když jí vyklouzla poslední slova, zatvářila se, jako by byla znechucená sama sebou. Upřeně zírala Gearymu do očí.

Jeho zoufalství pomalu zmizelo. Něco, co bylo předtím alespoň částečně skryté, se teď mezi nimi otevřeně vznášelo.

„Cokoli?“

„Nemyslela jsem…“ polkla a pak se donutila pokračovat klidněji: „Už nemám žádnou čest. Vím to.“

„Nechte toho, Táňo. Máte cti, že byste ji mohla rozdávat.“

„Čestná žena nechová takovéhle city k nadřízenému!

Nemluví o tom. Nebyla by ochotná…“ kousla se Desjaniová do rtu a zas na Gearyho jen zoufale hleděla.

Mohl se natáhnout a mít ji. Hned teď. Geary se zadíval dolů na své ruce a myslel na cenu, kterou tolik ostatních lidí už zaplatilo. Byl ochotný využít Viktorii Rionovou, když se mu nabídla, stejně jako Rionová využila jeho. Ale nemohl to udělat Táně Desjaniové. I když by mu to Desjaniová a téměř všichni ostatní prominuli, protože to by to udělal mytický hrdina vyslaný z minulosti. Ale nemohl jí to udělat. Samotná myšlenka na to ho naplňovala odporem. To mu víc než cokoli jiného řeklo, že jsou jeho pocity k ní opravdové, že jen nehledal bezpečný přístav v bouři, když ho začal přemáhat stres.

„Nevezmu si vaši čest,“ zašeptal.

„Už ji máte,“ prohlásila Desjaniová bolestným tónem.

„Ne. Nevezmu si nic, co mi dobrovolně nedáte.“

„ Dávám vám ji. Přísahám, že jsem to nechtěla, přísahám, že jsem se s tím snažila bojovat, ale stalo se to.“ Geary se jí podíval do očí a viděl v nich zoufalství. „Buď přežijeme a dostaneme se domů do Aliance, nebo cestou zemřeme. Když přežijeme…“

Desjaniová přikývla.

„Můžu rezignovat na svou hodnost. Nebude to dost, aby mi to vrátilo čest nebo ulehčilo břímě, které jsem na vás naložila, ale…“

„Rezignovat? Táňo, vy žijete jen pro to, abyste byla ve flotile! Milujete to! Nemůžu vám dovolit, abyste se toho vzdala kvůli mně!“

„Důstojník, který nemůže plnit své povinnosti v souladu s řády a regulemi, musí…“ začala Desjaniová se ztuhlou tváří.

„Já rezignuju,“ přerušil ji Geary. „Jakmile se vrátíme domů. Nikdy jsem tu zodpovědnost nechtěl, a až dopravím flotilu domů, nikdo po mně nemůže chtít víc. Až nebudu důstojník flotily, nebude o vaší cti nikdo pochybovat a…“

„Ne!“ zatvářila se Desjaniová zděšeně. „Nemůžete! Máte svou misi!“

„Nikdy jsem nechtěl ani nežádal…“

„Dostal jste ji! Protože žijící hvězdy vědí, že to dokážete!“

Desjaniová od něj ustoupila a vrtěla hlavou.

„Nemůžu dovolit, aby vás mé city takhle ovlivňovaly.

Příliš mnoho lidí je na vás závislých. Kdybyste kvůli mně sešel z cesty, určitě by mě prokleli. A zasloužila bych si to.

Řekněte, že to neuděláte. Řekněte, že jste to tak nemyslel.“

Tiše se na ni díval.

„Řekněte to! Pokud ne, přísahám, že dostanu tuhle loď domů a pak od vás uteču tak daleko, jak to jen vesmír dovolí!“

Geary marně hledal slova a Desjaniová ustoupila o další krok.

„Pokud je třeba, aby z téhle lodě zmizelo pokušení, které pro vás představuju, udělám to. Udělám, co musím.“

Konečně znovu našel hlas.

„Ne. Prosím. Jste kapitánka Neochvějného. Patříte na něj. Já… já slibuju, že se nevzdám hodnosti, dokud válka neskončí.“ Ta slova ho pálila na jazyku jako kyselina, nechtěl to přijmout, i když to od něj tolik lidí očekávalo.

„Neměl byste to slibovat mně,“ odpověděla Desjaniová klidnějším hlasem.

„Slibuju to vám,“ trval na svém. „Vyhýbal jsem se tomu, protože mě to zatraceně děsilo. Ale myšlenka, že už bych vás nikdy neviděl, mě vyděsila víc.“

„Já… nechtěla jsem…“

„Ne, nechtěla jste. Nikdy byste mnou schválně nemanipulovala.“ Na rozdíl od Viktorie Rionové. „Rozhodl jsem se. Splním misi. Pokud si vy zachováte svou hodnost.

Potřebuju vás po boku, pokud mám mít šanci uspět. Až misi splním a nebudu nadále velet flotile, konečně řeknu to, co bych si tak přál vyslovit hned teď.“

Desjaniová přikývla.

„Děkuji vám, kapitáne Geary. Věděla jsem, že uděláte, co je potřeba.“

„Místo abych udělal to, co chci.“

Bylo to úžasné, ale rozesmála se.

„Kdybychom my dva teď udělali to, co chceme, byli bychom úplně jiní lidé. Ale i když je to těžké, musím stát tady, místo abych šla blíž. Mnohem blíž. Ne. Máte mou čest, a já mám váš slib. Pokud vám dar mé cti dá sílu, kterou potřebujete, je to cena, již ráda zaplatím.“

„Vy to považujete za platbu?“ zeptal se Geary.

Desjaniová přikývla a přestala se usmívat.

„Čest je to nejcennější, co mám. Co jsem mívala. Vím, že to proti mně nepoužijete. Vím, že je u vás v bezpečí. Ale byly časy, kdy jsem měla pocit, že čest je to jediné, co mám.

Lituji, že jsem ji ztratila.“

„V tom případě slibuju, že ji budu držet v bezpečí, dokud vám ji nebudu moct vrátit.“

„Ale… dala jsem ji. Zostudila jsem samu sebe… ale dala jsem ji.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Přeju si vám čest vrátit, a vy chcete, abych si ji nechal.

Existuje způsob, jak udělat obojí, pokud chcete.“

„Jak bych mohla mít obojí…?“ Zatvářila se šokovaně a na chvíli sklopila zrak, než se na něj znovu podívala.

„To myslíte vážně?“

„Nemůžu říct, co teď cítím, ani vy ne. Ne dokud válka neskončí a já už nebudu váš velící důstojník. Ale přísahám na čest svých předků, že to myslím vážně.“

Desjaniová zamrkala, polkla a pak se na Gearyho přísně podívala.

„Pak ale musíte něco vědět, kapitáne Johne Geary. Teď jste velitel mé flotily a já vás budu poslouchat. Máte svatou misi, a dokud to platí, budu vás následovat i do samotného pekla. Ale až válka skončí, přijde za mnou muž s mou ctí.

Nebude jako kterýkoli jiný, ale přesto to bude muž. A já nehodlám být podřízená žádnému ve svém životě ani ve vlastním domově. Budu mít jen jednoho muže jako partnera, sobě rovného, který mi bude stát ve všem po boku. Muž s tímhle musí souhlasit, pokud si přeje někdy sdílet život s Táňou Desjaniovou.“

Geary přikývl.

„Muž, který opravdu zná Táňu Desjaniovou, by se takovým podmínkám s radostí podrobil a slíbil by, že je bude ctít.“

Podívala se na něj a usmála se.

„Je to velmi těžké a obávám se, že to bude ještě těžší.

Ale až jednou přijde den, kdy dokončíte misi, přijmu zpět svou čest a vše, co přijde s ní.“

Teď musel jen dostat flotilu domů a vyhrát válku, která zuřila celé století. Ale nikdy nečekal, že se dostane takhle daleko, že dokáže, co se mu zatím povedlo. Pokud by ukončil válku, zastavil umírání…

A tak poprvé od chvíle, kdy se probral z hibernace, věděl bez sebemenších pochyb, že má kromě povinnosti i něco dalšího, pro co může žít. Nemluvili o tom přímo, tancovali kolem toho jako kolem horké kaše, dokud válka trvala, ale oba věděli, co ten druhý cítí a co si navzájem slíbili.

„V tom případě, kapitánko Desjaniová, bychom se měli podívat na hvězdnou mapu a rozhodnout se, jaký bude další náš tah na cestě domů. Musíme zachránit flotilu a ukončit válku.“