ZTRACENÁ FLOTILA

ODVÁŽNÝ

JACK CAMPBELL

1.

Těžký křižník Aliance Merlon se znovu a znovu otřásal, jak ho zásahy pekelných kopí z lodí Syndikovaných světů trhaly na kusy. Komandér John Geary se musel přidržet, aby neupadl, když salva syndických kartáčových střel udeřila do levoboku Merlona a kinetická energie kovových koulí změnila část trupu na žhavé plyny. Geary si otřel rukou oči, do kterých mu natekl pot, a snažil se proniknout zrakem přes oblaka kouře a výparů, které přetížené a selhávající systémy životní podpory nedokázaly ze vzduchu uvnitř lodě odstranit. Jeho první bojová akce měla být zjevně i jeho poslední. Merlon bezmocně rotoval vesmírem, neschopný jakkoli ovlivnit pohyb. Poslední ještě fungující pekelné kopí na palubě alianční lodě umlklo ve chvíli, kdy loď zasáhla další salva nepřátelských střel.

Už nemohl nic udělat. Bylo na čase jít.

Geary nadával, zatímco otvíral panel nouzové autodestrukce a vyťukával autorizační kód.

Nová salva pekelných kopí prorazila Merlonem skrz naskrz a na můstku zhasly další indikační kontrolky nebo začaly výstražně blikat. Geary si nasadil helmu nouzového obleku s vědomím, že má jen deset minut. Pak dojde k přetížení energetického jádra lodě a Merlon zanikne v ničivé explozi. Než ale Geary opustil můstek, na chvíli se přece jen zarazil. Zbývajícím členům posádky přikázal opustit loď, jakmile bylo jasné, že sám zvládne ovládání několika zbývajících zbraní a nakonec aktivaci autodestrukčního systému. Koupil posádce tolik času, kolik jen mohl, a doufal, že to stačilo, aby jeho lidé stačili uniknout v záchranných modulech dost daleko.

Ale Merlon byl jeho loď a on ji opravdu nechtěl nechat zemřít samotnou.

Přišel další otřes a neřízená rotace Merlona se pod nárazy dalších syndických kartáčů zvýšila natolik, až se Gearymu začalo dělat špatně. Chodby, kterými probíhal, se s ním otáčely a poskakovaly pod nárazy, takže s ním občas bolestivě udeřily o stěnu. Probíhal kolem pozic záchranných modulů a jeho zoufalství začínalo narůstat, protože pozice byly bud’ prázdné, nebo v nich čekaly jen poničené a nepoužitelné pozůstatky.

Konečně se dostal k jednomu, u kterého sice svítila žlutá kontrolka označující poškození, ale už neměl na vybranou.

Uvnitř rychle zapečetil vchod, připoutal se do křesla a udeřil do startovního tlačítka. Pak ho zrychlení prudce zamáčklo do křesla a záchranný modul se vyrval ze smrtelných křečí umírajícího Merlona.

Pohonný systém modulu se odpojil mnohem dříve, než by měl. Komunikační systémy nefungovaly Manévrování také ne. Systémy podpory života byly poškozené. Gearyho křeslo se automaticky sklopilo, jak se ho modul chystal uložit do hibemačního spánku. Zmrazené tělo mělo ve spánku klidně odpočívat, dokud nebude vyzvednuto další lodí. Gearyho vědomí pomalu usínalo, ale očima stále ještě vnímal, jak blikající světélka indikující poškození záchranného modulu přecházejí do neaktivního stavu. Byl si jistý, že ho někdo bude hledat. Alianční flotila odrazí překvapivý útok Syndiků, znovu ovládne vesmír kolem hvězdy Grendel a bude pátrat po přeživších z Merlona.

Nebude to dlouho trvat a brzy ho vyzvednou.

Když otevřel oči, zaútočila na jeho zrak rozmazaná světla a šmouhy. Cítil se, jako by měl žíly plné pálivého ledu, a vědomí se mu vracelo jen pomalu a s bolestivými obtížemi. Lidé kolem něj mluvili. Snažil se rozeznat jednotlivá slova, zatímco šmouhy pomalu nabíraly ostřejší kontury a měnily se na muže a ženy v uniformách.

„Je to opravdu on? Potvrdili jste to?“ říkal nějaký muž, mluvící jasným, sebevědomým hlasem.

„DNA dokonale odpovídá záznamům flotily,” odpověděl jiný hlas. „Tohle opravdu je kapitán Geary. Délka hibernačního spánku jeho tělo značně fyzicky oslabila. Je zázrak, že se probral v takovém stavu. Vlastně je zázrak, že se vůbec probral.”

„Samozřejmě že je to zázrak!“ zaduněl první hlas. Ke Gearymu se naklonila nějaká tvář. Zamrkal ve snaze zaostřit oči a rozeznal uniformu, která měla barvy alianční flotily, ale jinak se ve spoustě detailů lišila. Muž, který se na něj zářivě usmíval, měl na uniformě admirálské hvězdy, ale Geary ho nepoznával.

„Kapitáne Geary?“

„K…. k… kom… komandér… Geary,“ dokázal po chvíli odpovědět.

,Kapitán Geary!“ trval na svém admirál. „Byl jste povýšen!”

Povýšen? Proč? Jak dlouho byl pryč? Kde vůbec byl?

„Která… loď?“ zasípal Geary a snažil se rozhlédnout. Z

velikosti ošetřovny usuzoval, že je loď mnohem větší, než byl jeho Merlon.

Admirál se usmál a odpověděl: „Jste na palubě bitevního křižníku Neochvějný, vlajkové lodi Aliance!”

To nedávalo smysl. V alianční flotile nebyl žádný bitevní křižník, který by se jmenoval Neochvějný.

„Posádka… moje posádka?” položil Geary s námahou otázku.

Admirál se zamračil a ustoupil. Gestem ruky poslal ke Gearymu ženu s insigniemi kapitánky.

Geary se jí zadíval do obličeje a znepokojil ho úžas, který se jí zračil na tváři. Překvapilo ho množství stužek za účasti v bojích, které měla připnuté na levé části hrudníku.

Byly jich desítky, ale to nedávalo žádný smysl. Řady stužek doplňoval kříž alianční flotily. Geary si nedokázal vzpomenout, kdy naposledy bylo tohle vyznamenání vůbec uděleno.

„Jsem kapitánka Desjaniová,” řekla mu žena. „Velím Neochvějnému. S lítostí vám musím oznámit, že poslední přeživší člen posádky vašeho těžkého křižníku zemřel před čtyřiceti pěti lety.“

Geary na ni zíral. Před čtyřiceti pěti lety?

„Jak… jak dlouho?”

„Kapitáne Geary, strávil jste v hibernačním spánku devadesát devět let, jedenáct měsíců a dvacet tři dní. Přežil jste jen díky tomu, že jste byl na palubě modulu sám,“ řekla a udělala spirituální gesto, které Geary poznal. „Z milosti našich předků a z dobré vůle žijících hvězd jste se vrátil k nám.“

Sto let? Gearyho pomalu ubíhající myšlenky se otřásaly šokem, jak se snažil zprávy vstřebat. Ani se přitom nesnažil pochopit, proč žena v jeho přežití vidí nějakou spirituální důležitost.

Poté co špatné zprávy předal někdo jiný, naklonil se k němu znovu admirál s úsměvem od ucha k uchu: „Ano, Black Jacku, vrátil jste se k nám!“

Geary nikdy neměl v oblibě přezdívku Black Jack. Ale pokud to na sobě nechal nějak znát, admirál si toho zjevně nevšiml. Místo toho dál mluvil, jako kdyby stál za řečnickým pultem: „Black Jack Geary, navrátivší se z mrtvých, přesně jak slibovaly legendy, aby pomohl Alianci při jejím největším vítězství, jež po sto letech ukončí tuhle válku se Syndiky!”

Navrátivší se? Legendy? Válka dál pokračovala i po sto letech?

Každý, koho kdy Geary znal, musel být dávno mrtvý.

Kdo byli ti lidé a za koho ho vlastně považovali?

John Geary se prudce probral ve své kajutě na palubě Neochvějného a upřel pohled na strop. Ztěžka oddechoval a celý se potil, přestože uvnitř živě cítil vzpomínku na led, který ho kdysi naplňoval. Už to bylo nějakou dobu, kdy ho ovládly vzpomínky na poslední okamžiky Merlona a probuzení na palubě Neochvějného o sto let později. Posadil se, začal si rukama třít čelo a snažil se zklidnit dech v temnotě panující v jeho kajutě.

Admirál se zvonivým hlasem zemřel v domovské soustavě Syndikovaných světů poté, co se ukázalo, že jeho plán na porážku Syndiků byla ve skutečnosti nepřátelská léčka. Spolu s ním zemřela spousta dalších lidí a aliančních lodí. Přeživší se obrátili k legendárnímu Black Jackovi Gearymu v naději, že je zachrání. Přestože Geary upřímně nenáviděl nemožně heroickou osobnost, kterou z něj legenda o Black Jackovi dělala, musel převzít velení nad flotilou.

Přece jen byl povýšen na kapitána před sto lety, a tak byl bezkonkurenčně služebně nejstarší ze všech přežívajících důstojníků flotily. Spousta z nich pochybovala, že to dokáže, a nevěřila, že je opravdu legendární hrdina. Přestože měl v soukromí své kajuty Geary stejné pochybnosti, bylo mu jasné, že se o to musí pokusit.

A prozatím dokázal domněle nemožné. Provedl alianční flotilu přes syndické území a bojoval na dlouhém ústupu, při kterém využíval každou špetku strategického a taktického umění, které získal před stoletím. O tyto znalosti flotila přišla při desetiletích krvavé války, která zuřila od zničení Merlona dodnes.

Zadíval se na hvězdnou mapu vznášející se nad stolem v jeho kabině. Nechal ji aktivní, když šel spát, vystředěnou na hvězdu Dilawa. Nacházela se pořád na syndickém území, ale do bezpečí aliančního teritoria zbývaly už jen tři skoky.

Byl tak blízko záchrany těch, kteří v něj věřili. Ale flotila byla stále na nepřátelském území, stále se musela nějak probojovat kolem syndických sil čekajících na konci každého skoku. A znovu ho začala strašit děsivá vzpomínka na ztrátu Merlona.

Geary unaveně vydechl a pak sáhl do zásuvky stolu pro potravinovou tyčinku. Podezřívavě se na ni zadíval. Stejně jako většina jídla, které flotile ještě zbývalo, pocházela i táhle tyčinka ze syndických zásob zapomenutých na základně v chudé sluneční soustavě, po vybudování hypersítě opuštěné. Bylo to jídlo, které ani Syndikům nestálo za stěhování. Ačkoli záruční doba už dávno prošla, nacházela se tyčinka i další objevené zásoby od dob opuštění základny ve zmraženém stavu ve vakuu, a tak byla stále technicky vzato poživatelná.

Obal tyčinky sloužil jako propagandistický leták zobrazující nemožně heroický vyhlížející syndické vojáky pochodující zleva doprava. Geary roztrhl obal, schválně očima uhnul před seznamem složek, a začal pomalu kousat a polykat. Navzdory upřímné snaze vyhnout se ochutnání tyčinky se musel znechuceně šklebit. Lodníci alianční flotily si často stěžovali na jídlo, které dostávali, ale syndická strava měla (kromě toho, že dokázala člověka udržet při životě) jednu nepopiratelnou výhodu: v porovnání s ní chutnaly alianční zásoby naprosto dokonale.

A jak tvrdil prastarý vtip, nejen že je jídlo hnusné, není ho navíc dost. Tyčinka Gearymu ležela v žaludku jako olověná koule, ale to nebyl důvod, proč si nevzal další.

Flotila odříznutá od zásobování a uvězněná na nepřátelském území musela přežívat na minimálních kalorických dávkách.

Geary nehodlal jíst lépe než jeho lodníci. I když s ohledem na kvalitu syndického jídla nebylo nejspíš slovo „lépe“

správný termín.

Komunikační panel naléhavě zabzučel, a tak Geary stiskl tlačítko příjmu.

„Kapitáne Geary, ze skokového bodu z Cavalosu dorazily do soustavy nepřátelské lodě.“

Udeřil do dalšího tlačítka a hvězdná mapa zmizela, nahrazena displejem zobrazujícím jen hvězdnou soustavu Dilawa a lodě v ní. Když alianční flotila odlétala ze systému Cavalos, z válečných lodí Syndikovaných světů tam toho mnoho nezůstalo. Pokud se tedy nepočítaly zbytky nepřátelských lodí v oblacích pomalu se rozptylujících trosek na oběžné dráze kolem Cavalosu.

Gearyho flotilu ale pronásledovalo velké množství syndických lodí. A alianční flotila bolestivě cítila námahu z dlouhého ústupu přes nepřátelské území. Ne všechny trosky zanechané u Cavalosu patřily Syndikům. Aliance ztratila bitevní křižník Včasný, průzkumnou bitevní loď Statečné srdce a devět dalších křižníků a torpédoborců. Některé z lodí byly rozervány v boji na kusy, jiné byly po bitvě na Gearyho rozkaz zničeny autodestrukčním systémem, protože byly příliš poškozené a nedokázaly už udržet krok se zbytkem ustupující flotily.

Následky silně doléhaly i na samotného Gearyho.

Neustále musel myslet na utrpěné ztráty, což byl nejspíš důvod, proč se mu zase vracely vzpomínky a projevoval se u něj post-traumatický stres.

S velkou námahou se soustředil na současné dění.

„Jen jedno el-zetko a dvě niklákové korvety,“

poznamenal.

„Správně,“ odpověděla kapitánka Desjaniová, jejíž obraz se objevil hned vedle displeje. Byla pochopitelně na můstku a dávala pozor na loď. „Škoda, že jsou skoro tři světelné hodiny daleko. Obsluha pekelných kopí Neochvějného by si cvičnou palbu určitě užila.“

„Ne snad, že by vaši dělostřelci cvičení potřebovali, Táňo,“ souhlasil s ní Geary, čímž si vysloužil od kapitánky pyšný úšklebek. Jak Desjaniová říkala, skokový bod byl tři světelné hodiny daleko od současné pozice alianční flotily hlouběji uvnitř soustavy, což znamenalo, že obraz na displeji byl tři hodiny starý.

„Nikdo je nenásleduje. Musí to být jen průzkumníci.”

„Souhlasím. Očekáváme, že jedna korveta zabrzdí a zůstane poblíž skokového bodu. Druhá společně s el-zetkem zamíří plnou rychlostí ke skokovým bodům na Kalixu a Heradao,“ prohlásila Desjaniová a na chvíli se odmlčela.

„Tohle je poprvé, co vidím niklákovou korvetu mimo syndickou soustavu. Ty krámy jsou tak zastaralé, až mě překvapuje, že si troufnou pustit je do skokovém prostoru.

Korvety byly ve skutečnosti tak zastaralé, že se používaly před více než sto lety. Tehdy si také v Alianci získály přízvisko niklákové, protože byly laciné a v boji snadno zničitelné. Tehdy, když válka začala. Gearymu se znovu vrátily vzpomínky a jeho mysl přehrávala pohled na niklákové korvety provádějící nálety na Merlon.

„Pane?“ oslovila ho Desjaniová.

Geary zavrtěl hlavou a polekalo ho, že se přestal ovládat a nechal myšlenky takhle volně plynout. „Omlouvám se.“

Na tváři Desjaniové mohl vidět obavy jedině Geary, ale i tak kapitánka pokračovala, jako by bylo vše naprosto normální: „První nikláková korveta časem skočí zpátky na Cavalos podat hlášení, že jsme pořád tady.“

Změnila výraz zpět na plně profesionálně neutrální a dodala: „Protože jsme pořád ještě tady.“

„Potřebujeme všechno, co jen dokážeme získat z věcí, které tady Syndikové nechali, když se odsud kdysi stáhli,“

odpověděl Geary a musel se snažit, aby na poznámku Desjaniové nereagoval vztekle.

„Všechno jídlo už jsme sebrali,” prohlásila s úšklebkem Desjaniová. „Pokud se tomu tedy dá říkat jídlo. Flotila bude muset i tak pokračovat dál na polovičních dávkách, pokud nám mají zbytky vydržet.” Pokrčila rameny a dodala: „Jedna z výhod toho hnusu ze syndických zásob je v tom, že to nikdo jíst nechce. Poloviční dávky nevadí posádce tolik, jako kdyby bylo jídlo poživatelné.”

„No, na všem zlém může být něco dobrého,” pousmál se Geary, když si zkontroloval informace o stavu surovin ve skladištích zásobovacích lodí flotily. Pak si uvědomil, že Desjaniová nejprve přednesla svůj důvod, proč by se měla flotila přesunout, ale pak schválně změnila téma, aby mu dala příležitost uklidnit se.

Neměl bych se vztekat. Každý důstojník flotily má důvod ptát se na mé rozhodnutí. Kdy opustíme Dilawu a kam poletíme? Jsme tady skoro den a půl, a to je nejspíš o den více, než bychom měli.

Neexistoval žádný dobrý důvod, proč u Dilawy zůstávat.

Hvězda neměla obyvatelné planety a kdysi tady přežívalo jen několik kolonistů, podle opuštěných syndických instalací jen pár tisícovek. Lidé se tady nacházeli, protože staré skokové systémy pro let rychlejší než světlo dokázaly přenášet lodi jen od jedné hvězdy k jiné blízké. Plavidla tak musela na své cestě proletět kolem všech hvězd, které se na jejich trase nacházely. Hypersíť to změnila, protože umožnila lodím proletět branou hypersítě přímo do té cílové.

To ale znamenalo, že spousta slunečních soustav, kterými dříve lodě prolétaly, se náhle změnily na zapadákovy, v nichž nemělo smysl udržovat lidské kolonie.

Ale právě starými skokovými systémy se flotila vracela přes jednu soustavu za druhou domů. Navíc se ukázalo, že hypersíť představuje ničivou hrozbu celému lidstvu.

Neochvějný nesl na palubě klíč k syndické hypersíti, který by mohl Alianci poskytnout rozhodující výhodu, pokud se flotile podaří dovézt ho na alianční území. Pokud Geary nedostane flotilu domů, klíč i vědomí o hrozbě představované hypersítí se ztratí spolu s loděmi a lidmi na jejich palubách. Cena za selhání mu připadala vyšší a vyšší pokaždé, když o tom přemýšlel.

„Dejte mi vědět, kdyby se něco změnilo,” požádal Desjaniovou.

„Ano, pane,“ potvrdila Desjaniová a její obraz zmizel.

Ale až poté, co její výraz a tón nějak předal Gearymu myšlenku, že je tady něco, co by bylo potřeba co nejdřív změnit.

Seděl tam před hvězdnou mapou opět vycentrovanou na Dilawu. Bez ohledu na to, jak dlouho a upřeně na mapu zíral, se displej stále odmítal chovat jako křišťálová koule a nabídnout mu odpověď na otázky, které musel co nejrychleji zodpovědět.

Především kam letět z Dilawy.

Tak se konečně rozmysli, přikázal si Geary. Už to během dlouhého ústupu flotily přes nepřátelské území dokázal tolikrát. Nemělo by to být tak těžké. Flotile stačilo jen pár skoků, aby se dostala do hraniční soustavy, odkud by se mohla jediným skokem přenést zpátky na alianční území.

Mělo by to být snadné, když bylo bezpečí tak blízko. Místo toho mu vše připadalo obtížnější a obtížnější pokaždé, když se začal blížit k rozhodnutí. Pořád váhal, každá možnost končila vzpomínkami na to, jak špatně dopadla situace u Lakoty a jaké ztráty flotila utrpěla u Cavalosu. A navíc se k tomu teď přidávaly vzpomínky na zničení Merlona.

Zvažoval, zda se nezeptat na názor Viktorie Rionové, koprezidentky Callaské republiky a členky aliančního senátu. Ale alianční politička mu už nějakou dobu odmítala dávat v tomhle ohledu rady. Navenek mu Rionová odmítala radit, protože se při navrhování dalšího kroku flotily už tolikrát spletla. Geary si nebyl jistý, jestli k tomu neměla i jiný důvod. Ačkoli byli nějakou dobu milenci ve fyzickém smyslu toho slova, Rionová před ním spoustu věcí skrývala, i než svůj vztah ukončili.

Navíc ji několik posledních dní vídal jen málo.

„Musím se soustředit na používání svých informátorů,”

řekla mu. „Je nutné zjistit, kteří alianční důstojníci přešli v odporu proti tvému velení až do úrovně, kdy používají počítačové červy k sabotování systémů flotily.” Jelikož červi téměř způsobili zničení několika lodí, nemohl jí mít Geary za zlé, že tomu problému dává prioritu.

Mohl se zeptat i někoho jiného. Inteligentních, spolehlivých a přemýšlivých důstojníků, jako byli kapitán Duellos z Odvážného, kapitán Tulev z Leviatana nebo kapitánka Cresidová ze Zuřivého. Ale Geary seděl sám ve své kajutě a upíral oči na hvězdnou mapu. Cítil podivnou neochotu požádat někoho o radu, přestože si uvědomoval, jak fatální by mohlo být další otálení.

Ozval se zvonek u dveří jeho kajuty a oznámil příchod kapitánky Desjaniové. Geary ji vpustil dovnitř a přemýšlel, co ji sem asi přivedlo osobně. S ohledem na neustále šířené historky o jejich hypotetickém vztahu za ním Desjaniová chodila do kajuty minimálně.

Pravdou bylo, že v podstatě spolu vztah měli, ale ani jeden o tom nehodlal mluvit nebo jednat na základě toho, co k sobě cítili. Ne, dokud byl Geary velitelem flotily a Desjaniová jeho podřízenou.

„Stalo se něco?“ zeptal se.

Desjaniová ukázala gestem hlavy k hvězdné mapě: „Chtěla jsem si s vámi v soukromí promluvit o budoucích operačních plánech, pane.“

Měl by to uvítat, protože věděl, jak dobře zvládala Desjaniová taktické situace, ale tady šlo o operační rozhodnutí. Aspoň Geary si to říkal, zatímco přemýšlel, proč je tak neochotný vyslechnout si, co mu jeho vlajková kapitánka chce říct. Jenže jak ji mohl odmítnout? Kdyby přiznal nerozhodnost, jen by to opodstatnilo její žádost prodiskutovat si situaci.

„Dobrá,“ řekl nakonec.

Vstoupila do kajuty a tvářila se nezvykle zdrženlivě. Pak se postavila před hvězdnou mapu a promluvila, aniž by se ke Gearymu obrátila čelem: „Vypadal jste poněkud rozrušený, pane.“

„Špatný sen.“

Desjaniová se na něj podívala s nevyslovenou otázkou v očích, a tak Geary pokrčil rameny a dodal: „O mé staré lodi.

Jak jsem se probudil a podobně.“

„Ach tak,“ podívala se Desjaniová znovu na hvězdnou mapu. „Byli jsme tak překvapení, že jsme vás našli. Vůbec jsme si neuvědomovali, jak to s vámi otřáslo. Častokrát jsem si přála, abychom to udělali jinak. Neměli jsme vám hned říct, jak dlouho jste spal ani co se stalo s vaší posádkou.

Musela jsem vypadat hrozně bezcitně.”

„Nemyslím si, že by existoval dobrý způsob, jak mi to říct. A bezcitná jste mi nepřipadala. Věděla jste, že mi to říct musíte, a nikdo jiný to nechtěl udělat.“

„Rozhodně ne admirál Bloch,“ souhlasila Desjaniová.

„Často jsem taky přemýšlela, jaký první dojem jste ze mě měl.“

Zamračil se a snažil si vzpomenout.

„V tu chvíli mi to moc jasně nemyslelo. Bylo toho na mě hodně. Pamatuju si, že jsem přemýšlel, jak jste jen mohla dostat tolik stužek za účast v boji. A kříž flotily. Za co ho vůbec máte?“

Desjaniová si povzdychla.

„Za Fingal. Byla jsem jen poručice na starém Pukliri.

Bojovali jsme, dokud nebyl z lodě vrak, a pak k nám pronikl syndický výsadek.”

„Co jste udělala?”

„Pomohla jsem je odrazit,“ odpověděla a zaostřila oči někam mimo kajutu.

„Cokoli, co vám přineslo kříž flotily, muselo být něco víc než jen ,pomohla jsem je odrazit´,“ okomentoval to Geary.

„Plnila jsem své povinnosti,” odpověděla a na chvíli se odmlčela.

Geary respektoval právo Desjaniové vyprávět ten příběh, jen pokud si to bude sama přát. Za událostmi, které vedly k udělení vysokého vyznamenání, se mohlo skrývat velké trauma. Sledoval ji, překvapený tématem, na které převedla řeč.

„Proč jste vlastně přišla?”

Zhluboka se nadechla. „Jsem si vědoma, že normálně neprobíráte plány předčasně,” začala mnohem formálněji.

„Někdy ano,” přiznal se Geary.

Čekala, ale když nic dalšího nedodal a nepokračoval ani jinak, mírně se zamračila. Její hlas však stále neprozrazoval žádné emoce: „Prohlížela jsem si informace o syndických systémech, do kterých se můžeme dostat z Dilawy.

Předpokládám, že máte v plánu letět do soustavy Heradao, ale zatím jste ten záměr nikomu neprozradil, přestože flotila potřebuje opustit hvězdu co nejdříve.”

Pokud tomu Geary správně rozuměl, dostala se Desjaniová právě nejblíže tomu, aby mu za něco vynadala.

Geary se zamračil.

„Ještě jsem se nerozhodl, která soustava bude náš další cíl.“

Tak, a řekl to.

Desjaniová chvíli čekala, jestli to nerozvede, pak promluvila pevným hlasem: „Z téhle soustavy jsou ještě dostupné hvězdy Cavalos, Topira, Jundeen a Kalixa. Skok zpět na Cavalos by nám nepřinesl žádnou výhodu, jen by nás přesunul dále od domova. Topira vede zpátky dolů na syndické území. Jundeen je izolovaný a dá se z něj skočit jen zpátky sem. Kalixa má brány syndické hypersítě.

Heradao je jediný rozumný cíl s ohledem na nebezpečí brány v Kalixe a zbytečnost skoku na Cavalos, Topiru nebo Jundeen.”

„Uvědomuju si situaci ve všech hvězdných soustavách, do kterých odsud můžeme skočit,“ odpověděl Geary. „Máte ještě něco dalšího?”

Tvrdě se na něj zadívala a zjevně se rozhodla ignorovat výzvu, aby odešla.

„Některé syndické záznamy ukořistěné v Sancere naznačují, že se v Heradau nachází pracovní tábor pro alianční válečné zajatce.”

„Toho jsem si taky vědom.”

„Kapitáne Geary,” začala Desjaniová tiše. „Jsem důstojnicí flotily a velitelkou vaší vlajkové lodě. Obě tyhle pozice ode mě vyžadují, abych vám přednášela návrhy a poskytovala vám rady, pokud to budu považovat za nezbytné.”

Geary přikývl.

„To nepopírám. Řekla jste mi svůj názor. Děkuju vám.

Existují ale další fakta, se kterými musím počítat.”

„A to jsou?”

Zíral na ni. Náhlá otázka ho překvapila.

„Stále si to ještě… promýšlím.”

„Možná bych vám mohla pomoci.”

V Gearym to vyvolalo pocit vzdoru, ačkoli nechápal, co se s ním děje.

„Oceňuju vaši nabídku, ale ještě nejsem připravený diskutovat o možnostech. Všechny dostupné hvězdné soustavy mají výhody a nevýhody.”

„Kapitáne Geary, je pro vás nezvyklé vyhýbat se rozhodnutí.”

Znovu se zamračil, tentokrát více.

„Nesnažím se vyhnout rozhodnutí, ale tahle diskuze mi v tom nijak nepomáhá. Chcete ještě něco?“ zopakoval.

„Co alianční váleční zajatci v Heradau?” zeptala se Desjaniová ostřejším tónem.

„Za prvé,“ odpověděl Geary nahněvaně, „nevíme, jestli jsou stále v Heradau. Syndické záznamy, které jsme ukořistili, byly hodně staré. Za druhé, Syndikové vědí, že přítomnost zajateckého tábora v systému zvýší šanci, že tam flotila poletí, takže dost možná právě teď na nás chystají v Heradau past.“

Desjaniová mlčky stála a chvíli nezvykle odměřeně oddechovala, než konečně odpověděla: „Jak by mohli Syndikové tušit, že víme o táboře v Heradau? Nevědí, jaké záznamy jsme ukořistili.”

To byla dobrá otázka, což ale z nějakého důvodu Gearyho ještě více podráždilo.

„Moc dobře víte, že jsem ochotný připustit rozumná rizika, když jde o záchranu aliančních zajatců.”

„Ano, pane.”

Geary už se naučil, že bez ohledu na doslovný význam těch slov „ano, pane” od Desjaniové znamená, že z něčeho nemá radost, s něčím nesouhlasí.

„Nejsem si jistý, jestli výhody letu na Heradao převažují rizika,” dodal Geary a cítil, jak vztek zabarvuje jeho slova.

„Pane, se vší úctou vás musím upozornit, že budeme riskovat, ať už poletíme kamkoli. A čím déle tady budeme otálet, tím horší ta rizika budou.”

Když Geary zaslechl její tón, musel zatnout zuby.

„A já musím se vší úctou poznamenat, že já, ne vy, mám zodpovědnost za přežití téhle flotily.”

„Budu na to pamatovat, pane,“ prohlásila Desjaniová ostře.

Geary ji sežehl pohledem.

„Víte, takováhle konverzace a váš přístup mi život opravdu neulehčují.“

Obrátila se k němu čelem a pohled mu opětovala.

„Se vší úctou, pane, zrovna teď není lehkost vašeho života nijak vysoko na mém seznamu priorit. To platí pro každého lodního kapitána, a o to víc pro velitele flotily.

Opakuji, že mám povinnost poskytovat veliteli flotily nejlepší rady, jaké mě napadají. A budu to dělat sakra dobře, i když se on rozhodne nebrat je na vědomí.“

„Fajn,“ prohlásil Geary a mávl rukou k hvězdné mapě.

„Co mi radíte?“

„Už jsem vám to říkala. Heradao.

„A já už vám říkal, že jsem to zvažoval.

Čekala, jestli nebude pokračovat, a pak zavrtěla hlavou.

„Vy máte strach. Viděla jsem, jak to ve vás roste už od Lakoty a Cavalosu.

Geary na Desjaniovou zíral. Šokovalo ho, že to slyší zrovna od ní.

„Tahle rada mi má nějak pomoct? Proč mluvíte jako Numos nebo Faresová?

Tvář Desjaniové varovně zrudla.

„Neopovažujte se mě s nimi porovnávat! Pane Geary ovládl hněv a spolkl kousavou odpověď. Měla právo být naštvaná. Nikdy neměl naznačovat, že by s nimi mohla mít něco společného. Neměla politické ambice, nikdy nepochybovala o jeho postavení velitele flotily, navíc byla výbornou kapitánkou své lodě. Čímž se naprosto lišila od uvězněného kapitána Numose a mrtvé kapitánky Faresové.

„Omlouvám se, pronesl Geary formálním hlasem. „Proč mě obviňujete ze zbabělosti?

„Já vás neobviňuji,“ prohlásila Desjaniová a bylo na ní vidět, že se snaží ovládat vztek. „Nesnažím se hádat o tom, kdo z nás má větší… pohlavní žlázy. Ale rozhovory s vámi a pozorováním jsem si všimla drobných změn, které jsou od Cavalosu stále zřetelnější.“ Prudce pohodila hlavou k hvězdné mapě a pokračovala: „Od chvíle, kdy jste převzal velení, jste používal směsici opatrných a odvážných činů, čímž jste nepřítele vyváděl z rovnováhy a získával vítězství.

Myslím, že spoléháte na instinkty. Ty vám říkají, kdy je potřeba postupovat odvážně a kdy použít opatrnost.

Instinkty, protože jsem nedokázala objevit ve vašem chování žádný vzorec. Já ani nikdo jiný. Ale teď ve vás vzorec vidím a ten mi říká, že máte strach.”

Kdyby mu to řekl kdokoli jiný než Desjaniová… kdyby mu to řekla Rionová, nebo někdo z jeho protivníků z řad kapitánů flotily… ale byla to Desjaniová. Neměl lepšího spojence než ji. Zpočátku proto, že Desjaniová patřila mezi ty, kdo viděli Gearyho jako dar žijících hvězd, jež ho vrátily mezi živé, aby zachránil flotilu a Alianci. A pak kvůli tomu, co k němu cítila. Byl by hlupák, kdyby jí nenaslouchal.

Geary se několikrát dlouze nadechl, aby se uklidnil.

„Jaký vzorec?“ zeptal se.

Zdálo se, že se také uklidnila. Mluvila odhodlaně, ale bez předchozího zápalu: „Snažila jsem se vidět události vašima očima velitele flotily. V syndické domovské soustavě i bezprostředně poté měla flotila jen malou šanci na návrat domů. Bylo snazší přijímat rizika, protože každé rozhodnutí nás vystavovalo vážné hrozbě. Opatrnost často nedávala smysl, protože bylo třeba jednat odvážně. Příliš mnoho opatrnosti by způsobilo zničení flotily. Ale teď jsme blízko domova,“ ukázala prstem na ikonu Dilawy a pak přejela po mapě k aliančnímu území. „Tak blízko. A rizika vypadají horší, protože jsme se dostali tak daleko, navzdory všem potížím, a vy se na to díváte. Pozorujete, jaký kousek nám zbývá na alianční území, a říkáte si, jak hrozné by bylo dostat flotilu tak blízko a nechat ji kvůli vážné chybě zničit právě teď.

„Dopustil jsem se vážných chyb,“ prohlásil Geary ztěžka. „Jako třeba vzít flotilu k Lakotě…“

„Což bylo vykalkulované riziko a nakonec fungovalo! A vzít nás ke Cavalosu bylo riziko, protože jsme mohli narazit na Syndiky. Což se stalo, ale my jsme je porazili,” zatnula Desjaniová pěst a stále se mu dívala přímo do očí. „Ztráty, které jsme utrpěli u Lakoty a Cavalosu, byly nejhorší od chvíle, kdy jste převzal velení. To nebyla vaše chyba.

Jakýkoli jiný velitel, kterého znám, by ztratil v těch bitvách mnohem více lodí, nejspíš by i prohrál. Ty ztráty nepřišly vniveč. Vážně jsme ublížili Syndikům a jsme blízko domova.”

„Lodě, které jsme ztratili u Lakoty a Cavalosu, ani většina jejich posádek se domů nedostane,” vyrazil ze sebe nakonec svou nejtemější myšlenku.

„Zemřeli, aby se mohli dostat domů jejich druhové!

Nezahazujte jejich oběti! Nesmíte se bát dalších ztrát natolik, až vás to dovede k špatným rozhodnutím a porážce!

Čas riskovat ještě nevypršel. Chápu, jak se bojíte selhání, poté co jste dostal flotilu tak daleko. Ale stále jsme na nepřátelském území a přílišná opatrnost s sebou nese velké nebezpečí. Nemůžete zvítězit, pokud to nezkusíte, ale můžete přijít o vše, když se budete příliš snažit neprohrát.”

Měla pravdu. Způsobil tuhle nerozhodnost právě strach ze selhání po dlouhé sérii úspěchů? Bál se kvůli tomu riskovat tak, jak pro naději na přežití musel? Geary se zadíval na mapu a snažil se utřídit si pocity a myšlenky.

„Držím se svých instinktů, nebo ne?” zeptal se nakonec nahlas nejen Desjaniová, ale i sebe.

„Co vám říkají instinkty?” zeptala se.

„Vnímám důsledky toho, že bych se zase dostal do špatné pozice…“

„To jsou vaše obavy. Co vám říkají instinkty?”

Geary se jí podíval do očí a uvědomil si, že má pravdu.

„Heradao.”

„Tak se jich držte,” naléhala na něj Desjaniová.

Ztěžka vydechl a ukázal na stavový displej flotily.

„Zatraceně, Táňo, znáte situaci flotily stejně dobře jako já. Zbývá nám jen dvacet bitevních lodí, pokud budeme počítat i Orion, který zjevně zkouší zjistit, jak dlouho dokáže natáhnout nouzové opravy. Ve flotile je už jen šestnáct bitevních křižníků a z těch jsou Odvážný, Neuvěřitelný, Proslavený a Geniální po poškození z Cavalosu sotva bojeschopné. V divizi průzkumných bitevních lodí je jedna poslední, celá flotila má přesně čtyřicet jedna přeludů a patnáct min. Každý křižník i torpédoborec mají kvůli všem škodám nejméně jeden zbraňový systém, který je sotva funkční a drží pohromadě pouhou náhodou. A lodě flotily mají v průměru padesát dva procent rezerv paliva. Neexistuje způsob, jak s tímhle letět do bitvy.”

Desjaniová hned neodpověděla, místo toho se natáhla, aby zvýraznila stav čtyř zásobovacích lodí flotily.

„Vím, že tohle jste si už kontroloval. Goblin, Džin, Čarodějnice a Titán vyrábějí vše, co flotila potřebuje. Ale od počátku jejich úsilí nestačilo, abychom si udrželi dobrý logistický stav. Přestože jste riskoval, abyste zásobovačům získal dostatek potřebných surovin, nemají prostě kapacity, aby dokázali udržet stavy munice a paliva. Ne s tím, kolik manévrování vaše taktika vyžaduje.”

To nemohl popřít.

„Máte pravdu, to jsem si kontroloval.”

„Takže už víte, že dokud se nedostaneme zpátky na alianční území, lepší to nebude,” udeřila na něj znovu Desjaniová. „Palivová situace je na úrovni, kdy zásobovací lodě využívají veškerých svých kapacit, aby vyráběly nové články, takže nemohou dodávat nové střelivo. Mohou nám poskytnout kartáčové střely, jejichž zásoby se pomalu dostávají na přijatelnou úroveň. Ale stav min a střel nebude lepší, a dokud se nedostaneme domů, budete používat palivo rychleji, než zásobovací dokážou vyrábět nové články. Lepší příležitost k boji se Syndiky než v Heradau nenastane.

Máme nedostatek všeho a poškození z bojů nás vážně ochromuje. Jenže oni utrpěli hrozivé ztráty. Časem se však nepřítel vzpamatuje rychleji, než to my dokážeme na jejich území.”

Znovu se zadíval na mapu a soustředil pohled na Heradao, vzdálené dlouhé světelné roky od aliančního vesmíru. Desjaniová ho chvíli sledovala, pak znovu promluvila měkčím hlasem: „Taky máte strach z toho, co se stane, až se flotila vrátí, že?“

Geary se jí znovu zadíval do očí. Desjaniová pokračovala: „Máte strach, že se budete muset postavit místu, které pro vás bylo před sto lety domovem. A které se za tu dobu změnilo.” Desjaniová ukázala bradou na oblast aliančního území. „Především máte ještě větší strach z toho, co od vás část flotily po návratu domů očekává.”

Copak před tou ženskou neměl žádná tajemství? Probíral s ní vůbec někdy tyhle věci? Geary zavrtěl hlavou, ale nepopíral tím, co říkala.

„Neudělám to, Táňo. Je mi fuk, že většina flotily a dost možná i civilních obyvatel Aliance chce velkého legendárního Black Jacka Gearyho na bílém koni, který by vyhodil zvolené vůdce Aliance. Nezničím ve jménu obrany Aliance to, kvůli čemu má smysl za ni bojovat. Ale spousta lidí to očekává. Někteří z nich se mě k tomu nejspíš pokusí donutit, a já nemám nejmenší tušení, jak tomu zabránit.”

„Ale máte,” dívala se mu upřeně do očí. „Už víte, co neuděláte. Máte strategický cíl zachovat důvod, proč je potřeba za Alianci bojovat. A ukončit válku. Zvažte způsoby, jak těchto cílů dosáhnout, a taktika přijde sama.”

„Není to tak snadné…“

„Není, když se o to pokoušíte sám! Požádejte někoho o radu! Copak ve flotile věříte jen té političce?”

Geary kvůli tomu na chvíli sklopil pohled. Stejně jako Rionová před časem přestala používat jméno Desjaniové, i jeho kapitánka začala mluvit o druhé ženě zásadně jako o „té političce”. Na jednu stranu to bylo přesné označení, ale flotila politiky nesnášela, protože je považovala za viníky století neúspěšné války.

„Chcete vědět, proč jsem se vás na tohle nezeptal?”

dotázal se.

„Bylo by osvěžující, kdybyste mi jednou něco prozradil sám.“

Zatraceně. Co to do Desjaniové vjelo? Geary se jí znovu zadíval do očí.

„Protože mám strach, že budete souhlasit se vším, co řeknu. Že porušíte přísahu a budete mě následovat bez ohledu na to, co udělám, protože věříte, že mě flotile poslaly samotné žijící hvězdy, které mě nadále vedou.“

Desjaniová přikývla s odhodlaným výrazem na tváři.

„Ano, následovala bych vás

Když sebou Geary viditelně s bolestí škubl, zarazila ho zvednutou rukou.

„Protože vím, že jste byl poslán flotile s vyšším cílem a máte speciální vedení. Kvůli tomu také vím, že neuděláte něco, co by šlo proti mé přísaze. Nezničíte Alianci, a tak vás můžu následovat a pomáhat vám, pokud mě necháte. Jsou tady další lidé, kteří vám mohou pomoci s rozhodováním, pokud se nám svěříte se svými problémy. Jsem si jistá, že víte, o kom mluvím. Přiznejte nám, že milujeme Alianci stejně jako vy. Ano, uznávám, v jednu chvíli bych se možná nechala přesvědčit, abych podporovala vojenský převrat, ale ne teď, ne po tom, co jste nám připomněl, na co všechno jsme zapomněli. Naše snaha vyrovnat se syndické brutalitě jen pomohla přesvědčit jejich civilisty, že proti nám musí ze všech sil bojovat. A nemá smysl zvítězit, kdybychom se tím změnili na zrcadlový obraz vlastních nepřátel. Ale stejně jako to platí pro Syndiky, ani politické problémy ve flotile a doma se nezlepší, pokud se budete vyhýbat činům.“

Gearyho napadla spousta věcí, které jí na to mohl namítnout, ale uvědomoval si, že by jen popíral pravdu nebo se vyhýbal opravdovým problémům. Seděl a zíral na hvězdy, zatímco mu v hlavě zapadaly jeho vlastní myšlenky s tím, co řekla Desjaniová, do jednoho pravdivého celku.

Pak konečně přikývl.

„Děkuju vám. Máte pravdu. Ve všem. Vyhýbal jsem se rozhodnutí. Viděl jsem to všechno, ale nedokázal jsem si to poskládat dohromady, protože mě pronásledovaly obavy ze ztráty flotily na prahu bezpečí. A protože jsem se nechal paralyzovat obavami z toho, co se stane, až dostanu flotilu domů.“

Desjaniová se usmála a veškeré napětí z ní náhle zmizelo.

„Takže poletíme na Heradao?“

„Ano, Táňo, poletíme na Heradao zachránit alianční válečné zajatce, pokud tam ještě jsou. A porazíme cokoli, co na nás Syndikové u Heradaa připravili. A budu pracovat na strategii toho, co mám dělat po návratu na alianční území.”

„Můžete se zeptat kapitána Duellose, kapitána Tuleva…“

„A vás,“ přerušil ji Geary. „Zdá se, že jste důležitou součástí toho mého ,speciálního vedení‘.“

Desjaniová se při pochvale začervenala.

„Sám bych se k tomu rozhodnutí neodhodlal a vím, že jsem se vyhýbal všem, kteří mě s ním mohli konfrontovat.

Potřeboval jsem, abyste na mě zatlačila, protože mě znáte lépe, než jsem si uvědomoval. A protože jste dost tvrdá mrcha, abyste mě donutila vidět, co dělám.“

Její úsměv se rozšířil.

„Tahle tvrdá mrcha se už musela postarat o spoustu zatraceně problémových mizerů. Vy patříte mezi ty rozumnější. Pane.“

„Děkuju vám.“ Zaváhal, než pokračoval: „Táňo, zdá se mi, že si nikdo z dalších kapitánů nevšiml, co mě trápí.“

„Nikdy jste o své narůstající opatrnosti otevřeně nemluvil.

Rozdíl je v tom, že vás znám mnohem lépe díky všem hovorům, které jsme spolu vedli, díky tomu, co jsme si navzájem vyprávěli. Ale viděla jsem na vás, že jste dost chytrý, abyste si uvědomoval, jak důležité mohou být rady ostatních. Fakt, že jste se jim v poslední době vyhýbal, mi také něco naznačil.”

„No, asi musím poděkovat předkům, že jste kapitánkou mé vlajkové lodě zrovna vy. Chci tím říct, že bych jim měl poděkovat ještě jednou.”

Desjaniová nakřivila rty v náznaku úsměvu.

„Budu to brát jako profesionální kompliment. A teď, s vaším svolením, pane, se musím jít postarat o další záležitosti. A vy musíte začít dávat dohromady rozkazy pro přesun flotily na Heradao.”

„Jistě, kapitánko Desjaniová.”

Odtrhl oči od jejího úsměvu a svou fantazii od přemýšlení, jaké by to bylo cítit její rty. To se nestane, dokud bude velitelem flotily, dokud bude pokračovat válka.

Bezpočtukrát si vysloužila jeho respekt, a i když selhal a nedokázal si od ní udržet dostatečný profesionální odstup, stále jí mohl ten respekt vyjadřovat na veřejnosti i v soukromí. A tak Geary jen vstal a opětoval jí zasalutování.

Než odešla, ještě se na chvíli zarazila a zadívala se na něj.

„Doufám, že mi nebudete zazlívat, co jsem vám řekla, pane. Měla jsem pocit, že musím mluvit upřímně a k věci.”

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová. Doufám, že se mnou i nadále budete mluvit natolik upřímně a k věci vždy, když budete mít pocit, že je to potřeba. A já vám budu naslouchat. Slyšel jsem o sobě, že patřím mezi rozumnější mizery ve flotile.”

„To je nejspíš pravda, pane, ale nedovolte, aby vám to stouplo do hlavy.”

Podařilo se mu vybuchnout smíchy, až když se za ní zavřely dveře kajuty.

Konferenční místnost flotily na palubě Neochvějného nebyla tak velká. Ke stolu by se ve skutečnosti dokázal natlačit tak tucet lidí maximálně. Ale programy pro virtuální realitu byly schopné zvětšit stůl i domnělou velikost kajuty tak, aby se schůze mohlo účastnit libovolně velké množství lidí. A tak Geary stál v čele extrémně dlouhého stolu, u kterého seděly stovky důstojníků. Kromě něj, kapitánky Desjaniové a koprezidentky Rionové nebyl nikdo z nich fyzicky přítomen. Přestože Geary konference flotily nesnášel, musel uznat, že na něj program opravdu dělá dojem. A dost možná jen díky tomu, že lidé nebyli ve skutečnosti v jedné kajutě, si při některé z předchozích konferencí během rozvášněných hádek neskočili po krku.

Naneštěstí to tentokrát nevypadalo na otevřenou hádku.

Přestože nesnášel urážlivá slova důstojníků, jako byli Numos, Casia nebo Midea, díky jejich zjevnému nepřátelství aspoň věděl, na koho si musí dávat pozor. Teď by to uvítal, jelikož by měl šanci identifikovat zbytky opozice. Ale ať už ji řídil kdokoli, zjevně ztratil většinu lidských štítů, a přitom se stále dobře skrýval. Kdyby neznámý ohrožoval jen pozici velitele flotily, neměl by Geary tolik obav. Od druhé bitvy o Lakotu za ním pevně stáli obyčejní lodníci i většina důstojníků a chránili by ho odhodlaně a neochvějně jako pancéřované trupy válečných lodí. Nicméně skrytí nepřátelé už několikrát předvedli ochotu ohrozit některé z lodí flotily, jen aby mohli na Gearyho udeřit. Hra se přesunula, už nešlo o snahu podkopat jeho pozici, ale zavraždit jej i s jeho nejvěrnějšími. Což v praxi znamenalo zničení lodí, na kterých se nacházeli.

Geary vyvolal nad konferenčním stolem hvězdnou mapu.

„Omlouvám se, že jsem otálel, než jsem vám sdělil své úmysly. V Dilawě jsme sebrali vše, co by nám mohlo být užitečné. Už jsem flotile přikázal zamířit na kurz ke skokovému bodu na Heradao.”

Na displeji se zobrazila plánovaná trasa aliančních lodí v křivce táhnoucí se přes prázdnotu hvězdné soustavy Dilawa.

„Doufáme, že na Heradau objevíme alianční válečné zajatce. Pokud tam budou, osvobodíme je.“

„Společně s nimi budeme muset osvobodit i jídlo,“

poznamenal kapitán Tulev otevřeně. „To, co máme, je nedostačující.“

Komandér Neeson z Nesmiřitelného zavrtěl hlavou: „Nemůžeme toho ukořistit dost, aniž bychom obsadili nějaké velké skladiště na planetárním povrchu, a na to nemáme dost mariňáků. A taky nemůžeme důvěřovat žádnému jídlu, které by nám předali Syndikové z donucení, protože ho nejsme schopni dostatečně důkladně otestovat.”

„Podle starých záznamů, které máme k dispozici, se v Heradau nacházejí dva tisíce vězňů,“ prohlásil Tulev.

„Musíme je osvobodit, s tím souhlasím. Fyzicky je máme kde umístit. Některé z našich lodí mají poněkud podstav kvůli ztrátám v bojích, a to i s ohledem na trosečníky vyzvednuté ze ztracených lodí. Ostatní snadno dokážou nabrat další personál na dobu, než doletíme na alianční území. Ale stav zásob jídla začíná být kritický.”

„Myslíte stejně jako stav paliva?“ zabručel kapitán Armus z Kolosu.

Geary je umlčel zvednutou rukou.

„Máme nedostatek všeho. Logistické systémy ale předpokládají, že i když vyzvedneme dva tisíce osvobozených zajatců, dokážeme se dostat na alianční území, aniž by nám jídlo došlo, i když budeme muset znovu zmenšit příděly.”

„A pokud se zdržíme?” zeptal se Tulev.

„Nemůžeme si dovolit žádné další zdržení,” prohlásil Geary. „Jídlo a palivo jsou na kritické úrovni a doplnit si je budeme moci jedině doma na aliančním území. Budeme se muset dál přesouvat a bojovat. Cestou sem jsme se museli starat o to, aby Syndikové nedokázali odhadnout naši přesnou trasu, ale teď už můžeme vyrazit přímo domů.“

Na mnoha tvářích se objevily uklidněné úsměvy, když Geary změnil měřítko na hvězdné mapě, aby ukázal možnou trasu, ale většina úsměvů zase rychle zmizela.

Armus vyslovil obavy nahlas: „Přímá trasa zvyšuje šanci, že narazíme na syndickou blokádu. Jak s nimi budeme moci bojovat, když máme nedostatek paliva?“

Můžeme se modlit k našim předkům o zázrak, napadla Gearyho odpověď, ale doufat v zásah vyšší moci není rozumný základ pro taktické plánování.

„Budeme bojovat tak chytře, jak jen dokážeme, abychom minimalizovali používání paliva. Pokud to bude nezbytné, pokusíme se prorazit blokádu a uletět jim.“

Ten inteligentní a rozumný nápad vyvolal u stolu vlnu znechucení. Příliš to popíralo primitivní pojetí cti a odvahy, které ovládalo flotilu nejméně po jednu generaci a které také vedlo k hrozivým ztrátám. Nicméně Geary už měl se svými důstojníky dost zkušeností, aby věděl, jak je uspokojit.

„Vždycky se můžeme vrátit a zničit Syndiky, jakmile si doplníme palivo, nebo je nechat pro alianční lodě, jež bránily naše území a také si zaslouží příležitost udeřit na nepřítele.”

Znechucení polevilo a objevilo se opět několik úsměvů.

Geary pokračoval: „Je dost pravděpodobné, že to, co Syndikům zbývá, na nás bude čekat u Heradaa, protože je to na přímé trase domů. Pokud se tam nachází syndická flotila, budeme s ní bojovat. Dokud se totiž nedostaneme domů, naše zásoby paliva už v lepším stavu nebudou.”

Podíval se na kapitánku Desjaniovou, která na sobě nijak nedávala znát, že Geary v podstatě cituje její rady. Nemůžu si dovolit, aby to vypadalo, že Desjaniovou nějak protežuju.

Ale až to všechno skončí, postarám se, aby se ona i ostatní dočkali zaslouženého uznání. Navenek Geary jen ukázal na jasně bílou hvězdu.

„Po Heradau poletíme na Padronis a odtamtud skočíme na Atalii.”

Zdálo se, že kolem stolu proběhla vlna povzdechů.

Nahlas myšlenky všech pronesl kapitán Badaya z Proslaveného. „A Atalia je přímo vedle Varandalu.“

„Správně,” souhlasil Geary. „To je navíc součást aliančního území, kde je největší soustředění podpůrných instalací flotily v oblasti. Jakmile se dostaneme na Varandal, budeme mít k dispozici všechny potřebné zásoby.”

„Smělost je rozhodně v současné situaci žádaná,”

prohlásil kapitán Caligo z bitevního křižníku Geniální.

„Aliance nás potřebuje a také všechny zajatce, které dokážeme ze syndického území dovézt.”

Proti tomu prohlášení se nedalo nic namítat, naopak vyvolalo u stolu vlnu souhlasu. Geary se na Caligu na chvíli zadíval. Až donedávna na schůzích mlčel, ale v poslední době se začal ozývat. Ne snad, že by kdy řekl něco zvláštního nebo výjimečného. Vždy jen to, s čím mohl prakticky každý souhlasit.

„Náš zpravodajský personál věří, že Syndikové musí mít nedostatek min, poté co ve snaze chytit nás do pasti zaminovali všechny soustavy v okolí Lakoty,” pokračoval Geary. „Stejně po vstupu do soustavy Heradao provedeme předem naprogramovaný úhybný manévr a budeme připraveni k okamžitému boji. Nějaké otázky?”

„Co Kalixa?” zeptala se kapitánka Kila. „Je to také na cestě domů, a je tam brána syndické hypersítě,” pronesla hlasem, který měl být zřejmě umírněný, ale i tak vyzněla její otázka ostře. Diplomacie rozhodně nebyla Kilinou silnou stránkou, ale to už Geary věděl.

„Nepoletíme na Kalixu odpověděl Geary. „Riziko představované branou hypersítě je příliš veliké.”

Kila předstírala zmatek. „Jsou pro tuhle flotilu snad rizika problém? Toho, co by nám mohli Syndikové udělat, kapitáne Geary, se přece nebojíme, a tohle by mohla být dobrá příležitost, jak jim napáchat další škody a zničit hvězdnou soustavu.”

„Promiňte, kapitánko Kilo,” zeptal se komandér Neeson nevěřícně, „ale byla jste s námi v Lakotě, že? Naše vlastní flotila mohla být zničena.”

„Jenže nebyla,” prohlásila Kila. „Vyhýbat se činům z přehnaných obav před nepřátelskou odpovědí není to, co by se mělo očekávat od kteréhokoli důstojníka této flotily, natož od velitele bitevního křižníku.”

Neesonova tvář zrudla náhlým hněvem.

„Obviňujete mě ze zbabělosti?”

„Ticho,” přikázal Geary. „Všichni mlčte. Kapitánko Kilo, vaše prohlášení bylo přehnané.”

Odpověděla pokrčením rameny. „Nechtěla jsem nikoho urazit, jen poukázat na…“

„To stačí,” zarazil ji Geary a viděl v jejích očích vzdor.

„Komandér Neeson bezpočtukrát předvedl svou odvahu.

Nebudu tolerovat snahu o zpochybnění schopností nebo odvahy kohokoli v této flotile, pokud k tomu nebude existovat dobrý důvod.”

„Komandér Neeson má navíc pravdu,” vmísila se do řeči kapitánka Cresidová, která zjevně čekala na vhodnou příležitost. „Energetický výboj při kolapsu brány v Lakotě byl ve spodní části teoreticky možného rozsahu. Ráda bych kapitánce Kile připomněla, že horní část znamená energii na úrovni exploze novy. Žádná loď ve sluneční soustavě nemá šanci něco takového přežít, i kdyby byla od brány ve chvíli kolapsu maximálně vzdálená.”

„Teoreticky,“ odpověděla Kila sarkasticky. „Nic takového jsme neviděli ani u Sancere, ani u Lakoty, takže možná je ta teorie špatná a brána se dá bezpečně použít jako zbraň na likvidaci syndických slunečních soustav. Měli bychom je konečně donutit, aby zaplatili za všechno, co v téhle válce napáchali!”

„To prohlášení,” pronesla Cresidová s narůstajícím důrazem, „ukazuje naprosté nepochopení všeho, co je známo o branách hypersítě, i neznalost dat, která jsme získali u Sancere a Lakoty!“

„To stačí,“ přerušil je znovu Geary. „Kapitánka Cresidová má pravdu. Tohle není vhodné místo a čas, abychom probírali vědecké otázky. Kapitánko Kilo, radím vám, abyste se seznámila s dostupnými informacemi, než budete navrhovat možné tahy flotily.

Kila v důsledku nepříliš skrytého pokárání zrudla.

„Co se týče možnosti uniknout před zničením brány hypersítě, přikývl kapitán Opovážlivého, „stačí se podívat na to, co se stalo syndickým lodím, které zničily bránu v Lakotě.

„Naše lodě…“ začala Kila.

„V Sancere byla moje loď přímo u rozpadající se brány a Inspirace byla v tu chvíli zatraceně daleko! Vím přesně, jaké to je být poblíž rozpadající se brány hypersítě, a nechci se toho už nikdy zúčastnit, ať už tady říkáte cokoli. U Sancere a Lakoty nás zachránilo jen štěstí a žijící hvězdy.

„Štěstí, odvaha a rozum,“ dodal Geary. „Dokud bude flotila používat tu druhou a třetí věc, můžeme si první ušetřit pro stav nouze. A co se týče použití brány k zničení nepřátelské hvězdné soustavy, už jsem jednou řekl, že nic takového nepřikážu. Ani žijící hvězdy, ani naši předkové by nikdy neschválili masakr v takovém měřítku.“

„V tom případě to vypadá,“ poznamenal kapitán Duellos, „že není žádný důvod, proč letět na Kalixu.“

Kila mu věnovala ošklivý pohled a do řeči se opět vmísil kapitán Caligo: „Jsme jedna flotila. Všichni věříme v to samé. Takové hádky nás rozdělují a poslouží jen nepříteli.“

To vyvolalo další souhlasná přikývnutí. Ani Geary nemohl najít na Caligových slovech nic špatného. A navíc to konečně umlčelo Kilu. „Ještě nějaké otázky?“ zeptal se Geary suše.

Žádné nebyly, a tak začaly obrazy důstojníků flotily rychle mizet, místnost se zmenšila na reálnou velikost a konference skončila.

Kapitán Duellos se na chvíli zdržel, aby mohl poznamenat: „Musím se přiznat, že už jsem přemýšlel, proč jsme z Dilawy ještě neodletěli.”

„Potřeboval jsem, aby mě někdo praštil cihlou přes hlavu,” přiznal se Geary.

„Ach tak. To máte štěstí, že je na takovou práci po ruce kapitánka Desjaniová.”

Desjaniová věnovala Duellosovi podrážděný pohled: „Nemáš na práci něco lepšího, Roberto?”

Duellos přikývl a s úsměvem odpověděl: „Zavolej mi, kdybys potřebovala další cihlu, Táňo.”

„Udělám to. Má tvrdou hlavu. Vsadím se, že máš dost velkou zásobu cihel, budou se hodit při hádkách s Kilou.“

„Nemá smysl na ni plýtvat časem,” prohlásil Duellos přezíravě. „Mluvím s ní, jen když to povinnost vyžaduje.”

Geary se zamračil.

„Já jsem hlavně rád, že zavřela hubu dřív, než jsem jí to musel dát jako přímý rozkaz.”

„Ani Kila nemohla nic namítat proti tomu, co řekl Caligo.”

„Ale ano, mohla,” namítla Desjaniová. „I nejjednodušší prohlášení se dá překroutit. Překvapilo mě, že to přijala s takovým klidem.”

Duellos zamyšleně našpulil rty.

„To je pravda, ale to by naznačovalo, že má Kila s Caligou dohodu. Nestýkají se, nevím o nikom, kdo by je kdy viděl spolu s výjimkou oficiálních schůzí. A nedá se říct, že by to byly spřízněné duše.”

„To nepopírám,” ustoupila Desjaniová.

„Jak dobře znáte kapitánku Kilu?” zeptal se Geary.

„Měla jsem s ní jen omezený kontakt,” pokrčila Desjaniová rameny. „Ale byla to moje vlastní volba založená na tom, co jsem o ní slyšela od přátel. A slyšela jsem toho spoustu.”

„A co vaši přátelé říkali?”

Další pokrčení ramen. „Kila má prý přepínač osobnosti trvale zablokovaný na pozici zlostná mrcha. Navíc má nainstalovaný posilovač, který se aktivuje při sebemenší provokaci.”

Gearymu se podařilo zamaskovat smích zakašláním. „To zní jako dobrý důvod, proč se jí vyhýbat.”

„A taky je to poměrně přesný popis,” dodal Duellos.

„Jak se dočkala s takovou osobností povýšení?” zeptal se Geary.

„Tu otázku myslíte vážně?” podívala se na něj Desjaniová skepticky. „Její osobnost se projeví, jen když jedná s podřízenými nebo se sobě rovnými, kteří jsou pro ni rivalové v soutěži o povýšení. Co se týče nadřízených, chová se vždycky dokonale profesionálně.”

„Ach tak.” Byla to hloupá otázka. Geary už před sto lety během své kariéry na podobné lidi narazil a válka zjevně nedokázala zabránit výskytu dalších.

„Takže jak sám vidíte,” pokračoval Duellos, „není Kila zrovna typ, který by se kamarádil s obyčejným nudným důstojníkem, jenž nemůže udělat nic pro její ambice. Lidi jako Caligo si Kila dává k snídani, když potřebuje pozvednout náladu.”

„To neznamená, že spolu nemohli skončit v posteli,”

upozornila ho Desjaniová.

„Au,” nasadil Duellos bolestivý výraz. „Vím, že je to myšlené metaforicky, ale teď mám ten obraz v hlavě. A nemůžu se ho zbavit. S vaším svolením, kapitáne Geary, odcházím a jdu si dát sprchu.”

Geary se obrátil od mizejícího obrazu Duellose a zavrtěl hlavou.

„Jsem rád, že jste vy dva na mé straně.”

Když si všiml, že se Rionová chystá odejít, zarazil ji zvednutou

rukou:

„Můžete

chvíli

počkat,

paní

koprezidentko?“

Rionová se zastavila a přelétla očima z Desjaniové na Gearyho: „Myslela jsem, že vy dva chcete být sami.“

Desjaniová přimhouřila oči a našpulila rty, jako by se chystala vycenit zuby.

„Možná by mi tohle chtěla paní koprezidentka zopakovat někde v soukromí?”

„Doufal jsem,“ přerušil je Geary dřív, než mohla Rionová nabídnout Desjaniové volbu zbraní, „že byste mi mohla říct, jestli jste něco neobjevila?”

Rionová se zadívala na Desjaniovou a zjevně tak naznačovala, že nechce mluvit před ní, ale Geary prostě čekal. Potřeboval na tohle další hlavu, která by kontrolovala jeho vlastní závěry. Nakonec Rionová zavrtěla hlavou.

„Co jsem zjistila, se dá shrnout do jediného slova: nic.“

„Vůbec nic?” začal si Geary třít rukama spánky a doufal, že na něm není znát zklamání. „Vím, jak dobří vaši špehové ve flotile jsou, paní koprezidentko. Doufal jsem…”

„Jelikož pracují pro vás, měl byste jim říkat agenti, kapitáne Geary,” mávla Rionová vztekle rukou. „Ten, kdo stojí za nedávnými problémy a sabotáží lodí flotily, se výjimečně dobře skrývá. Nezanechává po sobě žádné stopy.

Nic nepřinesl ani výslech toho hňupa Numose, který jste po posledním pokusu o sabotáž počítačovými červy v lodních systémech nařídil. Numos nemá vůbec tušení, kdo ho vlastně postrkoval. Faresová možná něco tušila, ale ta zemřela u Lakoty. To samé platí pro Falka, za předpokladu, že by dokázal rozlišit fantazii od reality na dost dlouho, aby nám mohl poskytnout něco užitečného. Kapitán Casia ani komandérka Yin už nepromluví, protože jsou díky dobře načasované nehodě mrtví. Pokud jste jakkoli podceňoval zbývající nepřátele ve flotile, musíte s tím okamžitě přestat.

Ať už je to kdokoli, je velmi schopný a nebezpečný.”

„To jsme my taky,“ řekla Desjaniová.

Zdálo se, že to Rionovou pobavilo.

„Namyšlená odvaha možná pomáhá proti Syndikům, ale proti tomuhle nepříteli k ničemu nebude.“

„To víme,“ vložil se do řeči Geary dřív, než mohla Desjaniová vypálit další salvu. „Co Kila? Začíná být čím dál hlasitější a nespokojenější.”

Pobavení na tváři Rionové plynule přešlo v podrážděnost.

„Jak už řekli vaši důstojníci a potvrdili mí agenti, Kila je příliš neoblíbená, než aby se kdy mohla stát velitelkou flotily. Ale také je arogantní a na rozdíl od Numose příliš schopná, než aby se nechala využívat někým jiným. Zjevně jen předvádí svou normální osobnost, když si uvědomila, že proti vám nemůže použít obvyklé způsoby, jak si získat přízeň nadřízených. Nikdy se vás nepokusila svést, že?“

„Cože?“

„Podle všeho je to jedna z taktik, kterou používá k získání povýšení, ale to mohou být jen pomluvy poháněné nechutí, kterou k ní většina flotily cítí. Říkáte, že to na vás nikdy nezkusila?”

„Ne!“

Geary koutkem oka sledoval Desjaniovou, jež na Rionovou vrhala vražedný pohled. „Ani jsme nebyli společně na jediné lodi!“

„Tím by se to mohlo vysvětlovat,” přikývla Rionová. „V

každém případě by si díky vaší pověsti určitě dávno uvědomila, že takový pokus by byl zbytečný.”

„Díky.”

Rionová zjevně pořád nacházela nové způsoby, jak ho vyvádět z rovnováhy.

„Ale Kila by nepracovala jako lidský štít pro někoho, kdo tahá za provázky proti vám i flotile,” pokračovala Rionová. „Kdyby za tím stála, proč by na sebe upozorňovala?”

„Pokud jsou mí skrytí nepřátelé tak chytří, jak si myslíme, neudělala by to,“ zavrtěl Geary hlavou.

„Bezpečnostní personál dává pozor na další pokusy o aktivaci nebezpečných červů, ale nedokážou zaručit, že znají všechna existující zadní vrátka do systémů flotily. Co ještě můžeme udělat?”

„Já nevím,“ odpověděla frustrovaně Rionová. „Podle mých informací jste nedostal žádné další návrhy, abyste se stal diktátorem.”

„Ne v posledních několika dnech.“

„Mezi tou možností a vámi stojí jen vzdálenost k aliančnímu území a zbývající syndické lodě,“ poznamenala Rionová.

„A já,“ odpověděl Geary. „Neudělám to.“

Rionová se na něj unaveně zadívala: „Proč si myslíte, že zrovna tohle je důležitý faktor? Ti, kteří chtějí převzít vládu od volených vůdců Aliance, od vás budou po příletu na Varandal očekávat činy.“

„Kapitán Geary neporuší přísahu Alianci,“ odpověděla místo Gearyho ledovým hlasem Desjaniová. „Bez ohledu na to, jak špatně odvádějí alianční politici svou práci.“ Rionová ji ignorovala a dál kousavě mluvila ke Gearymu: „Nebudou vaše odmítání přijímat věčně. Vědí, že je naprostá většina flotily podpoří, pokud budou údajně jednat za vás.

Nepotřebují vaše schválení k tomu, aby vaším jménem spustili převrat. Musíte očekávat, že to udělají a pokusí se vám to předložit jako hotovou věc. Musíte plánovat, jak se s tím vyrovnat, ještě než bude alianční vláda svržena.“

„Dobrá.“

Nemohl si nevšimnout, že mu Rionová v podstatě radí to samé co předtím Desjaniová. Ne snad, že by byl tak pitomý, aby to řekl nahlas.

„Máte nějaké návrhy na takový plán?“

„Kdybych jednala s jinými politiky, nebylo by těžké vymyslet pár věcí,“ odpověděla Rionová s přehnaným zamračením. „Ale moje chápání vojenských mozků je stále omezené.”

Geary se zadíval na Desjaniovou.

„Možná bychom to mohli probrat z vojenského úhlu.

Myslet na to jako na vojenský problém a přemýšlet nad strategií a taktikou.”

Výraz Rionové se změnil, jak začala nad tím nápadem přemýšlet. „To by mohlo být velmi užitečné.”

Desjaniová, aniž by si toho Rionová mohla všimnout, našpulila rty ve velmi nevojenském úšklebku.

Geary se na ni varovně zadíval, čehož si Rionová pochopitelně všimla a natočila se k Desjaniové s přimhouřenýma očima. Naštěstí příliš pozdě, než aby stačila zachytit posměšný výraz.

„Dokážete to?” zeptala se Rionová Gearyho. „Dokážete jim to vysvětlit v takových termínech, aby nic neprovedli?”

„Snažím se, ale zatím jsem nenašel žádný dost silný argument.”

Rionová si opovržlivě odfřkla.

„Myslete v termínech katastrof, protože přesně tu by vojenský převrat znamenal. Opravdu velkou katastrofu, největší, jakou si dokážete představit.”

Desjaniová pozvedla obočí a poznamenala: „To zní skoro jako popis následku útoku na syndickou domovskou soustavu, kvůli kterému celá flotila uvízla za nepřátelskými hranicemi.”

„To je dobré,” uznala Rionová. „Velmi dobré. Něco dost nedávného, aby byly vzpomínky a emoce k nim se vážící ještě čerstvé. A taky něco, co vypadalo atraktivně, ale skončilo debaklem, který mohl způsobit prohru ve válce.

Určitě to dokážete použít jako dobrý základ.”

„Jen musím zjistit, kdo je v tomhle scénáři nepřítel,”

přikývl Geary.

„To je to nejsnazší,” povzdechla si zoufale Rionová.

„zeptejte se tady kapitánky. Ona vám to řekne. Nebo kapitána Badayi. Kdo je doma nepřítelem? Já a všichni další politici. Tomu oni věří.“

Desjaniová krátce přikývla. Upírala přitom pohled na Rionovou a všechny stopy výsměchu z její tváře zmizely.

„Vidíte? Vaše strategie by měla být založená na tom, co lidé jako Badaya považují za pravdu. Pokud to zohledníte, je mnohem pravděpodobnější, že vaše argumenty přijmou. Pak si můžete vyzkoušet své nápady tady na kapitánce. Má vojenský mozek a nikoho důvěryhodnějšího nemáte k dispozici.“

Pochvala překvapila Desjaniovou i Gearyho natolik, že to na nich šlo vidět. Rionová sevřela rty do tenké čárky zakřivené v náznaku úsměvu. „Nejsem slepá ani blbá. Pokud si od té ženy nenecháte hlídat záda, jste idiot, kapitáne Geary. Ale řekne vám pravdu, když nebude považovat vaše nápady za rozumné?

Geary nakřivil rty v ironickém úsměvu.

„Jsem si jistý, že mě kapitánka Desjaniová upozorní na jakékoli chyby, jichž se dopustím.

„Dobře. Nechci, aby byla vláda Aliance svržena někým, kdo by jednal jménem velkého hrdiny, jehož legendu ta vláda vytvořila. A nechci stát proti vám, kdyby se to stalo a vy jste se rozhodl, že se vám to líbí.“

Rionová se otočila a odešla. Dveře kajuty za ní zapadly.

„Zdá se mi to, nebo vám vyhrožovala?“ zeptala se Desjaniová.

„Jo. Není to poprvé, i když mám pocit, že je to poprvé, co to udělala před někým dalším.

„Proč jí to tolerujete?

„Protože,“ odpověděl Geary s očima stále upřenýma na dveře, „občas přemýšlím, jestli můžu věřit sám sobě. A v takových chvílích jsem rád, že mi nad hlavou visí podobná hrozba.

Desjaniová o tom chvíli přemýšlela.

„Musím uznat, že v řadě věcí měla pravdu. Mimo jiné v tom, že vám hlídám záda, pane.

„To vím, ale vy jste také přísahala Alianci.“

Zavrtěla hlavou.

„To už jsme probírali. Přísahu neporušíte, takže já nebudu muset porušit svou. Proč jí věříte?“

To byla rozumná otázka, protože Rionová byla politička, ale jinak Gearyho šokovalo, když zjistil, že si za století války vypěstovali důstojníci válečné flotily až sžíravou nedůvěru vůči voleným představitelům Aliance. A tak Geary ukázal hlavou ke dveřím, jimiž Rionová právě odešla: „Navzdory všemu, co skrývá přede mnou i všemi ostatními, jsem si absolutně jistý, že Viktorie Rionová hluboce miluje jen dvě věci. Rozhodně svého manžela, který možná stále žije a je někde v syndickém vězení. A tou druhou věcí je Aliance. Zemřela by pro ni, Táňo, stejně jako vy nebo já.

Nemyslete si, že to není pravda, jen proto, že nenosí uniformu. Rionová je Alianci věrná a myslím si, že je tak nezkorumpovatelná, jak je to jen lidsky možné. Často jsou s ní potíže, to ano, ale můžeme jí věřit.“

„Na Heradau bude dobrá jedna věc,“ poznamenala Desjaniová. „Nepřátele tam snadno poznáme.” Nezvykle posmutněle pokrčila rameny a pokračovala: „Občas mi chybí časy před tím, než jsme vás našli. Odpověď na všechno byla zabíjet Syndiky, jak jen to půjde, a tak rychle, jak jen dokážeme. Oni byli nepřítel. Vítězství by přišlo, kdybychom jich zabili dost. Nefungovalo to, ale bylo to jednodušší.

Kvůli

vám

je

všechno

mnohem

komplikovanější.”

„Syndikové jsou pořád našimi nepřáteli,” upozornil ji Geary. „Dokud se na to budeme soustředit, nemělo by to být tak složité.”

„Žádáte mě, abych respektovala političku,” připomněla mu. „To nebude jednoduché ani snadné.”

Chvíli ji sledoval a snažil se pochopit, jak jen mohou důstojníci jako Desjaniová zůstávat věrní Alianci, ale přitom tolik nesnášet její volené představitele. Částečně za to bezpochyby mohla velmi lidská potřeba najít si někoho,na koho by bylo možné shodit vinu za válečné neúspěchy, ale Rionová sama mu přiznala, že alianční političtí vůdci si za posledních sto let války zasloužili plný podíl viny. Možná že v tomhle ohledu byl sám Geary jako žijící zkamenělina, důstojník, který věřil, že si vůdci Aliance automaticky zaslouží respekt, neschopný pochopit, že by tomu mohlo být jinak.

„No, asi mi budete muset věřit, že jí můžeme důvěřovat.”

Desjaniová si opovržlivě odfrkla.

„Budu se snažit, abych se k ní chovala s patřičným respektem, jelikož je to moje povinnost důstojnice flotily.

Beru, že se za ni přimlouváte, ale rozhodně nečekám, že bych jí kdy mohla důvěřovat.” Ustoupila o krok dozadu ke dveřím, s pohledem stále upřeným na něj: „Přijímám váš názor, protože důvěřuji vám.“

Stovky lodí a členové jejich posádek byli přesvědčeni, že je dovede domů. Věřili, že na jeho rozhodnutích závisí osud Aliance a možná celého lidstva, ale jemu záleželo na důvěře téhle jediné ženy. Rionová mu kdysi řekla, že ve skutečnosti lidi nebojují za velké věci nebo pro velké myšlenky, ale pro nejbližší a ty nejosobnější důvody. Mohou tvrdit, že bojují za ideály a vyšší principy, ale ve skutečnosti to dělají za své druhy, kteří jim stojí po boku, a za milované čekající na ně doma. Geary se zadíval na hvězdnou mapu vycentrovanou na Heradao a pak na hvězdy Padronis, Atalia a nakonec Varandal.

Bylo to blízko. Dostali se tak daleko! Musel se postarat, aby došli až na konec, bez ohledu na to, co by na flotilu mohlo čekat u Heradaa.

Protože mu spousta lidí věřila, že dokáže dostat flotilu domů. A jednou z nich byla Táňa Desjaniová.

Před odletem z Dilawy musel zorganizovat ještě jednu konferenci. Ve skokovém prostoru bylo možné předávat mezi loděmi jen kratičké ajednoduché zprávy. A před skokem musel Geary něco probrat s menší, pečlivě vybranou skupinou důstojníků.

Znovu seděl v konferenční místnosti, ale tentokrát nebyl stůl o moc větší než ve skutečnosti. Kolem něj byly obrazy kapitánů Duellose, Tuleva a Cresidové, a kromě Gearyho také osobně Desjaniová a Rionová.

„Blížíme se k domovu,“ začal Geary. „Ještě tam nejsme a u Heradaa nebo v některé další syndické sluneční soustavě očekávám ošklivý boj. Jsem si celkem jistý, že se o Syndiky dokážeme postarat. Nevíme ale, jak zareagují cizinci na fakt, že se flotila blíží k domovu.”

Když Tulev pomalu a netečně přikývl, připomínal dřímajícího býka.

„Cizinci se snažili zajistit, aby byla u Lakoty flotila poražena a zničena. Což naznačuje, že nebudou mít z našeho návratu domů radost.”

„Ale co provedou?” přemýšlela nahlas Cresidová.

„Pokud jsou naše spekulace správné, mohli by spustit kolaps všech bran v lidském vesmíru. Udělají to, když se vrátíme domů?”

„Tohle je jedna z věcí, ze kterých mám vážné obavy,”

odpověděl Geary.

„Máme jen málo času,” prohlásila Rionová tiše, ale sebevědomě. Všichni se na ni tázavě zadívali, a tak mávla rukou k hvězdné mapě nad stolem.

„Zamyslete se nejprve nad tím, co víme o jejich taktice.

Nezdá se, že by jednali přímo proti nám nebo Syndikům.

Místo toho nás dotlačili k vzájemnému boji.”

„To je pravda,” souhlasil Duellos.

„Tak, a co cizinci vědí o naší flotile?” pokračovala Rionová. „Zjistili, že víme o tom, jak extrémně ničivé zbraně mohou být brány hypersítě. Mají v Alianci agenty nebo jiné zpravodajské zdroje, i kdyby to měli být jen automatičtí roboti a červi v počítačových systémech?

Musíme to předpokládat.”

„Nejspíš je rozeseli napříč systémy na našich vlastnich lodích,“ poznamenala Cresidová. „Ti červi založení na kvantové pravděpodobnosti. Myslíme si, že jsme je našli a zlikvidovali všechny, ale nemáme tušení, jestli nemohou aktivovat další, nebo jestli se noví nespustí po nějaké události.”

„Přesně tak.“ Rionová znovu ukázala na hvězdnou mapu, tentokrát na prostor nacházející se za syndickým teritoriem.

„Sledovali nás. Viděli, jak jednáme. Na základě toho mohou poměrně spolehlivě předpokládat, že když se Aliance dozví o existenci takových zbraní, použije je.“

Cresidová vycenila zuby.

„Myslím, že máte pravdu, paní koprezidentko. Budou čekat, až to uděláme. Myslí si, že řekneme svým vojenským i politickým nadřízeným, že brány v syndických soustavách lze použít k likvidaci Syndiků. A předpokládají, že naši političtí vůdci přikážou brány použít. Kdybych sledovala postup války za poslední století, byla bych si jistá, že je jen otázkou času, kdy jedna strana brány jako zbraň použije, a ta druhá pak bude okamžitě opětovat stejnou mincí.“

„Děkuji vám, kapitánko Cresidová,” řekla Rionová. „A pak by cizinci jen seděli a sledovali, jak Aliance vyhlazuje syndické sluneční soustavy a Syndikové používají stejnou taktiku proti nám. Cizinci by nemuseli ani hnout prstem, protože lidstvo by se samo vyhladilo zbraněmi, které nám cizinci tak laskavě poskytli.”

Geary přikývl, ale žaludek se mu přitom bolestivě zkroutil.

„Takže budou ještě chvíli čekat a dívat se, co uděláme.

Tím pádem trochu času máme.”

„Moc ne, kapitáne Geary.” Rionová se zadívala se zachmuřeným výrazem na mapu. „Promýšlela jsem si to s ohledem na to, co si myslíme o začátku války, že cizinci předstírali spolupráci se Syndiky, aby je podnítili na nás zaútočit. Ale zaútočili Syndikové z chamtivosti, nebo jim cizinci řekli věci, podle kterých vypadal útok na Alianci jako dobrý nápad?“

„Co by mohli Syndikům říct?“ chtěla vědět Desjaniová.

Rionová jí věnovala pohled, který by dokázal zkapalnit kyslík.

„Cokoli. Například mohli Syndikům dát zfalšované důkazy, že na ně Aliance chystá masivní útok.“

„Neměli jsme dost sil, abychom něco takového mohli provést,” namítl Geary.

„Co věděli Syndikové, tak ne,” prohlásila Rionová sarkasticky. „Ale proč by Syndikové nevěřili, že si Aliance chystá utajenou flotilu? Na konkrétních detailech nezáleží.

Nesoustřeďujte se na ně. Nějakým způsobem převezli Syndiky a přesvědčili je, aby zahájili válku. Mohou to udělat zase.”

„Zase?” předklonila se Cresidová s napjatým výrazem.

„Jak?”

„Pokud to bude vypadat, že se k ničemu nemáme, mohou nás donutit, abychom brány jako zbraně použili.

Dost pravděpodobně vědí, že jsme se o nich něco dozvěděli, a nebudou nám chtít nechat čas, abychom ty znalosti využili.

Spekulovali jsme, že cizinci mohou mít prostředky k aktivaci kolapsu brány hypersítě na dálku. Nějaký spouštěcí signál rychlejší než světlo.” Začala ukazovat na jednotlivé hvězdy na mapě a pokračovala: „Řekněme, že se na aliančním území rozpadne několik bran, jedna po druhé, a zničí hvězdné soustavy, ve kterých se nacházely. Koho by z toho vinila Aliance?”

„Zatraceně,” zavrčel Geary a zaslechl, jak tiše nadávají i ostatní. „Pokud nezačneme genocidu sami, vyprovokují cizinci nás nebo Syndiky a donutí nás myslet si, že s tím začala druhá strana.”

Zdálo se, že se Rionová dívá někam do dáli, ale ve skutečnosti se soustředila na jednu hvězdu daleko na okraji mapy, na vzdálených hranicích aliančního vesmíru.

„Sluneční soustava Sol má bránu hypersítě,” dodala. „I když je daleko od Aliance a kvůli pradávným válkám zůstává oslabená, nachází se tam stará Země a první lidské kolonie na ostatních planetách soustavy. Je to domov našich nejpradávnějších a nejctěnějších předků, který obíhá kolem slunce považovaného za nej důležitější symbol všech žijících hvězd. Sol dostala bránu hypersítě z respektu k domovu lidstva a aby tam mohli lidé snáz cestovat na poutě, přestože ekonomicky si takovou investici nezasloužila.”

Podívala se po ostatních u stolu a pokračovala: „Co kdyby lidé Aliance věřili, že Syndikové zničili právě tuhle hvězdnou soustavu?”

„Nic by je nezastavilo,” odpověděla Desjaniová nezvykle tvrdým hlasem. „Žádný argument by je nepřesvědčil. Chtěli by zabít všechny Syndiky jakýmikoli dostupnými prostředky.”

„Zatraceně,” vydechl Geary. Napadlo ho, jestli k diskuzi dokáže přispět taky něčím jiným než nadávkami. „Dobrá.

Můžeme si dovolit předpokládat, že budeme mít po návratu domů chvilku čas. Během té doby budou cizinci čekat, jestli lidstvo spolkne jedovatou návnadu. Pokud to neprovedeme během časového intervalu, který budou považovat za rozumný, pokusí se spustit ofenzívu, jež může být snadno tím posledním, co lidstvo udělá. Ale nevíme, jestli se vyhýbají přímému jednání proti nám v rámci nějaké strategie, nebo jestli to odráží nějaké morální nebo náboženské aspekty jejich myšlení.”

„Co by na tom mohlo být morálního?” zeptala se Cresidová.

„Z perspektivy cizinců? Možná věří, že když jen poskytnou nástroje, nenesou na výsledku vinu, pokud my budeme ti, kdo to spustí. Nevím, ale je to možné vysvětlení.”

„Nebo může být stejně tak možné,” prohlásil Tulev, „že je to totálně amorální strategie, která má zajistit z hlediska cizinců co nejefektivnější likvidaci lidstva, považovaného za potenciální rivaly nebo hrozbu. Nemáme možnost to zjistit, takže musíme předpoklady zakládat jen na tom, co udělali v minulosti.”

„Máte pravdu. Naneštěstí pokud jsou naše odhady správné, udělali nám v minulosti už dost zlého.” Geary se obrátil zpátky k Rionové a požádal ji: „Paní koprezidentko, mohla byste udělat seznam hvězdných soustav s největší symbolickou důležitostí? Musíme se postarat o to, aby měly nejvyšší prioritu pro instalaci systému bezpečného kolapsu brány.”

„Myslíte si, že je možné něco takového udělat? Názory na úroveň symbolické důležitosti se budou lišit.” Dlouze se na Gearyho dívala, než pokračovala: „Pokud si cizinci přejí zahájit masivní odvetný úder proti Syndikům, mohli by zaútočit na domovskou soustavu velitele flotily a legendárního hrdiny Black Jacka Gearyho.”

Geary se zarazil a jeho oči najednou neviděly kajutu, ve které se nacházel, ale planetu, na níž vyrostl. Planetu, kde byli pohřbeni jeho rodiče a ostatní příbuzní. Byl to domov, i když se během sta let v hibernačním spánku v mnohém změnil. Představil si, jak planetu zasahuje tlaková vlna podobná té, jež zničila sluneční soustavu Lakota, a okamžitě mění příjemnou, hustě osídlenou planetu na peklo a spálená jatka.

Jak by mohl přijmout nízkou prioritu pro svou domovskou planetu? Pak se mu oči znovu rozjasnily a zadíval se na ostatní kolem sebe. Všichni měli domovy.

Který z nich posune, aby získal prioritu pro svůj? Povzdychl si a zavrtěl hlavou.

„Obávám se, že nejsem moc dobrý v dělání rozhodnutí, jaká by spíše příslušela žijícím hvězdám. Paní koprezidentko, kdybyste mohla vypracovat svůj nejlepší odhad…”

„Vy si myslíte, že já mám kvalifikaci k tomu hrát si na božstvo? Nebo že o to stojím?” přerušila ho Rionová hlasem plným hněvu.

„Já ten seznam udělám,“ promluvil do nastalého ticha Tulev. Zadíval se na hvězdnou mapu a dodal: „Nezbývá mi nic, co by mě ovlivňovalo.”

Obraz Duellose sedícího vedle Tuleva se naklonil a položil Tulevovi ruku na zápěstí. Z druhé strany udělala beze slova to samé Desjaniová. Cresidová, sedící od něj dále, na něj kývla hlavou s chápavým výrazem na tváři.

Tulev se po nich podíval, přikývl a pak se obrátil ke Gearymu. „Udělám to,“ zopakoval.

„Děkuju vám, kapitáne Tuleve,“ řekl Geary. „Přijde doba, kdy budu muset o existenci cizinců říct i zbytku flotily, ale prozatím bychom měli asi předstírat, že nebezpečí bran hypersítě vzniklo jako nezamýšlený vedlejší následek technologie.”

„To stačí,” souhlasila s ním Cresidová. „Pokud předneseme možnost, že by mohlo dojít ke spontánnímu kolapsu kterékoli brány, nebo by kolaps mohli způsobit Syndikové, spolu se záznamy z Lakoty budou mít lidé všechny potřebné důvody proč jednat.”

„Dobrá. Promluvíme si znovu, než skočíme na Varandal.

Děkuju vám za účast na tomhle setkání a za rady. A děkuju vám za diskrétnost a mlčení o existenci cizinců.”

„Kdybychom jen věděli víc,” řekla Cresidová. „Stále ještě pracuju na návrhu bezpečnostního systému, který bychom mohli co nejrychleji a nejjednodušeji nainstalovat na brány. Myslím, že to budu mít dřív, než doletíme k Atalii.”

„Doufejme,” povzdychl si Duellos. „Jelikož toho víme tak málo o tom, co by ta stvoření mohla udělat nebo co vlastně chtějí.”

„Peří, nebo olovo?” zopakovala Desjaniová pradávnou hádanku, ve které démon pokládá otázku, na niž zná odpověď jen on sám, a navíc ji může kdykoli změnit. Jak je kdysi upozornil Duellos, i cizinci byli hádankou, ve které otázky i odpovědi zůstávaly neznámé, a navíc stály na myšlenkových procesech neodhalitelných lidem, kteří se mamě snažili pochopit jejich účel a smysl.

„Tohle je ale moje otázka, kapitánko Desjaniová.

Nehrajte si na démona s mou hádankou. Ale jen tak ze zvědavosti, jaká byla správná odpověď tentokrát?”

Nepříjemně se na něj usmála. „To byste rád věděl, co?

Ženy dokážou být stejně záhadné jako démoni.”

„Opravdu si nemyslíte, že vlezu na tohle minové pole, že ne?”

Když obrazy Tuleva, Cresidové a Duellose zmizely, zamračila se Desjaniová na svou datovou jednotku.

„Promiňte, pane, ale potřebují mě ve strojovně.”

Rychle zmizela a nechala Gearyho a Rionovou o samotě.

Rionová, nezvykle zamlklá, se také obrátila k odchodu, ale zarazila se u dveří kajuty. Stále tváří ke dveřím oslovila Gearyho: „Co se stalo kapitánu Tulevovi? Říkal, že už mu nic nezbývá.”

Geary přikývl a připomněl si osobní soubory, jež si pročetl.

„Jeho žena a děti, celá rodina zemřela, když Syndikové vybombardovali jeho domovskou planetu.”

„Ale zatraceně,” zavrtěla Rionová hlavou. „To je hrozné, ale něco by mu mělo zůstat. Nějací další příbuzní. Která planeta to byla?”

Geary se pokusil vzpomenout si. Bylo jich tolik!

„Elys… Elysa?”

„Elyzia?”

„Jo, to je ono,” zíral na ni Geary, kterého trápilo, že to jméno tak snadno poznala. „Co se tam stalo?”

„Syndické bombardování,” zašeptala Rionová tak tiše, že ji málem neslyšel. „Ale dlouhotrvající, byla to součást masivního úderu proti Alianci. Velká část planetárního povrchu byla poničena, většina populace pozabíjena. Po odražení Syndiků planetu odepsali a přeživší evakuovali s výjimkou několika těch, kteří trvalo na tom, že zůstanou a budou obsluhovat obranné instalace, kdyby se snad Syndikové někdy vrátili. Kapitán Tulev mluvil pravdu.

Opravdu mu nic nezbývá.” Podívala se mu přímo do očí.

„Kromě flotily. Uvědomujete si, že tohle máte společné?”

„Ne.“ Geary chvíli přemýšlel, co má říct, ale nic ho nenapadalo.

„Odvetu jsme provedli v systému Yunren,“ pokračovala Rionová, jako by mluvila sama se sebou. „Syndický hraniční systém. Ani z Yunrenu nic nezbylo kromě pár obranných systémů obsazených vytrvalci žijícími jen pro šanci zabít někoho z těch, kdo vyvraždili jejich planetu. Obě strany se takovému bombardování od té doby vyhýbaly. Nicméně si nejsem jistá, jestli to není jen proto, že zničit celou planetu dá příliš velkou práci, než kvůli tomu, že byli všichni zděšení, jak hluboko jsme dokázali klesnout.”

Geary zavrtěl hlavou a cítil, že se mu z toho dělá špatně.

„Jak mohl někdo vydat takovéhle rozkazy?”

„Ach, to je dost snadné, kapitáne Geary. Stačí jen sestavovat plány dohromady někde daleko od nepřítele a dívat se na hvězdnou mapu se spoustou ikonek. Jen tečky s divnými názvy. Cíle. Nejsou to domovy lidí, jako jste vy.

Jsou to cíle, které je třeba zničit ve jménu ochrany lidí, jako jste vy. Je to velmi snadné,” zopakovala, „omluvit si vraždu milionů nebo miliard.”

„To je divné,” poznamenal Geary. „Mluvil jsem s mariňáky. Říkají, že si musí jednotlivce odlidštit, pokud mají být schopní bojovat a zabíjet. Musí si dávat pozor, aby proces nezašel příliš daleko, jinak by mohli začít zabíjet jedince, kteří pro ně nejsou hrozbou. Ale na druhém konci měřítka stojí nejvýše postavení jedinci, kteří se nikdy nemusí postavit individuálnímu nepříteli. A ti si musí nepřátele odlidšťovat po stovkách, tisících… milionech.”

Obrátila se k němu.

„Občas přemýšlím, jestli nemají cizinci pravdu a lidstvo se jednoho dne samo nevyvraždí.”

„Doufám, že ne. Události v Lakotě zjevně zapůsobily na spoustu lidí ve flotile. Neexistuje způsob, jak si namlouvat, že se vás to netýká, když sledujete, jak jediná exploze ničí celou obydlenou planetu.*1

„Zdá se, že to mělo silný vliv. Co kapitánka Cresidová?

Způsob, jakým se podívala na Tuleva, naznačoval, že mají něco společného. Její rodina byla také z Elyzie?“

„Ne,“ odpověděl Geary. „Její manžel byl důstojník flotily. Vzali se rok předtím, než zahynul v boji.“

„Jak je to dlouho?“

„Dva roky.“

Rionová přikývla.

„I po deseti letech stále čekám, že se manžel objeví.

Přijala by kapitánka Cresidová mou kondolenci?”

„Myslím, že ano. Nikdy o tom se mnou nemluvila, ale sdílíte spolu podobnou ztrátu.“

Dlouze si povzdychla, až to znělo jako poslední výdech umírajícího běžce. „Nevím, jestli se žijící hvězdy opravdu postaraly, abyste tady teď byl, Johne Geary, ale občas se při přemýšlení nad válkou zoufale modlím, aby to tak bylo. A doufám, že to dokážete ukončit.”

Pak odešla a nechala Gearyho zírat na zavřené dveře kajuty.

3.

Heradao. Když se lodě alianční flotily objevily v záblesku u skokového bodu z Dilawy, napadlo Gearyho, že k domovu už zbývají flotile jen tři další skoky. Hned pak začal přemýšlet, jak těžké asi bude dostat se přes Heradao, nicméně na to měl dostat odpověď už brzy. Citlivé senzory flotily schopné rozeznat malé objekty do vzdálenosti několika světelných hodin pečlivě prohlížely okolí a výsledky jejich pátrání vyskakovaly na displeji před Gearym.

„Jsou tady,“ poznamenala Desjaniová klidně, i když jí v očích zářilo nadšení z vyhlídky na boj. „Ale poblíž nemají nic.“

Geary pomalu a klidně oddechoval, zatímco sledoval, jak se na displeji aktualizují počty nepřátelských lodí a neustále přibývají další. Hlavní syndická flotila rozmístěná v obvyklé formaci hranolu byla vzdálená téměř čtyři světelné hodiny a čekala na oběžné dráze kolem hvězdy Heradao. Druhá a mnohem menší flotila se držela o něco dál, na oběžné dráze ve vzdálenosti pěti světelných hodin. Jak už Desjaniová říkala, blízko neměli nic. I kdyby se hlavní syndická flotila obrátila přímo proti alianční flotile, trvalo by nejméně den, než se dostanou na dostřel.

„S tím, jak se blížíme k hranicím, bych tady čekal víc obranných systémů.“

„Ano a ne,“ udělala Desjaniová neurčité gesto. „Válečné lodě přiřazené na obranu téhle soustavy by měly být mnohem lepší z hlediska kvality a kvantity než to, co jsme nacházeli uvnitř syndického území. Ta menší flotila, kterou vidíme, by mohla patřit právě k obranným jednotkám. Ale nepřekvapuje mě, že nevidíme rozsáhlejší fixní instalace.

Jsme pořád dva skoky od syndické soustavy přímo na hranici. Hraniční soustavy mají prioritu na obranné prostředky. Jsem si jistá, že by Syndikové do téhle soustavy rádi umístili silnější obranu, ale musí zápasit se stejně omezenými zdroji a financemi jako my.“ Aktivovala displej ukazující velkou oblast vesmíru s hranicí ve středu. „Už jen jeden skok od hranice počet soustav, které je potřeba bránit, značně narůstá. Dva skoky od hranice, a počet soustav v chráněné zóně se zvýší exponenciálně. Je to prostě příliš velká oblast s příliš mnoha hvězdami, mezi které není možné rovnoměrně rozdělit velké obranné síly.“

„Předpokládali jsme, že Kalixa bude lépe bráněná,“

souhlasil s ní Geary, Jelikož má brány hypersítě a obecně je to bohatší soustava než Heradao.“

„Ano. A až se dostaneme na Padronis, nejspíš tam nikoho nenajdeme, jelikož tam není nic, co by mělo smysl bránit. Atalia bude mnohem větší oříšek.” Desjaniová podrážděně zavrčela a ukázala na displej. „Projela jsem kurz na skokový bod na Padronis. Syndikové jsou na oběžné dráze, ze které nás zachytí, kdybychom se tam pokusili letět přímo.“

Geary se zamračil a soustředil se na hlavní nepřátelskou flotilu. Proti aliančním dvaceti bitevním lodím a šestnácti bitevním křižníkům stála syndická síla skládající se z dvaceti tří bitevních lodí a jednadvaceti bitevních křižníků, plus těžké i lehké křižníky a torpédoborce, které jim poskytovaly výhodu i v oblasti menších lodí. Druhá nepřátelská flotila byla mnohem menší, tvořil ji jen tucet těžkých křižníků a houf lehkých doprovázených torpédoborci. Nadcházející boj nebude snadný, a pokud by Geary udělal chybu, snadno by to mohlo dopadnout mnohem hůř než Lakota a Cavalos.

„Proč vás to trápí?“ zeptal se Desjaniové. „Očekávali jsme, že se nám pokusí zabránit ve skoku do další hvězdné soustavy.

„Protože z pozice, na které jsou, by nám nedokázali zabránit letět na Kalixu, ukázala Desjaniová. „Jestli jsou naše odhady přesné, musí tuhle flotilu tvořit skoro všechny lodě, jež Syndikům zbyly po ztrátách utrpěných v boji s námi. Proč nemají strach o Kalixu? Systémová fixní obrana nemůže být tak dobrá.”

Konečně to pochopil a také nasadil zamračený výraz.

„V Kalixe je brána hypersítě. Možná ji měli v plánu zničit, jakmile bychom tam doletěli.” Nemohl si pomoct a musel se otřást, když si představil další obydlenou hvězdnou soustavu

poničenou

nebo

naprosto

zlikvidovanou

rozpadající se bránou. Ale s ohledem na to, jakou taktiku syndičtí vůdcové dříve použili, to asi hodlali udělat.

„Možná,” souhlasila Desjaniová s viditelnou neochotou.

„Nechávají nám tam otevřenou cestu, skoro jako kdyby chtěli, abychom tam skočili. Mohli by nás následovat na Kalixu, aby uklidili, co zbude po kolapsu brány hypersítě.

Ale Syndikové vědí, že jsme rozpad brány u Lakoty přežili bez větších škod. Měli by si uvědomovat, že rozpad brány nemusí stačit na ochromení naší flotily. Kdyby nám dostatečně neublížili, pronásledovali by nás tihle Syndikové a neměli by nás šanci chytit, pokud bychom se nerozhodli na ně počkat. Tak proč riskovat?”

Její myšlenky se nepříjemně blížily k tomu, co napadlo samotného Gearyho. „Co ještě by mohlo být u Kalixy?”

„Nevím, ale pokud Syndikové chtějí, abychom tam letěli…”

„Tak tam my nechceme.” Dohodli se Syndikové s cizinci? Nechali by alianční flotilu použít bránu hypersítě v Kalixe s vědomím, že cizinci dokážou přesměrovat flotilu na nějaké místo hluboko na území Syndiků? Kdyby se to stalo, flotila by neměla šanci probojovat se znovu zpět na hranice.

„Ať už je vysvětlení jakékoli, jen to zvyšuje naši motivaci, abychom se přes tyhle Syndiky dostali a skočili na Padronis místo na Kalixu.”

„Nemůžu nesouhlasit,” odpověděla Desjaniová. „Kromě toho je mi odporná představa, že bychom tady nechali jedinou nepoškozenou nepřátelskou loď. Jejich formace je tentokrát poněkud nezvyklá.”

„Všiml jsem si toho. Přestože syndické formace celkově vytvářeli pravidelný hranol, tvořilo ji pět jasně viditelných subformací, pojedná v každém rohu a s jednou uprostřed.

Zajímavé“

„Kde to asi naučili?” zeptala se Desjaniová posměšně.

„Otázkou je, jestli se opravdu pokusí manévrovat s těmi pěti subformacemi nezávisle, nebo jestli se tak daleko ještě nedostali a ony maji pevnou pozici uvnitř krychle.” Kdyby se Syndikové opravdu pokusili přesouvat subformace individuální mohlo by to skončit fiaskem, jelikož takové schopnosti je třeba získat tvrdým výcvikem a zkušenostmi, na což určitě neměli čas. A pokud je budou držet ve velké formaci, nacházely se jednotlivé součásti ve vzdálenosti, kdy se mohli jen částečně podporovat.

Přestal se soustředit na syndické flotily a zadíval se na celkovou situaci v hvězdné soustavě.

Hlídkové lodě mají připravené,” ukázal Geary na skokové body vedoucí na Padronis a Kalixu, kde alianční senzory identifikovaly syndické lovce-zabijáky. Bude trvat několik hodin, než kterákoli z menších lodí zachytí světlo nesoucí informace o příletu alianční flotily. Ale hned poté určíte některé z nich skočí, aby předaly hlášení do sousedních syndických systémů. „Tak blízko k hranicím si asi netroufají používat niklákové korvety.”

Pře Corvem jsem žádnou na vlastní oči neviděla,”

připomela mu Desjaniová.

Připomínka první soustavy, do níž flotila dorazila po ústupu z domovské syndické soustavy, vrátila Gearyho časem zpět a donutila ho zadívat se na část displeje zobrazují alianční flotilu. U Corvu se Geary zděsil, když se alianční flotila rozpadla a každá loď samostatně zamířila co nejrychleji za slabou nepřátelskou obranou. Ale ty dny byly dávno pryč. Alianční flotila dodržovala formaci a věřila Gearymu, že se postará o zničení protivníka. Zauvažovil Jestli drobná gesta jako opětovné zavedení salutování disciplíně napomohly. O odvaze aliančních lodníků nikdy nebylo pochyb, ale teď bojovali nejen statečně, ale i chytře.

Místo střetu mezi znepřátelenými flotilami většinou tvořil prázdný vesmír a ani jinak se Heradao nelišilo od průměru. Ve vnitřní části soustavy obíhaly kolem slunce čtyři planety, nejbližší vzdálená jen dvě světelné minuty od hvězdy na rychlé a krátké orbitě, jako by se malá planetka snažila utéct žáru a radiaci, které do ní neustále bušily. Další planety obíhaly ve vzdálenostech čtyř, sedmi a devíti a půl světelné minuty od hvězdy. S ohledem na její intenzitu neměla planeta na sedmi světelných minutách ideální podmínky pro život, ale byla obyvatelná, přestože tamní kolonisté nejspíš museli trpět řadou zdravotních problémů kvůli vysoké úrovni radiace. Na povrchu planety byly vidět tečky měst i městeček, a ačkoli nebylo Heradao na syndické hypersíti, byla třetí planeta dost atraktivní nebo bohatá, aby si soustava

udržela dostatečně

velkou populaci.

Překvapivým zjištěním, zvlášť na soustavu nezařazenou do hypersítě, byl fakt, že na čtvrté chladné planetě bylo více obyvatelstva, než naznačovaly staré záznamy získané Aliancí v Sancere.

„Máme náznaky, že na třetí planetě stále existuje zajatecký tábor?“

„Ano, pane,“ potvrdil operační důstojník. „Je tam pořád, je obsazený a zachytáváme zprávy, podle kterých jsou tam alianční zajatci.”

„Takže se budeme muset u třetí planety zastavit, jen co se postaráme o syndické lodě.”

Prostřední část soustavy Heradao byla až na pár asteroidů a několik osamělých syndických lodí prázdná.

Další planetou byl až gigantický plynový obr vzdálený přes tři světelné hodiny od hvězdy. Měl tolik měsíců, až to vypadalo, že tvoří vlastní hvězdnou soustavu. Navíc byl dost velký, že se mohl skoro stát miniaturní hvězdou, hnědým trpaslíkem. Obr si k sobě zjevně přitáhl veškerý materiál ve vnější části soustavy. Gearyho napadlo, jestli jeho obrovské měsíce nebyly kdysi normální planety obíhající okolo slunce.

Kolem plynového obra nacházejícího se na druhé straně soustavy od alianční flotily byla vidět vysoká úroveň syndické aktivity, což naznačovalo značné těžební a výrobní instalace. Ale kdyby se flotila zdržela letem k obru, aby z tamních dolů doplnila sklady zásobovacích lodí, odklonila by se příliš daleko od trasy na skokový bod vedoucí na Padronis.

„Musíme bojovat?“ zeptala se náhle Rionová.

„Nemůžeme kolem Syndiků jen proletět? Říkal jste mi, že rychlosti nad nula celá dvě světla způsobují tak velkou úroveň relativistické distorze, že ji nedokážou zaměřovací systémy zbraní dostatečně kompenzovat a nejsou schopné nepřátelské lodě zasáhnout. Když flotila zamíří na Padronis dostatečně vysokou rychlostí, nebudou nám Syndikové moci ublížit.“

„Nebo my jim,“ zamumlala Desjaniová tak tiše, že ji Rionová neslyšela.

Geary se zamyslel a pak zavrtěl hlavou.

„To by bylo příliš snadné. Než stačila naštvaná Rionová něco říct,“ ukázal Geary na displej. „Syndikové vědí, jak zoufale se potřebujeme ke skokovému bodu dostat. Vědí, že bychom mohli zkusit jen proletět kolem, a měli dost času, aby se na to připravili.“

„Co by s tím mohli udělat?“ zeptala se Rionová, ale pak se zamračila. „Miny?

„Jo. Miny. Podívejte se na tu malou flotilu mezi hlavní syndickou formací a skokovým bodem na Padronis. Jsou v ideální pozici, aby mohli sledovat naši trajektorii kolem hlavního voje nepřítele a rozesít na našem kurzu spoustu min. Pokud poletíme tak rychle, aby nás nedokázaly syndické systémy zasáhnout, nebudeme sami schopni detekovat miny, ať už nově položené, nebo ty, které už předtím rozmístili podél předpokládané trasy na skokový bod. Mohli by nám je házet do cesty tak hustě, jak by jen chtěli.”

„Nemělo by jim zbývat moc min,“ mračila se Desjaniová. „Ale mohli na paluby lodí menší flotily převézt všechny zbývající z ostatních.”

„Kdybychom narazili do minového pole, nedá se říct, která loď bude zasažená,” dodal Geary. „A vyšší rychlost srážky zvyšuje efektivitu.”

Rionová se na něj chvíli dívala s podrážděně přimhouřenýma očima. Nemusel nahlas dodávat, že by taková mina mohla zasáhnout Neochvějný. A Neochvějný se musel dostat domů.

„Tak co tedy máte v plánu?”

„To zatím nevím.”

„Věděl jste, že tady pravděpodobně narazíme na Syndiky. Musel jste si připravit plán.”

Geary ucítil, že na něj útočí známá bolest hlavy.

Desjaniová obrátila oči v sloup.

„Paní koprezidentko, věděl jsem, že tady nejspíš narazíme na Syndiky, ale nevěděl jsem, v jakém počtu ani jak budou rozmístění. Pokud by nečekali u skokového bodu, kde bychom s nimi museli bojovat okamžitě, věděl jsem, že budu mít dost času připravit si plán, až uvidím aktuální situaci.”

„Jak dlouho to potrvá?” tlačila na něj dál Rionová.

„Paní koprezidentko, už vám někdy někdo řekl, že občas jste extrémně náročná?”

Nasadila posměšně sladký úsměv a odpověděla: „Děkuji za kompliment. Ale mluvíme tady o vašem plánu, ne o mně.”

„Dám vám vědět. Máme čas si to promyslet a já s ním nehodlám plýtvat.” Geary se postavil a kývl hlavou na Desjaniovou. „Zůstaneme na kurzu ke skokovému bodu na Padronis. Půjdu se trochu projít a popřemýšlet. Pokud dostanete nápad, nebo pokud Syndikové zareagují na naši přítomnost, ozvěte se mi.”

„Ano, pane.“

Podezřívavě se na Desjaniovou podíval. Ale pro jednou její „ano, pane“ znamenalo přesně to, co řekla nahlas.

Geary se procházel chodbami Neochvějného a při tom téměř bezmyšlenkovitě opětoval lodníkům salutování a pozdravy. Základním problémem byl fakt, že se Syndikové učili a přizpůsobovali se jeho taktice. Už se nemohl spoléhat na další idiotské útoky vedoucí přímo na střed alianční formace, jež by jeho flotile umožnily soustředit většinu palebné síly přesně tam, kam by si to Geary přál.

Existovaly způsoby, jak se s tím vyrovnat. Geary znal taktiku, kterou mohl použít ke zmatení Syndiků a jejich vymanévrování, ale to vše vyžadovalo zvýšené používání palivových článků. Nečekalo se, že se flotila někdy dostane do situace, kdy bude mít tak nízké rezervy palivových článků. Ale musel se s tím vyrovnat stejně jako se spoustou dalších věcí, které neměly nikdy nastat. Procházel zamyšleně mnoha chodbami, více než jednou obešel celou loď tam a zpátky kolem obytných kajut a baterií pekelných kopí, ale žádná inspirace se nedostavila. Ani mu nezavolala Desjaniová s nápadem, který by mohl fungovat. Říkal si, že v mnoha ohledech v něj stále příliš věří. Ještě pořád si byla jistá, že velký Black Jack Geary s pomocí žijících hvězd snadno vytáhne dalšího králíka z klobouku ve chvíli, kdy ho budou potřebovat.

Nakonec se Geary zarazil, rozhlédl se a zamířil na jediné místo, kde by snad mohl dostat radu od někoho jiného než od členů flotily.

Tak hluboko uvnitř Neochvějného, jak to jen bylo technicky možné, chráněná stejně dobře jako kterákoli jiná důležitá část lodě, se nacházela řada malých kajut, kde mohli lodníci hledat útěchu a rady. Geary si nebyl jistý, proč tam vlastně šel. Nikdy neuškodilo, když posádka spatřila u velitele dostatečnou zbožnost, ale jeho vždy trápilo vše, co páchlo veřejným předváděním víry. Taky se mu to mohlo vymstít, protože by posádku mohlo napadnout, že není zbožný, nýbrž zoufalý, a nutně potřebuje pomoc seshora.

Zvlášť ve chvilích, kdy to byla pravda.

Geary za sebou zavřel dveře a usedl v jedné z maličkých soukromých místnůstek na tradiční dřevěnou lavici. Upřel oči na blikající plamínek svíčky, kterou zapálil, aby pomohl rozehřát duchy předků.

„Pokud vím,“ začal nahlas, „nikdo z vás nebyl legendární vojenský velitel. Nejsem si jistý, jak jsem se k tomu označení vůbec dostal já. Stojíme tady proti přesile a zásoby paliva lodí flotily jsou tak nízké, že si nemůžu dovolit komplikované triky, abych Syndiky vylákal do nevýhodné pozice. Navíc nepřítel zjevně studoval, jak se v boji chovám, a snaží se s tím počítat. Obávám se, že i nejlepší možný výsledek bude znamenat krvavý boj, ve kterém flotila zvítězí, ale bude zdecimována. Nejhorší možný…“

Pokrčil rameny a pokračoval: „Potřebuju něco nového.

Neočekávaného. Jediná věc, která mě s ohledem na stav zásob napadá, je provést útok ve stylu, na jaký je flotila zvyklá, přímý čelní střet s nepřítelem. Ale i kdyby to fungovalo, draze bychom za to zaplatili. Moje bitevní křižníky jsou už poškozené a takovou zteč by nezvládly. A nemám dost bitevních lodí, kterými bych zaštítil bitevní křižníky.”

Geary chvíli seděl a sledoval, jak se svíčka pomalu zmenšuje. „Škoda, že nemůžu vrhnout na Syndiky jen bitevní lodě, protože ty by bez podpory neměly naději.

Bitevní křižníky by jim musely letět po boku, i když nemá smysl, aby se zrovna ty bezhlavě vrhaly do vosího hnízda.

Ale už jsem viděl, že to mí kapitáni dělají navzdory rozkazům, protože to považují za povinnost. Musím nějak zařídit, aby se křižníky neutkaly s nepřítelem přímo. Udeřit do Syndiků bitevními loděmi a nějak je i zmást. Jak to ale mám všechno udělat, aniž bych bitvu zkomplikoval natolik, že ji pak nedokážu uřídit? U Cavalosu jsem ztratil kontrolu, nechal se ovládnout komplexností bitvy a příliš dlouho jsem se nedokázal rozhodnout. Pokud se to stane tady, budou výsledky mnohem horší. Musím zvolit jiný přístup.”

Jiný přístup. Jak ho vymyslet? Jaké měl výhody? Ne v počtu ani v palebné síle, stejně tak ne v munici nebo v palivu. Neměl poblíž žádné spojenecké základny, ke kterým by se mohl dostat. Jedna na jednu měly syndické lodě víceméně srovnatelné schopnosti s aliančními protějšky, s výjimkou lovců-zabijáků, kteří byli mnohem menší a méně schopní než alianční torpédoborce. Ale na druhou stranu Syndikové většinou mívali větší počet el-zetek, právě proto, že to byly menší a levnější lodě. Alianční válečná plavidla měla dokonalejší opravářské systémy a možnosti, ale to vyžadovalo čas k provedení oprav, než Syndikové na těžce poškozené lodě znovu zaútočí.

Trvalo mu chvíli, než přišel na výhodu, již alianční flotila měla. Kvalita mých lodníků je naprosto špičková.

Jsou zkušenější, než bylo za posledních pár desetiletí běžné, protože posádky umíraly dřív, než se stačily zaučit. Ale já jsem ty své udržel naživu.

Většinu z nich.

A budou bojovat jako sto čertů a až na smrt. Někteří z mých podřízených jsou dobří velitelé. Všichni kapitáni mě teď poslouchají. Můžu se spolehnout, že splní rozkazy. V

určitých mezích. Zarazil se a pokusil se vymyslet ještě něco dalšího, pak si ale vzpomněl na syndickou strážnou flotilu, jež zničila bránu hypersítě v Lakotě, přestože byla alianční flotila světelné hodiny daleko. A Syndikové se mě bojí.

Přiznej si to, Geary. To je naše výhoda. Očekávají, že udělám něco nečekaného, že dokážu věci, které nikdo jiný nezvládne.

Jak to využít? Co neočekávaného mi ještě zbývá, co můžu zkusit se svými omezenými silami? Skoda, že mě nenapadá, jak chytře bojovat přesně tím způsobem, jakým flotila válčila, než jsem převzal velení. Prostě přímý úder na nepřítele. Po tom, co mě Syndikové sledovali v bojích od Kalibanu po Cavalos, by je nikdy nenapadlo…

Dokážu to?

Sledoval, jak plamen svíčky tančí, a hlavou mu vířily nápady. Možná by to šlo. Bude to stát nějaké palivo, ale ani zdaleka ne tolik, co by bylo potřeba na jiné alternativy.

Pokud to zvládnou lodě a jejich manévrovací systémy, a pokud dokážu dát dohromady potřebné rozkazy dřív, než se k Syndikům dostaneme.

A pokud mě Desjaniová nezabije, až zjistí, co bude můj plán znamenat pro Neochvějný.

Děkuji vám, předkové. Slyšel jsem vás.

Geary vstal, uklonil se svíčce, zhasnul ji a rychle vyrazil ke své kajutě. Čekala ho spousta práce na simulátoru.

Chvíli to trvalo. Musel zkoušet různé postupy a manévry byly příliš komplikované, než aby je dokázal jakýkoli člověk připravit bez pomocí bojových systémů flotily. Když si prohlížel výsledné rozkazy, netvořila výsledná matoucí směs vektorů a rychlostních změn žádný koherentní obraz, který by dokázal chápat jako celek. Ale když vše znovu prohnal simulátorem, vypadaly výsledky dobře. Přestože veškeré jeho profesionální zkušenosti a výcvik řvaly hrůzou při představě tolika lodí manévrujících kolem sebe vysokou rychlostí, navíc těsně před kontaktem s nepřítelem. Ale vše odpovídalo schopnostem jeho plavidel, i těch neohrabaných zásobovacích a poškozených válečných, protože nároky na změny jejich kurzů omezil.

Dokázal si představit, jak by na jeho plán reagovali staří instruktoři. Koncept je příliš jednoduchý a provedení komplikované. Jeho protesty, že to byla nejlepší možnost, kterou měl, by vyvolaly příkrou přednášku o tom, že se nesmí dostat do situací, v nichž zůstává nejlepší možností jen něco takového. Což byla rada vhodná pro teorii nebo mírová cvičení, ale ve skutečném vesmíru po sto letech války a dlouhém ústupu od syndického domovského systému mu zůstávala pouze drsná realita, se kterou se musel nějak vyrovnat. Zkontroloval si čas a pozici Syndiků, pro jednou byl vděčný za dlouhé prodlevy způsobené obrovskými vzdálenostmi v prázdném vesmíru. Desjaniová mu zavolala, aby mu oznámila, že Syndikové začali manévrovat, jakmile čtyři hodiny po výstupu ze skokového bodu zahlédli přílet flotily. Stočili se na vektor, který je nesl na záchytný kurz s alianční flotilou, kdyby ta mířila přímo na skokový bod vedoucí na Padronis. Světelnou hodinu daleko od hlavního voje nakonec zamířila na podobný kurz i menší flotila. Obě syndické formace udržovaly rychlost na nula celá nula osm světla, což byla i rychlost letu alianční flotily. Zatímco Geary přemýšlel a plánoval, obě seskupení se neustále přibližovala. S celkovou kombinovanou rychlostí nula celá jedna šest světla bude trvat dalších dvacet hodin, než se alianční a syndická flotila dostanou do kontaktu.

Syndické rozhodnutí držet rychlost na nula celá nula osm světla mělo zjevně zlepšit jejich šance na zásah, až se flotily dostanou na dostřel. Byli ochotní čekat, jen aby zajistili větší pravděpodobnost poškození protivníka.

Geary se posadil, vyvolal si rozkazy připravené k bitvě a znovu si je nějakou dobu s obavami prohlížel, než nakonec zavolal na můstek Neochvějného.

„Vzkažte prosím kapitánce Desjaniové, že ji potřebuju ve své kajutě.”

Čekal, sledoval nepřítele a přemýšlel, jak budou Syndikové manévrovat na kontakt a jak se budou pohybovat během bitvy, až se nakonec ozval zvonek u dveří. Geary pustil Desjaniovou dovnitř.

Její oči se okamžitě soustředily na displej nad stolem.

„Jaký je plán?” zeptala se. Vypadalo to, že se mamě snaží ovládat zvědavost.

„Je to… komplikované.”

To byla pravda. A komplikovanější to bude, až Desjaniová uvidí, kde se bude nacházet ve chvíli srážky Neochvějný.

„Můžu to po vás zkontrolovat.”

„Ocenil bych, kdybyste to udělala.” Zamračil se, protože měl strach z toho, jak zareaguje. „Snažím se o něco nového,” dodal a zmlknul s pohledem upřeným na displej.

„Dobrá, pane,” řekla nakonec Desjaniová. „To není problém. Ale pokud chcete znát můj názor, musím si prohlédnout manévrovací plány.”

Jak mu kdysi někdo řekl, jakmile se Desjaniová zaměřila na cíl, nepřestala, dokud ho nedosáhla. Kromě toho, on chtěl znát její názor. Nejlepší bude, když se s tím vyrovná hned.

„Dobrá. Musím vás ale ještě jednou varovat, že tohle je nový přístup.”

Zjevně ji to mátlo. Geary sklopil pohled, povzdychl si a pak aktivoval přehrání zamýšlených manévrů během počátku střetu. Desjaniová sledovala a nevěřícně třeštila oči, jak se alianční formace kus před nepřítelem rozpadla do zjevně chaotického roje. Upřeně pozorovala, jak se na poslední chvíli alianční lodě znovu zformovaly, a pak jí výraz na tváři zamrzl.

„Vy…” Zdálo se, že najednou nemůže dýchat. Pak pokračovala hlasem tak nevýrazným, až připomínal řeč automatu: „Pane, se vší úctou, musím se zeptat, jestli jsem já nebo má loď ztratili vaši důvěru.”

„Ne. Vůbec ne.”

„Pane, ten plán…”

„Umožní bitevním lodím dělat to, co umí nejlépe.”

Tvář Desjaniové zrudla.

„Bitevní křižníky se v boji neschovávají za jinými loděmi! Vedeme boj v čele střetu!”

„Tentokrát ne.”

Všiml si, jak zatíná ruce do pěstí.

„Kapitánko Desjaniová, potřebuju do Syndiků udeřit způsobem, který nebudou očekávat, a přitom zabránit zničení flotily. Nedávám bitevní křižníky na druhořadou pozici. Podívejte se na další sadu rozkazů.”

Udělala to, aniž by se na něj podívala, pak se dlouze nadechla.

„Jak jste říkal, je to velmi nezvyklý plán.“

„O to tady jde.“

„Chápu, proč nechcete své záměry přednést ostatním bitevním křižníkům ještě před bojem. Budou s tím velmi nespokojeni. Stejně jako já. Ale rozkazy uposlechnu, kapitáne Geary.“

Zdálo se, že se Desjaniová trochu uklidnila, ale stále trucovala a odmítala se mu podívat do očí.

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová. Za žádných okolností bych si nepřál být na jiné lodi, než je Neochvějný.“

Neodpověděla, a tak zapřemýšlel, jestli neměl říct víc.

Ale řekl jí pravdu.

„Myslíte si, že je to rozumný plán?“

Viděl na ní, jak se snaží ovládnout emoce a soustředit se na plán jako na abstraktní cvičení.

„Pokud naše lodě dokážou v dostupném čase a vzdálenosti naplánované manévry provést, tak to Syndiky určitě překvapí… stejně jako některé naše.“

„Manévrovací systémy tvrdí, že to lodě zvládnou.”

„Teoreticky,” zadívala se na Gearyho tvrdě. „Tohle bude muset být provedeno čistě s automatickým řízením. Žádný pilot ve flotile by něco takového nedokázal, aniž by se při tom dopustil katastrofálních chyb.”

„To chápu.”

„Pane, prosím. Neochvějný by mohl být více vpředu.”

„Bude, až rozdělíme formaci. Táňo je to jeden mizerný nálet. Kolik bitev už jsme spolu na téhle lodi vybojovali?

Kolikrát Neochvějný vedl ostatní do boje a držel střed formace, zatímco Syndikové mířili přímo na nás?”

Desjaniová se sklopenou hlavou upírala na podlahu vzteklý pohled. „Asi bych neměla očekávat, že něco takového dokážete pochopit.”

„Zatraceně, Táňo, v dokonalém světě bych pohnul nebesy, abych vás učinil šťastnou. Ale mám povinnosti vůči flotile i Alianci. Tohle by bylo zatraceně jednodušší, kdybych mluvil s kterýmkoli jiným kapitánem na jiné lodi, ale nemůžu dovolit, aby mé osobní pocity ovlivňovaly bojová rozhodnutí.”

Desjaniová ztuhla a zatnula zuby. Jeho poslední prohlášení se mohlo týkat profesionálního respektu a přátelství, ale také si je mohla vyložit jako neopatrné přiznání se k něčemu, co ani jeden z nich nehodlal připustit, mluvit o tom nebo na základě toho jednat. Geary nasměroval hádku zpět k neosobní realitě.

Neochvějný se musí dostat domů, protože na palubě nese klíč k syndické hypersíti. A ten nemůžeme zkopírovat, dokud se nedostaneme na alianční území. Nelze pustit Neochvějný na pozici, která by téměř určitě zajistila jeho zničení. Ani to není nutné, protože nikdo nemůže tvrdit, že by Neochvějný nebo jeho kapitánka kdy byli nečestní nebo se předtím neúčastnili každého boje z přední linie.”

Chvíli mlčky stála a pak se po něm podívala.

„Pohnul byste nebesy?”

Překvapený Geary přikývl.

„Kdybych to dokázal.”

„Možná vás vezmu za slovo,” narovnala se Desjaniová a zasalutovala. „Neochvějný splní svou povinnost stejně jako jeho kapitánka. Je to dobrý plán, pane. Nepřítele překvapí, a co je hlavní, měl by nám pomoct je pozabíjet.”

„Díky.”

Opětoval zasalutování, a když Desjaniová odešla, musel si s úlevou oddechnout.

Přestože cítil obavy ohledně toho, co by mohla znamenat věta „možná vás vezmu za slovo”.

„Předpokládám, že už máte plán?” zeptala se Rionová.

Geary, znovu sedící v křesle velitele flotily na můstku Neochvějného, se otočil, aby mohl přikývnout.

„Je to překvapení.”

„Skvělé, ale zjevně je zamýšlený jako překvapení i pro vaše vlastní lodě, nejen pro nepřítele.“

„Do určité míry.“

„Jelikož nám zbývá méně než hodina do kontaktu, předpokládám, že brzo všichni zjistíme, co máte v úmyslu.”

Desjaniová si zachovávala pokerovou tvář, ale zdálo se, že i to něco Rionové prozradilo.

„Tedy ti z nás, kterým jste se ještě nesvěřil.”

Desjaniová počkala pár minut, než se naklonila ke Gearymu, aby ho mohla oslovit uvnitř bubliny zaručující mu soukromí. „Musím se vám omluvit.”

„Ne, nemusíte. Očekával jsem od vás mnohem horší reakci, pokud tedy chcete znát pravdu.”

„To jsem nemyslela.” Podívala se po Rionové a pokračovala: „Napadlo mě, jestli na vás nenaléhala, ať držíte Neochvějného vzadu, aby byl syndický klíč v bezpečí. Měla jsem si uvědomit, že byste to neudělal. Omlouvám se, že jsem si to myslela.”

„To je v pořádku. Teď se soustřeďte na boj, Táňo. Tohle bude tvrdá bitva. Potřebuju, abyste ze sebe dostala maximum.”

„Vždycky pro vás dělám maximum, pane,” ušklíbla se a opřela se do křesla.

Půl hodiny do kontaktu. Před dvanácti hodinami Geary schválně rozmístil alianční formaci do zrcadlového obrazu syndické flotily, do čtyř subformací obklopujících jednu centrální. Brzy bude muset táhnout, ale ne příliš brzo.

Syndikové udržovali rychlost a kurz a stále mířili na čelní setkání s alianční flotilou, přestože určitě od Gearyho očekávali na poslední chvíli nějaké změny.

„Chcete oslovit flotilu?” zeptala se ho Desjaniová způsobem, který naznačoval, že rozhodně chce.

„Dobrý nápad.” Chvíli si dával dohromady myšlenky a pak aktivoval komunikační okrnh pro celou flotilu: „Všem lodím alianční flotily, tahle syndická formace stojí mezi námi a cestou domů. Co nám chybí v zásobách, nahradíme zkušenostmi a bojovým duchem.”

Geary nevyznával víru lidí typu kapitána Falka, podle nichž „bojový duch“ magicky násobil schopnosti bojové jednotky. Záleželo na něm a hodně toho ovlivňoval, ale nesmělo se předpokládat, že poskytuje mystickou ochranu před nepřátelskými střelami.

Na druhou stranu zkušenosti mohly znamenat neskutečně mnoho.

„Ti Syndikové nás nezastaví, protože dnes přidáme do análů alianční flotily další velké vítězství.”

Ukončil přenos. Používání podobných frází se mu moc nelíbilo, ale pak si všiml, jak se na něj pochvalně dívá Desjaniová.

„Před bojem máte vždycky dobré proslovy, pane. Jsou krátké, k věci a mají sílu.”

„Opravdu? Děkuju vám, kapitánko Desjaniová. Myslel jsem to upřímně.” Napadlo ho, že poslední věta zněla dost defenzivně.

Ji to ale překvapilo.

„No samozřejmě. To všichni víme. Už jste to prokázal.

V každém případě máme spoustu zkušeností s posloucháním dlouhých proslovů. Vždycky, když jsem jim naslouchala, připadalo mi, že kdyby řečník opravdu věřil v to, co říká, mohl by použít méně slov.”

„To máte pravdu.”

„Má pravdu,” nezvykle se vmísila do řeči Rionová velmi suchým tónem.

Desjaniová se zamračila, ale neobrátila se. Místo toho s pohledem na Gearyho mávnutím ruky přikázala všem na můstku, ať ztichnou.

Geary si toho sotva všiml, protože se soustředil na pohyby blížících se sil protivníka. Manévrovací systémy odpočítávaly sekundy k doporučené chvíli zahájení manévrů, ale Geary používal vlastní zkušenosti a instinkty, aby odhadl správný okamžik. Započítával při tom čas potřebný k aktivaci balíčků s manévrovacími rozkazy, jež už rozeslal ostatním lodím flotily.

U Syndiků stále žádná změna. Stejně postupovali i u Cavalosu. Těžko říct, jestli syndický ředitel velící flotile věděl, že s tím měl Geary u Cavalosu problémy, ale držel se stejné taktiky a čekal se změnou kurzu do posledního okamžiku. Jen tak měl šanci zvrátit Gearyho plán, ať už byl jakýkoli.

Jedna minuta do doporučené chvíle pro zahájení manévrů. Geary se mračil na odpočet a cítil, jak mu instinkty říkají, že je to trochu moc těsné. Musel to načasovat správně. Ne tak dobře, jak by to šlo v dokonalém světě, ale dost na to, aby to stačilo pro svět reálný. A přitom stále nevěděl, jak bude syndický ředitel reagovat. Nicméně už bojoval se Syndiky dost dlouho, aby si mohl vypěstovat odhad, a tak čekal. Očima sledoval alianční a syndické lodě spěchající k sobě a nechával se vést instinkty. Čekal. A čekal.

Deset sekund před doporučenou dobou zahájení stiskl prstem bezmyšlenkovitě tlačítko a aktivoval komunikační okruh: „Formace indigo dvě, indigo tři, s okamžitou platností proveďte manévrovací balíček jedna.“ Na chvíli se odmlčel a pokračoval: „Formace indigo jedna, s okamžitou platností proveďte manévrovací balíček jedna.“ Chvíle čekání. Sekundy ubíhaly, zatímco příď Neochvějného mířila nahoru. „Formace indigo čtyři a indigo pět, s okamžitou platností proveďte manévrovací balíček jedna.“

Na displeji viděl, jak se menší formace nad a pod hlavním vojem flotily rozpadají směrem k hlavnímu voji, který se k nim začal přibližovat, jak se i jeho lodě začaly rozbíhat na různých kurzech pryč od středu. Syndický ředitel uvidí zahájení manévru a v několika minutách dělících lodě od setkání uvěří, že se alianční lodě snaží dostat nad syndickou krychlí nebo proletět kolem jejího vrcholku. Ředitel se pak bude muset rozhodnout, jestli má také změnit kurz mírně nahoru, a bude mít na to jen několik minut.

Rozhodně ale nebude čekat, že se alianční formace sjednotí a zamíří přímo na čelní střet se středem syndické flotily. Byl to přesně ten typ úderu „kašleme na střely”, „hurá na zteč“, který se stal běžný pro obě strany krvavé války, když nedostatečný trénink a ničivé ztráty způsobily odklon od složitějších taktik. Velitelé věděli, že to je jediný způsob, jak bojovat. Spoléhali se na „bojového ducha“, jenž měl překonat přesilu a nepřátelskou palbu. Vše jménem odvahy a cti. Následkem byly brutální masakry, ve kterých nakonec jedna či druhá strana zvítězila jen za cenu neskutečných ztrát na životech i lodích.

Geary to tak nikdy nedělal. Přinesl si s sebou z doby před sto lety výcvik a znalosti vedení složitých bitev na obrovské vzdálenosti, spoléhající na koordinaci různých formací navzdory informační a komunikační časové prodlevě sekund, minut, a někdy dokonce i hodin. Přes počáteční odpor teď flotila bojovala podle jeho přání. Tedy většina flotily. Nejblíže se dostal k čelní zteči na nepřítele u první bitvy v Lakotě, a to bylo po sérii manévrů, jež Syndiky zmátla a donutila je rozptýlit formaci tak, že oslabili střed a zbavili ho podpory křídel.

Ne, Syndikové věděli, že Geary na začátku bitvy neútočí čelně. Věděli, že ze všech dostupných možností tohle určitě nevyužije.

A tak přesně to udělal.

Hlavní voj flotily i dvě horní subformace se nadále trhaly a spojovaly. Všechny lodě opouštěly pozici relativně k Neochvějnému a vydaly se na nejrůznější možné kurzy s rozličnými rychlostmi, zatímco Neochvějný sám mířil přídí střídavě nahoru a dolů. Hlavní pohonné systémy křižníku nakrátko zapracovaly a zpomalily ho, takže ostatní válečné lodě Aliance mohly zaujmout pozice nejblíže nepříteli.

Pod nimi se začaly rozbíhat i zbývající alianční subformace, jejichž lodě mířily nahoru, aby se setkaly s hlavním vojem a přesunuly se na nové pozice.

„Opravdu to stihneme před kontaktem?“ zeptala se Desjaniová nevýrazným tónem.

„Doufám.“

„Proč si myslíte, že se Syndikové pokusí zamířit nahoru na trasu, kterou jste naznačoval?“ zeptala se Rionová.

„Je to přirozený lidský instinkt,“ odpověděl Geary, zatímco udržoval pozornost na pozicích lodí. „Když se nad nás někdo pokusí povýšit, pozvedneme se, abychom se mu vyrovnali nebo ho překonali. Lidé, kteří vyrostli ve vesmíru, měli stejné základní instinkty, přestože tam byly pojmy nahoře a dole relativní a určené jen konvencí. Nahoru bylo nad rovinu ekliptiky soustavy, dolů pod ni. „Brzy uvidíme, jestli syndický ředitel poslechne v té krátké zbývající chvíli instinkty. A pokud ano, tak jsme je dostali.

Zatímco zbytek flotily brzdil, masivní trupy aliančních bitevních lodí zaujímaly čelní pozice a vytvářely mírně zakřivenou zeď před ostatními plavidly. Blízko nich se držel roj aliančních torpédoborců a těžkých křižníků.

Všude kolem Neochvějného mířily na pozice ostatní bitevní křižníky. Jejich kapitáni si až teď uvědomili, že je rozkazy umístily za bitevní lodě. Geary si snadno dokázal představit vztek, který teď na můstcích křižníků panoval, ale před kontaktem s nepřítelem nebudou mít rozzuření kapitáni čas zareagovat.

Hned za bitevními křižníky letěly zásobovací lodě obklopené čtyřmi nejvíce poškozenými bitevními křižníky a dalšími poničenými plavidly.

„Očekávaný čas do kontaktu dvacet sekund. Příchozí zprávy pro kapitána Gearyho z Opovážlivého, Vítězného, Nesmiřitelného, Proslaveného, Inspirace, Nezastrašitelného.

Zjevně podcenil vztek kapitánů svých bitevních křižníků a rychlost, s jakou se rozhodnou si ho na někom vybít.

Desjaniová pečlivě předváděla, že mu nechce připomenout já vám to říkala. Geary praštil do tlačítka zablokování komunikace a dál se soustředil na syndickou formaci, která se natočila přesně, jak doufal, mírně nahoru. Syndický velitel chtěl udeřit co největší palebnou silou na alianční flotilu, jež se podle jeho názoru chystala použít jeden z rychlých náletů, které Geary často používal. Nejtěžší palebná síla syndické formace se tak soustředila nahoru, ale poslední alianční manévry zavedly znovu soustředěnou flotilu na vektor mířící přímo na střed nepřátelských sil.

A Syndikové neměli čas zareagovat.

„Všem jednotkám, jsme necelých dvacet vteřin od kontaktu s nepřítelem. Bitevní lodě soustředí palebnou sílu na nepřátelské bitevníky. Musíme sundat jejich štíty. Bitevní křižníky pak udeří na oslabené lodě a dorazí je. Pokud budou všechna větší plavidla v bezprostředním okolí zničena, útočte na vhodné cíle na dostřel, ale šetřte přeludy.“

Geary přeletěl očima na ukazatel času. Další manévrovací rozkaz musí vydat dřív, než flotila proletí nepřátelskými řadami, přestože provedený bude až poté.

„Všem jednotkám, v čase jedna čtyři aktivujte manévrovací balíček číslo dvě.“

„Očekávaná doba do kontaktu deset sekund. Pět sekund.“

Syndikové byli před nimi, a najednou je zanechali za sebou. Okamžik kontaktu byl neskutečně krátký. Během něj automatické systémy mířily a střílely, zatímco válečné lodě kolem sebe prolétaly celkovou rychlostí téměř šedesáti tisíc kilometrů za sekundu. Trup Neochvějného se otřásl, jak do jeho štítů bušily nepřátelské střely. Geary se snažil nadále soustředit na celkový obraz, zatímco důstojníci na můstku podávali hlášení.

Syndikové na očekávanou pozici alianční flotily vypálili salvy řízených a kartáčových střel. Většina výstřelů minula a přeletěla nad loděmi. Ale alianční kartáče nemohly netrefit a udeřily přímo do relativně slabého středu syndické flotily.

Na krátkou vzdálenost a s ohledem na kompaktnost alianční formace tak vznikla hustá vlna ocelových kuliček, které zasáhly el-zetka na jejich trase a proměnily v záblescích světla malé syndické lodě v oblaka žhavých plynů. Další záblesky rozkvetly, když střely udeřily do štítů syndických křižníků a bitevních lodí ve středu flotily. Jakmile kolem sebe válečné lodě prolétaly na dostřel, zahájila palbu pekelná kopí a z aliančních bitevních lodí a křižníků vyletěly i střely nulového pole, které pohltily části cílů.

Syndická odvetná palba se snažila a mlátila do masivních štítů a pancéřování aliančních bitevních lodí. Ty zachytily první salvy, až pak se syndická střelba, oslabená, ale stále smrtící, přesunula na následné alianční lodě.

Celé se to odehrálo během zlomku sekundy. Lidé mohli jen věřit v sílu své obrany, přesnost automatických zaměřovačích systémů a ve štěstí. Teď už alianční a syndické formace letěly rychle od sebe a Geary mohl sledovat, jak senzory hodnotí výsledky srážky.

Sedm syndických bitevních lodí a tři bitevní křižníky ve středu nepřátelské flotily stály proti třiceti aliančním bitevním lodím a křižníkům. Proti přesile tři na jednoho a bez nulových polí, která poskytovala Alianci výhodu na velmi krátké vzdálenosti proti lodím s oslabenými štíty, dopadl výsledek podle očekávání. Všechny tři syndické bitevní křižníky explodovaly spolu se dvěma bitevními loděmi. Další se rozpadla na tři velké kusy, zbývající čtyři se neřízené vznášely vesmírem se závažnými poškozeními a několika málo systémy ještě fungujícími. Na jejich trupech byly vidět obrovské díry, vykousané zásahy nulových polí.

Seznam vyřazených nebo zničených syndických křižníků a el-zetek byl také povzbudivě dlouhý. Střed syndické flotily v podstatě přestal existovat.

„Provádíme manévrovací balíček rozkazů dva v čase jedna čtyři,” oznámila Desjaniová. Vzrušení z boje konečně překonalo naštvanost, již cítila ke Gearymu.

Ten kontroloval současně stav aliančních lodí i pohyby syndické flotily. Syndikové otáčeli formaci doprava a nahoru, drželi všechny čtyři rohy krychle v koordinovaném pohybu. Pravděpodobně očekávali, že alianční lodě zamíří dál ke skokovému bodu. Místo toho se ale velká alianční formace znovu rozpadala. Bitevní křižníky spolu s lehkými a velkou částí torpédoborců zamířily dolů a vytvořily novou formaci, zatímco bitevní lodě, těžké křižníky a zásobovací lodě spolu s poškozenými a zbytkem torpédoborců vytvořily druhou a změnily kurz nahoru.

Geary měl pocit, jako kdyby schytal kartáčovou střelou do břicha, když se na jeho displeji rozblikaly kontrolky označující těžké poškození nebo zničení aliančních lodí.

Světlý symbol vznášející se za flotilou označoval rostoucí oblak trosek, jediný pozůstatek Vzorového, poslední průzkumné bitevní lodi flotily. Průzkumné bitevníky byly menší než klasické bitevní lodě, ale větší než křižníky.

Jejich design možná někomu dával smysl, ale byl plný kompromisů. Stejně jako ostatní průzkumníci byl i Vzorový dost velký, aby přilákal nepřátelskou palbu, ale příliš malý, než aby jí dokázal odolat.

Žádná z aliančních bitevních lodí nebyla vyřazena, ale Syndikové

soustředili

palbu

na

Odhodlanost

a

Nezpochybnitelný, jež obě utrpěly silné škody v čelních částech. Navíc došlo k poškození pohonných systémů Odhodlanosti, která se sice dál snažila držet krok s ostatními, ale pomalu zaostávala.

Za flotilou se vznášel bitevní křižník Neuvěřitelný, který při obraně zásobovacích lodí utrpěl těžká poškození.

Zbývalo mu několik zbraňových systémů, ale jinak byl neřízený křižník pro nepřítele lákavým cílem. Jeho posádka se bezpochyby modlila, aby se další boje Neuvěřitelnému vyhýbaly, dokud sejim nepodaří opravit pohon.

Těžké křižníky Želva, Závěr, Kurtani a Tarian byly vyřazené, z prvních dvou zůstávaly jen kusy trosek. Lehké křižníky Kissaki, Erb a Západka zmizely, zničené spolu s torpédoborci Osten, Jatagan, Výpad, Arabas a Kururi.

Nebyl čas kontrolovat seznam méně závažných škod způsobených během první srážky.

Po srážce formací zaplnily okolní vesmír roje záchranných modulů s aliančními lodníky ze zničených lodí spolu se Syndiky, kteří opustili vyřazené bitevníky.

Nejhorší však bylo, že druhá salva střel vypálená těsně před průletem uspěla v zasažení těch lodí, které si Geary nemohl dovolit ztratit.

„Goblin ztratil všechny pohonné jednotky,” hlásil operační důstojník. „Vážné poškození na zádi po zásazích dvou nebo tří střel. Předpokládaná doba do obnovení pohonu nejméně jedna hodina.”

Geary sledoval trasu zásobovací lodě, která neschopná změnit kurz nebo rychlost letěla spolu s vraky a troskami z bitvy nahoru pryč od zbytku aliančních lodí. Když si porovnal trasu Goblina s pohyby Syndiků, vyšel mu jednoznačný a nepříjemný výsledek.

„Goblin nemá šanci. Může mi někdo potvrdit, že nejpravděpodobnější okamžik, kdy Syndikové zasáhnou Goblina, nastane za dvacet pět minut?”

„Potvrzuji, pane,” oznámil operační důstojník okamžitě.

„Můj odhad je dvacet čtyři minut.”

Příliš krátká doba v porovnání s hodinou, kterou Goblin potřeboval k opravě. A ani tak by neohrabaná zásobovací loď nedokázala uniknout, i kdyby jí zázrakem hned teď naskočila polovina pohonných systémů. Alianční flotila se nemohla obrátit a zabránit Syndikům v náletu. Geary si povzdychnul a aktivoval komunikátor: „Gobline, tady kapitán Geary. Doporučuju vám okamžitě zahájit opuštění lodě a nastavit energetické jádro na přetížení za dvacet minut.” Geary měl v plánu bitvu vyhrát, ale o výsledku stále panovaly pochyby. Nemohl dovolit, aby Syndikové obsadili Goblina v jednom kuse.

Goblinova odpověď dorazila o půl minuty později: „Pane, snažíme se naložit zbývající palivové články do těžkých raketoplánů. Možná se nám s nimi podaří uniknout.

Naši opraváři se pokoušejí zprovoznit jeden z pohonných systémů.”

Desjaniová nevěřícně zavrtěla hlavou.

„Těžké raketoplány Syndikům neuniknou. Nejsou dost rychlé, ani když jsou prázdné.”

Geary přikývl.

„Gobline, těžké raketoplány jsou příliš pomalé a budou fungovat jako magnety na nepřátelskou palbu. Nemůžou uniknout, všechno na nich bude ztraceno. Jedna pohonná jednotka vaši loď nezachrání a flotila se k vám nestihne dostat včas. Jste technici, tak si to spočítejte. Dostaňte lidi z paluby, dokud ještě máte čas. Pokud vám to ulehčí rozhodování, považujte to za rozkaz.”

Tentokrát trvalo minutu, než dorazila rezignovaná odpověď: „Ano, pane. Přikazuji všemu personálu odchod do záchranných modulů. Energetické jádro nastaveno na explozi za… osmnáct minut.”

„Pane, velitel Neuvěřitelného hlásí, že vydal posádce s výjimkou kriticky důležitých lidí rozkaz nastoupit do záchranných modulů.”

„Dobrá,” odpověděl Geary. Situace neposkytovala jinou možnost.

„Odhodlanost nezvládne držet krok s flotilou. Oznamuje úmysl přiblížit se k Neuvěřitelnému a poskytnout mu podporu.”

„Schváleno. Řekněte Odhodlanosti a Neuvěřitelnému, že se pokusíme Syndiky zatím zabavit.”

Geary se soustředil na pohyb nepřítele a svých vlastních dvou formací. Všechny tři skupiny válečných lodí provedly obrovské zatáčky vyžadované při rychlostech stále blízko nula celá nula osm světla. Syndikové dokončovali zatáčku zprava a skupina bitevních lodí zahájila přesun, aby zaplnila díru vzniklou ve středu krychlové formace. Zastavila se však v půli cesty mezi původními pozicemi a středem.

„Jsou zmatení,” prohlásila Desjaniová s opovržením.

„O to nám šlo.“

„Proč jsou zmatení?” ozval se ze zadní části můstku hlas Rionové. „Rozdělil jste formaci jen na dvě části, místo na šest jako v předchozích bitvách.”

„Jde o to, jak jsou formace složeny,” vysvětlil jí Geary.

„Jedna je vystavená kolem všech našich bitevních lodí, je pomalejší a masivnější, zjevně připravená znovu udeřit přímo na srdce syndické flotily. Ale druhá obsahuje všechny bitevní křižníky, je rychlá a pohyblivá, zjevně má v úmyslu udeřit na okraje nepřátelské flotily.”

„Ach tak,” pozvedla Rionová koutek úst v náznaku úsměvu. „Nevědí, kam je zasáhnete, a tak netuší, kam přesunout síly.”

„Přesně tak.”

Geary pozoroval Syndiky a vrtěl při tom hlavou.

Očekávali, že alianční flotila zamíří ke skokovému bodu na Padronis, ale místo toho se museli chystat na střet s formací bitevních lodí seshora a na jedné straně, zatímco z druhé strany a zespodu na ně mířila druhá formace bitevních křižníků.

„Nemyslím si, že bych měl znovu prorazit formaci bitevních lodí středem Syndiků. Ještě ne. Pokud by syndický velitel reagoval dost rychle a seskupil síly kolem středu, mohl by našim bitevníkům ošklivě ublížit.”

Desjaniová o tom chvíli přemýšlela a pak přikývla.

„Souhlasím. Mohly by tentokrát vést útok bitevní křižníky, kapitáne Geary?”

„Ano, kapitánko Desjaniová. Uděláme to. Já zatím navedu bitevní lodě tak, aby udeřily do Syndiků z jiného úhlu.”

„Kapitáne Geary, pane, Odhodlanost a Neuvěřitelný vás žádají, ať jim necháte dost Syndiků.”

Desjaniová se rozesmála a i Geary se navzdory napětí usmál. „Řekněte jim, že to nebude problém, poručíku.”

Patnáct zbývajících aliančních bitevních křižníků a jejich lehké eskorty vedené druhou divizí kapitána Tuleva zamířily nahoru a doprava, zatímco Geary přikazoval bitevním lodím vydat se doleva a zrychlit. Formace bitevních lodí se pohybovala pomaleji, jak kvůli těžkým lodím, tak kvůli zbývajícím třem zásobovacím lodím flotily. Geary doufal, že s tou neohrabaností v rozkazech dostatečně počítal.

Syndikové pokračovali v obrátce a mířili mírně dolů.

Geary v reakci na pohyb nepřítele upravil trasu formace bitevních křižníků a zvětšil úhel útoku, až alianční lodě šplhaly k nepříteli téměř rovně nahoru.

Pak formace udeřila do zadního spodního rohu nepřátelské flotily.

„Brzdí!“ vykřikl v posledním okamžiku před kontaktem operační důstojník, příliš pozdě, než aby na to mohl někdo reagovat. Při rychlosti, kterou obě formace letěly, neměli lidé šanci všimnout si změněných vektorů včas.

Alianční bitevní křižníky tak čelně udeřily do rohu nepřátelské flotily, místo aby kolem něj jen proletěly.

Automatické manévrovací systémy dokázaly zabránit kolizím, které by způsobily okamžité vypaření sražených lodí, ale v důsledku té změny musely křižníky vydržet nepřátelskou palbu na krátkou vzdálenost.

Čtyři syndické bitevní lodě tvořící základ rohu vypustily baráž pekelných kopí, která rozervala Neotřesitelný, provrtala Nezastrašitelný a tvrdě udeřila do Inspirace.

Proslavený utrpěl další škody k těm, které ještě neměl opravené od bitvy o Corvus, a Odvážný se neřízené točil vesmírem, zatímco zbytek formace pokračoval v letu.

Nezastrašitelný si myslí, že dokáže udržet krok, ale má vyřazené všechny bojové systémy,” hlásil bojový důstojník na můstku Neochvějného. „Inspirace má pohonné systémy v pořádku, ale utrpěli těžké škody na zbraňových systémech.

Vidíme, jak ze zbytků Neotřesitelného vylétají záchranné moduly.”

„Co Odvážný?“ chtěl vědět Geary.

„Nemáme spojení, pane. Vypadl ze sítě flotily. Podle senzorů má mrtvé všechny systémy.”

Nejspíš společně s velkou částí posádky.

„Roberta Duellose je hodně těžké zabít,“ okomentovala to Desjaniová.

„Doufejme.”

Geary zahnal obavy o kapitána Duellose a zachmuřeně se soustředil na syndickou flotilu. Alianční bitevní křižníky dostaly výprask, ale také jim se podařilo zasáhnout roh nepřátelské flotily s velkou palebnou silou. Dva nepřátelské bitevní křižníky byly natolik vážně poškozené, že nemohly dál bojovat, stejně tak jedna z bitevních lodí schytala tolik zásahů, že letěla od formace pryč. Další byla zjevně poškozená stejně vážně jako Nezastrašitelný, schopná manévrovat, ale jinak v kritickém stavu. Většina syndických lehkých křižníků a el-zetek v rohu formace byla zničena nebo vyřazena z boje, ale stejně tak chybělo i víc aliančních eskort, jež byly buď rovnou zlikvidovány, nebo zůstávaly bezmocně pozadu.

Naštěstí syndický manévr přesunul alianční bitevní křižníky do špatné pozice, ale zároveň umožnil bitevním lodím vrazit čelně do dalšího rohu nepřítele. I v tomto případě stály čtyři syndické bitevní lodě proti velké přesile, navíc byli jejich protivníci stejně silně pancéřovaní a vybavení mocnými štíty. Nepřátelská střelba se soustředila na bitevníky Galantní a Nepokonatelný. Oba utrpěly škody, když v jejich štítech došlo k bodovým selháním nebo když pekelná kopí pronikla až na trup. Ale jakmile alianční formace odletěla od nepřítele, zanechala za sebou tři ze čtyř syndických bitevních lodí vyřazené z boje. Tři nepřátelské bitevní křižníky byly rozervány na kusy.

„To víc než srovnalo poměr sil,“ poznamenala Desjaniová.

Zbytek syndické flotily mířil ke Goblinovi, jenž o chvíli později zmizel v oblaku trosek při explozi energetického jádra. O kus dál za pozůstatky Goblina vrhala Odhodlanost spolu s Neuvěřitelným na blížícího se nepřítele vše, co ještě fungovalo.

Geary nechtěně zavřel oči, jakmile roh syndické flotily proletěl kolem Odhodlanosti a Neuvěřitelného. Když je otevřel, žasl, protože displej stále ukazoval obě alianční lodě nezničené.

„Oni to přežili? To je…“

„Neuvěřitelné?“ zamumlala Desjaniová. „Odhodlanost kryla Neuvěřitelný, jak jen mohla. Je rozstřílená pomalu na kusy a Neuvěřitelný schytal další poškození, ale Syndikové je nezasáhli naplno, takže obě lodě přežily.“

Odhodlanost a Neuvěřitelný zachránila štěstěna.

Nicméně o chvíli později bohové války projevili přízeň Syndikům.

„Zatraceně, okomentovala to Desjaniová. „A je po Nezastrašitelném.“

Během posledního náletu vyletěl ze syndické formace roj řízených střel, zamířených na odhadovaný kurz aliančních bitevních křižníků. Kvůli změnám kurzu na poslední chvíli se většina střel dostala příliš daleko, než aby dokázala cíle zasáhnout, a tak musela zahnout a pronásledovat je. Velká část střel byla zničena, protože díky nízké relativní rychlosti představovaly dobré cíle pro alianční eskorty, ale jedna přece jen pronikla a dostala se k těžce poškozenému Nezastrašitelnému. Zasažený bitevní křižník sebou při přímém zásahu do zádě trhnul a ztratil všechny pohonné systémy. Začal se pomalu stáčet na stranu a jeho oslabená vnitřní struktura sténala v důsledku nárazu a náhlé změny rychlosti a kurzu.

„Toho už nezachráníme, pane.“

Nezdálo se, že by Desjaniovou ztráta Nezastrašitelného a Odvážného nějak otřásla, ale Geary věděl, že jeho vlajková kapitánka už zažila horší.

„Tak ho pomstíme.

Snažil se uklidnit a sledovat trasy i předpokládané kurzy vesmírem. Počítal přitom s časovým zpožděním měřeným na sekundy v obrazech, které viděl.

„Formace indigo jedna, změňte kurz doprava o dva pět stupňů, dolů jedna šest nula stupňů v čase pět tři.“

Alianční bitevní křižníky tak vyletí nahoru a zamíří dolů na stranu k dalšímu náletu na Syndiky.

Nepřátelský velitel se snažil soustředit zbytky flotily a stahoval je k sobě, až lodě znovu vytvořily formaci krychle, ačkoli mnohem menší, než se kterou začínal. Současně se pokoušel o ostrý manévr, a to zatočit s celou formací nahoru a doleva, aby se mohl postavit aliančním bitevním křižníkům.

„To byl špatný tah,“ vycenila Desjaniová zuby.

„Vypadáme jako snazší cíl, ale jsme rychlejší než on. To není moc zkušený velitel.”

„Zjevně jsou na tom špatně i někteří jeho kapitáni,”

odpověděl Geary a sledoval, jak se syndické lodě snaží dostat na pozice a provést velké změny kurzu. Jedna z bitevních lodí dokonce vrazila do těžkého křižníku, který v záblesku světla přišel o velkou část trupu a odrazil vážně poničenou bitevní loď stranou.

„Další mimo.”

Zamýšlená kompaktní krychle Syndiků se roztahovala a deformovala, jak část plavidel nedokázala provést nařízenou otáčku.

„Formace indigo jedna, změna kurzu doprava dva nula stupňů, nahoru jedna pět stupňů v čase nula šest.”

Alianční křižníky pozvedly přídě a začaly zatáčet, aby se připravily k úderu na jednu stranu deformované syndické formace.

„Formace indigo dvě, změna kurzu doleva dva osm pět stupňů, nahoru dva jedna nula stupňů v čase nula osm.”

Bitevní lodě, nacházející se kus dole pod Syndiky, zahájily stoupání, zatímco se bitevní křižníky chystaly znovu udeřit na nepřítele.

Tentokrát alianční formace zachytila nepřítele ve chvíli dočasného zmatku, a tak čistě proletěla kolem jednoho rohu nepřátelské formace v téměř ideální vzdálenosti. Nekryté syndické lodě opět stály proti značné palebné přesile.

Po náletu se Neochvějný těžce otřásl.

„Jedna syndická střela pronikla, kapitánko. Poškození na zádi. Baterie pekelných kopí šest bravo vyřazena. Snížený výkon hlavní pohonné jednotky alfa.“

„Dokážeme udržet krok s formací při manévrech?”

chtěla vědět Desjaniová.

„Strojovna zvyšuje výkon zbývajících pohonných jednotek, kapitánko. Opravářské týmy posilují poškozené sekce trupu. Centrála žádá, abychom se během dalších deseti minut vyhýbali velkým manévrům.”

„Řekněte jim, že mají pět!”

„Ano, kapitánko. Pět minut.”

Proslavený, který si ještě od Cavalosu vezl značná poškození, dostal další zásahy společně s Chrabrým a Opovážlivým. Ale Syndikové ztratili v zasaženém rohu tři bitevní křižníky.

„Co to sakra dělají?” vybuchl Geary, když Syndikové pokračovali ve vývrtkovité obrátce nahoru.

„Nemám nejmenší tušení,” přiznala se Desjaniová.

„Oni prostě pokračují ve stejném… dostali jsme jejich ředitele. Drží se posledního rozkazu, protože nikdo nepřevzal velení.”

„To je hezké,” zapředla Desjaniová, když sledovala, jak alianční bitevní lodě prorážejí skrz oslabenou syndickou flotilu. Po průletu už zbývala nepříteli jen desítka funkčních bitevních lodí a křižníků, alianční formace při zatáčce k dalšímu náletu za sebou zanechala jen Galantního.

„Poškození pohonu na Galantním, ale dokáže se bránit.

Koncentrují střelbu.”

„Hází vše, co mají, na poškozenou bitevní loď,”

poznamenala Desjaniová a v hlase jí bylo slyšet neochotné uznání.

„Podívejte

se,

jak

vážně

zasáhli

i

Nezpochybnitelného

„Alespoň pořád dokáže udržet krok s formací.”

Desjaniová se prudce obrátila k palubnímu technikovi.

„Pět minut uběhlo. Už můžu manévrovat?”

„Ještě minutu, paní kapitánko!“ zaprosil technik.

„Nemám minutu!”

„Připraveni na manévry,“ vydechl důstojník hned poté, když obdržel spásné hlášení.

„Dobře,“ pochválil ho Geary. „Tak jdeme na to.“

Hned poté však syndická flotila radikálně změnila kurz dozadu dolů. „Kam to…?“

Geary zamířil formaci křižníků na Syndiky v tak ostré zatáčce, jak to jen bylo možné, a snažil se odhadnout, jaký kurz nakonec zaujmou. Po několika minutách byla odpověď zřejmá.

„Jdou po Odhodlanosti a Neuvěřitelném.“

„Než se k nim dostanou, budeme moct provést alespoň jeden nálet,“ upozornila ho Desjaniová. „A stejně tak bitevní lodě.“

„Nějaké zprávy z Galantního?“ zeptal se Geary. Mohl si to najít sám na displeji, ale musel se nadále soustřeďovat na celkový obraz.

„Galantní hlásí polovinu bojových systémů v provozu,“

ohlásil operační důstojník. „Štíty jsou oslabené, ale regenerují se, několik větších otvorů v trupu zapečetěno.

Předpokládaná doba do obnovení manévrovacích systémů je dvacet minut.“

Geary se rozhodl, že se o sebe Galantní dokáže prozatím postarat, zamířil křižníky na další střet s nepřítelem a upravil kurz bitevních lodí tak, aby mohly na Syndiky znovu udeřit.

Čekání na kontakt bylo tentokrát bolestivé. Bitevníky Odhodlanost i Neuvěřitelný letěly neřízené vesmírem, obě lodě poškozené natolik, že neměly moc šanci přežít další boj, a ani jejich zbraně nebyly schopné uštědřit nepříteli větší škody. Syndická krychle, ještě menší než před chvílí, k nim zatáčela zleva a seshora. Dál nalevo a o něco výše mířily alianční křižníky dolů přímo na Syndiky. Na pravé straně a přibližně ve stejné výšce jako jejich cíle pomalu mířily do boje i bitevní lodě.

Syndikům muselo být jasné, že nemají šanci způsobit Odhodlanosti a Neuvěřitelnému smrtící škody dřív, než je samotné ochromí zbytek alianční flotily. Když se obě alianční formace přiblížily, zamířila syndická flotila prudce dolů, k menší formaci, která se boji zatím vyhýbala.

Geary ze sebe rychle vyrazil nové rozkazy pro bitevní křižníky a lodě a zkorigoval jejich kurz podle syndického pohybu.

Jakmile alianční lodě zamířily na nové kurzy, začaly houkat poplašné signály varující před kolizemi. Geary měl sotva čas podívat se po kontrolkách, než alianční křižníky proletěly kolem syndické flotily z jedné strany téměř v tu samou chvíli, kdy skrze nepřítele prorazily jeho bitevní lodě.

V ten děsivý okamžik kolem sebe proletěla spousta plavidel letících obrovskou rychlostí na mnoha různých kurzech a automatické manévrovací systémy v protestech kvílely a snažily se zabránit v roji kolizím. Mezitím se automatické bojové systémy na všech lodích zadívaly na spousty cílů na dostřel a s radostí začaly sypat výstřely do všech směrů.

Pak se tři formace zase rozletěly od sebe. Geary ztěžka vydechl a uvědomil si, že úplně zapomněl dýchat.

I Desjaniová vypadala pobledle.

„Pane, zvážil jste někdy možnost, že příliš dobrá schopnost kompenzovat tahy nepřítele může být občas na škodu?”

„Až doteď ne.“

Znovu se nadechl a zkontroloval displej, pak se na něj zadíval ještě jednou.

„Ztratili jsme pár torpédoborců, ale to bylo nejspíš v důsledku nepřátelské palby. Žádné kolize?”

„I tak, pane, už bychom to neměli opakovat.”

„Dobrá.”

Krychle syndické flotily se díky ničivé záplavě střel z mnoha různých směrů rozpadla. Dvě bitevní lodě stále pomalu kulhaly podél původní trasy, ale obě byly vážně poškozené. Nezbýval žádný funkční nepřátelský bitevní křižník a také syndické eskorty byly alianční palbou zmasakrovány. S ohledem na počet cílů na všech stranách nedokázali Syndikové palbu soustředit. Kromě několika nešťastných křižníků a torpédoborců se alianční flotila vyhnula závažnějším škodám.

Geary si s úlevou oddechl.

„Formace indigo dvě,“ přikázal bitevním lodím, „rozpusťte formaci a dorazte obě zbývající bitevní lodě.

Formace indigo jedna, vyhlašuju obecné pronásledování nepřítele. Vyhýbejte se syndickým bitevním lodím, dokud je neoslabí naše vlastní.” Poslední věc, po které Geary toužil, bylo opakování ztráty Včasného.

K jeho překvapení Desjaniová okamžitě neotočila Neochvějný na další cíl. Všimla si jeho reakce a pokrčila rameny.

„Jediné, co má ještě smysl zničit, jsou bitevní lodě.

Kromě toho,“ ukázala na stavový displej lodě, Jsme na třiceti pěti procentech palivových rezerv.”

„Na třiceti pěti?” V mírové době by ho čekal válečný soud, kdyby nechal na některé lodi pod svým velením poklesnout rezervy na tak nízkou úroveň.

„Ještě že nám zůstaly Titán, Čarodějnice a Džin,“

poznamenala Desjaniová. „Než se dostaneme na Varandal, budeme potřebovat jeden každý palivový článek, které dokážou vyrobit.”

4.

Sčítání ztrát bylo po bitvě vždycky to nejhorší. Geary si pročítal jména. Odvážný, Nezastrašitelný, Vzorový, Goblin, těžké křižníky Želva, Závěr, Kurtani, Tarian a Nodo-wa. Lehké křižníky Kissaki, Erb, Západka, Inquarto a Septim. Torpédoborce Osten, Jatagan, Výpad, Arabas, Kururi, Ukrok, Komora, Bajonet a Tomahawk.

A to měli velké štěstí. Kdyby ze soustavy prchali se Syndiky v zádech, mohli snadno přijít o třikrát tolik křižníků a torpédoborců, o dalších bitevních křižnících a lodích nemluvě.

Ale naštěstí měla alianční flotila čas provést opravy a znovu uvést lodě do provozu.

Odhodlanost rozstřílená pomalu na kusy dokázala držet krok s flotilou, ale Geary nevěděl, jestli se mu podaří zachránit Neuvěřitelný. Galantní zprovoznil dost pohonných systémů, aby mohl znovu bojovat, ačkoli velká část jeho zbraní byla stále mimo provoz.

Budou se tady muset chvíli zdržet, ať už se jim to líbilo, nebo ne, aby mohli opravit pohonné jednotky a další kriticky důležité systémy poškozených plavidel a sesbírat záchranné moduly z aliančních lodí zničených v bitvě. Také bylo třeba rozdělit stále nedostačující množství palivových článků, které stihly zásobovací lodě od odletu z Dilawy vyrobit.

Desjaniová něco zabručela. Sledoval její pohled na menší syndickou formaci, jež po zničení silnější nepřátelské flotily zamířila plnou parou ke skokovému bodu na Padronis. Křižníky a el-zetka tvořící formaci se začaly rozdělovat. Část jich pokračovala dál ke skokovému bodu, zbytek zamířil k ostatním skokovým bodům systému na Kalixu a Dilawu.

„Teď už je nikdy nedostaneme,” postěžovala si Desjaniová. „Doufala jsem, že budou skok na Padronis bránit, takže budeme mít možnost je dorazit.”

„Je dost pravděpodobné, že rozmístili miny a teď spěchají ohlásit, co se tady stalo,” okomentoval situaci Geary.

„Opustili své druhy! Ani se nás nepokusili zasáhnout, když jsme bojovali s hlavní syndickou flotilou!”

Tak tohle ji ve skutečnosti trápilo. Z pohledu Desjaniové Syndikové zradili své druhy, a i kdyby to nebyli syndičtí šmejdi, za něco takového museli zaplatit.

„Táňo, vsadím se s vámi, že ta menší flotila měla přísný rozkaz vyhnout se střetu, aby mohla vytvořit poslední linii obrany, kdybychom vyrazili plnou rychlostí přímo ke skokovému bodu na Padronis.”

„To není omluva.”

„Alespoň se nesnaží dělat nálety a dorážet naše poškozené lodě.”

Než mohla Desjaniová odpovědět, vyskočilo před Gearym okno s obrazem usmívající se kapitánky Cresidové.

Nejspíš byste rád věděl, pane, že jsme vyzvedli záchranné moduly z Odvážného, včetně jednoho, ve kterém jsme našli poněkud potlučeného, ale stále funkčního kapitána Roberta Duellose.”

Geary se usmál tak zeširoka, až ho z toho začaly bolet lícní svaly, pak se podíval na Desjaniovou: „Duellos je v bezpečí na Zuřivém.“

„Říkala jsem vám, že je ho těžké zabít,” odpověděla Desjaniová klidně, ale pak se také usmála.

„Tady je, kapitáne Geary,” oznámila Cresidová.

V obraze ji vystřídal Duellos v uniformě na několika místech potrhané a popálené. „Kapitán Duellos se hlásí do služby, pane.”

„Já…“ zarazil se Geary a jen se na Duellose chvíli mlčky díval. „Sakra, jsem opravdu rád, že jste v pořádku. Je mi opravdu líto Odvážného a Nezastrašitelného.”

„Děkuji vám,“ odpověděl Duellos a pak na chvíli sklopil pohled. „Je těžké ztratit loď, ale to víte stejně dobře jako já.“

„Jo. Bolí to jako svině. Nechte se zkontrolovat od doktorů a trochu si odpočiňte.

„Potřebuju se postarat o své lidi, pane,“ mávl Duellos rukou někam vedle sebe. „Musím zařídit, aby se o ně dobře postarali. O posádku z Odvážného i z Nezastrašitelného na těch lodích, které je vyzvedly”

Geary už chtěl říct, že o to se určitě dokáže postarat Cresidová, ale pak se zarazil. Vzpomněl si na vlastní pocit bezmoci, když byl jeho křižník Merlon zničen. Pamatoval si, jak si přál, aby mohl udělat alespoň něco, především pro posádku, která už byla navždy mimo jeho dosah.

Samozřejmě že se o to chtěl Duellos postarat sám. „Jistě, kapitáne Duellosi. Dejte mi vědět, kdybyste vy nebo vaše posádka něco potřebovali.“

Duellos se natáhl, aby přerušil spojení, ale na poslední chvíli zaváhal.

„Víte, co potřebuji, kapitáne Geary. A já vím, že mi to nedokážete vrátit. Ale děkuji vám, protože je mi jasné, že tomu rozumíte.“

Jakmile se okno s Duellosem zavřelo, podíval se Geary znovu na stav flotily, protože si nechtěl opět připomínat ztrátu Merlona. Naneštěstí nebyl Neochvějný jediná loď s rezervami paliva okolo třiceti procent.

Jelikož s tím nemohl nic dělat, zavolal Neuvěřitelnému a otevřel okno s obrazem jeho kapitána, komandéra Parra.

„Jak to jde, komandére?

„Mohlo to být horší,“ odpověděl Parr a pousmál se.

„Nemuseli jste nám nechat až tolik Syndiků, pane.“

„Omlouvám se. Viděl jsem hlášení z Neuvěřitelného, ale chci znát váš osobní názor. Dokážete ho brzy uvést do provozu?“

Parr zaváhal. „Kolik času máme, pane?“ zeptal se nakonec.

„Možná pár dní. Víc pro vás udělat nemůžu. Kdybychom nemuseli vyzvednout zajatce z třetí planety Heradaa, nedal bych vám ani tolik.“

Komandér Parr se rozhlédl, jako by mu něco v okolí mohlo poradit. „Pane, rád bych to zkusil.”

„Dva dny, komandére.“

„Myslím, že to dokážeme, pane.“

Geary se na něj tázavě zadíval.

„Vím, že to dokážeme, pane.“

„Dobrá, komandére. Dejte mi vědět, pokud byste potřeboval nějakou pomoc.“

„Titán už k nám letí, pane. Pomůže Neuvěřitelnému i Odhodlanosti.“

Geary se povzbudivě usmál.

„Lepší pomoc dostat nemůžete. Komandér Lommand z Titánu je velmi schopný důstojník. Udělá, co bude v jeho silách. Těším se, až uvidím Neuvěřitelného bojeschopného.“

Pak Geary přerušil spojení, rozvalil se do křesla a začal si třít spánky.

Desjaniová se na něj soucitně zadívala. „Zvládne to Neuvěřitelný?“

„Nemám nejmenší tušení. Ale zaslouží si šanci. Na kdy je naplánováno zničení Nezastrasitelného?“

Přesně jak se Geary obával, utrpěl bitevní křižník příliš velké strukturální i další škody a neexistoval způsob, jak ho opravit natolik, aby mohl doprovázet flotilu pryč ze soustavy. Místo toho bylo v plánu nastavit jeho energetické jádro na autodestrukci a rozervat loď na tak malé kousky, že z ní Syndikové nedokážou nic využít.

Desjaniová předala otázku palubnímu technikovi, který okamžitě odpověděl: „Zítra, kapitánko. Až na večer.

Technici z něj do té doby chtějí odmontovat vše použitelné.

Dva největší kusy Odvážného budou likvidovány dnes v noci.“ „Měli bychom to říct Duellosovi?“ zeptala se Desjaniová Gearyho.

Chvíli o tom přemýšlel. „Ztratila jste někdy loď?“

odpověděl otázkou.

„Torpédoborec u Xaqui, bitevní křižník u Vasila, další torpédoborec u Rothy, těžký křižník ve Fingalu…“

„Těm všem jste velela?“

„Jen tomu druhému torpédoborci a křižníku u Fingalu.

Geary na Desjaniovou zíral. Mluvila o svých bojových zkušenostech, ale nikdy nezacházela do detailů o tom, co se stalo s loďmi, na kterých sloužila.

„To je mi líto. Moc o tom nemluvíte.

„Nemluvím,“ souhlasila. „Oba víme proč. A to odpovídá na mou otázku ohledně Duellose a Odvážného, že?“

„Ano. Odvážný byla jeho loď. Sám se musí rozhodnout, jestli chce vidět její poslední chvíle.“

„Tak já to vzkážu Cresidové.

„Díky. Kdybyste si chtěla někdy promluvit…“ navrhl Geary.

„Já vím. Pro vás platí to samé.“

„Budu na to pamatovat.“

Změnil rozlišení mapového displeje, aby viděl najednou celou sluneční soustavu. Syndické obchodní lodě stále prchaly k nejbližším možným útočištím. Nezdálo se, že by se kdekoli v soustavě Heradao nacházely fixní bojové systémy, o které by se musel starat, ale Geary si byl jistý, že na třetí planetě jich pár umístěných bude. Jak ho upozornila Desjaniová, menší syndická flotila se rozdělila a její lodě mířily do různých směrů. Žádný z vektorů nevedl poblíž aliančních lodí.

U skokových bodů se stále nacházela hlídková el-zetka, ale ta nepředstavovala žádnou hrozbu a ani nebylo možné je chytit. Geary se zaklonil a nutil se relaxovat, když už byla těžší část práce hotová. Možná byla hotová, nejen co se Heradaa týkalo. Co ještě mohlo Syndikům zbývat, co by zabránilo návratu flotily na alianční teritorium? Ne, nejtěžší částí bude snaha o zablokování vzpomínek na další explodující lodě.

V téhle sluneční soustavě čekal flotilu poslední kontakt s nepřítelem, a to vyzvednutí aliančních válečných zajatců z pracovního tábora na třetí planetě. Senzory potvrdily, že se tábor stále nachází na stejném místě a zjevně v něm žije několik tisíc válečných zajatců. Jejich osvobození bude vyžadovat vyjednávání a bezpochyby i hrozby, ale nebylo to poprvé.

„Paní koprezidentko,” oslovil Rionovou, „mohla byste zkontaktovat Syndiky a zjistit, jak těžké bude vyzvednout naše zajatce z třetí planety? Použijte jakékoli nezbytné hrozby. Můžete jim slíbit, že nebudeme planetu bombardovat, když se budou chovat slušně.“

„Zařiďte mi, prosím, spojení se syndickou velitelskou sítí,“ požádala Rionová komunikačního důstojníka. „Jakmile bude připraveno, pošlu jim zahajovací zprávu.”

Pak klidně seděla a čekala, až bude zřízeno spojení s místními syndickými autoritami.

A čekala.

Nakonec zasáhla Desjaniová. Ačkoli osobně Rionovou nesnášela, neposkytnutí pomoci člence alianční vlády vrhalo na její loď špatné světlo.

„V čem je problém? Proč jste ještě nezřídil spojení pro zprávu paní koprezidentky?”

„Kapitánko, syndická síť, kterou sledujeme od příletu do soustavy, nefunguje správně,” odpověděl komunikační důstojník se zjevným zmatkem v hlase. „Je pořád tady, ale probíhá na ní velmi podivná aktivita.”

„Jaká podivná aktivita?” chtěla vědět Desjaniová.

„Stále to pokračuje, takže je těžké to nějak zhodnotit, kapitánko. Je to skoro, jako by…“ Zmatek v důstojníkově hlase se ještě zvýšil. „Právě jsme zachytili zprávu určenou nám. Někdo prohlašující se za vládní radu systému Heradao nám právě poslal ze třetí planety zprávu. Chtějí mluvit s kapitánem Gearym.”

Geary si zakryl dlaní oči. Neměl nejmenší chuť se teď dohadovat s nějakým syndickým ředitelem.

„Řekněte jim, že kapitán Geary zrovna nemá náladu na mluvení.”

Třetí planeta byla v tu chvíli více než dvě a půl světelné hodiny daleko. Konverzace na takovou vzdálenost znamenala, že jedna slovní výměna trvala pět hodin, a to nikdy nepatřilo mezi Gearyho oblíbenou zábavu.

„Ale, pane… oni říkají, že zřídili novou vládu a chtějí s vámi vyjednávat ohledně postavení celé soustavy.”

Gearyho ruka prudce sjela dolů. Otočil se k důstojníkovi a nevěřícně na něj zíral. Než stačil promluvit, předběhla ho Rionová: „Ti lidé se neoznačili za syndické představitele soustavy Heradao?“

„Ne, paní koprezidentko. Říkají si vládní rada Heradao.

Taková je identifikace zprávy.“

„Zachytáváme ještě signály od syndických vládců systému?”

„Ehm… ano, paní,“ odpověděl důstojník a zmateně vrtěl hlavou. „Systém právě identifikoval novou zprávu, tentokrát adresovanou od Svobodné planety Heradao čtyři, ať už je to kdokoli. Kapitánko Desjaniová, vypadá to, jako by se syndická řídící a velitelská síť v soustavě rozpadala. Nikdy jsem nic takového neviděl. Jako by…“

Rionová vstala, přesunula se vedle důstojníka a zadívala se na vzorce a data na komunikačním displeji.

„Jako by lidé zkoušeli zabrat vše, co se jim dostane pod ruku, a pak jednotlivé části odpojovali od velitelské sítě.“

Obrátila se ke Gearymu a pokračovala: „Něco takového jsem už viděla. V soustavě propukla občanská válka.“ „Kde jste mohla něco takového vidět?“ chtěla vědět Desjaniová.

Oznámení ji šokovalo natolik, že oslovila přímo Rionovou.

„V Geradinu. Na aliančním území,“ dodala Rionová klidně. „Nebyla jsem tam, ale alianční senát dostal záznamy.

Studovala jsem je.“

„Geradin?” zeptal se Geary. „Kde to je?“

„Zapadlá hvězdná soustava s malou populací a celkem izolovaná, zvlášť od zřízení hypersítě. Přesto ale dál posílala nejlepší lidi do alianční armády.“ Rionová zkřivila tvář v znechuceném výrazu a pokračovala: „Což umožnilo těm horším z obyvatel dělat problémy.” Obrátila se k Desjaniové a odpověděla jí na nevyřčenou otázku: „A ne, nemohla jste o tom slyšet. Bezpečnost. Nebylo by vhodné, aby se obyvatelstvo Aliance dozvědělo, co se v Geradinu stalo.”

„Rozpad vlády,” zabručel Geary a sledoval vlastní displej. „Vidíme nějaké stopy otevřeného boje mezi Syndiky?”

Když mu nikdo neodpověděl, aktivoval komunikátor.

„Poručíku Igere. Zachytili jsme náznaky, že se centrální moc téhle sluneční soustavy rozpadla, nebo se ji někdo snaží svrhnout. Potřebuju co nejdříve hlášení a vaše odhady, co se na všech místních planetách děje.”

„Ano, pane! Pracujeme na tom!”

Geary sledoval dostupné informace a byl vděčný, když viděl, jak jsou vyzvedávány další alianční záchranné moduly. Okolo nich mířily mnohem větší roje syndických modulů k nejbližšímu útočišti. Zapřemýšlel, ke komu se asi přeživší lodníci ze syndické flotily v téhle soustavě přidají.

Budou podporovat centrální moc, která se zjevně rozpadala?

Nebo se přidají k některé z nejméně dvou povstaleckých frakcí? Opevní se na základnách a budou se snažit povstání přečkat, dokud nedorazí syndické válečné lodě a bombardováním nedonutí rebely ke kapitulaci?

„Moc syndických válečných lodí už nezbývá,” řekl si Geary nahlas.

Desjaniová se zamračila, ale pak přikývla, když pochopila, co tím myslel.

„Už nemají mnoho těch, kteří by mohli hrozit bičem.

Tuhle hrozbu jsme Syndikům postupně zlikvidovali, když jsme za sebou zanechávali trosky jejich lodí cestou od jejich domovské soustavy.”

„Jo. A zjevně nejsme jediní, kdo si to uvědomil.”

Geary znovu udeřil do tlačítka komunikátoru. „Poručíku Igere! Máte už něco?“

Na displeji se objevilo okno s obrazem zpravodajského důstojníka. Jeho tvář byla plná zmatku.

„Pane, situace je chaotická.“

Geary chvíli počkal. Pak odpověděl: „Díky, poručíku. To bych bez podpory rozvědky sám opravdu nepoznal.”

Iger zrudl v rozpacích.

„Omlouvám se, pane. Nemůžeme vám poskytnout jasná data, protože žádná nejsou. Všechno se tady rozpadá jako oblečení, ve kterém najednou přestanou existovat švy.

Máme náznaky, že se populace čtvrté planety za poslední desetiletí navýšila, protože se tam přesouvají disidenti nespokojení s centrální vládou. Nemáme tušení, kdo teď ve skutečnosti drží moc a kolik jí má. Nejspíš to neví nikdo, ani jednotlivé frakce bojující o vládu nad soustavou.”

„Bojují?”

„Ano, pane. Identifikovali jsme exploze, pohyby vozidel, komunikační provoz a další stopy probíhajících bojů na třetí a čtvrté planetě. Nemůžeme vám ještě říct, jestli jejich intenzita narůstá. Jelikož se všechno nachází pod kopulemi a v podzemí, je mnohem těžší poznat, zda se bojuje uvnitř podzemních měst. To samé platí pro orbitální stanice.” Iger se zarazil, podíval se stranou a pak se znovu obrátil ke Gearymu: „Právě jsme zachytili známky velké ztráty atmosféry v jedné ze syndických orbitálních stanic u třetí planety, což naznačuje, že se bojuje i tam, pane.”

Desjaniová tomu naslouchala a pokrčila rameny.

„To není náš problém, pane. Nejsme okupační svaz, který má k dispozici několik set tisíc pěšáků.”

„No to ne,“ souhlasil Geary, ale všiml si, jak Iger nervózně vrtí hlavou. „Ano, poručíku?”

„Tábor pro válečné zajatce, pane, ten na třetí planetě.”

Geary na existenci tábora zapomněl, když jeho pozornost upoutala občanská válka v soustavě.

„To je náš problém.”

Iger zjevně neustále četl hlášení, i když mluvil s Gearym.

„Máme tady náznaky boje v okolí tábora, ale žádné stopy násilí uvnitř, pane. Náš odhad je, že se stráže opevnily, aby se mohly bránit.”

„Zaútočil někdo na tábor, poručíku?”

„Nic takového zatím nevidíme, pane. Ale boje teprve začaly.”

„Co orbitální systémy pro atomové bombardování?”

zeptala se Rionová. „Víme, že je Syndikové v jiných soustavách mají, aby udrželi populaci planet pod kontrolou.”

„Nejsme schopní říct vám, paní koprezidentko, jestli je mají i tady,” odpověděl Iger. „Žádné takové systémy zatím nebyly použity.”

„Takže je možná nemají.”

„Ano, paní, nebo nemají dostatečně důležitý cíl, případně mohli dočasně ztratit kontrolu nad bombami kvůli rozpadu řídící sítě. Nebo mohou čekat, až povstalecké frakce mezi sebou napáchají dostatečně velké škody, a syndická vláda udeří velkým kladivem až na vítěze.”

Geary začal bubnovat prsty do opěradla křesla a přemýšlel nahlas: „Předpokládám, že bude nějakou dobu trvat, než se situace ustálí, a my nemáme času nazbyt.

Poručíku Igere, potřebuju, abyste se maximálně soustředili na zjištění, kdo ovládá oblast třetí planety v okolí zajateckého tábora. Dále potřebuju co nejpřesnější odhad stavu pozemních hrozeb, stejně jako jakýchkoli orbitálních nebo pozemních obranných systémů, na které si bude muset dát flotila pozor neboje zničit.”

„Ano, pane,” zasalutoval Iger a jeho obraz zmizel.

Geary aktivoval jiné tlačítko a na displeji se objevila plukovnice Carabaliová.

„Plukovnice, víte o probíhajících problémech v téhle hvězdné soustavě, konkrétně na třetí planetě?”

Carabaliová přikývla a potvrdila nahlas: „Z toho, co jsem slyšela, pane, to tady bleskově míří do pořádného průseru.“

„Správně. Ale my z té planety potřebujeme vyzvednout naše uvězněné lidi. Pokusíme se najít někoho, s kým bychom mohli vyjednat jejich propuštění, ale je velmi pravděpodobné, že vaše mariňáky čeká těžká práce.”

„Právě na těžké práce s sebou flotila mariňáky vozí, pane,“ zasalutovala mu Carabaliová. „Vypracuji plán předpokládající přítomnost nepřítele v okolí tábora a ozbrojený odpor stráží uvnitř tábora.”

„Děkuju vám. Flotila vám pročistí cestu, i kdybychom měli proměnit půlku planety kolem tábora na jeden velký kráter.”

„Pozemní akce,” povzdychla si Desjaniová. „Fuj.

Opravdu mám radši lodní bitvy.”

„To já taky, ale bez pozemní akce se neobejdeme.”

Geary se zamračil na displej a dodal: „Rozdělíme flotilu.

Necháme tady dost sil, aby mohly bránit opravované lodě, zbytek zamíří k třetí planetě. Paní koprezidentko, byl bych rád, kdybyste zahájila vyjednávání, jakmile rozvědka identifikuje někoho v okolí zajateckého tábora, s kým by mělo smysl mluvit. Postarejte se, aby pochopili, že vydírat nás a používat zajatce jako rukojmí by byl extrémně hloupý nápad.”

„Udělám, co bude v mých silách,” odpověděla Rionová.

„Za předpokladu, že najdeme někoho, kdo tam tomu velí.

Co když neuspěji?”

„V tom případě vyrazí mariňáci plukovnice Carabaliové otevřít pár dveří. A až tam naběhnou, já osobně bych jim opravdu nechtěl stát v cestě.”

O dvacet čtyři hodin později, zrovna když si Geary kontroloval poslední hlášení z lodí flotily, vstoupila do jeho kajuty Rionová.

„Podařilo se nám navázat přímé spojení se zajateckým táborem na třetí planetě. Hlídači z nás mají hrůzu a stejně tak se bojí rebelů za zdmi tábora,“ oznámila mu. „Vidí alianční zajatce jako svou jedinou rozumnou kartu a snaží se za ni získat co nejvíc. A taky se děsí syndické vlády.”

„Přestože se všechno kolem rozpadá a syndická flotila je skoro kompletně zničená?” zeptal se Geary.

„Jelikož lidé na jejich úrovni nemají tušení, že flotila utrpěla tak velké ztráty, nepovažují to za podstatné.

Kapitáne Geary, pro ně je to celkem jednoduchá rovnice.

Když nám budou klást odpor, možná zemřou. Pokud se nebudou bránit a Syndikové obnoví vládu nad touhle soustavou, zemřou oni i jejich rodiny.”

„Takže budou bojovat.”

„To tvrdí.”

Vztekle se zadíval na displej nad stolem.

„Myslíte si, že je nějak dokážeme přesvědčit? Hrozby?

Sliby?”

„Zkoušela jsem obojí,” zavrtěla hlavou Rionová a byla na ní vidět únava. „Většinou strávím spoustu času snahou nahlédnout pod povrch toho, co Syndikové říkají, abych poznala, co opravdu chtějí nebo jaké pasti se v jejich slovech skrývají. Na téhle situaci je dobré jen to, že si tentokrát můžu být jistá. Ti hlídači si s námi nehrají. To, co říkají, myslí upřímně.”

„Ale jak tvrdě budou ve skutečnosti bojovat?” zajímal se Geary. „Symbolický odpor, nebo zuřivá bitva do posledního muže? Případně něco mezi?”

Rionová zamyšleně nakrčila obočí.

„Můj instinkt říká, že odpor bude spíš symbolický.

Hlídači mají obrovský strach z toho, jak na jejich činy bude pohlížet syndická vláda. Ale i když se budou snažit, nemyslím si, že by toužili zemřít.”

„Takže něco mezi. Díky. Plukovnice Carabaliová mi za hodinu předloží plán na mariňácký výsadek. Ocenil bych, kdybyste jí oznámila své závěry, ať s nimi může při plánování počítat.”

Neúprosný

„Omlouvám se, že nemám lepší výsledky.” Ukázala rukou na displej a zeptala se: „Nějaké dobré zprávy?”

„Nějaké ano. Komandér Lommand mi volal z Titánu a oznámil mi, že určitě dokážou opravit Neuvěřitelného natolik, aby mohl držet s flotilou krok. Na druhou stranu technici kontrolující Intagliatu našli vážnější strukturální škody, než s jakými jsme původně počítali. Takže i ten lehký křižník budeme muset vyhodit do vzduchu.”

„A situace s palivem zůstává kritická?”

„Jo. I když rozdělíme všechny nově vyrobené palivové články a přidáme k nim ty sesbírané ze zničených lodí, bude flotila v průměru na třiceti sedmi procentech rezerv. Něco z toho spálíme při zpomalení na oběžnou dráhu kolem třetí planety a na odlet po vyzvednutí zajatců, takže při opouštění Heradaa budeme zase na třiceti. Naštěstí bychom měli v Padronisu použít jen minimum paliva.”

„Dokážeme se s takovým množstvím vrátit?” zeptala se Rionová tichým hlasem.

Geary pokrčil rameny.

„Co se týče vzdálenosti, jistě a snadno. Jen bychom mezi Heradaem a Varandalem neměli vybojovat žádné bitvy.”

„A když budeme muset?”

„Tak to bude pěkně hnusné.”

Zadívala se na displej.

„Mám povinnost vám znovu připomenout, co máte v takovém případě na výběr.”

„Já vím,” odpověděl a snažil se nenaštvat. „Můžeme přesunout palivo na některé lodě a ostatní opustit. Neudělám to. Potřebujeme každou. Aliance potřebuje všechny lodě a lodníky, které jen můžeme zachránit.”

„Aliance potřebuje tuhle loď, kapitáne Geary. Musí dostat klíč k syndické hypersíti na palubě Neochvějného.“

„Já na to nikdy nezapomínám, paní koprezidentko. Ale mohli bychom ušetřit palivo, kdybychom neletěli pro alianční zajatce na třetí planetě.”

Tvrdě se na něj zadívala.

„No, tohle jsem si asi zasloužila. Víte, že bych nikdy nenavrhovala, abychom ty lidi opustili. Dobrá, kapitáne Geary, použijte vlastní úsudek. A modleme se k žijícím hvězdám, aby na nás i nadále dávaly pozor. Zavolám mariňácké plukovnici a oznámím jí své dojmy z vyjednávání se syndickými hlídači. Dám jí také vědět, že jsem jí k službám, kdyby se chtěla pokusit o další rozhovor s nimi.“

„Děkuju vám, paní koprezidentko.”

O hodinu později stál v jeho kajutě virtuální obraz plukovnice Carabaliové a ukazoval na dvě schémata zajateckého tábora na třetí planetě. Na obou byly symboly označující různé plány na osvobození zajatců. Při pohledu z ptačí perspektivy tvořil syndický tábor téměř dokonalý osmihran s velkou strážní věží v každém rohu a s menšími rozmístěnými mezi nimi. Vysoká, pevná železobetonová zeď spojovala jednotlivé strážní pozice. Trojité ploty z ostnatého drátu kryly zeď z vnější i vnitřní strany a vyčištěné oblasti mezi dráty naznačovaly, že jsou plně zaminované a pod kontrolou bezpečnostního sledovacího systému. Uvnitř dál od zdi zaplňovaly tábor z větší části řady budov, většina z nich označená symboly pro předpokládané ubytovny vězňů, kasárna stráží, nemocnici, administrativní instalace a další. Střed tábora byl prázdný, tvořila ho velká plošina sloužící jako nástupiště i přistávací plocha pro syndické raketoplány.

Geary si představoval, jaké to je být zavřený na takovém místě bez naděje na únik. Až doteď.

„Máme dvě základní možnosti,” začala Carabaliová profesionálním tónem. „Obě jsou založené na faktu, že mi ve flotile zbývá méně než dvanáct set bojeschopných mariňáků. To je příliš málo na obsazení instalace takové velikosti a obranu jejího perimetru, a to i za předpokladu, že hlídači nebudou bojovat.”

Přesunula ruku a ukázala prstem na část prvního obrazu tábora.

„Jednou z možností je soustředit mariňáky a projet tábor sektor po sektoru, obsadit každou část, evakuovat tamní zajatce a pokračovat do další. Výhoda tohoto plánu spočívá v tom, že všichni mariňáci budou dost blízko, aby se mohli navzájem podporovat, a budou jen minimálně vystaveni možnému nepřátelskému útoku. Nevýhodou je, že takový plán bude trvat déle. A jakmile si nepřítel uvědomí, co děláme, bude mít dost času, aby se pokusil stáhnout zajatce z ještě neobsazených částí nebo se opevnit a použít zajatce jako rukojmí. Tento plán nedoporučuji.”

Obrátila se k druhé mapě.

„Druhou alternativou je shodit mariňáky kolem perimetru tábora společně s výsadkem uprostřed, který zabezpečí hlavní přistávací plochu. Nemáme dost lidí na zabezpečení celého perimetru i vnitřku tábora, ale můžeme zablokovat všechny nejlepší úhly přístupu na perimetr. Pak mariňáci zamíří dovnitř, cestou zlikvidují veškerý odpor nebo opevněné pozice obejdou a neutralizují. Cestou budou sbírat zajatce a soustředí vše do středu tábora, odkud budeme všechny odvážet tak rychle, jak to jen půjde. Tento plán nám dává výhodu v tom, že nedáme nepříteli čas soustředit se nebo odvézt nějaké zajatce. A časem se naše síly soustředí a budou moci lépe reagovat na útoky.

Nevýhodou je, že především na počátku budou naše síly rozptýlené a nebudou se moci navzájem podporovat. Velká část počátečních výsadků bude pro raketoplány nebezpečná, jelikož budou muset operovat kolem celého perimetru.”

Geary studoval mapy i plukovnici. Před sto lety prodělal nějaký výcvik v mariňáckých operacích. Jeho reálné zkušenosti s pozemními operacemi byly ale příliš omezené na to, co viděl od chvíle, kdy převzal velení. A operaci v takovém měřítku ještě nezažil, nicméně jako velitel flotily musel dohlížet na mariňáky a schválit jejich plány. Naštěstí už znal Carabaliovou dostatečně, aby jí mohl důvěřovat.

„Navzdory většímu riziku doporučujete druhý plán?“

„Ano, pane.“

„Jaká je podle vás pravděpodobnost na úspěch při použití prvního?”

Carabaliová se zakabonila a zadívala se na mapu…

„Pokud jako úspěch definujeme záchranu všech zajatců, tak bych odhadovala šanci na padesát procent. S ohledem na to, jak Syndikové zareagují, by mohla být i výrazně menší.

Při použití tohoto plánu jsme velmi zranitelní bez ohledu na to, co budou hlídači dělat.”

„A druhý plán?”

„Devadesátiprocentní šance na úspěch,” zamračila se Carabaliová znovu.

„Ale druhý plán v sobě nese větší riziko ztrát mezi mariňáky a raketoplány.”

„Ano, pane.” Carabaliová se k němu obrátila čelem a udržovala na tváři neutrální výraz. „Naším úkolem je zachránit zajatce, pane.”

Tím to shrnula do jediné věty. Geary se znovu zadíval na mapy. Zajistit záchranu zajatců a splnění mise znamenalo zvýšit rizika, kterým budou čelit mariňáci. Carabaliová to věděla a Geary si myslel, že to do určité úrovně věděl i každý z jejích podřízených.

„Dobrá, plukovnice, přijímám vaše doporučení.

Použijeme druhý plán. Flotila vám poskytne maximální možnou úroveň palebné podpory.”

Carabaliová mu věnovala náznak úsměvu.

„Uvnitř tábora je spousta budov. V takovém urbanistickém prostředí je pravděpodobné, že se často budou naše i nepřátelské síly nacházet jen kousek od sebe.“

„Jak velkou bezpečnostní zónu chcete?”

„Sto metrů, pane, ale netrvám na tom. Možná budeme muset požádat o palebnou podporu na mnohem bližší vzdálenost.”

„Dobrá tedy, plukovnice,” postavil se Geary. „Můžete zahájit detailní plánování a provedení mise. Dejte mi vědět, pokud budete něco potřebovat a okamžitě to od někoho nedostanete.”

„Ano, pane,“ zasalutovala Carabaliová a její obraz zmizel.

Obě mapy se ještě chvíli vznášely na displeji. Geary se na ně zadíval a uvědomoval si, že jeho rozhodnutí znamenalo život nebo smrt pro mnoho mariňáků, které posílal na planetu. A věděl, že stejně jako Carabaliová neměl na výběr.

„Zdá se, že boje zachvátily velkou část třetí i čtvrté planety,” ohlásil poručík Iger, když se alianční flotila usadila na oběžné dráze kolem třetí planety. Orbitální pevnost, která se pokusila blížící se lodě ostřelovat, byla zničena několika kinetickými střelami. Od té doby se nic neodvážilo alianční plavidla ohrozit.

Všechny syndické těžké křižníky v systému už vyskočily pryč. Zbývající lehké doprovázené el-zetky se krčily kolem skokových bodů vedoucích k okolním hvězdám. Žádná z nepřátelských lodí se nepokusila přiblížit do oblasti, ve které Geary zanechal nejpoškozenější lodě společně se zásobovacími a silnou eskortou.

„Pořád to nevypadá, že by nějaká frakce na povrchu převládla?”

„Ne, pane,” odpověděl Iger. „Spousta z nich to tvrdí, ale nevidíme na povrchu planety nic, co by jejich prohlášení potvrzovalo.”

„Hlídači tábora přestali reagovat na naše vysílání,”

dodala Rionová. „Buď nechtějí, nebo už nemohou dál vyjednávat.”

Geary se zadíval na obraz tábora na displeji pokrytý symboly. Na několika místech byly identifikovány větší skupiny syndických stráží, ale z větší části hlídači tábora zmizeli.

„Nevšimli jsme si, že by nějací hlídači tábor opustili?”

zeptal se Igera.

„Ne, pane. Pořád tam někde jsou.“

„Co zajatci?”

„Zdá se, že jsou všichni ve svých barácích, pravděpodobně pod zámkem.”

Rionová si displej podezřívavě prohlížela.

„Pokud chtějí bojovat, proč nepoužijí zajatce jako rukojmí?”

„To je dobrá otázka.”

Přestože Geary nechtěl obtěžovat podřízené chystající se na akci, dospěl k názoru, že o tomhle by si měl s Carabaliovou promluvit.

Velitelka mariňáků přikývla, informace ji zjevně nepřekvapila.

„Strážní se chystají bojovat, pane. Když porovnáte odhadovaný počet zajatců s předpokládaným počtem stráží, uvidíte, že zajatců je mnohem více. Stejně jako my nemáme dost lidí na obsazení celého tábora, ani oni nedokážou hlídat všechny zajatce, a ještě s námi bojovat. Rozhodli se držet zajatce pod zámkem. Tak je mohou případně později použít jako rukojmí, ale především je takhle vězni nemohou ohrozit. Náš útok by jim měl zabránit v použití nouzových plánů, které by snad mohli se zajatci mít.”

„Nechápu, plukovnice. Zní to, jako by Syndikové věděli, že nemohou vyhrát. Když s námi nejsou schopni bojovat a současně ohlídat zajatce, proč se nevzdají?” zeptal se Geary.

„Pravděpodobně proto, že dostali příkaz držet vězně a zabránit jakémukoli pokusu o jejich osvobození, pane.”

Přesně jak to odhadla Rionová. Bojovat dost dobře a možná zemřít při obraně zajateckého tábora, nebo nechat Alianci sebrat lidi a pak určitě zemřít rukou vlastní vlády.

„Tak to asi uděláme po zlém, plukovnice.”

„Ano, pane. Žádám, aby flotila zahájila přípravné bombardování popsané v bitevním plánu.”

„Hned začneme. Hodně štěstí, plukovnice.”

„Moc toho bombardovat nechtějí,” poznamenala Desjaniová, když obraz plukovnice Carabaliové zmizel.

„Ještě není identifikováno dostatečně cílů,“ ukázal Geary na aktuální satelitní snímek tábora ležícího hluboko pod Neochvějným obíhajícím společně s ostatními loděmi Heradao tři. „Nemůžeme zasáhnout celý tábor, protože je plný zajatců, a nevíme, ve kterých budovách jsou. Přípravné bombardování je zamířené převážně na fixní obranné pozice. Má za úkol pořádně zapůsobit na obránce a zablokovat jejich reakci na útok.“

Zadíval se na časové ukazatele ubíhající po straně jednoho displeje. Čas startu mariňáckých raketoplánů. Čas startu evakuačních raketoplánů. Čas zahájení bombardování.

Aerodynamicky tvarované kusy kovu oficiálně známé jako kinetické bombardovací projektily byly posledním nástupcem první lidské zbraně. Kromě aerodynamického povrchu se moc nelišily od obyčejných kamenů a ve slangu flotily se jim také říkalo šutry nebo kameňáky. Na rozdíl od kamení vrhaného jen silou lidských svalů byly ale kinetické střely vypouštěné z oběžné dráhy vysoko nad planetou a získávaly energii každým metrem dráhy. Při zásahu byly jejich následky stejně ničivé jako exploze velkých bomb.

Byly laciné, jednoduché a smrtící. A jakmile byly vypáleny, bylo téměř nemožné je zastavit.

„Mariňácké raketoplány startují,” oznámil operační důstojník.

Geary si na displeji vyvolal obraz startu se zvýrazněnými ikonami raketoplánů pro lepší viditelnost.

„Nikdy jsem tak masový start neviděl,” řekl Desjaniové.

„Pane, měl jste být na Urdě. Tisíc raketoplánů současně letících dolů. Bylo to absolutně úžasné.” Oči Desjaniové se při vzpomínce na chvíli rozostřily. „Pak Syndikové zahájili palbu.”

„Velké ztráty?”

„Děsivé.“ Donutila se k úsměvu a dodala: „Tentokrát to takové nebude, pane.“

Podařilo se mu donutit vlastní rty k úsměvu a přál si, aby Desjaniová o Urdě raději nemluvila.

„První vlna evakuačních raketoplánů startuje.

„Nepřátelský pohyb na povrchu. Obrněná kolona míří k zajateckému táboru.“

Gearyho displej označil linii obrněných vozidel plazících se po povrchu k táboru. Natáhl se a opatrně označil kolonu jako cíl, požádal bojový systém o palebný plán, okamžitě ho dostal a ťukl na schválení. Ze tří aliančních lodí vyletěly šutry a zamířily do atmosféry planety. Celý proces palby zabral méně než deset sekund.

„Přípravné bombardování zahájeno.“

Z aliančních lodí vyrazila vlna šutrů. Každý projektil byl zamířený na specifické místo v zajateckém táboře. Střely rychle předehnaly pomaleji letící raketoplány, a tak budou moci vyčistit prostor kolem tábora o chvíli dřív, než raketoplány zahájí přistávací manévry.

„Bum,“ zamumlala Desjaniová, když obrněná kolona zmizela pod oblakem střepin a prachu, které do vzduchu vyhodily nárazy kinetických střel.

„Možná pochopí, že klást nám odpor je fakt špatný nápad,“ poznamenal Geary.

„Na to bych nespoléhala, pane.“

„Z pěti míst na planetě zahájena palba částicových baterií!“ vykřikl operační důstojník. „Těsně vedle u Ohromného a Partyzána.“

Geary se zadíval na displej, označil baterie, dostal palebný plán a spustil další bombardování.

„Ještě že jsem přikázal lodím provádět náhodné úhybné manévry.“

Přípravné bombardování udeřilo do povrchu. Některé šutry měly náhodně trefit neobjevené obránce, ale mnoho z nich narazilo přímo do identifikovaných nepřátelských pozic a do všech strážních budov a věží.

„Myslíte, že uvnitř někdo byl?“ zeptala se Desjaniová.

„Pochybuju. Plukovnice Carabaliová předpokládá, že měli v plánu ovládat zbraně z pozic na dálku, tedy za předpokladu že bychom je nezničili. A tak jsme je zničili.

„Mariňácké raketoplány provedou výsadek za dvě minuty,“ podal operační důstojník další hlášení.

Pozice pěti pozemních částicových baterií zmizely pod oblaky trosek.

„Raketoplány v poslední fázi výsadku. Mariňáci jsou na zemi.“

Při pohledu takhle shora v sobě celá operace nesla jistou krásu. Raketoplány hladce klouzaly k cílům kolem perimetru tábora a v jeho středu, mariňáci vyskakovali z raketoplánů vznášejících se těsně nad povrchem, zatímco stopovky nepřátelské střelby vytvářely svítící čáry mířící na mariňáky nebo jejich raketoplány. Na rozdíl od normálních raketoplánů byly mariňácké vybavené obrannými systémy, které okamžitě začaly pumpovat granáty a kulky z automatických kulometů na všechny pozice, z nichž vycházela syndická střelba. Když se mariňáci dostali na zem a přeskupili se, přidali sílu vlastních zbraní k smrtící baráži a postupně ničili každou pozici, kde se skrývali nepřátelé.

Místa bojů vytvářela malé gejzíry ohně kolem celého perimetru tábora i na několika místech poblíž přistávací plochy uprostřed.

„Nevíme, kde jsou všichni zajatci!“ protestovala Rionová. „A mariňáci vyhazují celý tábor do vzduchu!“

Geary zavrtěl hlavou.

„Jejich bitevní zbroje mají označenou pozici každého identifikovaného zajatce. Jinak musíme jen věřit, že cíle identifikují, než zahájí palbu.“

Vyvolal si na displeji mariňácký datový kanál.

„Nepřítel je zakopaný,“ hlásil mariňácký důstojník.

„Silný odpor v okolí přistávací zóny.“

„Tohle nebude hezké,“ zamumlala Desjaniová.

5.

„Konvenční pozemní dělostřelectvo zahájilo palbu na tábor, lokace třicet kilometrů východně a dvacet jižně.“

Geary označil další cíle a vyslal na ně dávku šutrů. Jeho hlavní displej se vznášel stranou a zobrazoval situaci na velké části planetárního povrchu a v orbitálních instalacích, které by mohly nějak ohrozit flotilu. Na druhé straně visel náhled na zajatecký tábor, po kterém se plazily ikony označující pohyb přátelských i nepřátelských vojáků na povrchu. Přímo před sebou si Geary umístil sérii oken s obrazy z kamer v bitevních zbrojích mariňáků. Musel se snažit, aby je nesledoval příliš, nemohl si dovolit nechat se vtáhnout do akce na maličké části bitevního pole, když měl dohlížet na celou flotilu. Občas ale záběry z pohledu mariňáků dokázaly poskytovat velmi dobrý náhled na situaci a ukazovaly, jak to pozemním vojskům šlo.

V tu chvíli bylo těžké získat povědomí o situaci bez ohledu na to, kam se díval. Na celkovém pohledu se některé z mariňáckých čet a rot neochvějně tlačily dovnitř ke středu tábora. Kolem nich se rychle množily symboly osvobozených zajatců, jak mariňáci vyráželi dveře vězeňských baráků a vytahovali ven jejich obyvatele. V

jiných oblastech se mariňáci pohybovali pomalu a pod palbou syndických stráží opevněných v budovách na všech stranách. Evakuační raketoplány přistávaly ve středu tábora bez ohledu na občasné nepřátelské ostřelování během sestupu. Na přistávací ploše bylo čím dál víc zmatených osvobozených zajatců nakládáno do prvního raketoplánu.

Velitelská a řídící síť mariňáků byla plná hlášení a varování.

„Raketoplány Viktor jedna a Viktor sedm vážně zasaženy pozemní palbou. Vrací se na svou loď.“

„Zaměřte budovu pět jedna jedna! Nasypte to do nich!“

„Jsou i nalevo. Malé budovy ve směru nula dva jedna a nula dva tři.“

„Miny. Jsme uprostřed minového pole, dva mariňáci vyřazeni. Všem jednotkám, pozor na miny.“

„Nemůže někdo něco udělat s tou zatracenou artilérií?“

„Postará se o to flotila. Bombardování je na cestě.“

„Označuju bunkr. Pusťte to do něj!“

„Vyhráváme?” zeptala se Desjaniová a potřásla hlavou.

Zjevně také sledovala stav na zemi.

„Myslím, že ano,“ odpověděl Geary. Pak se otočil k důstojníkovi, který ho oslovil.

„Pane, dostáváme od maríny spoustu žádostí o bombardování.”

„Všechny bombardovací žádosti mimo stometrovou bezpečnostní zónu kolem našich mariňáků by měly být schváleny

automaticky,”

odpověděl

Geary

trochu

podrážděně.

„Ano, pane, ale mohli bychom reagovat o něco rychleji, kdyby bylo sto procent žádostí řízeno automatikou stejně jako při boji s loděmi.”

Geary zavrtěl hlavou.

„Poručíku, možná bychom tak zrychlili reakci o pár sekund, ale mariňáci mě požádali, aby bylo každé bombardování ověřeno lidskýma očima a zajistilo se, že vše opravdu poletí na správné místo. V tomhle nehodlám jednat proti preferencím svých mariňáků.”

Poručík se zatvářil nešťastně, a tak Geary obětoval chvíli času, aby mu to objasnil: „Při bojích s loděmi nemáme na výběr a musíme vše svěřit automatickým palebným systémům. Pro člověka je fyzicky nemožné reagovat při bojových rychlostech včas. Ale ani Syndikové na zemi, ani naši mariňáci necestují sem a tam relativistickými rychlostmi. Můžeme si dovolit mít v rozhodovací smyčce člověka. Pokud budete mít hlášení o příliš velkých prodlevách v bombardování, chci to vědět. Ujišťuju vás, že mariňáci budou první, kdo by nám oznámil svou nespokojenost.“

„Ano, pane,“ odpověděl ukázněný poručík a vrátil se k práci.

„Jste k poručíkům hodně tolerantní,” poznamenala Desjaniová s očima stále zaměřenýma na displeje.

„Kdysi jsem jedním byl. A vy taky.“

Stejně jako Desjaniová se i Geary soustředil na situaci, ale uvítal cokoli, co mohlo snížit napětí panující na můstku.

Uvědomil si, že si Desjaniová zřejmě všimla, jak je napjatý, a tak se ho pokusila trochu rozptýlit.

„Já ne,“ prohlásila. „Já se jako velitelka bitevního křižníku už narodila.”

„To muselo být pro vaši matku velmi bolestivé.”

Ušklíbla se.

„Máma je tvrdá, ale i ona se vztekala, že musí mít v porodnici čestnou stráž.” Pak úsměv zmizel, protože přes mariňáckou síť přišla prioritní zpráva.

„Třetí rota je pod palbou!”

Geary ťukal na okénka, až našel poručíka velícího dané jednotce. Výhled z kamery na jeho zbroji zobrazoval rozbité a rozvalené zdi otřásající se pod nepřátelskou palbou.

„Pozice těžkých zbraní a skryté bunkry,” pokračoval poručík. „Museli jsme narazit na nějaké hlavní opevnění.

Stojíme proti velké přesile a máme značné ztráty.”

„Můžete se postupně stáhnout ke středu tábora, poručíku?” ozval se hlas plukovnice Carabaliové.

„Negativní, paní plukovnice, negativní!”

Výhled z poručíkovy zbroje sebou trhl, když poblíž něco explodovalo takovou silou, až byli okolní mariňáci odhozeni tlakovou vlnou.

„Nemůžeme se pohnout, aniž by se na nás zaměřili.

Žádáme o dostupnou palebnou podporu flotily.”

Geary sledoval, jak se na průhledovém displeji poručíka objevuje taktická mapa a mariňák na ní označuje symboly v nepravidelném kruhu kolem přátelských ikon určujících pozice mariňáků třetí roty.

„Žádáme o bombardovací podporu na následujících souřadnicích. Potřebujeme veškerou palebnou podporu, a to hned, jakmile to bude možné.“

„Pane,“ oznámil důstojník pro bojové systémy, „máme tady další žádost o palebnou podporu pro mariňáky, ale cíl je uvnitř bezpečnostních parametrů.

„O kolik?“ zeptal se Geary, zadíval se na data, a když viděl výsledné vzdálenosti, dlouze vydechl.

Zatímco Geary kontroloval žádost, objevil se vedle něj obraz plukovnice Carabaliová. „Pane, moje třetí rota potřebuje podporu. Teď.“

„Plukovnice, většina cílů je jen padesát metrů od vašich mariňáků. Některé jsou dokonce ve vzdálenosti pětadvaceti metrů.“

„Vím o tom, kapitáne Geary. Tam se taky nachází nepřítel.”

„Plukovnice, házíme kinetické projektily skrze celou atmosféru. Nemůžu zaručit, že část výstřelů nezasáhne naše mariňáky!”

„Já vím, pane,” prohlásila Carabaliová. „Jejich poručík to také ví. Tohle potřebuje. Je to služebně nejstarší důstojník na místě. Rozhodl se zaútočit na cíle bez ohledu na nebezpečí pro jeho vlastní vojáky. Žádám, aby byla palebná mise co nejrychleji schválena a provedena, pane.”

Geary se jí zadíval do očí. Carabaliová také věděla, jak nebezpečné to je, ale podporovala rozhodnutí svého důstojníka na místě. Jako velitel flotily nemohl Geary jednat jinak.

„Dobrá tedy, plukovnice. Je to na cestě.”

Pak se obrátil k Desjaniová a zeptal se: „Jak můžeme maximalizovat přesnost povrchového bombardování?”

Desjaniová v odpovědi rozhodila rukama.

„Přes atmosféru a všechen bordel, který jsme už vyhodili do vzduchu? Jedině dostat bombardující loď na co nejnižší orbitu. Ale tím bude vystavena střelbě z planety.“

„Dobrá.“

Rychle přeletěl očima po displeji a našel vhodného kandidáta. Bitevní loď měla více než dostačující palebnou sílu a také měla nejlepší šanci na přežití případného nepřátelského ostřelování.

„Válkychtivý, přesuňte se na co nejnižší oběžnou dráhu a co nejdříve zahajte palebnou podporu na určené souřadnice.

„Válkychtivý potvrzuje. Jsme na cestě.

„Pane, detekovali jsme letouny mířící k zajateckému táboru. Identifikovány jako vojenské, všechny maximálně využívají maskovací systémy.

„Zaútočte na ně,“ přikázal Geary.

Z oběžné dráhy vyšlehly plameny pekelných kopí a vytvořily kolem syndických letounů síť silně nabitých částic. S tolika aliančními loděmi ve vesmíru nad planetou schopnými na cíl zaútočit neměl běžný atmosférický letoun nejmenší šanci. Přestože bylo obtížné zaměřit jej, i letmý zásah proudu částic pekelného kopí stačil k jeho vyřazení. A na letouny bylo takových smrtících proudů zaměřeno velmi mnoho.

„Všechny letouny zničeny. Válkychtivý zahajuje palbu.“

Na výhledu z kamery poručíka velícího třetí rotě bylo vidět, jak se zdi rozpadají a povrch se třepe v divokém tanci, když Válkychtivý zahájil ostřelování z pekelných kopí i malými kinetickými střelami. Obraz z kamery byl brzy zahalený oblakem prachu a střepin a nakonec zmizel úplně.

„Ztratili jsme komunikaci s třetí rotou mariňáků,“

oznámil komunikační důstojník. „Ve vzduchu je z předchozího bombardování a díky pekelným kopím tolik nepořádku, že signály nedokážou proniknout atmosférou.

Snažíme se obnovit spojení, ale bude to nejspíš pár minut trvat.“

Zůstal tam vůbec ještě někdo, s kým by se dalo komunikovat? Geary měl sotva čas, aby myšlenku zformuloval, když se ozval další důstojník na můstku: „Ze syndické orbitální základny alfa sigma startují řízené střely.

Tři. Identifikace: pravděpodobně nukleární bombardovací rakety, zaměřené k zajateckému táboru. Bojový systém doporučuje změnu vektoru lehkého křižníku Oktáva a torpédoborců Šrapnel a Kris na pozici, kde budou moci střely zničit. Odplata by měla zlikvidovat nepřátelskou instalaci.”

„Schváleno. Proveďte,” přikázal Geary a podíval se po Rionové. „Takže měli na oběžné dráze atomovky.”

„Možná to nebyly všechny,” odpověděla.

„Další letouny míří k táboru. Vojenská identifikace.”

„Zaútočte,” přikázal Geary.

„Detekován start pozemních balistických střel.

Trajektorie míří na zajatecký tábor. Bojový systém doporučuje okamžitě zaútočit na střely pomocí pekelných kopí a použít Neúprosný k bombardování odpalovacího sila.”

„Udělejte to.”

„Šestá rota mariňáků hlásí, že narazila na zaminovanou oblast. Několik obětí.”

Náhle se rozezněl poplašný signál.

„Válkychtivý zasažený povrchovou částicovou baterií.

Provádí únikové manévry a útočí na baterii bombardovacími projektily. Válkychtivý hlásí palebná podpora dokončena.”

Třetí rota se stále neozývala.

„Balistické střely a jejich silo zničeny. Oktáva zlikvidovala dvě atomové bomby. Šrapnel třetí. Válkychtivý hlásí zničení částicové baterie. Předpokládaný čas zásahu orbitální stanice za tři minuty.”

„Pane,” objevil se znovu obraz plukovnice Carabaliové.

„Detekovali jsme dva pozemní konvoje blížící se k táboru, kryté pod mraky prachu způsobeného bombardováním.”

Hned vedle plukovnice vyskočily obrazy konvojů. „Naše průzkumné sondy operující pod prachem identifikovaly v obou konvojích uniformy i zbraně, než byla jedna ze sond sestřelena.”

„Dobrá, plukovnice. Postaráme se o konvoje.”

Geary předal data do bojových systémů a sledoval, jak se o chvíli později objevil doporučený palebný plán. Stiskl schvalovací tlačítko a díval se, jak z několika aliančních lodí vyletěla další vlna kinetických projektilů.

„Ještě že jsou kinetické střely tak laciné,” poznamenal k Desjaniové. Napadlo ho, že takhle nějak se mohli cítit pradávní bohové, když z nebes vrhali déšť zkázy na lidi a jejich budovy pod sebou.

„Bombardování zasahuje syndickou orbitální stanici alfa sigma.”

Geary zahlédl, jak ze stanice odsouzené ke zkáze odlétá houf záchranných modulů. Pak udeřily alianční šutry a začaly ze syndické stanice rvát velké kusy. Během okamžiků instalace zmizela a byla nahrazena oblakem trosek.

„Obnovena komunikace s mariňáckou třetí rotou.”

Geary aktivoval okno a spatřil obraz téměř totální zkázy pokrytý obrazovými chybami kvůli slabému signálu.

„Nepřátelská palba skončila,” hlásil poručík omámené.

„Okamžitě se stáhněte podél linie jedna nula pět,”

vyštěkl na něj hlas plukovnice Carabaliová. „Posílám jednotky, které se s vámi cestou spojí.”

„Paní plukovnice, naši mrtví…“

„Později se pro ně vrátíme! Teď vypadněte i se zraněnými! Hned!“

„Ano, paní. Jsme na cestě.”

Naši mrtví. Vaši zranění. Geary se zadíval na stavový displej třetí roty. Přistála s devadesáti osmi mariňáky.

Šedesát jedna z nich bylo ještě naživu a z těch byly u čtyřiceti ikony označující různé úrovně zranění.

Bombardování zaměřené na dva syndické pozemní konvoje dosáhlo cíle a dvě části silnice a okolního terénu zamířily na oblohu, rozervány na kusy a vyhozené ničivou explozí vyvolanou kinetickým zásahem.

„Pane,“ ohlásila Carabaliová, „detekovali jsme náznaky, že se nepřátelé chystají pronásledovat třetí rotu při ústupu.“

„Děkuju vám, plukovnice. Postaráme se o to.“

Geary předal cílovou oblast Válkychtivému. Pohled na ztráty mezi mariňáky ho přesvědčil, že na nepřítele ostřelující vlastní lidi nemá smysl plýtvat humánními gesty.

„Válkychtivý, zlikvidujte tuhle oblast.“

„Válkychtivý potvrzuje. Bude nám potěšením, pane.“

Geary změnil měřítko displeje, zatímco Válkychtivý vypustil na povrch planety další sadu bomb. Oblast kolem hranic tábora byla změněna na mrtvou poušť plnou děr a prachu. Jinde byl povrch zjizvený krátery, kde kinetické střely zlikvidovaly pozemní palebné instalace nebo baterie.

Na jiných místech byly vidět stopy zásahů pekelných kopí, když alianční lodě sestřelovaly syndické letouny. Části města ležícího nejblíže zajateckému táboru zachvátily plameny, ale podobná situace panovala i v ostatních městech na planetě. Gearymu přímo před očima rozdrtila obrovská exploze na prach část jednoho z nej větších.

„To si udělali sami?“ zeptal se.

„Úmyslně nebo v důsledku nehody,“ potvrdila Desjaniová.

„Blíží se další letouny.“

„Pokud je identifikujete jako vojenské, zaútočte. Volná palba na veškeré vojenské letouny mířící k zajateckému táboru.“

„Ano, pane.“

„Řekl byste, že by už měli pochopit, jak zbytečné to všechno je,“ řekla Rionová se smutným pohledem na displej. „Vše, co na nás pošlou, je zničeno. A většinou dojde i k dalším škodám na povrchu.”

„Pokud je jejich velitelská síť tak roztříštěná, jak vypadá, žádný Syndik na orbitě ani na povrchu nemá moc tušení, co se děje,“ upozornil ji Geary. „Ani nevíme, kdo jednotkám vydává rozkazy. Některé z nich třeba jednají nezávisle a drží se platných rozkazů klást odpor jakékoli síle útočící na planetu.”

Zadíval se na okno s kamerou poručíka třetí roty. Obraz ukazoval postupně méně a méně zničené okolí, jak se mariňáci stahovali z oblasti zdemolované bombardováním Válkychtivého. Najednou však obraz přímo Gearymu před očima zhasl a byl nahrazený přibližně stejnou scénou zabíranou z jiného úhlu.

„Poručík Tillyer vyřazen,” říkal někdo. Okno identifikovalo nového mluvčího jako seržanta Paratnama.

Budova stojící stranou dění se rozpadla pod mariňáckou palbou. „Odstřelovač zlikvidován.”

„Rozumím,” odpověděla plukovnice Carabaliová.

„Vidím vás sto padesát metrů daleko od pozice, kde je část páté roty. Máte je na displeji?”

„Ano, paní plukovnice, vidím je,“ ozval se Paratnam se zřetelně slyšitelnou úlevou. „Postupujeme na místo setkání.”

Geary stiskl tlačítko a vyvolal si zdravotní stav mariňáků třetí roty. Všechny ukazatele stavu poručíka Tillyera byly na nule.

„Sto padesát metrů,” zamumlal.

„Pane?” zeptala se ho Desjaniová.

„Je to vtipné, že? Při vesmírném boji je sto padesát metrů příliš malá vzdálenost, než aby mělo smysl o ní vůbec uvažovat. Při rychlosti nula celá jedna světla tolik uletíme za mizivý zlomek sekundy. Jako by to nic nebylo. Důležité to je jen pro zaměřování zbraní. Pak to znamená rozdíl mezi přímým zásahem a tím, když mineme. A pro mariňáka na povrchu planety taková vzdálenost může znamenat rozdíl mezi životem a smrtí. Riskoval, když přivolal palebnou podporu přímo na svou pozici, odvedl jednotku do bezpečí, a těsně před tím, než ho sám dosáhl, zemřel.”

„Žijící hvězdy určují náš osud,” sklopila oči Desjaniová.

„Často to vypadá jako náhoda, ale vždy to má nějaký smysl.”

„Opravdu tomu věříte?“

Jejich pohledy se setkaly a Geary měl chvíli pocit, že v jejích očích vidí obrazy všech smrtí, jichž byla Desjaniová za války svědkem. Zdálo se mu, že spatřil všechny ztracené přátele i příbuzné.

„Kdybych nevěřila,“ odpověděla tiše, „nedokázala bych pokračovat.“

„Rozumím.“

Ne poprvé si připomněl, že lidé kolem něj ve válce vyrostli. Stejně tak jejich rodiče. Nedokázal pochopit bolest, kterou museli zažívat s tím, jak ztráty na životech neustále rostly a konec byl v nedohlednu.

„Dřív jste nerozuměl,“ věnovala mu smutný úsměv.

„Kdysi jste měl problém zvládnout i nízké ztráty. A teď je dokážete přijímat a pokračovat dál. Nicméně jsem tenkrát pocítila velký smutek, když jsem viděla vaši reakci na ztrátu jediné lodě. Přála jsem si, abych se nenarodila ve světě, kde je podobná nevinnost nemožná.“

„Nepamatuju si, kdy mě naposledy někdo označil za nevinného. Možná když jsem byl ještě praporčík.“ Geary se zhluboka nadechl a pokračoval: „Dokončíme tuhle bitvu a postaráme se, abychom ztratili co nejméně dalších lidí.“

Službu konající důstojníci a automatizované systémy by ho upozornili, kdyby něco potřeboval vědět, ale i tak Geary provedl ještě jednu kontrolu celkového obrazu, než se znovu ponořil do boje probíhajícího v zajateckém táboře.

Na obrazu byl vidět roj lidských těl ve skupinách poblíž velkého otevřeného středu tábora. Na levé straně byla přistávací plocha, kde dosedávaly a zase startovaly alianční raketoplány v klidně řízeném složitém tanci. Geary si vyvolal obraz z kamery jednoho mariňáka u evakuační oblasti a spatřil scénu naprostého zmatku, oblohu zabarvenou následky bombardování a palby z pekelných kopí, lidi běhající nalevo a napravo. Viděl raketoplány padající z oblohy, nakládající zajatce tak rychle, jak je jen dokázali mariňáci nacpat dovnitř, pak prudce vyskakující nahoru. Chvíli mu trvalo, než objevil řád vládnoucí domnělým chaosem.

Důstojníci z řad zajatců zjevně udržovali ostatní v organizovaných skupinách, než byli povoláni k nástupu do raketoplánu. Mariňáci třídili a rozesílali zmatené osvobozené a pokřikovali při tom na každého ve snaze udržet disciplínu. Stranou si všiml bitevní zbroje označené identifikací

plukovnice

Carabaliové

stojící

vedle

raketoplánu s několika dalšími mariňáky, kteří ji zjevně hlídali, zatímco se soustředila na pohyb svých jednotek.

„Zajímalo by mě,“ poznamenala Desjaniová ,,jestli se ti osvobození snaží pochopit, zda jsou zachraňováni, nebo k nim právě dorazila apokalypsa.”

„Možná obojí. Plukovnice Carabaliová, až budete mít možnost, rád bych znal váš názor na průběh operace.”

Její obraz se objevil okamžitě.

„Je to lepší, než jsem se obávala, pane. Při ústupu ke středu tábora jsme utrpěli ztráty téměř ve všech jednotkách, ale jen třetí rota je na tom opravdu špatně. Zjevně narazili na oblast, kterou si Syndikové připravili jako poslední pevnost.

Evakuace osvobozených vězňů probíhá bez dalších zdržení.

Očekávám, že bude trvat čtyřicet minut, než odvezeme posledního zajatce, a dalších dvacet, než odstartuje poslední mariňácký raketoplán.”

„Děkuju vám, plukovnice. Budeme se mezitím snažit, aby vás Syndikové neobtěžovali.”

Carabaliová se překvapeně zamračila. Gearymu chvíli trvalo, než pochopil, že to není reakce na něj, ale na něco, co se doslechla na jiném kanále.

„Pane, stráže a jejich rodiny se snaží vzdát výměnou za záruku bezpečného odchodu z tábora “

„Rodiny?”

Gearyho žaludek se při představě rodin a bombardování tábora bolestivě sevřel.

„Ano, pane. Taky jsme zatím žádné rodinné příslušníky neviděli. Okamžik, prosím.”

Carabaliová se obrátila k nejbližším vězňům a rychle si s nimi promluvila, pak znovu aktivovala komunikační kanál s Gearym: „Osvobození říkají, že rodiny stráží žily mimo tábor. Strážní je sem přivezli do bezpečí, když se na planetě začalo bojovat.”

„A pak nás donutili k boji s rodinami uvnitř?” vyštěkl Geary nevěřícně.

„Ano, pane. Osvobození říkají, že v severní části tábora jsou rozsáhlé podzemní skladovací prostory. Předpokládají, že strážní ukryli rodiny tam.”

Geary si rychle zkontroloval mapu tábora a viděl, že severní oblasti se boje téměř nedotkly.

„Díky žijícím hvězdám, že měli dost rozumu a nesnažili se s našimi v té oblasti bojovat. Co myslí tou zárukou bezpečného odchodu? Kam chtějí jít?”

„Moment, pane.”

Carabaliová předala otázku a pak čekala, než se dostala k Syndikům a vrátila se k ní odpověď.

„Mimo planetu, pane.”

„V žádném případě.”

„Říkají, že když tady zůstanou, je to pro ně rozsudek smrti. Revolucionáři ve městě od nich zajatce požadovali a strážní odmítli kohokoli vydat bez platných rozkazů. Strážní tvrdí, že revolucionáře drželi na uzdě, než jsme sem dorazili.

Ale s táborem rozstříleným na kusy a s velkými ztrátami nemají šanci udržet se, až odletíme.”

„Zatraceně.”

Geary se obrátil a vysvětlil situaci Desjaniové a Rionové.

„Návrhy?”

„Kdyby s námi nebojovali,” odpověděla Desjaniová se stopami hněvu v hlase, „mohli se po našem odletu bránit.

Kromě toho, nemůžeme je z planety odvézt. Žádná z našich lodí není připravená na převoz tolika vězňů. A po tom, co se nás ze všech sil pokusili odrazit, jim žádné laskavosti nedlužíme. Tuhle past si vykopali sami.“

Rionová se tvářila nešťastně, ale přikývla: „Nezdá se, že bychom v tuhle chvíli měli možnost jim jakkoli pomoci, kapitáne Geary.“

„Jo, ale dokud budou bojovat dál, budeme ztrácet další lidi.“

Geary se posadil a chvíli zíral na displej. Nechal si procházet jednotlivé možnosti hlavou, dokud ho jedna nezaujala. Soustředil se na ni a pak zavolal Carabaliové: „Plukovnice, tohle je naše nabídka: zastaví veškerý odpor a my je přestaneme zabíjet. Až vyzvedneme naše lidi, vybombardujeme přístupové cesty z města, zatímco se oni s rodinami budou moci stáhnout na opačnou stranu. Pokud se na ně pokusí někdo zaútočit, dokud ještě budeme na dostřel, poskytneme jim palebnou podporu. To je nejlepší nabídka, jakou mohou dostat.“

„Ano, pane. Vzkážu jim to a ozvu se, až odpoví.“

O pět minut později, zatímco byla další letka syndických letounů trhána ve vzduchu na kusy a dvě bombardovací salvy roztříštily povrchovou částicovou baterii i dvě raketová sila chystající se k palbě, se Carabaliová znovu ozvala: „Souhlasí, pane. Říkají, že přikazují všem strážným zastavit boj a stáhnout se s rodinami na východní stranu tábora. Žádají nás, abychom na ně neútočili.“

„Souhlasím, plukovnice, pokud znovu nezahájí palbu.“

„Vydám rozkaz k zastavení palby, ale budeme je pečlivě sledovat, pane.“

Během několika dalších minut se pohyb mariňáků směřujících ke středu tábora změnil. Některé jednotky zrychlily, aby se tam dostaly dříve, ostatní změnily směr a začaly zřizovat obrannou linii mezi středem tábora a ikonami pozic nepřátel, které se objevily, když strážní vylezli z úkrytů a stáhli se na východ. Geary přiblížil pohled a v infračerveném spektru přes oblaka prachu překrývající celý tábor viděl, jak se další skupiny lidí objevují a přidávají k ústupu. Přepnutí výhledu mu pak otevřelo sadu oken zobrazujících to, co spatřili mariňáci sledující syndický ústup.

Po průhledovém displeji mariňáka tančily ikony palebných možností, označující syndické stráže v lehkých bojových zbrojích vedoucí ulicemi tábora nechráněné civilisty. Zbraně byly zaměřené a připravené, nicméně Syndikové se chovali slušně, přesouvali se rychle a mariňáci klid zbraní dodrželi. Geary se při procházení záběrů zastavil, když na jednom z nich zazněl ostrý hlas mariňáckého seržanta: „Ať tě to ani nenapadne, Cintoro.“

„Jen jsem si cvičil míření,“ protestoval Cintora.

„Jestli stiskneš spoušť, skončíš před válečným soudem.”

„Seržo, málem zabili Tuliru a Patala…“

„Okamžitě skloň zbraň!“

Geary ještě chvíli počkal, ale Cintora si zjevně uvědomil, že mu další odpor neprojde, a tak mlčel. Nebylo těžké představit si, co se mohlo stát, kdyby nebyl seržant tak pozorný, nebo kdyby byl naštvaný na Syndiky stejně jako Cintora.

Další urgentní zpráva přitáhla Gearyho pozornost zpět k celkovému obrazu.

„Naše průzkumné sondy objevily třetí pozemní konvoj na cestě k táboru ze severozápadu, plus zřejmě pěšího infiltrátora mířícího k nám z jihozápadu,” hlásila plukovnice Carabaliová. „Žádáme, aby flotila na oba cíle zahájila palbu.“

Geary si chvíli prohlížel palebný plán bojového systému, pak stiskl tlačítko schválení a sledoval, jak ničivá baráž kinetických projektilů zamířila k povrchu planety.

„Pane, vládní rada svobodného Heradaa žádá o příměří.”

„Svobodné Heradao? Nebyli předtím jen vládní rada Heradaa?“

„Ehm, ano, pane. Je to na stejném okruhu jako posledně a ze stejného vysílače.

„Nemáte tušení, co znamená ta změna jména?“ podíval se Geary na Rionovou.

Tvářila se frustrovaně, když odpověděla: „Nejspíš nic moc. Možná se spojili s jinou skupinou rebelů a přidali svobodu, nebo se možná rozhodli, že svobodní má lepší zvuk. Taky se mohlo změnit vedení. Nebo cokoli jiného. V

každém případě bych nečekala, že nové jméno pro nás něco změní.“

„Ale mluvila jste s nimi. Má smysl hovořit s nimi znovu?

„Ne.”

Desjaniová překvapeně pozvedla obočí.

„Jasná a krátká odpověď od politika,” zamumlala tiše, aby ji Rionová neslyšela. „Žijící hvězdy nám poskytly zázrak.”

„Děkuji vám, kapitánko Desjaniová,” řekl Geary. „Paní koprezidentko, informujte prosím vládní radu svobodného Heradaa, že zaútočíme na jakoukoli hrozbu našim lodím nebo personálu na povrchu a stejně tak na jakoukoli sílu mířící k zajateckému táboru. Pokud nezačnou dělat podobné problémy, nebudeme na ně střílet.”

„Pane, máme další problém,” oznámila plukovnice Carabaliová a tvářila se při tom nešťastně, což naznačovalo, že jde o opravdu vážný problém. „Mé hlídky na západní straně tábora detekovaly přítomnost kvalitně cvičených nepřátelských sil v maximálně maskovaných zbrojích, které se snaží proniknout kolem mých mariňáků. Signály jsou slabé a pomíjivé, ale zdá se, že proti nám stojí oddíl syndických speciálních sil.”

„Jak velkou hrozbu představují? Nejsou to jen průzkumníci?” zeptal se Geary.

„Profil jejich mise a některé stopy zachycené našimi senzory naznačují, že by mohli mít penumky, pane.”

„Penumky?” Znělo to jako jméno pohádkové postavy.

„Personální nukleární munici, pane,” vysvětlila mu Carabaliová zkratku.

Nebylo se čemu divit, že se Carabaliová tvářila nešťastně. Geary si zkontroloval ukazatel času.

„Plukovnice, zdá se, že se blížíte chvíli odletu. I kdyby syndické komando dokázalo atomovky umístit, nastavili by časovač, aby měli možnost uniknout z nebezpečné zóny.

Proč nemůžete ustoupit dřív, než by se časovače aktivovaly?”

Carabaliová zavrtěla hlavou.

„Pane, prodělala jsem výcvik s aliančními penumkami.

Všichni v mé skupině včetně instruktorů věřili, že časovače na penumkách nejsou funkční, pane. Říkali jsme si, že každý cíl, na který má smysl připlížit se s atomovkou, je příliš cenný, než aby se mohl riskovat neúspěch. Jako třeba, že se během doby potřebné k ústupu úder nepovede, nebo že by mohl nepřítel bombu objevit.”

Geary na ni zíral.

„Chcete říct, že by ty atomovky mohly explodovat hned, jak někdo aktivuje časovač?”

„Nebo krátce poté, pane. Předpokládám, že Syndikové budou mít ještě větší sklony řídit se takovou logikou, pane.

Musíme předpokládat, že penumky explodují, jakmile je umístí na místo a aktivují.”

To Gearyho argument rozervalo na kusy.

„Máte doporučení, plukovnice?”

„Zdržela jsem dva raketoplány při návratu na dost dlouho, aby mohly naložit dva perské osly. S těmi…”

„Jaké perské osly, plukovnice?”

Carabaliovou překvapilo, že termín nezná.

„Simulátor skupin osob vzor dvacet čtyři.”

„Který dělá co?”

„Každý simuluje velkou skupinu personálu. Perský osel používá různé prostředky k vytváření iluze přítomnosti mnoha lidí. Seismické vibrátory vyvolávají otřesy půdy odpovídající davu přecházejícímu sem a tam, infračervené zářiče generují po celé oblasti tepelné signatury. Další systémy vytvářejí slyšitelný hluk, vysílače generují odpovídající úroveň komunikace a využívání aktivních senzorů, které se dá očekávat od vojenské jednotky. A tak dále. Když někdo používá dálkové nevizuální senzory, vyvolávají oslové dojem, že se na místě nachází spousta lidí.“

V tu chvíli to pochopil.

„Chcete, aby si syndické komando myslelo, že jsou cíle ještě na místě. A to tak dlouho, až bude pozdě, aby mohli zasáhnout opravdovou evakuaci.”

„Ano, pane,” souhlasila Carabaliová. „Ale potřebuji udržet na místě krycí jednotku, a než budou všichni ostatní ve vzduchu, dostane se komando velmi blízko. Můžeme je zpomalit, ale nedokážeme je zastavit.”

Na Gearyho displeji se objevil taktický plán, který plukovnice navrhovala.

„Umístím osly tady a tady, takže přímý pohled na ně bude blokovaný ze všech směrů, jimiž se Syndikové blíží.

Tady, tady a tady umístím čety mariňáků.” Na displeji se objevily nepravidelné oblouky tvořené z ikon jednotlivých mariňáků. „Jakmile poslední evakuační raketoplán odstartuje, tři další přistanou na zemi na těchto místech podél okraje přistávací plochy, a to co nejblíže mým lidem.

V tu chvíli poslední tři čety vyrazí jako s peklem o závod ke svým ptákům a bleskově zmizí. Oslové budou nastaveni na autodestrukci okamžik poté.”

Geary si prostudoval plán a přikývl.

„Budou mít poslední raketoplány dost času uniknout, když si Syndikové uvědomí, co se děje, a rozhodnou se atomovky prostě aktivovat?”

„Nevím, pane. Nejspíš ne, ale tohle je můj nejlepší plán.”

„Moment, plukovnice.”

Otočil se k Desjaniové a vysvětlil jí situaci. „Co si o tom myslíte? Nemůžeme něco udělat s nepřátelskými vojáky, kteří mají atomovky a jsou kousek od místa, kde probíhá evakuace našich lidí?”

Desjaniová na dlouhou chvíli zamyšleně sklopila hlavu.

Pak se na něj zadívala: „Možná bychom něco zkusit mohli. Byla jsem tehdy ještě hodně mladá důstojnice, ale pamatuji si, že v soustavě Calais to fungovalo dobře. Situace byla hodně podobná téhle, nepřátelé byli v patách našim posledním raketoplánům.“

„Co jste udělali?“

Usmála se, ale humoru v tom mnoho nebylo.

„Shodili

jsme

saturační

bombardovací

baráž

naplánovanou tak, aby proletěla kolem drah evakuačních raketoplánů a udeřila do povrchu ve chvíli, kdy byly raketoplány dost vysoko, aby je to nezasáhlo.“

„To si děláte srandu. Hodit tolik šutrů do stejného vzdušného prostoru, kterým letí vaše vlastní letouny? Co si o tom plánu mysleli piloti?“

„Řvali vzteky a chtěli vraždit. Ani evakuovaní z toho radost neměli. Ale můžeme udělat přesně to co tehdy.

Nahrát plány bombardování a připravených trajektorií všech projektilů do autopilotů. Ty teoreticky dokážou prokličkovat mezi šutry a dostat se dost vysoko, než střely udeří a vyhodí vše na povrchu do vzduchu.”

Přemýšlel o tom. Nelíbilo se mu to. Ale…

„Říkáte, že u Calais to fungovalo?”

„Ano, pane. Tedy z větší části. Ne všechny šutry se při letu atmosférou drží dokonale naplánované trasy. Ale v Calais tou baráží prolétalo mnohem víc raketoplánů, než tady máme my.“

Z větší části to fungovalo. Geary znovu zavolal Carabaliovou: „Plukovnice, je tady možnost, jak podpořit start posledních raketoplánů.”

Popsal jí koncept, který mu předložila Desjaniová, a dodal: „Rozhodnutí, jestli to zkusit, je na vás.”

Zdálo se, že se mu konečně podařilo Carabaliovou překvapit. Pokud tedy viděl na její tváři překvapení, ne hrůzu. Ale plukovnice vydechla a přikývla.

„Když to nezkusíme, riskujeme ztrátu všech tří raketoplánů a mariňáků uvnitř. Tenhle nápad aspoň zvyšuje jejich šance. Upozorním na plán piloty posledních tří raketoplánů.”

„Dejte mi vědět, kdyby se někdo z nich nechtěl dobrovolně přihlásit, ať můžu ve flotile sehnat jiné piloty.”

Carabaliová se zamračila.

„Oni už se dobrovolně přihlásili, pane. Všichni tři piloti jsou mariňáci. Dejte mi prosím vědět, až budete mít detailní plán bombardování, pane.”

„Udělám to.”

Geary přerušil spojení, zapřel se do křesla a zhluboka se nadechl.

„Tak dobrá, všichni poslouchejte. Použijeme plán kapitánky Desjaniové. Musíme naplánovat bombardování co nejpřesněji, ať mají raketoplány šanci.”

„Neříkala jsem, že je to můj plán,” zamumlala Desjaniová a pak se pustila do akce. „Poručice Julesa, poručík Yuon, praporčík Kaqui. Stáhněte si evakuační plán mariňáků, poslední

verzi

potvrzenou

plukovnicí

Carabaliovou, a prožeňte bombardovací plán přes bojové systémy. Potřebujeme něco, co provede dokonalou saturaci oblasti, ze které raketoplány odletí, a musí to být koordinované s mariňáckým časovým plánem tak, aby k úderům došlo pět sekund po jejich opuštění zásahové zóny.”

„Kapitánko,” zeptal se poručík Yuon, „co když bude mít některý z raketoplánů problém nebo se nějak zdrží?”

„Nepočítejte se žádným zdržením. Všichni tři ptáci odstartují přesně, nebo zemřou rukama Syndiků. Ten bombardovací plán jsem potřebovala už před pěti minutami.”

Důstojníci se vrhli do práce, zatímco Geary klidně sledoval vlastní displej. Na části vyhrazené pro pozemní bitvu spatřil náhle se objevující a mizející ikony nepřátelských vojáků, jak mariňácké senzory zachytávaly přítomnost syndického komanda. Mariňáci ostřelovali každou odhalenou pozici, ale zjevně nedokázali zasáhnout výjimečně obtížné cíle pohybující se prostředím plným překážek. Syndické komando se pomalu plížilo k přistávací ploše, zatímco mariňáci ustupovali a snažili se držet clonu mezi Syndiky a středem tábora.

Na přistávací ploše byli do raketoplánů skládaní poslední osvobození zajatci a Carabaliová začínala svolávat mariňáky. Na displeji byli vidět dva perští oslové, pilně vytvářející stopy přítomnosti velkých skupin lidí poblíž přistávací plochy.

Spousta věcí musela fungovat na vlásek přesně. Geary takové situace nesnášel.

„Je to divné, že?“ zeptala se Desjaniová. „Je to podobné jako na Corvu, když jsme se museli postarat o syndické komando na sebevražedné misi.“

„No, trochu podobné to je,“ uznal Geary.

„Ty na Corvu jste nepozabíjel,” podívala se na něj tázavě. „Ale tyhle zničíme.“

„Správně. Na Corvu jsem chtěl zvýraznit zbytečnost snahy těch komand a upřít jim mučednickou smrt. Tady…“

mávl Geary rukou k displeji, „se z nich mučedníci stanou, ale stejně misi nesplní. My svou splníme navzdory tomu, jak moc se snažili, takže bude jejich smrt zbytečná. V každém případě neexistuje způsob, jak je jinak zastavit. Můžeme je jedině rozstřílet.”

„Kapitánko!“ zavolala poručice Julesa. „Bombardovací plán je připravený.”

„Pošlete mi ho, a kapitánu Gearymu taky.“

Geary si prostudoval výsledek a musel bojovat s obavami, když viděl, jak se trajektorie více než stovky kinetických střel kříží s trasami tří raketoplánů. Pak si všiml, že střely opravdu udeří, až když budou raketoplány bezpečně daleko od zásahové zóny.

„No, kapitánko Desjaniová, doufejme, že váš plán vyjde.”

„Můžete tomu říkat můj plán, pokud to vyjde,“ namítla Desjaniová.

Geary stiskem tlačítka odeslal plán plukovnici Carabaliové, aby ho mohla předat raketoplánům. Současně vyslal rozkazy všem lodím účastnícím se bombardování, aby se přesunuly tak, že budou ve správném čase na přesně určeném místě. Během několika chvil se mu ozval Neúprosný: „Pane, je plán v pořádku?”

„Ano, je. Musí být provedený s naprostou přesností.”

„To rozhodně, pane. Mariňákům to nevadí?”

„Mariňákům to nevadí.”

„Dobrá, pane. Pustíme šutry tam, kam mají dopadnout.

Postaráme se, aby zasáhly ve správný čas.

„Díky. Odveto, nějaké problémy na vašem konci?”

„Ne, pane,” odpověděl kapitán Odvety o deset sekund později. „Právě nahráváme do systému manévrovací a palebné rozkazy. Úkol splníme.”

Geary se zachmuřeně zadíval na displej. Plukovnice Carabaliová nastupovala společně s mariňáky do posledních raketoplánů na přistávací ploše tábora. Tři čety kryjící syndické komando stále ustupovaly a snažily se zdržet postup komanda co nejdéle. Symboly nepřátel se nepravidelně objevovaly nepříjemně blízko přistávací plochy.

„Tady jsou zbylé tři raketoplány,” poznamenala Desjaniová.

Okamžitě po ní se ozval operační důstojník: „Poslední evakuační raketoplány přistávají za pět, čtyři, tři, dva, jedna, jsou dole.”

Všichni mariňáci v posledních třech četách vyrazili k raketoplánům s bleskem o závod. Geary přemýšlel, jak dlouho bude Syndikům trvat, než pochopí, co se vlastně děje.

„Neúprosný a Odveta zahajují bombardování,” oznámil důstojník starající se o bojové systémy.

Geary seděl a sledoval šutry svištící dolů na místo, kde ještě pořád seděly tři raketoplány. Mariňáci teprve v tu chvíli dorazili k raketoplánům a naskakovali dovnitř. Na jedné straně displeje běžely dva odpočty, jeden pro start raketoplánů, druhý pro chvíli dopadu kinetických střel. Obě čísla byla nepříjemně podobná.

Na můstku Neochvějného panovalo ticho, jaké tam snad ještě nezažil. Takové to nepřirozené, kdy lidé se zatnutými pěstmi čekají na výsledek riskantní hiy na život a na smrt.

„Raketoplány musí odstartovat do deseti sekund,“

odhlásila Desjaniová.

„Jo. Vidím to.“

A taky viděl, jak několik posledních mariňáků sprintuje k letounům.

„Raketoplán jedna startuje maximální rychlostí,” ohlásil operační důstojník.

„Detekujeme

pozemní

palbu

zaměřovanou na raketoplány. Syndické komando se přestalo krýt a útočí na zbylé raketoplány. Obranné systémy opětují palbu a aktivují ochranné prostředky. Raketoplán tři ve vzduchu. Raketoplán dvě hlásí problém s uzavřením hlavní kabiny.”

Geary přestal dýchat.

„Raketoplán dvě startuje s otevřenými dveřmi kajuty.

Maximální rychlost a bezpečí letu narušeny.”

Na displeji spatřil, jak stopy nepřátelské střelby sahají po raketoplánech, snažících se uniknout co nejvýše. Sledoval střely obranných systémů bušící do země na detekované Syndiky, kteří byli v kombinézách stále téměř neviditelní. A díval se, jak více než stovka kinetických střel míří dolů mezi stoupající raketoplány.

Je zvláštní, jak dlouho může někdy trvat jedna sekunda.

Trasy raketoplánů a projektilů se střetly a oddělily se.

Lodě dál zoufale šplhaly a šutry s řevem dokončovaly poslední část dráhy na povrch. Geary slyšel, jak piloti křičí na komunikačním kanálu: „Jeden šutr mi málem ustřelil ucho!“

„Silná turbulence! Snažím se udržet kontrolu!”

„Přišli jsme o hlavní dveře!“ ozvalo se z raketoplánu dvě. „Ať se mariňáci připoutají a zavřou si zbroje! Za chvíli budou mít v kabině vakuum!“

Pod prchajícími raketoplány explodovala celá střední část bývalého zajateckého tábora v jednom gigantickém výbuchu, který vyvolal společný úder mnoha střel. Trosky a střepiny zamířily nahoru a začaly pronásledovat prchající raketoplány, jako by se letouny snažila popadnout a stáhnout zpět na povrch samotná planeta.

Pak se v pekle na okraji tábora objevila ještě ničivější exploze a její následky se začaly šířit v houbovitém mraku k obloze.

„Jedna ze syndických atomovek explodovala,” oznámil operační důstojník.

„No tak,“ povzbuzovala Desjaniová šeptem raketoplány, stále šplhající vzhůru a těsně pronásledované tlakovými vlnami a letícími troskami.

„Dostali jsme to! Poškození motoru na pravoboku.

Pokračujeme na trase, maximální rychlost snížena o dvacet procent.”

„Stoupáme mimo nebezpečnou zónu.“

„Několik zásahů do spodní části trupu. Dvě penetrace.

Přecházím na záložní manévrovací řízení.”

Geary si nebyl jistý, kdy krizový okamžik přešel, ve kterém okamžiku tři prchající raketoplány unikly smrti zajateckého tábora a syndického komanda v něm. Ale v jednu chvíli už nebylo pochyb, že to dokázaly.

„Všechny lodě v bezpečí. Kolos se blíží k raketoplánu dvě, aby provedl nouzové vyzvednutí. Raketoplány jedna a tři pokračují podle plánu ke Sparťanovi a k Ochránci.“

„Fajn,” prohlásila Desjaniová s úšklebkem. „Tak to byl můj plán.“

„Správně,“ odsouhlasil to Geary a málem se úlevou rozesmál, když aktivoval velitelský okruh: Neúprosný a Odveto, vynikající střelba. Obě lodě se vyznamenaly a všichni mariňáci a raketoplány flotily splnili úkoly nad rámec povinností se ctí. Jakmile bude poslední raketoplán vyzvednut, flotila zamíří ke skokovému bodu na Padronis.”

Když ukončil přenos, na okamžik zavřel oči a ztěžka oddechoval. „A to jsem si myslel, že jsou lodní bitvy těžké.”

Hluboko pod flotilou se ve zbytcích zajateckého tábora pohybovaly jen dopadající trosky vymrštěné explozí a mrak stoupající z epicentra atomového výbuchu. Desjaniová se usmívala.

„Sebevražednou část své mise Syndikové úspěšně splnili.”

Geary si představil, co komando mohlo provést jeho mariňákům, raketoplánům a tisícům osvobozených aliančních vězňů, a souhlasně přikývl.

Po dramatickém napětí předchozích okamžiků proběhla další půlhodina poklidně, jelikož se raketoplány dostaly domů na paluby lodí bez dalších příhod. Hluboko pod flotilou se část povrchu Heradaa kroutila a hořela, jak se jednotky povstaleckých frakcí a syndické centrální autority střetávaly a bojovaly, nicméně nikdo z nich se už nepokoušel zaměřovat alianční flotilu.

„Je potřeba, abychom poskytli krytí ustupujícím hlídačům tábora a jejich rodinám?” zeptal se Geary.

„Nevidíme žádné známky pronásledování, pane. Lidé na planetě si nejspíš myslí, že hlídači vyletěli do vzduchu i s táborem.”

„Dobrá.“

Po zběsilé akci se Geary cítil neklidně a nemohl se dočkat chvíle, kdy bude moct přikázat flotile vyrazit.

Zatímco čekal, vzpomněl si na otázku, kterou předtím odložil na chvíli klidu. Zmateně se zadíval na Desjaniovou a zeptal se: „Proč sakra mariňáci říkají těm maskovacím systémům perští oslové?“

Desjaniová odpověděla stejně nechápavým výrazem.

„Určitě k tomu mají důvod. Poručíku Casque, nemáte teď nic na práci. Podívejte se, co vám k tomu řeknou databáze.“

„A kdo sakra vymyslel to jméno penumky? Zní to spíš jako název pro něco roztomilého.”

Desjaniová rozhodila rukama.

„Určitě nějaká komise. Jak se penumkám říkalo, ehm, v minulosti?”

„Prostě PNZ. Přenosné nukleární zbraně. Jednoduché a jasné.”

„Ale každá nukleární zbraň je přenosná,” namítla Desjaniová. „Některé unesou jen velké střely nebo lodě, ale stále jsou přenosné.”

Vztekle se na ni zadíval a jedovatě se zeptal: „Vy jste někdy pracovala jako redaktorka v té literární agentuře svého strýce, co?”

„Několikrát. Co to s tím má co společného?”

„Vám se termín penumka líbí, kapitánko Desjaniová?”

„Ne! Ve flotile se jim většinou říká á em.”

„Á em?” Proč budoucnost nepřipravila Gearymu nějaký jasný slovník termínů? Pak si ale uvědomil, že to slovo už u několika lodníků zaslechl.

„Ano,” zatvářila se Desjaniová omluvně. „Atomoví mariňáci. Lodníci to používají jako zkratku pro cokoli, co je už od pohledu hodně špatný nápad.”

Geary se musel snažit, aby zachoval vážnou tvář.

„No, některé věci se nikdy nemění. Myslíte, že lodníci vůbec někdy vycházeli s mariňáky?“

„Vycházíme spolu docela dobře, když si na nás něco zkouší pozemní armáda,” upozornila ho Desjaniová. „A když je potřeba splnit misi.“

„A co v baru?“

„Tam to většinou moc dobře nedopadá. Pokud tam teda nejsou i vojáci planetární armády.”

„Stejně jako v minulosti,” potvrdil Geary.

„Paní kapitánko?” ozval se poručík Casque. „Podle databáze se ty systémy označují jako perští oslové kvůli jednomu prastarému příběhu. Nějací lidé zvaní Peršané přepadli jiné místo a nechali se chytit do pasti pohyblivějším nepřítelem. Museli v noci ustoupit tak, aby si toho nepřítel nevšiml. Peršané měli něco, čemu se říkalo oslové, a nepřátelé to nikdy předtím neviděli. Ti oslové dělali spoustu rámusu, tak je Peršané nechali v táboře, aby si nepřítel myslel, že z něj nikdo neodešel. Asi to byl nějaký druh primitivního maskovacího zařízení.”

Poručík Yuon se na Casqueho zadíval s bolestivým výrazem v tváři.

„Oslové jsou zvířata.”

„Ach. Kapitánko, oslové jsou…”

„Děkuji vám, vím,” zarazila ho Desjaniová a nedůvěřivě se ho dál vyptávala: „Jak starý je tenhle příběh? Co znamená v tomhle případě prastarý?”

„Kapitánko, zdroj je označený jako prastará kniha -

Země, a starší už to ani být nemůže. Mariňáci si to asi přečetli tam.”

„Výborný předpoklad, poručíku,” pochválila ho Desjaniová a nasadila vševědoucí výraz. „Tady máte odpověď, pane. Mariňáci slyšeli od někoho prastarý příběh.

Možná to studovali jako první zdokumentovaný případ použití lsti ve válce. Ne, to byla ta dřevěná věc, o které jsem kdysi četla. No prostě, je to hodně starý příběh.”

„Dokonce starší než já,“ odpověděl Geary. „Alespoň jsem si celkem jistý, že se to stalo dřív, než jsem nastoupil do flotily.”

Nikdy si nemyslel, že by dokázal vtipkovat na téma toho, jak dlouho spal. Ale díky úspěchu pozemní operace se mu výrazně ulevilo a staré problémy mu nepřinášely tolik smutku jako kdysi.

„Pane,“ ozval se operační důstojník. „Všechny raketoplány byly vyzvednuty.“

„Výborně.

Geary vyslal rozkazy flotile, aby zrychlila směrem k setkání s opravovanými loděmi, zásobovači a eskortami v oblasti, kde došlo k bitvě se syndickou flotilou. Až se spojí, vyrazí ke skokovému bodu na Padronis.

„Právě mě něco napadlo. Víme, jak moc jsme v poslední době ublížili syndické flotile, ale jak to vědí povstalci v téhle sluneční soustavě? Utrhli se z vodítka, jakmile jsme zničili zdejší flotilu.

„I mezi občany Syndikovaných světů musí kolovat nějaké zvěsti,“ řekla zamyšleně Rionová. „Ale opravdový rozsah ztrát flotily znají jen výše postavený personál a ředitelé. Což znamená, že součástí nejméně jedné zdejší povstalecké frakce jsou nějací výše postavení Syndikové nebo ředitelé. Přesně jak jsme podezřívali, jejich systém je prohnilý až do nejvyšší úrovně.“

„Takže s tím, jak se budou zprávy šířit, by se to mohlo dít i na jiných místech,“ doplnil ji Geary.

„Možná. Ale Syndikové budou mít pořád značné možnosti udržovat kontrolu nad jednotlivými soustavami.

Bude trvat dlouho, než se kolaps Syndikovaných světů rozšíří do všech jejich soustav.“

„Dlouho? Škoda,“ zamumlala Desjaniová s pohledem na displej a nahlas řekla: „Raketoplány vezoucí část osvobozených zajatců na Neochvějný se právě chystají přistát.“

Geary vyskočil na nohy.

„Tak je pojďme přivítat.“

„Ano,“ souhlasila Rionová. „Pokud tedy kapitánka Neochvějného nemá něco proti mé přítomnosti.“

„Samozřejmě že ne, paní koprezindentko,“ odpověděla Desjaniová profesionálně neutrálním tónem.

Do doků dorazili ve chvíli, kdy první raketoplán otevřel hlavní průchod a osvobození zajatci začali scházet dolů po rampě. Dřívější vězni kráčeli v jedné řadě a rozhlíželi se kolem s výrazy oscilujícími mezi radostí a nevírou. V

pozůstatcích starých uniforem a silně obnošených civilních šatech poskytnutých Syndiky byli velmi podobní vězňům osvobozeným kdysi dávno ve sluneční soustavě Sutrah. Celá scéna včetně emocí jako by byla kopií té události.

„No, radost z osvobozování vězňů asi jen tak neopadne,“

zamumlala Desjaniová, jako by odpovídala na Gearyho vlastní myšlenky.

A v tu chvíli se přes celý hangár rozlehl něčí hlas: „Vik?

Vik Rionová?“

Jeden z nově osvobozených zajatců, vysoký a hubený, s insigniemi komandéra připnutými na starém kabátě, na ně zíral nevěřícně vytřeštěnýma očima.

Viktorie Rionová se na muže v rozpacích zadívala a pak se prudce nadechla. Rychle se vzpamatovala a vykřikla: „Kai! Kai Fensin!“

Rionová vyrazila k Fensinovi, který vystoupil z řady a rychle k ní zamířil. Několik lodníků směřujících osvobozené k palubní ošetřovně se po Fensinovi natáhlo, ale zastavili se, když je Desjaniová zarazila rychlým gestem.

„Vik?“ zeptal se Fensin nevěřícně, když k nim došel.

„Kdy ses ty přidala k flotile? Nezestárla jsi ani o den.“

„Vik?“ zamumlala Desjaniová tak tiše, aby ji slyšel jen Geary.

„Chovejte se slušně,“ odpověděl tiše, než přikročil k Rionové.

Rionová vrtěla hlavou a zjevně byla v rozpacích.

„Cítím se mnohem starší a do flotily jsem nevstoupila, Kaii. Můžu ti představit velitele flotily, kapitána Gearyho?“

„Geary,“ usmál se komandér Fensin se stále nevěřícným výrazem ve tváři. „Říkali nám v raketoplánech, že to on vede flotilu. Kdo jiný by ji sem mohl přivést, aby nás osvobodil?” Najednou se Fensin zatvářil vyděšeně a zprudka se postavil do pozoru. „Je mi ctí, pane. Velkou ctí.“

„Pohov, komandére,” přikázal mu Geary. „Uklidněte se.

Na formality bude dost času později.”

„Ano, pane,” souhlasil s ním Fensin. „Kdysi jsem s jedním Gearym sloužil. S Michaelem Gearym. Vaším prasynovcem. Byli jsme spolu důstojníci na Drtiči.“

Geary ucítil, jak mu z tváře mizí úsměv. Fensin si toho všiml a nasadil nervózní výraz. „Omlouvám se. Zemřel?”

„Možná ano,” odpověděl Geary a přemýšlel, jak asi zní jeho hlas. „Loď, které velel, byla zničena v syndické domovské soustavě, když kryla ústup zbytku flotily.”

„On udělal Gearyho?” vyhrkl Fensin. Narážel tak na boj, ve kterém se Black Jack stal slavným. „Ze všech lidí právě on. Chci říct…“ zarazil se Fensin, který si uvědomil, s kým mluví, a zhrozil se.

„Já vám rozumím,” odpověděl Geary. „Díky tomu, že musel vyrůstat ve stínu Black Jacka, o něm moc dobré mínění neměl. Ale zdálo se, že mě nakonec pochopil, když se dostal do stejné situace.” Bylo na čase změnit téma na něco, co snad nebude tak nepříjemné. „Odkud znáte paní koprezidentku Rionovou?”

„Koprezidentku?” upřel Fensin pohled na Rionovou.

Přikývla. „Callaské republiky. A ehm, kvůli tomu jsem pochopitelně členkou aliančního senátu. Dala jsem se na politiku, abych mohla sloužit alianci, když Paol…” zarazila se Rionová a zamrkala. „Řekli mi, že je mrtvý, ale nedávno jsme zjistili, že byl ještě živý, když ho zajali. Víš o něm něco?”

Kai Fensin na chvíli zavřel oči.

„Byl jsem na stejné lodi jako manžel Vik,“ vysvětlil Gearymu. „Pardon, chci říct manžel paní koprezidentky.“

„Pro tebe jsem pořád Vik, Kaii. Víš něco?”

„Brzy poté, co nás zajali, jsme byli odděleni,” prohlásil Fensin ztrápeně. „Paol byl vážně zraněný. Někdo mi říkal, že zemřel ještě na lodi, tak mě překvapilo, že ho vidím živého. Potom Syndikové vážně zraněné odvedli, prý na léčení, ale…“ zarazil se a udělal znechucené gesto. „Však víš, co se občas zajatcům stává.“

„Zabili ho?“ zeptala se Rionová tenkým hláskem.

„Já nevím. Předkové jsou mými svědky, Vik, já prostě nevím. Už jsem nikdy nic neslyšel ani o něm, ani o ostatních, kteří byli odvedeni s ním.“ Fensin pokrčil rameny a zkřivil tvář lítostí. „V táboře nás bylo víc z naší lodi.

Myslím, že nikdo z nich neskončil na Neochvějném, ale hodně jsme spolu hovořili. V táborech se nic jiného než mluvit nedalo, pokud nás zrovna Syndikové nehonili do kopání děr a rozbíjení kamení. Nikdo z nich ale nevěděl, co se s Paolem stalo. Přál bych si, abych ti mohl něco říct, něco jako jeho rozlučku, ale byl to totální chaos, Syndikové nás tahali od sebe a on byl sotva při vědomí.”

„Vím, co by mi vzkázal,” řekla Rionová a nějak se dokázala usmát.

Fensin zaváhal a přejel očima z Rionové na Gearyho.

Pak opatrně začal: „Na raketoplánech se toho hodně povídalo, lidi se snažili zjistit, co se děje. Někdo zmínil cosi o političce a veliteli flotily.”

„Kapitán Geary a já jsme spolu měli vztah,” řekla Rionová vyrovnaným hlasem.

„Skončil, když zjistila, že by mohl být její muž ještě naživu,” dodal Geary. Nebyla to zrovna pravda, ale dost se jí to přibližovalo, aby měl pocit, že to může říct nahlas.

Komandér Fensin přikývl. Na tváři se mu objevil vyčerpaný výraz.

„Já bych Vik z ničeho nevinil, pane. Možná předtím, než jsem skončil v pracovním táboře, když jsem si myslel, že čest má jen několik jednoduchých pravidel. Ale teď vím, jaké to je, když si myslíte, že někoho už nikdy neuvidíte.

Válka se táhne věčnost a vidíte kolem sebe v táboře umírat lidi, co tam byli skoro celý život. Říkáte si, že jednou to budete vy. V táboře byla spousta těch, co si našli nové partnery, když si uvědomili, že milované už nikdy neuvidí.

Ženatí muži i vdané ženy, kterým začalo záležet na někom jiném, nebo potřebovali někoho, komu by záleželo na nich.

Asi z toho bude spousta problémů, až se vrátí domů, tak či onak.” Zadíval se na Rionovou a dodal: „Já to taky udělal.“

Rionová mu pohled opětovala a tvářila se přitom laskavěji, než by si Geary dokázal představit. Jako by ji setkání s mužem z její minulosti zavedlo na chvíli zpátky do lepších časů.

„Přiletěla s tebou na tuhle loď?“

„Je mrtvá. Zemřela před třemi měsíci. Radiace na planetě občas působila problémy a Syndikové neplýtvali penězi na drahé léčení pro vězně,“ vysvětlil Fensin a v očích se mu zračily bolestivé vzpomínky a strach. „Ať mi žijící hvězdy odpustí, ale nemůžu si pomoct. Pořád musím myslet na to, jak se tím všechno zjednodušilo. Ani nevím, kde je moje žena, jestli vůbec věděla, že ještě žiju, ale teď si nebudu muset vybírat. Nestal jsem se netvorem, Vik. Ale nedokážu se té myšlenky zbavit.“

„Chápu,“ odpověděla Rionová a dotkla se Fensinova ramene. „Doprovodím tě na ošetřovnu, na kontrolu za ostatními.”

Společně s Fensinem odešla a Geary je přitom sledoval pohledem.

Desjaniová si odkašlala.

„Pro milost našich předků,” zamumlala.

„Jo. Zatracená věc.”

„Je fajn vidět, že taky dokáže být člověk,” dodala Desjaniová. „Myslím Vik.”

Podíval se na Desjaniovou a zamračil se na ni: „Víte, jak by reagovala, kdybyste ji tak oslovila vy.”

„To rozhodně vím,” odpověděla Desjaniová. „Ale nebojte se, pane. Počkám si s tím na vhodnou chvíli.”

Geary se chvíli modlil, aby byl co nejdál, až se to stane.

„Kolik z osvobozených vězňů bude schopných doplnit vaši posádku?”

„To ještě nevím, pane. Je to, jako když jsme osvobozovali Sutrah. Musíme je vyslechnout a zhodnotit, jaké schopnosti mají a kolik toho zapomněli. Pak systém pro správu personálu pomůže ostatním lodím rozhodnout, koho kam přesunout.”

„Můžete…”

„Nechám si komandéra Fensina na Neochvějném, pane,”

odpověděla Desjaniová a věnovala mu tvrdý pohled. „S

trochou štěstí bude političku zaměstnávat a my budeme mít chvíli klid.”

„Víte, nikdo vám nezakazuje být na někoho hodná jen tak, i když je to ona.”

„Vážně?” Desjaniová se s neutrální tváří zadívala na zbytek osvobozených vězňů. „Musím ostatní přivítat na Neochvějném, pane.”

„Bude vám vadit, když je současně přivítám ve flotile?”

„Jistě že ne, pane,” zadívala se na něj posmutněle. „Vím, jak málo se vám líbí jejich reakce na vás.”

„No to jo, ale i tak je moje práce pozdravit je.”

Připadlo mu divné procházet mezi vězni, z nichž někteří byli po desetiletích strávených v syndickém pracovním táboře velmi zestárlí, a uvědomovat si, že všichni se narodili mnoho let po něm. S posádkou Neochvějného už se přes to dostal, dokázal zapomenout, že jejich životy začaly dlouho poté, co jeho domněle skončil. Ale vězňové mu to znovu připomněli. I nej starší z nich se narodil ve vesmíru, kde byl Black Jack Geary legendárním hrdinou.

Ale pak ho oslovila lodnice se spoustou odsloužených let: „Znala jsem jednoho člověka z Merlona, pane. Když jsem byla ještě malé děcko.”

Geary se zastavil, aby si ji poslechl. Pocítil přitom, jak jeho nitro náhle zaplňuje zvědavá prázdnota.

„Z Merlona?“

„Ano, pane. Jasmin Holaranovou. Byla, ehm…“

„Přiřazená k obsluze baterie pekelných kopí jedna alfa.“

„Ano, pane!“ rozzářila se žena. „Když odešla do výslužby, nastěhovala se k nám do čtvrti. Chodili jsme poslouchat její historky. Vždycky tvrdila, že jste byl přesně takový, jak vás popisují legendy, pane.“

„Opravdu?” Připomenul si tvář Holaranové a vzpomněl si, jak musel mladou lodnici potrestat, poté co na vycházce na povrchu nadělala spousty problémů. Viděl v duchu, jak se tváří, když byla povýšena. Hned na to přišla vzpomínka, jak její baterii chválil za výborné skóre při testu připravenosti flotily. Byla to schopná lodnice, která občas dokázala rozpoutat peklo, nic víc ani nic míň. Takzvaný „průměrný typ“, schopný odvést práci a udržovat loď v provozu.

Baterie jedna alfa byla vyřazena krátce po začátku bitvy se Syndiky, ale Geary neměl během bojů možnost zjistit, zda obsluha zničení své zbraně přežila. Holaranová tedy ano a dostala se z Merlona. Sloužila v dalších letech války, a i to přežila, zatímco spousta jiných ne. Odešla do výslužby na rodnou planetu, aby mohla zvědavým dětem vyprávět příběhy o svém kapitánovi. A zemřela, zatímco ten spal v hibernaci.

„Pane,“ oslovila ho Desjaniová stojící vedle něj. Tvář měla klidnou, ale v očích se jí zračily obavy. „Je všechno v pořádku, pane?“

Uvědomil si, že zřejmě stál dlouho na místě, aniž by cokoli řekl, ale i tak mu chvíli trvalo, než přemohl emoce a odpověděl: „Ano. Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.“

Zadíval se znovu na osvobozenou zajatkyni. „A vám děkuju, že jste mi řekla o Jasmin Holaranové. Byla to dobrá lodnice.“

„Řekla nám, že jste jí zachránil život, pane. Jí a spoustě dalších,“ dodala žena dychtivě. „Děkuju žijícím hvězdám za Gearyho, říkala. Nebýt jeho oběti, zemřela bych u Grendelu a o tolik bych přišla. Její muž už byl tehdy mrtvý a její vlastní děti ve flotile.”

„Její manžel?” přeptal se Geary, který si byl jistý, že Holaranová nebyla vdaná, když byla na Merlonu. Díky tomu, co udělal, přežila, měla dlouhý život, manžela a děti.

„Pane?” zeptala se ho znovu Desjaniová, tentokrát trochu naléhavěji.

Zjevně zase tiše stál a dlouze si to promýšlel.

„Jsem v pořádku,” odpověděl, zhluboka se nadechl a uvědomil si, jak mu padá ze srdce kámen, o kterém ani nevěděl. „Něčeho jsem přece jen dosáhl,” zamumlal tak tiše, že ho slyšela jen Desjaniová.

„To je samozřejmé.”

„Jsem rád, že jsem se s vámi mohl setkat,” ujistil Geary bývalou zajatkyni. „Že jsem se setkal s někým, kdo znal někoho z mé posádky.” Překvapeně si uvědomil, že to myslí vážně. Okamžik, jehož se děsil, mu ve skutečnosti poskytl úlevu a zbavil ho části bolesti, kterou si s sebou nesl ze ztracené minulosti. „Nikdy na ně nezapomenu. A teď jste mi jednoho z nich připomněla.”

Žena se rozzářila radostí.

„To je to nejmenší, co pro vás můžu udělat, pane.”

„Je to hodně,” opravil ji. „Pro mě rozhodně. Díky.”

Pak Geary kývl na Desjaniovou a zopakoval: „Jsem v pořádku.”

„Že ano?” usmála se Desjaniová. „Osvobozování zajateckých táborů zjevně vyvolává ze skříně spousty kostlivců, co?”

„Vyvolává, a možná nám přinese trochu míru, když se jim podíváme do očí.”

Ještě jednou staré lodnici poděkoval a pak se přesunul, aby si mohl promluvit s dalšími. Část prázdnoty, která ho na chvíli ovládala, nahradil příjemný pocit tepla.

To ale dlouho nevydrželo. Zrovna s Desjaniovou opouštěli hangár raketoplánu, když dostal urgentní zprávu.

„Kapitáne Geary?“ objevila se na malé obrazovce jeho komunikátoru službu konající operační důstojnice. „Zdá se, že došlo k potížím s některými osvobozenými zajatci.”

Tak, a chvíle klidu byla pryč.

„Co se děje?“

„Služebně nejstarší důstojníci z tábora požadují, aby byli převezeni na Neochvějného a drženi v ochranné vazbě.” Na malé obrazovce to nebylo poznat, ale zdálo se, že důstojnice nevěří vlastním slovům.

Geary se chvíli tiše díval na komunikátor, než se zeptal: „To chtějí, abych je zatknul?”

„Ano, pane. Přejete si s nimi promluvit?”

Ani náhodou. Ale aktivoval nejbližší velký komunikační panel na zdi a mávl na Desjaniovou: „Poslechněte si to prosím taky.”

Panel se rozzářil a ukázal mnohem větší obraz. Geary spatřil dvě ženy a jednoho muže. Jedna z nich a muž nesli na civilním oblečení insignie kapitánů, druhá žena měla hodnost plukovnice mariňáků. Všichni tři vypadali postarší, až Geary zapřemýšlel, jak dlouho byli asi v zajetí.

„Jsem kapitán Geary. Co pro vás můžu udělat?”

Trvalo chvíli, než odpověděli, jen na něj zírali způsobem, který už se Geary naučil očekávat, ale nepředpokládal, že se mu někdy začne líbit. Nakonec promluvila kapitánka: „Žádáme, abychom byli co nejdříve umístěni do ochranné vazby, kapitáne Geary.”

„Proč? Právě jsme vás z jednoho vězení osvobodili. Proč se chcete přesunout do cely na palubě lodi?”

„Máme mezi osvobozenými nepřátele,” prohlásil kapitán. „Veleli jsme kvůli hodnostem vězňům. Někteří ze zajatců nesouhlasili s rozhodnutími, jež jsme během několika desetiletí učinili.”

Geary se podíval na Desjaniovou a všiml si, že se na tři důstojníky mračí.

„Jsem kapitánka Desjaniová, velitelka Neochvějného.

Jaká rozhodnutí mohla vyvolat takové problémy, že chcete být raději uvězněni na mé lodi?“

Vězni se na sebe podívali, než nakonec promluvila plukovnice: „Velitelská rozhodnutí. Byli jsme nuceni počítat s následky každého rozhodnutí i činů ze strany vězňů.“

Geary

dokázal

poznat,

že

se

vyhýbají

odpovědi.Desjaniová se k němu naklonila: „Udělejte, co chtějí, zatkněte je. Ty tři chceme mít pod kontrolou, dokud nezjistíme, co se stalo.“

Geary přikývl, ale tvářil se, že gesto patří třem osvobozeným vězňům.

„Tak dobře. Prošetříme to, ale zatím vyhovím vaší žádosti.“

Projel si údaje vypsané vedle jejich obrazu.

„Všichni tři jste na Leviatanu. Přikážu kapitánu Tulevovi, aby vás zavřel v jedné kajutě.”

„Pane, byli bychom raději, kdybychom byli pod vaší přímou kontrolou.”

Dovolil, aby jeho výraz ztvrdl.

„Kapitán Tulev je spolehlivý a zkušený důstojník flotily.

V lepších rukou být nemůžete.”

Tři osvobození vězni si vyměnili pohledy.

„Potřebujeme stráže, kapitáne Geary.”

Bylo to podivnější a podivnější.

„Řeknu kapitánu Tulevovi, ať před vaši kajutu postaví mariňácké stráže. Chcete mi říct ještě něco?”

Kapitánka zaváhala, než odpověděla: „Připravujeme kompletní oficiální hlášení o našich činech.”

„Děkuju vám. Těším se, až ho uvidím. Geary konec “

Přerušil spojení a pak zavolal Tulevovi.

„Kapitáne, děje se tady něco divného.”

Tulev mu naslouchal, aniž by jeho tvář prozradila jakékoli pocity.

„Nechám k nim postavit stráže. Kapitáne Geary, několik osvobozených po mně požadovalo, abych jim řekl, kde se ti tři nejvyšší důstojníci nacházejí.”

„Požadovali od vás?“

„Ano. Už jsem se rozhodl držet ty tři izolované, dokud nezjistíme důvod pro nepřátelství, které k nim ostatní chovají.“

„Dal někdo z vězňů najevo,” vmísila se do hovoru Desjaniová, „důvody, které ho k takovým otázkám vedou?”

„Ne. Motivy přede mnou skrývají. Všichni to ale byli důstojníci. Zjistím, co za tím vězí. A teď mě omluvte, musím poslat na místo mariňáky.”

Když Tulev přerušil spojení, zadíval se Geary na Desjaniovou: „Máte tušení, co by to mohlo znamenat?”

Desjaniová se zamračila. „Pár nápadů mám. Zdá se, že se bojí o své životy, což naznačuje něco mnohem vážnějšího než spory ohledně moudrosti některých rozhodnutí.”

„Tak proč nám ostatní vězňové neřeknou, co se stalo, místo aby problém skrývali? Všichni byli v táboře společně.

Proč by nemohli ostatní vězni…”

Geary se zarazil a zavolal plukovnici Carabaliové.

„Plukovnice, setkala jste se se třemi služebně nejvyššími důstojníky Aliance v tom zajateckém táboře?”

Carabaliovou boje zřejmě vyčerpaly. Její maskáče byly propocené a pomačkané na místě, kde na ně tlačila bitevní zbroj. Narovnala se do pozoru a odpověděla: „Dva kapitáni a plukovnice? Ano. Vyrazili za námi, jen co jsme přistáli.

Myslím, že byli evakuováni v prvním raketoplánu.

Nevzpomínám si, že bych je pak viděla. Někteří další vězni je hledali.” Carabaliová se na chvíli odmlčela, než pokračovala: „Viděla jsem jejich ubytovnu. Oddělená od ostatních. Připomínala bunkr. Syndický strážní post hned před budovou, ale opuštěný, když jsme přistáli. Divné. Ale opravdu jsem neměla příležitost se o tohle na povrchu starat, pane.”

„Chápu, plukovnice. Děkuju vám.”

Geary naklonil hlavu a chvíli přemýšlel. „Jak z nich dostaneme odpovědi, Táňo? Dřív, než se něco stane?”

Zamyslela se a pak se pousmála: „Možná bychom mohli zajít na soukromý pohovor s komandérem Fensinem.

„Fensinem?“ Vzpomněl si, jak se důstojník tvářil.

Horlivý, profesionální, s tendencí mluvit impulzivně. „To by mohlo fungovat, pokud u sebe budeme mít Rionovou, aby nám ho trochu obměkčila.

„Musíme ji mít sebou? Ach, asi máte pravdu. Poslouží nám jako páka, kdyby se zasekl.“

„Mám z vás pocit, že už víte, o co tady jde,“ nadhodil Geary.

„Ne, pane. Bojím se, že vím, o co jde. A pokud nebude chtít komandér Fensin mluvit, možná se mi ho podaří vyprovokovat, aby to přiznal.“ Aktivovala komunikátor a přikázala: „Můstku, lokalizujte mi koprezidentku Rionovou a komandéra Fensina. Měli by být spolu, pravděpodobně na ošetřovně na komandérově zdravotním testu. Kapitán Geary a já s nimi potřebujeme okamžitě mluvit v konferenční místnosti flotily.“

„Máme přikázat koprezidentce Rionové, aby šla do konferenční místnosti, kapitánko?“ zeptal se opatrně důstojník na můstku.

Desjaniová se na Gearyho kysele podívala a odpověděla: „Ne. Informujte ji, že kapitán Geary naléhavě potřebuje ji a komandéra Fensina. To by mělo diplomatické potřeby uspokojit.“

Komandér Fensin se usmíval, když usedal do křesla v konferenční místnosti, zatímco Desjaniová zavírala dveře.

Rionová se netečně posadila vedle něj, ale bedlivě Desjaniovou sledovala.

Geary neplýtval časem a šel rovnou k věci: „Komandére Fensine, o co jde s těmi třemi služebně nejstaršími důstojníky z řad zajatců?“

Úsměv zmizel a Fensinovi přeletěla po tváři řada různých výrazů, jak se snažil ovládnout.

„Promiňte?

„Víme, že jsou tady nějaké problémy. Proč by se měli obávat ostatních?”

„Nejsem si jistý, jestli vám rozumím.”

„Možná to snáz pochopíte, když to řeknu jedním slovem,” prohlásila Desjaniová. „Zrada.”

Fensin se zarazil. Po chvíli se zadíval na Desjaniovou.

„Jak jste na to přišli?”

„Jsem velitelka bitevního křižníku,” odpověděla. „Co přesně udělali?”

„Přísahal jsem…”

„Předtím jste přísahal Alianci, komandére,” přerušila ho Desjaniová. „Jako vaše nadřízená od vás chci kompletní hlášení.”

Geary si uvědomil, že Desjaniová převzala vedení výslechu, ale získávala od Fensina odpovědi, tak nijak neprotestoval.

Jenže Rionová ano.

„Ráda bych věděla, co má tohle znamenat. Komandér Fensin ještě ani neměl příležitost dokončit zdravotní testy.”

„Věřím, že se vysvětlení dočkáte, jakmile komandér Fensin kapitánce Desjaniové odpoví,” řekl jí Geary.

Fensin na Desjaniovou celou dobu zíral. Svěsil ramena, nahrbil se a chytil se rukama za hlavu. „Stejně se mi to nikdy nelíbilo. Přísahali jsme, že kdybychom se někdy dostali ven, budou všichni mlčet, dokud je nedostaneme.

Jako bychom byli mafie, a ne členové alianční flotily. Ale jak šel rok za rokem, prostě nám to začalo dávat smysl.

Nikdy nás nikdo nezachrání, nikdy nebudeme volní. Museli jsme to udělat sami, pokud kdy mělo být učiněno spravedlnosti zadost. A pravidla se nezměnila, když jsme byli zachráněni. Dohodli jsme se, že to uděláme, pokud budeme moct.”

Rionová se natáhla a chytla Fensina za ruku. „Co se stalo?”

„Co se nestalo,” upřel Fensin pohled na stěnu kajuty a ponořil se do vzpomínek. „Zradili nás, Vik. Ti tři.”

„Jak?“ chtěl vědět Geary.

„Měli jsme plán. Unést jeden ze syndických zásobovacích raketoplánů, ale udržet to v tajnosti. Dostat se na kosmodrom a ukrást loď. Mohlo to zkusit jen dvacet vězňů, ale nesli by s sebou zpátky do aliančního vesmíru spoustu informací. Kdo byl v táboře, co jsme věděli o situaci za hranicemi na syndickém území, prostě takovéhle věci.“

Fensin zavrtěl hlavou a pokračoval: „Asi to bylo šílené.

Šance na úspěch jedna ku miliónu. Ale oproti životu válečného zajatce to spoustě lidí připadalo jako slušná šance. Ti tři nejvyšší důstojníci v táboře nám řekli, ať to neděláme, ale upozornili jsme je na platný rozkaz, podle kterého mají vězni klást odpor, pokud mají šanci na úspěch.

A tak nás práskli Syndikům. Říkali pak, že to byl jediný způsob, jak plán zastavit. Říkali, že trest pro zbývající vězně by byl příliš velký. Protože se dohodli se Syndiky, že nás budou držet pod kontrolou, výměnou za jistá privilegia.

Privilegia! Dostatek jídla, zdravotní péče, prostě to, co by měli ve skutečnosti vězňům stejně poskytovat.“

Fensin zavřel oči. „Když Syndikové na plán přišli, proháněli nás

výslechovým

zařízením,

dokud

neidentifikovali deset zajatců, kteří měli raketoplán unést.

Pak je postříleli.”

„Byl tohle jediný incident?” zeptal se Geary. „Nebo byly i další věci?”

„Bylo toho víc, pane. Mnohem víc, mohl bych o tom mluvit celý den. Dělali, co Syndikové chtěli, a tvrdili nám, že to dělají pro nás. Mlčte, chovejte se slušně, a všichni na tom vyděláme. Odporujte, a Syndikové nás postřílí.”

Desjaniová se zatvářila, jako by si potřebovala odplivnout. „Ti tři se soustředili na jeden aspekt svého úkolu. Blahobyt ostatních vězňů. Na veškerou další zodpovědnost úplně zapomněli.”

Fensin přikývl. „Správně, kapitánko. Někdy mám pocit, že jim skoro rozumím. Když se to sečte, byli dohromady v zajetí přes sto let.”

„Století není dost, aby mohl někdo zapomenout na důležité věci,“ odpověděla Desjaniová a dívala se při tom na Gearyho.

Ten zaťukal na stůl, aby na sebe připoutal Fensinovu pozornost. Nebylo mu příjemné, co Desjaniová naznačovala, přesto, nebo možná právě proto, že to byla pravda. „Co bylo cílem té vaší mlčenlivé konspirace? Proč jste nám okamžitě neřekli, co ti tři udělali?”

„Chtěli jsme je zabít sami,“ odpověděl Fensin na rovinu.

„Zřídili jsme nouzový válečný soud, v utajení, pochopitelně, a dospěli k verdiktu vinen velezradou, ve všech třech případech. Trest za velezradu za války je smrt. Chtěli jsme zařídit, aby k trestu došlo, protože by se ti tři mohli s pomocí právníků dostat k formálnímu odsouzení za menší přečin. A pravda je, že jsme se toužili pomstít za ty, kteří zemřeli.”

Rozhlédl se po ostatních. „Nemůžete vědět, jak se cítím.

Já… máte přístup ke snímkům tábora? Než jste nás odvezli?”

„Jistě,” odpověděla Desjaniová a zadala potřebné příkazy. Nad stolem se objevil satelitní snímek zajateckého tábora na Heradau, jak vypadal, než byl během osvobozování zajatců rozerván na kusy. Komandér Fensin s neobratností muže, jenž neměl možnost používat takovou techniku po mnoho let, zvětšil pohled na jednu stranu tábora. Když se obraz přiblížil, spatřil Geary velký otevřený prostor, částečně zaplněný pravidelnými řadami značek.

„Hřbitov.”

„Ano,” potvrdil Fensin. „Zajatecký tábor byl v provozu skoro osmdesát let. Zestárly tam a zemřely generace vězňů.

Opravdu staří lidé tam nebyli, nevydrželi drsné podmínky a nedostatek zdravotní péče.” Zadíval se na obraz hřbitova.

„Zbytek nás věřil, že tam nakonec taky skončíme. Žádné výměny zajatců se nedělaly, a proč bychom měli čekat, že válka někdy skončí? Po pěti, deseti nebo dvaceti letech i nejsilnější víra zanikla a změnila se v rezignaci. Nikdy neuvidíme rodiny, nikdy se nevrátíme domů. Měli jsme jen sebe navzájem a trochu cti, kterou jsme si mohli zachovat jako členové alianční armády.“

Zaměřil se na Rionovou, jako by právě ji chtěl přesvědčit. „Oni to zradili. Zradili nás. Jen to nám zbývalo, a oni to zradili. Samozřejmě že jsme je chtěli zabít.“

Mlčky chvíli seděli, pak Desjaniová ukázala na obraz stále se vznášející nad stolem.

„Sebrali mariňáci záznamy o hrobech, zatímco byli na povrchu? Jména lidí, kteří tam odpočívají?”

„Pochybuji,” řekl Fensin a zaťukal si na čelo jedním prstem. „Ani nemuseli. Každý z nás měl jména na zapamatování. Já byl jeden z těch, kteří si měli pamatovat všechny mrtvé s příjmením začínajícím na F. Seznam ctěných mrtvých je pevně uložený v našich pamětech.

Nemohli jsme je vzít s sebou domů, protože už se připojili k předkům, ale můžeme jména předat rodinám.”

Na chvíli si Geary představoval, jak vězni pečlivě procházejí jména mrtvých, kontrolují si navzájem seznamy, aniž by mohli vědět, jestli se kdy dostanou domů do Aliance, ale přesto si je pamatovali. Bylo až příliš snadné chápat, jak se vězňové v zajateckém táboře cítili. Byli si jistí, že je to jejich cela až do chvíle, kdy zemřou. Bylo až příliš snadné chápat jejich potřebu dodržovat takové rituály a také to, jak je zrada zasáhla.

„Dobrá,” řekl Geary a podíval se tázavě na Rionovou.

Sklopila pohled a přikývla: „Já mu věřím.”

„Já taky,” dodala Desjaniová bez váhání.

Geary aktivoval komunikátor.

„Kapitáne Tuleve, naložte ty tři nejvýše postavené vězně do raketoplánu i s mariňáckou stráží. Vezměte je na…”

odmlčel se a chvíli probíral možnosti. Potřeboval loď, na níž nebyli osvobození vězni, ale žádná taková válečná nebyla.

Žádná válečná loď.

„Na Titán. Odvezte je na Titán s rozkazem, ať jsou prozatím uvězněni a hlídáni. Všichni tři jsou zatčeni.”

Tulev přikývl, jako by ho to nepřekvapovalo.

„Obvinění? Pokud jsou zatčení, musíme jim sdělit obvinění.”

„Zrada a porušení povinností tváří v tvář nepříteli. Řekli mi, že připravují hlášení o svých skutcích. Postarejte se, ať mají možnost to hlášení vypracovat. Chci ho vidět.” To ve skutečnosti nebyla pravda. Pokud komandér Fensin říkal pravdu, tak pročítání takového dokumentu bylo to poslední, na co měl zrovna Geary chuť. Ale měl povinnost vyslechnout si, co mohou ti tři důstojníci říct na svou obranu.

Jakmile se Tulev odpojil, Geary se znovu obrátil k Fensinovi: „Děkuju vám, komandére. Pokud vaše slova potvrdí ostatní osvobození, můžu vám myslím slíbit, že se řádné válečné soudy na území Aliance doberou ke stejným závěrům jako vy.”

„Musíme čekat?” zeptal se Fensin se šokujícím klidem.

„Mohl byste přikázat jejich okamžité zastřelení.”

„Takhle já věci nevedu, komandére. Pokud jste mluvil pravdu, ti tři se vlastním hlášením odsoudí a pak nikdo nebude pochybovat o nezbytnosti vykonat na nich spravedlnost.”

„Ale kapitánka Gazinová je tak stará,” hádal se Fensin.

„Možná nepřežije, než se dostaneme na alianční území.

Unikla by osudu, který si zaslouží.”

„Pokud zemře, tak ji budou soudit a trestat žijící hvězdy, komandére,” odpověděla mu Desjaniová velitelským hlasem. „Tomu nikdo neunikne. Jste důstojníkem alianční flotily, komandére Fensine. Nezapomněl jste na to, když jste byl v zajetí. Nezapomínejte na to, když jste teď zase s námi.”

Výraz na tváři Rionové ztvrdl, ale Fensin na Desjaniovou chvíli zíral a pak přikývl. „Ano, kapitánko.

Odpusťte mi.”

„Není co odpouštět,” ujistila ho Desjaniová. „Prošel jste si peklem a splnil jste povinnost, když jste nám řekl pravdu.

Plňte své povinnosti dál, komandére. Vždycky jste byl součástí flotily, a teď jste zase s ní.“

„Ano, kapitánko,” zopakoval Fensin a posadil se rovněji.

„Pokud je to všechno,” podívala se Rionová na Gearyho, „ráda bych strávila ještě nějakou dobu s komandérem Fensinem a pak ho doprovodila na ošetřovnu.”

„Samozřejmě,” odpověděl Geary a společně s Desjaniovou vstali a odešli. Když zavírali dveře, viděl Geary, jak Rionová stále drží Fensina za ruku, aniž by si cokoli říkali.

„Zatraceně,” zamumlal.

„Zatraceně,” souhlasila Desjaniová. „Jste si jistý, že je nechcete dát rovnou zastřelit?”

Takže i Desjaniová to pokušení cítila, ale nechtěla se s ním hádat před ostatními, aby to nevypadalo, že podrývá jeho autoritu. „Jistý? Ne. Ale musíme to provést správně.

Nesmí to vypadat jako pomsta davu. Mimochodem, bylo dobré, jak se vám podařilo donutit Fensina mluvit. Jak jste věděla, že mu máte předhodit zradu?”

Zamračila se.

„Kvůli několika věcem, které jsem slyšela od poručíka Rivy. Párkrát se zmínil o něčem podobném. Předtím jsem tomu nerozuměla, ale vzpomněla jsem si, jak naštvaný byl, když mluvil o komkoli, kdo se Syndiky příliš spolupracoval.

Něco na Fensinovi mi to připomnělo.” Desjaniová se zadívala do prázdné chodby a dodala plochým hlasem: „Ne snad, že bych na Rivu nějak myslela. Většinou si na něj vůbec nevzpomenu.”

„Ach tak,” řekl Geary a ke svému překvapení si uvědomil, že pocítil, jak do něj bodá osten žárlivosti. Musel změnit téma hovoru.

„Tak si říkám, jestli bych taky nevykročil stejným nerozumným směrem jako ti tři, kdybych byl zajatý.”

Desjaniová se na něj zamračila.

„Ne. To byste neudělal. Staráte se o personál pod svým velením, ale víte, že ho musíte vystavit rizikům. Vždycky jste to byl schopný vyvážit.

„Záleží mi na nich natolik, že je posílám na smrt,“

odpověděl Geary, a až pak si uvědomil, že se mu do tónu hlasu vkradla hořkost.

„Přesně tak. Příliš velká bezcitnost by mohla znamenat, že jejich životy plýtváte. Příliš mnoho obav, a zemřou stejně, aniž by něčeho dosáhli. Nesnažím se předstírat, že vím, proč tomu tak je, ale vy to zjevně chápete.

„Jo.“ Pocítil, jak chvilková deprese mizí, a usmál se na ni.

„Díky, že jste tady se mnou, Táňo.“

„No, těžko můžu být jinde,“ opětovala Desjaniová úsměv, pak znovu nasadila formální výraz a zasalutovala.

„Musím se postarat o loď.“

„Pochopitelně.“

Vrátil jí pozdrav a pak sledoval, jak odchází.

Ona se musela postarat o loď a on musel zavolat na Titán a říct komandéru Lommandovi, že mu brzy přiletí výjimečně nevítaný náklad. K velení patřila různá břemena, ale vždy to byla zátěž, již bylo třeba nést.

Dalšího rána se cítil lépe. Třetí planeta Heradaa byla příjemně daleko, flotila dokončila setkání s jednotkami zanechanými na místě bitvy a všechny lodě společně mířily ke skokovému bodu na Padronis. Dokonce i stará syndická potravinová tyčinka, kterou si vybral k snídani, nechutnala tak mizerně jako obvykle.

V tu chvíli zabzučel komunikátor v jeho kajutě.

„Pane, máte tady urgentní žádost o spojení od komandéra Vigoryho.“

„Komandéra Vigoryho?“ Geary si pokusil spojit si jméno s lodí nebo tváří. Nepovedlo se mu to, a tak se podíval do databáze flotily. Další osvobozený zajatec z Heradaa. Není divu, že mu jméno nepřipadlo povědomé.

Vigory se nacházel na Sparťanovi a podle souhrnu z databáze za sebou měl celkem rutinní kariéru, když ho zajali Syndikové. „Dobrá. Přepojte mi ho.“

Pohublý a sveřepě se tvářící komandér Vigory vypadal velmi podobně jako většina aliančních lidí osvobozených z Heradaa.

„Kapitáne Geary,” začal upjatě, „přál jsem si vás pozdravit a vzdát vám úctu, náležící vám jakožto veliteli flotily.”

„Děkuju vám, komandére.”

„Také jsem si přál informovat vás, že stále očekávám přiřazení na velitelskou pozici.”

Stále očekává? Geary se zadíval na ukazatel času.

Neuplynul ani den od chvíle, kdy flotila opustila oběžnou dráhu kolem třetí planety systému Heradao. Pak si uvědomil, co ještě komandér řekl. „Velitelskou pozici?”

„Ano, pane,” zadíval se Vigory na Gearyho s výrazem arogantního očekávání. „Kontrola záznamů flotily naznačuje, že je zde mnoho lodí vhodných pro důstojníka mé hodnosti a služebního záznamu, jimž velí důstojníci služebně mladší než já.”

„Očekáváte ode mne, že zbavím některého kapitána pozice, abyste mohl dostat jeho loď?”

Zdálo se, že ta otázka komandéra Vigoryho překvapila.

„Pochopitelně, pane.”

Geary potlačil chuť na Vigoryho zařvat a pokusil se promluvit rozumným, nicméně pevným tónem: „Jak byste se cítil, kdybyste za takových okolností ztratil velení vy, komandére?”

„Na tom nezáleží, pane. Tohle je otázka cti a respektu k mé hodnosti a pozici. Nemám pochyb, že díky mým zkušenostem a velitelským schopnostem kterákoli loď získá značnou výhodu.”

Bylo opravdu vidět, že Vigory nějakými pochybnostmi o sobě nikdy netrpěl, řekl si Geary, když se na něj zadíval.

Podle dostupných záznamů byl Vigory zajat před pěti lety, což znamenalo, že byl produktem flotily, ve které osobní čest znamenala vše a lodě bojovaly bez ohledu na rozum nebo taktiku. Možná byl navzdory tomu dobrý důstojník, ale Geary v tuto chvíli neměl čas starat se o výcvik dalšího kapitána. O nespravedlnosti, kterou by taková změna znamenala, nemluvě.

„Komandére, pokusím se vám to předložit co nejjasněji.

Všichni kapitáni této flotily pro mne bojovali celou cestu od syndického domovského systému a v četných bitvách s nepřítelem plnili povinnosti s odvahou a ctí.“ V několika případech to nebyla zcela pravda, ale Vigory nevypadal na někoho, kdo by dokázal takové jemné rozdíly chápat.

„Nezbavím velení žádného svého kapitána, pokud k tomu nebudu mít na základě jeho výkonu důvod. Tato flotila se vrací na alianční území, a jakmile tam budeme, můžete požádat o velení nově postavené lodi, nebo takové, jejíž velitel odchází na jinou pozici.“

Zdálo se, že Vigory má stále problémy to pochopit.

„Pane, očekávám, že velice rychle dostanu velitelskou pozici ve flotile, odpovídající mé hodnosti a služebnímu postavení.“

„V tom případě vás musím nerad informovat, že vaše očekávání je chybné,“ odpověděl Geary. Snažil se, aby nebyl v jeho hlase slyšet vztek, ale i tak byl tón zřetelně ostřejší. „Budete sloužit tak, jak Aliance potřebuje, stejně jako všichni ostatní důstojníci flotily.”

„Ale… já…“

„Děkuju vám, kapitáne Vigory. Oceňuju vaši touhu sloužit Alianci, jak to od vás vyžaduje čest.“

Když konverzace skončila, opřel se Geary do křesla a zakryl si oči rukama. O chvíli později zazvonil zvonek na dveřích jeho kajuty. Super. Tohle ráno se zatraceně rychle kazí. Potvrdil vstup a posadil se rovněji, když dovnitř vešla Viktorie Rionová.

„Kapitáne Geary.“

„Paní koprezidentko.“

Přímo v téhle místnosti spolu prožili spoustu fyzicky intimních chvilek, ale to už dávno skončilo a ani jeden z nich se na předchozí vztah neodvolával.

„Doufám, že vás neruším,” pokračovala Rionová.

„Právě jsem se snažil vzpomenout si, proč jsem tak chtěl zachraňovat alianční zajatce z Heradaa,” přiznal se Geary.

Věnovala mu kratičký úsměv a odpověděla: „Protože máte otravný zvyk trvat na dělání toho, co je správné, i když je zdravý rozum proti.”

„Děkuju vám. Asi. Co vás sem přivádí?”

„Alianční zajatci osvobození z Heradaa.”

Geary nedokázal potlačit zaúpění.

„Co je to tentokrát?”

„Možná je to dobrá zpráva, možná dokonce užitečná.”

Rionová pohodila hlavou směrem ven z kajuty. „Chvíli poté, co jste nás opustili, se mi komandér Fensin přiznal, že mu vaše kapitánka řekla to nejlepší, co mohla. Správně mu připomněla jeho povinnosti důstojníka Aliance a udělala dobře, že mu přikázala, aby ty povinnosti dodržoval.” Na chvíli se odmlčela, než pokračovala dál: „Z toho, co Kai Fensin říkal, jemu i ostatním v zajateckém táboře chyběla pevná ruka, která by je směřovala a dávala jejich životům smysl. Myslí si, že i ostatním by prospěl přístup, jaký na něj použila vaše kapitánka.”

Geary měl chuť upozornit ji, že ta kapitánka má jméno a rozhodně není, jeho”, ale raději to neudělal.

„To dává smysl. Nejsou zvyklí na to, že by měli nadřízené, které mohou respektovat nebo jejichž rozkazy musí poslouchat.”

„Kai navrhl, že byste o tom měl informovat i zbytek flotily, aby se tak chovali k osvobozeným i ostatní důstojníci. V tomhle ohledu nejsou jako ti, které jsme osvobodili ze Sutrah “

„Děkuju vám,” zopakoval Geary. „Myslím, že má pravdu.”

„Ano, a stejně tak měla pravdu vaše kapitánka. Mé instinkty přikazující mi komandéra Fensina chránit se spletly.”

„Nic si z toho nedělejte. Desjaniová i Fensin patří k flotile.”

Rionová mlčky přikývla.

„Jak se vám vede?” zeptal se jí Geary.

„Proč se ptáte?” pátravě se na něj zadívala.

„Připadalo mi, že setkání s komandérem Fensinem vám udělalo velkou radost.”

Oči Rionové zazářily nebezpečným světlem.

„Jestli naznačujete, že…“

„Ne!” zvedl Geary omluvně obě ruce. „To jsem tím nemyslel. Jen se mi zdálo, že vám to setkání prospělo.”

Uklidnila se stejně rychle, jako se rozzlobila. „Ano.

Připomněl mi spoustu věcí. Život, který jsem kdysi měla.”

„Viděl jsem to.”

Bylo lepší neříkat Rionové, že si toho všimla i Desjaniová.

„Vážně?” sklonila Rionová na okamžik hlavu. „Občas přemýšlím, co se stane, pokud bude můj muž žít a znovu se setkáme. Za ty roky, co zmizel, jsem se v mnoha ohledech změnila, stala jsem se tvrdší, silnější a… už nejsem ta žena, kterou opustil.”

„Tu ženu jsem spatřil. Když jste byla s Kaiem Fensinem.”

„Opravdu?” povzdychla si Rionová. „Tak to mám možná ještě naději. Třeba není úplně mrtvá.”

„Není, Viktorie.”

Rionová se na něj zadívala s pokřiveným úsměvem na rtech.

„Tohle je jedna z příležitostí, kdy mě tak ještě můžete oslovovat, Johne Geary. Děkuji vám. Řekla jsem, co jsem potřebovala.”

Zamířila ke dveřím, ale zarazila se u nich, zády stále ke Gearymu.

„Poděkujte za mě prosím své kapitánce. Za to, co řekla komandéra Fensinovi. Jsem jí za to vděčná.”

A pak zmizela a dveře kajuty se pomalu zavřely.

Geary připravil zprávu pro kapitány flotily, ve které jim přikazoval, aby byli při jednání s osvobozenými zajatci z Heradaa tvrdí a co nejrychleji jim přiřadili nějaké úkoly.

Když ji odeslal, usadil se a znovu zíral na hvězdnou mapu.

Zbývaly necelé dva dny, než se flotila dostane ke skokovému bodu vedoucímu na Padronis. U té hvězdy by měl být klid, neměli by se tam nacházet žádní Syndikové. Z

tohoto ohledu by měl být klid i na Atalii, v dalším a posledním syndickém systému, jímž museli proletět, a to i navzdory tamní populaci. Pokud se alianční rozvědka nepletla, pak Syndikové použili už téměř vše, co měli.

Nemohlo jim zbývat dost nepřátelských lodí, které by byly schopné alianční flotile zabránit v návratu domů.

Že by si mohl konečně odpočinout?

O pět minut později mu zavolal poručík Iger ze zpravodajské sekce a urgentně ho žádal o návštěvu.

7.

Hovory s poručíkem Igerem ze zpravodajské sekce byly většinou zajímavé a občas velmi překvapivé. Geary sice nikdy nezažil, že by to bylo příjemné překvapení, ale i nepříjemné zprávy mohly být kriticky důležité.

Jelikož se Iger tvářil při Gearyho příchodu nešťastně, dalo se očekávat, že to bude jedna z těch nepříjemných novinek.

„Řekněte mi, že občanská válka v téhle soustavě už nám další problémy dělat nebude, poručíku.”

„Ehm, ano, pane. Zdejší občanská válka by nám už žádné problémy dělat neměla, pane. Jde o úplně něco jiného.”

„Ach. No výborně. Velký problém?”

„Ano, pane. Velmi velký.”

Geary se podrbal na zátylku a pocítil, jak se blíží další migréna.

„Fajn. Tak ven s tím.”

„Analyzovali jsme syndickou komunikaci v tomhle systému, kapitáne Geary,” ohlásil Iger. „Tedy zprávy, které už byly při našem příletu na cestě. Je to standardní operační procedura, snažíme se identifikovat vzorce v komunikačním systému a odhalit důležité depeše, abychom se je pak mohli pokusit rozluštit. Nejdřív jsme si všimli, že je v téhle soustavě více zpráv s nejvyšší prioritou, než je obvyklé. To platilo i před pádem centrální moci.”

Geary přikývl. Omezení na rychlost světla většinou představovalo problém, ale ne, pokud jste se snažili zachytit zprávy odeslané před hodinami, nebo dokonce dny, dřív než kdokoli vůbec věděl, že do soustavy dorazí nepřítel. Ty zprávy stále mířily pryč rychlostí světla a bylo možné je zachytit.

„Máte tušení, o co jde? Syndikové si mysleli, že sem přiletíme, to by mohlo být ono.”

„Ne, pane, nevysvětluje to všechny depeše. Podařilo se nám částečně dešifrovat několik zachycených zpráv s nejvyšší prioritou.”

Iger se otočil, aktivoval ovládání panelu a vyvolal na displeji informace.

„Tohle bylo staženo z hlasových přenosů a různých druhů textových zpráv. Tyhle neformální vzkazy jsou často dost užitečné, protože lidé občas něco nevědomky prozradí.

Je tady několik odkazů na něco, co jsme ještě nikdy neviděli. Tady, tady a tady v téhle zprávě.”

Geary si přečetl označené řádky a zamračil se.

„Rezervní flotila? Nikdy předtím jste neslyšel Syndiky tuhle frázi použít?”

„Ne, pane. Prohledávání zpravodajských databází odhalilo jen tři případy, kdy byla tahle reference za poslední desetiletí zachycena. Neexistují žádná data, jen informace, že Syndikové termín rezervní flotila použili, aniž bychom my věděli, co by to mohlo znamenat.“ Iger ukázal na další řádek. „Tohle je žádost o zásoby. Podařilo se nám takových zpráv rozluštit hodně, protože víme, jak podobné věci Syndikové píší, a tak víme i to, co některé části znamenají.

Tohle jsou segmenty z větší žádosti. A tohle je část požadavků, které mělo poskytnout Heradao. Syndikové vždy používají extrémně rigidní logistiku. Pokud chcete jídlo pro bitevní křižník třídy D na šedesát dní, objednáte si X tohohle a Y tamtoho a tak dál.”

„To mi připadá jako sakra velká porce X a Y,“

poznamenal Geary, když si přečetl seznam položek.

„Ano, pane,” odpověděl Iger a povzdychl si. „S

předpokladem, že je to standardní zásoba na šedesát dní, kterou většinou Syndikové požadují, a jde o obvyklou skupinu lodí, tak by tahle rekvizice náležela flotile složené z patnácti až dvaceti bitevních lodí, patnáct až dvaceti bitevních křižníků a něco mezi sto a sto dvaceti těžkých a lehkých křižníků plus lovců-zabijáků.”

Gearym proletěla spousta emocí a některé z nich byly velmi negativní. Jak ještě mohla existovat tak velká syndická síla? Jeho flotila hrdinně bojovala a utrpěla závažné ztráty, ale cesta domů vypadala konečně volná. Až do tohoto okamžiku. Pokusil se soustředit a pokládat co nejkonstruktivnější otázky.

„Určitě se to netýká flotily, kterou jsme právě zničili?”

„Ne, pane. Rozhodně ne. Posílalo se to ven ze soustavy.”

„Předpokládáte tedy, že syndická flotila uvedené velikosti existuje a nachází se ve sluneční soustavě nedaleko odsud?”

„Ano, pane.” Tohle bylo třeba Igorovi uznat, nesnažil se chodit kolem horké kaše, když měl předat špatné zprávy.

„Jak je to možné? Jak mohli mít Syndikové k dispozici tak velkou sílu, o které naše rozvědka neměla nejmenší tušení?”

Iger znovu ukázal do textu: „Můžeme se jen dohadovat, pane, ale myslím, že je náš odhad správný. Část těch zpráv, která se podle nás týká rezervní flotily, zmiňuje dvě syndické sluneční soustavy. Surt a Emblu.”

„Surt? Embla?” Ta jména byla Gearymu z nějakého důvodu povědomá, ale nedokázal si vzpomenout proč.

„Nepamatuju si, co jsou zač.”

„Protože se nacházejí daleko od aliančního území,”

prozradil mu Iger a obrátil se vedle k hvězdné mapě. „Tady.

Na syndické hranici na druhé straně od Aliance.”

Najednou to dávalo smysl.

„Rezervní flotila. Držená na syndické hranici s cizinci jako pojistka pro případ, že by zaútočili.”

„Ano, pane,” souhlasil Iger. „Zdá se, že je to nejpravděpodobnější vysvětlení. Vojenská jednotka držená tak daleko od nás, že o ní Aliance neměla nikdy ani tušení.

Jenže teď mají Syndikové takový strach, že se domů dostaneme i s klíčem k jejich hypersíti, že se ji rozhodli přemístit, aby nás mohli zastavit.”

„Zatraceně. Tohle jsme opravdu nepotřebovali.”

„To ne, pane.“

„Máte tušení, kde by mohli být?“ zeptal se Geary s pohledem na hvězdnou mapu.

„Nedaleko,” navrhl Iger. „Soustava skok nebo dva odsud. Nebo se tam nedávno zdržovali. To je náš nej lepší odhad.”

„Kalixa? Byl to pro nás potenciální cíl při letu z Dilawy.

Mohli by tam chránit bránu hypersítě, a kdybychom ke Kalixe neletěli, mohli by se branou rychle přesunout jinam.”

„To je možné, pane,” přikývl Iger. „Ale hlídkové lodě z téhle soustavy brzo ke Kalixe přiletí a oznámí jim, že jsme na Heradau skončili, takže se pravděpodobně přesunou do hvězdné soustavy po trase domů, aby nás mohli zablokovat.”

Takže zbývalo vybojovat další velkou bitvu, dost možná proti jednotce veteránů plně zásobených palivem i municí.

Gearyho vztek na tenhle zásah osudu zmizel, když si uvědomil následky, které by přineslo setkání se syndickou rezervní flotilou bez jakéhokoli varování.

„Poručíku Igere, odvedl jste spolu se svými lidmi vynikající práci. Tohle je kriticky důležitá informace. Dobrá práce.”

Iger se rozzářil.

„Děkuji vám, pane. Předám vaši pochvalu ostatním lidem.” Pak se ale zatvářil zneklidněně. „Pane, vím, že naší první prioritou je starat se o následky téhle situace pro nás.

Ale pokud Syndikové kdovíjak dlouho udržovali velkou flotilu u hranic s cizinci, museli mít k obavám z nich dobrý důvod. Co když si cizinci uvědomí, že rezervní flotila z hranice odletěla?”

„To je pravda, poručíku, ale jsem si jistý, že už o tom vědí.” Geary ukázal na symboly bran hypersítě a pokračoval: „Když dokážou přesměrovat lodě cestující hypersítí, musí také nějak vědět, že se hypersíť používá. A jediný způsob, jak by se sem mohla rezervní flotila dostat tak rychle, je právě prostřednictvím brány.“

„Takže cizinci už vědí, že teď mají okno, které mohou využít k úderu,“ kousl se Iger do rtu. „A když tuhle rezervní flotilu zničíme, což budeme muset, pokud na ni narazíme…

tak bude to okno větší než supernova.”

Geary si prohlížel teritorium Syndikovaných světů zobrazené na mapě a představoval si, co by se mohlo stát, kdyby syndičtí vůdci ztratili kontrolu nad nespokojenými soustavami. Kdyby jejich flotila byla dočasně příliš slabá, než aby mohla chránit toto území, a jaké následky by měl případný útok cizinců právě v téhle chvíli. Z toho, co si Geary pamatoval z dějepisu, měly všechny říše jednu základní vlastnost. Byly tak silné, jak dobře dokázaly udržet pod kontrolou vlastní občany. Pokud tuto schopnost říše ztratila, měla tendenci velmi rychle se rozpadat. A Syndikované světy byly říší téměř ve všech ohledech až na jméno.

Musel syndickou rezervní flotilu zničit, pokud chtěl dostat vlastní domů. Ale tím by mohl spustit řadu událostí, během nichž by mnoho syndických slunečních soustav čekal stejný osud jako Heradao.

„Pane?“ zeptal se Iger a přerušil tak Gearyho zamyšlení.

„Máme tušení, co mají cizinci v úmyslu?”

„Ne, poručíku. Jen odhady založené na příliš málo faktech. A stejně důležité je i to, že ani o jejich schopnostech prakticky nic nevíme. Poručíku Igere, pokud narazíme na rezervní flotilu, musíme zajmout co nejvíce vysoce postavených syndických důstojníků a zjistit vše, co vědí. Určitě dostali informace alespoň o části toho, co se o cizincích Syndikové dokázali dozvědět.”

„To je pravděpodobné, pane,“ souhlasil Iger, ale pak se zatvářil ztrápeně. „Ačkoli by vás překvapilo, kolikrát se lidi tak dokonale soustředí na zachování tajemství, že ze strachu z prozrazení nepředají důležité informace ani těm, kteří je potřebují.”

„To se ještě pořád děje? No, sakra, samozřejmě že se to děje. Nejspíš se to dělo už v době, kdy původní perští oslové dělali rámus.“

Byl čas na další konferenci flotily. Geary k nim už necítil takovou nenávist jako kdysi, ale stále si až příliš dobře uvědomoval, že mezi důstojníky účástnícími se schůze v podobě virtuálních obrazů se nachází takoví, kteří aktivně kují pikle proti němu i lodím samotné flotily.

Většina kapitánů lodí se ale po posledním vítězství tvářila vesele, navíc si všichni uvědomovali, jak blízko jsou domovu. Naneštěstí byl také čas prozradit jim špatné zprávy.

„Požádal jsem poručíka Igera ze zpravodajské sekce, aby se dnešní schůze účastnil a osobně vás seznámil se záležitostí, kterou jsem s ním už probíral,” prohlásil Geary, gestem vyzval Igera k řeči a sám si sedl. Jelikož už znal obsah toho, co měl Iger říct, strávil tu dobu sledováním reakcí důstojníků na špatné zprávy.

Veselost zmizela, nahrazena nedůvěrou a následně vztekem.

„Jak se mohla naše rozvědka tak plést?” řekl to nahlas kapitán Armus.

„Jak už poručík Iger vysvětloval,” odpověděl mu Geary, „byla rezervní flotila umístěna tak daleko od aliančního vesmíru, že jsme prostě neměli možnost detekovat náznaky její existence.”

„Proč?” zeptal se velitel Opovážlivého. „Je to spousta lodí a Syndikové by je určitě při mnoha předchozích příležitostech mohli využít. Proč seděly ty lodě na hranici syndického území na druhé straně od Aliance?”

„O jejich důvodech můžeme jen spekulovat,” odpověděl Geary. Striktně řečeno to byla pravda. Vše, co věděl o cizincích na druhé syndické hranici, byla jen spekulace.

„Ale udělali to a teď to vypadá, že sem flotilu přesunuli.”

„Kde jsou?” zeptal se Igera kapitán Draka.

„Myslíme si, že jsou skok nebo dva daleko od Heradaa.”

Geary aktivoval mapu okolní oblasti.

„Když jsme dorazili do Heradaa, přemýšleli jsme s kapitánkou Desjaniovou, proč nám syndická flotila nechala otevřenou cestu na Kalixu. Mohlo to být proto, že u Kalixy na nás čekala rezervní flotila. Kdybychom tam odletěli, mohli nás zdejší Syndikové pronásledovat a uvěznit tak mezi dvěma mocnými nepřátelskými silami.“

„Typický syndický trik,” postěžoval si kapitán Badaya.

„Jak dlouho na nás budou čekat u Kalixy?“

„Syndické el-zetko umístěné u skokového bodu ke Kalixe skočilo hned poté, co jsme zdejší flotilu porazili,”

ukázala Desjaniová na displej. „Stále se tam nachází další a čeká, kam se vydáme tentokrát. A u skokového bodu na Padronis hlídají další dvě el-zetka.“

Badaya si prohlédl mapu a pak přikývl.

„Atalia. Budou vědět, kdy skočíme na Padronis, a je jim jasné, že z Padronis se na Kalixu nedostaneme, takže zamíří na Atalii. Tam se nás pokusí zastavit, protože vědí, že tam letět musíme.“

„To je velmi přesné zhodnocení situace,” souhlasil s ním Geary. „Ke stejnému názoru jsme dospěli s poručíkem Igerem.”

„Zdá se, že zapomínáme řešit případ vážného selhání,”

prohlásila kapitánka Kila klidným tónem, který neodpovídal jejím slovům. „Někdo si nevšiml syndické flotily tvořené dvacítkou bitevních lodí a další dvacítkou bitevních křižníků, rozumím tomu správně?”

Viditelně nervózní poručík Iger otevřel ústa, aby jí odpověděl.

„Ne, poručíku. Nemám zájem poslouchat vaše výmluvy.

Kdybyste byl důstojník na bojové pozici, byl byste zbaven hodnosti a…“

„Kapitánko Kilo,” řekl Geary takovým tónem, že to zarazilo i jinak nezastavitelnou Kilu. „Poručík Iger pracuje pro mne, ne pro vás. Nebýt úsilí, které vynaložili on a jeho lidé, ani bychom o existenci té flotily nevěděli.”

Kila upřela na Gearyho pevný pohled.

„Tak tedy, jen aby bylo jasno, kapitáne Geary, vy si nemyslíte, že je potřeba trestat lidi za jejich selhání?”

Něco uvnitř Gearyho povolilo.

„Kdybych něco takového prosazoval za každou cenu, kapitánko Kilo, potrestal bych vás za ztrátu bitevního křižníku Včasný.“

Nastalo ticho.

Koutkem oka si Geary všiml, jak se na něj Desjaniová varovně dívá. Bylo mu jasné, co by mu řekla nahlas, kdyby mohla. Nemůžete odsoudit důstojníka flotily za přílišnou agresivitu. Žádný z vašich důstojníků to nepřijme, ani teď ne.

Zdálo se, že Kila hledá správnou odpověď, nicméně předběhl ji kapitán Caligo: „Musíme se soustředit na budoucnost, ne se starat o minulost. To Syndikové jsou naším nepřítelem, ne ostatní důstojníci flotily.”

To, co řekl, bylo naprosto zjevné, ale napomohlo to uklidnění situace.

„Caligo má pravdu. Je fuk, odkud ti Syndikové přiletěli,”

prohlásil kapitán Válkychtivého. „Setkáme se s nimi u Atalie. Na tom jediném mi záleží.”

Geary se zhluboka nadechl.

„Správně. Těsně před skokem z Padronis na Atalii zaujmeme bojovou formaci. V nejhorším případě nás čeká boj hned po skoku, ale zdá se, že Syndikové tuhle taktiku už nepoužívají. Jakmile budeme mít příležitost zhodnotit jejich pozice a formace, přeskupíme se a pořádně jim ublížíme.”

„Budeme mít málo paliva,” poznamenal Tulev. „Ztrátě Goblina se nedalo zabránit, ale situaci s palivem to zhoršilo.”

„Já vím. To znamená, že budeme muset zvítězit navzdory logistické situaci.” To byl plán sice inspirativní, ale naprosto zbytečný. Gearyho však nenapadlo, co jiného říct.

„Jsme lepší než oni,“ vmísila se do řeči Desjaniová.

„Dokážeme bojovat chytřeji a tvrději.”

Důstojníci kolem stolu se po těch slovech napřímili.

Badaya věnoval Desjaniové pochvalný pohled, kterého si ona ale zřejmě nevšimla. Kila se na ni zadívala se stejnou intenzitou, ale podbarvenou vztekem. I to Desjaniová ignorovala. „Znovu zvítězíme, protože máme velitele, pro kterého nemají Syndikové protivníka na stejné úrovni.”

To zapůsobilo velmi dobře. Dokonce i Tulev předvedl náznak úsměvu.

„V tom posledním se nemůžu s kapitánkou Desjaniovou přít. Mám plnou důvěru v kapitána Gearyho, založenou na jeho prozatímních výsledcích v boji s nepřítelem.”

„Děkuju vám,” řekl Geary. „A teď všichni víte, proti čemu budeme stát. Postaráme se o tu syndickou flotilu stejně jako o všechny ostatní. Pravděpodobnost výskytu nepřítele u Padronis považuju za velmi nízkou, nicméně pro všechny případy skočíme připraveni k boji. Uvidíme se u Padronis.”

Zatímco virtuální obrazy mizely a poručík Iger vyrazil z místnosti se špatně skrývanou úlevou, obrátil se Geary k Desjaniové a omluvně pokrčil rameny. „Omlouvám se. Vím, že jsem to s Kilou nezvládl.”

„Přesně to chtěla,” upozornila ho Desjaniová. „Ona je váš nepřítel, pane, a musíte používat stejná pravidla při jednání s ní jako když stojíte proti Syndikům. Nenechte se od ní vlákat do pasti.”

„Fajn. Chápu. Příště, než řeknu něco pitomého, mě raději nakopněte.”

Desjaniová pozvedla obočí. „To by si rozhodně vysloužilo velmi zajímavé výrazy na tváři většiny důstojníků. Už tak se na mě v poslední době všichni významně dívají, jen co otevřu pusu.”

„Ehm, ano. Možná byste místo toho měla diskrétně nasadit svůj výraz ,opovaž se‘.“

„Já takový výraz používám?”

„To rozhodně ano. Nepředstírejte, že nevíte, o čem to sakra mluvím.“

„Nemám nejmenší tušení,“ odpověděla Desjaniová a zamířila ke dveřím. „Jen si dávejte pozor na to, co před Kilou řeknete. Nemůže se dočkat, až na vás bude moct zaútočit.“

„Ještě něco,“ zarazil ji Geary. Desjaniová se zastavila a čekala, až bude Geary pokračovat: „Koprezidentka Rionová mě požádala, ať vám poděkuju za to, jak jste zvládla situaci s komandérem Fensinem. Prospělo mu to.“

„Dělala jsem svou práci, pane,“ pokrčila Desjaniová rameny. „Jsem ráda, že jsem mohla komandéru Fensinovi pomoct.“

„Chcete něco koprezidentce Rionová odpovědět?”

zatlačil na ni Geary v naději, že bude mít možnost rozmrazit trochu ledové bariéry stojící mezi oběma ženami.

„Ne, pane. Nechci, abyste s ní musel mluvit jen kvůli mně.“

Sledoval, jak odchází, a moc dobře věděl, že za část zlé krve mezi Desjaniovou a Rionovou může sám. Nicméně neměl tušení, jak v tomhle dlouhotrvajícím boji zvítězit.

Před odletem z Heradaa bylo potřeba zvládnout ještě jednu věc. Dělalo se to v každé sluneční soustavě, ve které flotila bojovala, ale to situaci nijak neulehčovalo. Geary si oblékl vycházkovou uniformu a stál ztuhle v pozoru v hangáru raketoplánů před ceremoniální stráží podobně oděných mariňáků a lodníků. Každou levou niku zdobily černé pásky se zlatým proužkem na obou okrajích.

Geary si odkašlal a snažil se mluvit vyrovnaně a klidně: „Každé vítězství něco stojí. V této sluneční soustavě zemřeli mnozí naši druhové, když bojovali pro své rodiny a domovy, za to, v co věřili, a pro přátele, kteří jim v poslední chvíli stáli po boku. Teď se musíme rozloučit s pozůstatky těch, kdo v boji čestně padli. Nechť je vzdána úcta všem vzpomínkám na ně a jejich pozůstalí se dočkají veškeré možné útěchy. Jejich duše už se připojily k předkům a teď budou i jejich těla odevzdána ochraně žijících hvězd. Naše modlitby a díky jdou s nimi.“

Kapitánka Desjaniová udělala krok kupředu a pak vlevo v bok k mariňákům.

„Připravit.”

Mariňáci pozvedli zbraně.

„Pal.”

Zbraně nastavené na nejnižší úroveň výbojů vyplivly ven slabé záblesky.

„Pal”

Další světlo.

„Pal”

Desjaniová udělala krok zpět.

Geary se k ní otočil.

„Vypusťte pozůstatky ctěných zemřelých na jejich poslední cestu.”

Desjaniová zasalutovala, znovu udělala vlevo v bok a vyslala stejný příkaz všem lodím flotily, které utrpěly ztráty.

Alianční flotila odeslala mrtvé ve flotile stovek pohřebních kapslí přímo na hvězdu Heradao.

Geary slyšel, jak se Desjaniová tiše modlí, a podobné zvuky se rozléhaly i všude kolem. Počkal na vhodnou dobu, přičemž sám věnoval pár slov předkům jménem zesnulých, a nakonec vydal poslední rozkaz: „Rozchod.”

Mariňáci a lodníci pomalu odpochodovali spolu s většinou ostatních přítomných. Geary mlčky stál s očima upřenýma na velký displej, kde se roj kapslí pomalu vzdaloval od flotily.

Desjaniová se postavila vedle něj. „Tohle je vždy to nejtěžší,” okomentovala to. „Rozloučení.”

„Jo. Přál bych si, abychom je mohli odvézt k pohřbu na jejich domovské planety.”

„To není praktické,” zavrtěla hlavou. „Museli bychom hromady mrtvých připoutat ven k trupům našich lodí. Na tom by nebylo nic důstojného. Takhle se dočkají nejčestnějšího možného pohřbu v objetí hvězdy.“

„Pohřby do vesmíru byly za mých časů vzácné,“ řekl Geary. „Ale tenkrát jsme taky neměli tolik mrtvých.“

„Je to to nejlepší možné místo na odpočinek,“ trvala na svém Desjaniová. Položila si dlaň na srdce. „Vše, co nás tvoří, pochází z hvězd. Teď se tam naši mrtví vracejí a jednoho dne prvky tvořící jejich těla vyrazí pryč, jak to hvězdy dělají už od samotného počátku. Časem se ty prvky spojí, aby vytvořily nové hvězdy, nové planety a nové životy. ,Z hvězd pocházíme a ke hvězdám se vracíme,´“

citovala dávnou moudrost. „Je to dobrý osud, poslední čest, již můžeme poskytnout těm, co padli po našem boku.“

„Máte pravdu.“ Ani největší vojenský agnostik nemohl popírat doslovnou pravdu toho, co Desjaniová řekla. Geary považoval časovou škálu, ve které se to dělo, za nepochopitelnou. Ale účast v nekonečném cyklu symbolizovaná zlatými proužky po stranách černé pásky ho uklidňovala. Světlo, tma, světlo. Tma byla jen jeden interval.

„A nikdy nesmíte zapomenout,“ dodala Desjaniová, „že nebýt vás, všichni muži a ženy této flotily by už byli mrtví nebo v zajateckých táborech, kde by je nečekalo nic jiného než smrt daleko od všech, které kdy milovali.“

„Sám jsem to neudělal. Nestalo by se to nebýt úsilí a odvahy všech těch mužů a žen. Ale děkuju vám. Dáváte mi sílu, když ji potřebuju nejvíc.“

„Nemáte zač,“ dotkla se ho krátce na paži hned vedle smuteční pásky a pak beze slova odešla.

O pár hodin později alianční flotila skočila na Padronis.

Města a planety soustavy Heradao, které za sebou lodě zanechaly, se stále svíjely v krutosti občanské války.

Padronis byla další sluneční soustava opuštěná lidstvem.

Nenacházelo se tam nic, co by alianční flotila mohla využít.

Geary vrtěl hlavou, když si prohlížel na displeji výsledky pátrání provedeného lodními senzory. Když Syndikové hvězdu opustili, zanechali tady jen malou nouzovou stanici.

Nemohlo tam být nic, pro co by se vyplatilo zpomalit byť jedinou loď.

Ne snad, že by čekal něco jiného. Padronis byla bílý trpaslík, zářící osamoceně v prázdném vesmíru, nedoprovázená planetami a asteroidy, které obíhaly kolem většiny hvězd. Stejně jako každý jiný bílý trpaslík i hvězda Padronis jednou za čas nashromáždila ve vnější části příliš mnoho hélia a pak explodovala jako nova, odhodila vnější vrstvy a krátkou dobu zářila mnohem silněji. Tyto občasné exploze nebyly pro okolí Padronis nijak příjemné. Jakékoli planety nebo asteroidy by byly už dávno rozdrceny a odvrženy do černé prázdnoty mezi hvězdami, takže se na oběžné dráze kolem Padronis nacházela jen relativně nedávno postavená a toho času opuštěná syndická stanice.

Jednoho dne se Padronis opět rozhoří a zničí i stanici, nicméně senzory flotily analyzovaly povrch hvězdy a dospěly k názoru, že k nevyhnutelné explozi dojde až za hodně dlouho.

„Představte si, jaké to musí být, pracovat na takové stanici,” řekl Geary Desjaniová a ukázal přitom na obraz na displeji. „Potřebovali tady nouzovou stanici, když kolem prolétala spousta lodí pomocí skokových motorů, ale i tak to muselo být strašně izolované místo. Tohle je tak blízko naprosté prázdnotě, jak se jen sluneční soustava může dostat.”

Zamračila se a přikývla.

„Horší by bylo jen sloužit v soustavě kolem černé díry, ačkoli to by snad neudělal nikdo kromě nějakých bláznivých vědátorů. Vsadím se s vámi, že posádka téhle stanice tady byla za trest. Buď půjdete na pár let do pracovního tábora, nebo na Padronis. Kolik z nich si asi vybralo pracovní tábor?”

„Myslím, že já bych to udělal,” odpověděl Geary a chystal se dodat něco dalšího, když jeho displej zablikal a pak úplně zmizel. Současně potemněla všechna světla na můstku Neochvějného.

„Co se stalo?“ chtěla vědět Desjaniová od posádky a bušila při tom do nereagujícího ovládání ve snaze získat stavové hlášení.

„Nouzové odpojení systému,” ohlásil vyděšeným hlasem jeden z důstojníků. „Zdá se, že se vše na lodi s výjimkou těchto záloh odpojilo.”

„Proč?“

„Důvod neznámý, kapitánko. Moment. Strojovna nám posílá

hlášení

pomocí

nouzových

zvukových

komunikačních systémů. Došlo prý k odstavení energetického jádra. Dělají na všem testy, než ho znovu nahodí.”

Desjaniová zatnula pěsti. „Co mohlo způsobit nouzové odstavení?”

Technik vypadal v slabém světle pobledle.

„To zatím nevíme. Děkujme žijícím hvězdám, že se jádro stačilo odpojit, kapitánko. Cokoli, co by mohlo způsobit nouzové odstavení, musí být extrémně závažné.”

„Právě jsme se těsně vyhnuli selhání energetického jádra?” zeptal se Geary do ticha, které po hlášení na můstku zavládlo.

„Vypadá to tak. Katastrofické selhání energetického jádra,” prohlásila Desjaniová se zachmuřenou tváří a oslovila posádku: „Chci kompletní hlášení ze všech oddělení, jakmile to bude možné. A od strojovny předpokládaný čas do nahození jádra, jakmile to budou vědět.”

„Máme komunikaci se zbytkem flotily?” zeptal se Geary.

„Nouzové systémy jsou v provozu, pane. Jen hlasová komunikace, datová síť ne.”

„Upozorněte je na to, co se nám stalo.”

„Ano, pane,” odpověděl komunikační důstojník. Zarazil se a pak se vyděšeně nadechl. „Pane, dostali jsme zprávu z Opovážlivého. Hlásí, že u Loriky došlo k selhání energetického jádra ve stejné chvíli jako u nás. Lorika byla totálně zničena. Žádné stopy po přeživších.”

Jedno takové selhání za rutinních okolností by představovalo vzácnon, ale ne nemožnou událost. Dvě takové ve stejnou chvíli mohly znamenat jedině sabotáž.

Ten, kdo už předtím vložil do systémů flotily počítačové červy, právě udeřil znovu.

„Mizerové,” zasyčela Desjaniová a zatínala lícní svaly.

„Informujte strojovnu, že pravděpodobný důvod odstavení jádra byl červ v operačním systému,” řekla nahlas s neuvěřitelným sebeovládáním.

Všichni důstojníci na ni zírali s vyděšenými výrazy, pak technik přikývl: „Ano, paní kapitánko.”

„Kapitáne Geary,” ozval se operační důstojník.

„Opovážlivý žádá instrukce, které by mohli předat zbytky flotily. Má se flotila držet kolem Neochvějného, zatímco poletíme neřízené mimo kurz?”

Výhodou otázky bylo, že šlo o relativně jednoduché rozhodnutí. Manévrování s jednou lodí zpátky na pozici bude stát mnohem méně paliva, než kdyby ostatní drželi pozici kolem Neochvějného.

„Řekněte Opovážlivému, ať zaujme roli centra flotily, dokud Neochvějný nezprovozní systémy.”

Netrvalo ani dvacet minut, než důstojník pro zabezpečení systémů zavolal na můstek s hlášením, ale Gearymu to připadalo jako nejdelších dvacet minut jeho života. Bylo snadné nevnímat, jak moc si zvykl na přístup k datovým systémům a možnost vidět vše, co potřeboval, dokud displej nepřestal fungovat a Geary z velitelského křesla neviděl jen stěny můstku. Tak hluboko uvnitř lodi pochopitelně nemohla být normální okna s výhledem na okolní vesmír, ne snad že by nějaká byla ve vnějším trupu.

Design lodi měl smysl z ohledu nutnosti udržet integritu trupu na co nejvyšší úrovni, ale v takových chvílích by bylo i malé okénko vítaným spojením se zbytkem flotily.

„Našli jsme to, kapitánko Desjaniová,” oznámil systémový důstojník podivně deformovaným hlasem přes nouzový komunikační kanál, napájený zvukovými vibracemi. „Červ se pokusil aktivovat přetížení jádra, ale naše bezpečnostní zálohy ho stihly odpojit dřív.“

„Máte tušení, proč nezachránily bezpečnostní zálohy Lorikyi?“ zeptala se Desjaniová.

„Můžu jen hádat, kapitánko. Operační systémy jsou strašně komplexní, takže systém každé lodě je mírně odlišný, i když by měly být všechny identické. Záložní systémy Loriky se mohly od našich někde ve zlomku procenta lišit, a to už nejspíš stačilo. Nebo příkaz k přetížení přišel zrovna v tom správném zlomku milisekundy, kdy naše záloha kontrolovala právě tuto možnost, zatímco Lorika mohla zrovna dělat něco jiného. Nechci naznačovat, že by někdo z lidí zemřelých na Lorice udělal chybu, ale je možné, že některý z jejich systémáků nedoladil záložní systémy dostatečně. Prostě nevíme, a nejspíš to ani nezjistíme.

Předpokládám, že z Loriky nezůstalo nic, co by nám mohlo něco prozradit.”

Desjaniová na chvíli zavřela oči a rty se jí pohnuly v kratičké modlitbě. Geary ji chápal. Neochvějný přežil jen o vlásek.

„Jste si jistý,“ chtěla vědět od důstojníka, „že v systému už nic dalšího nečíhá?”

„Nic dalšího jsme nenašli, kapitánko.”

„Na to jsem se neptala!“

„Ano, kapitánko! Tedy, ne, kapitánko! Kdyby tam byli ještě nějací červi, našli bychom je. Vsadím na to život.”

Desjaniová zkřivila rty v neradostném úsměvu. „Přesně to taky děláte. Postarejte se, aby byl červ dokonale zlikvidován, a dál v systému hledejte další hrozby. Dejte mi vědět, až budete s hlavním strojmistrem připraveni nastartovat jádro.”

„Ano, kapitánko. Očekávaná doba do startu je dalších patnáct minut.”

Desjaniová zapadla do křesla a pak se rozhlédla po můstku.

„Dejte si pohov. Bude to trvat dalších patnáct minut.

Připravte se pustit do práce, jakmile budeme mít energii.”

Geary zíral na nejbližší stěnu můstku a chybělo mu vítané rozptýlení při řešení okamžitých problémů, o které se musela starat Desjaniová a její posádka.

„Musíme najít, kdo je za to zodpovědný,” zamumlal nakonec frustrovaně k Desjaniové. „Tentokrát se jim podařilo zničit jednu z našich lodí.”

„Ale proč Lorika!“ zeptala se Desjaniová velmi tiše.

„Máte tušení?”

„Jo.” Komandérka Gaesová, velitelka Loriky, ho varovala před prvním červem v systémech flotily. Něco věděla, a zjevně to sabotérovi stačilo.

Desjaniová přikývla a sledovala Gearyho.

„Gaesová šla s Falkem, ale od chvíle, kdy se Lorika vrátila k flotile, vás podporovala. Její kontakty s odpůrci pro vás musely být užitečné.”

„Byly. Zjevně nejsem jediný, kdo si to myslel.”

„Dostaneme je, kapitáne Geary,” slíbila mu Desjaniová.

„Někdo bude vědět, kdo to udělal. Určitě promluví.”

Geary si tím tak jistý nebyl. Červi napsaní, aby přímo zničili alianční lodě, by určitě vyvolali protesty, kdyby se o nich dozvěděla víc než jen hrstka lidí. A ta hrstka si byla jistá, že prozrazení pro ni znamená popravčí četu.

Pak tiše čekali. Kvůli odpojení všeho vyjma nouzových systémů a jen několika slabým světlům začínal můstek působit klaustrofobicky. Gearyho napadlo, jestli opravdu stoupá teplota, jak si to myslí jeho představivost, a jestli se i vzduch začíná kazit. Věděl, že nouzové zálohy dokázaly udržovat základní funkce v provozu po mnohem delší dobu, než bylo jádro odpojené, a tak se místo toho snažil relaxovat a vypadat klidně.

„Systémy energetického jádra jsou vyčištěné,” přišlo konečně toužebně očekávané hlášení. „Smazání červa zodpovědného za pád je potvrzeno. Žádáme o povolení restartovat energetické jádro.”

„Udělejte to,“ vyštěkla Desjaniová. Za pár minut světla na můstku zesílila a ventilátory klimatizace začaly hučet hlasitěji. Necelou minutu poté se před všemi aktivovaly displeje.

„Dostaňte nás zpátky, kam patříme,“ přikázala Desjaniová manévrovacímu důstojníkovi. „Nejspíš jsme odletěli z pozice mezi dalšími loděmi. Zaměřte se na Opovážlivý a znovu zaujměte roli vůdce flotily.”

Reaktivace displejů hodně pomohla. Geary musel celou dobu bojovat s iracionální obavou, že došlo ke ztrátě více lodí a jen mu to nikdo neřekl. Teď si mohl potvrdit, že byla zničena jen Lorika. Jako by to tedy byly dobré zprávy. Při kontrolování hlášení plavidel nacházejících se nejblíže Loriky při explozi se Gearymu na tváři objevila bolestivá grimasa. „Nikdo nepřežil.”

„Kdyby měl někdo přežít, musel by odstartovat v záchranném modulu ještě před přetížením jádra,” upozornila ho Desjaniová. „A ten by zemřel, jakmile by si zbytek flotily uvědomil, co to asi znamená.”

Měla pochopitelně pravdu, ale to mu moc nepomohlo.

Geary se zhluboka nadechl, aktivoval komunikační okno a začal vysílat k celé flotile: „Tady kapitán Geary.

Neochvějný a všichni na palubě jsou v bezpečí. Vyšetřujeme důvod přetížení jádra na Lorice a nouzového odstavení na Neochvějném. Pokud má o incidentu někdo jakékoli informace, ať mi je prosím okamžitě pošle.”

Vyšetřujeme. Silné slovo pro něco, co nejspíš nepřinese výsledky. Pokud byli sabotéři stejně opatrní jako s předchozími červy, neexistovaly absolutně žádné stopy, které by bylo možné použít k odhalení původu červa. Geary měl co dělat, aby nevstal, nedošel k nejbližší stěně a nezačal do ní bušit frustrovaně pěstí.

Místo toho si vyvolal seznam příchozích zpráv. Nečekal odpovědi, spíš hledal rozptýlení. Zamračil se, když si všiml hromady blikajících zpráv s vysokou prioritou. Musely se dostat do sítě flotily, zatímco byly systémy Neochvějného odpojené, takže to nemohly být reakce na jeho žádost o informace. Bude mu trvat věčnost, než všechny projde, a nejspíš to byly jen variace na „co se stalo” a Jste v pořádku”.

Pak se zarazil a jen zíral.

Jedna ze zpráv byla odeslána z Loriky.

„Kapitánko Desjaniová, můžete mi říct přesný čas zničení Loriky?“ zeptal se Geary.

Překvapeně se po něm podívala, zjevně nechápala, proč je to teď důležité.

„Naše vlastní jádro bylo odstaveno ve 14:12. Podle systémových záznamů ze zbytku flotily explodovala Lorika… dvě celé sedm sekund po 14:12.”

Geary si znovu zkontroloval zprávu.

„Mám tady zprávu odeslanou z Loriky ve 14:15.”

„Pane?”

Desjaniová k němu přistoupila a naklonila se mu přes rameno, aby viděla na displej. Pak stiskla několik tlačítek hned vedle jeho ruky.

„Komunikační síť flotily si je jistá, že ta zpráva byla přijata po 14:14. Posílala se celou další minutu.” Narovnala se a upřela pohled na komunikačního důstojníka. „Jak může být v síti zpráva odeslaná dlouho poté, co byla Lorika zničena?”

„To nemůže, kapitánko. I kdyby šlo o prodlevu v odesílání, systém by zaznamenal přesný čas.” Komunikační důstojník se chvíli tvářil zamyšleně a pak přikývl, když dostal nápad. „Zpráva musela být skrytá v systému už předtím. Nemělo by se to dělat, ale existuje několik způsobů, jak toho dosáhnout. Lorika, nebo spíš někdo na Lorice, poslal zprávu do komunikační sítě už předtím, ale skryl ji tak, aby nebyla viditelná, dokud se něco nestane, například neuplyne určený čas.”

Geary zavrtěl hlavou.

„Proč by Lorika něco takového dělala?” Dovedl si představit spoustu důvodů, proč by někdo chtěl změnit čas odeslání zprávy, zvlášť kdyby udělal chybu. Nedokázal ale pochopit, co by k tomu vedlo kohokoli na Lorice. Otevřel si zprávu a projel ji očima. Ve skutečnosti to nebyla zpráva, ale spousta počítačového kódu.

„Kapitánko Desjaniová, kdo mi může říct, co je tohle?”

Podívala se na to a pak stiskla několik tlačítek.

„S vaším svolením bych to nechala prohlédnout svého důstojníka pro systémovou bezpečnost, než to kamkoli pošleme, pane. Nevíme, co by v tom mohlo být”

Geary pocítil náhlý nával strachu a vzteku sám na sebe.

„Mohl by to být ten červ, který nás skoro zničil?”

„Ne odeslaný takto,” odpověděla Desjaniová se zavrtěním hlavy. „Filtry a firewally v komunikačním systému nic aktivního nepustí. Posílat červy touhle cestou by bylo jako pálit na nás obrázek střely, ne samotnou střelu.

Pokud je to ono. Mí lidé by to měli být schopní rozeznat.”

Odpověď přišla celkem rychle. Tvář důstojníka zodpovědného za zabezpečení systémů se objevila v malých okénkách na displeji Gearyho i Desjaniové. Komandér se tvářil ohromeně. „Pane, paní kapitánko, ehm, ta zpráva z Loriky. Je to zdrojový kód prvního červa, toho, který napadl skokové motory všech lodí flotily.”

„Ten červ pocházel z Loriky ?“ zeptal se Geary a pocítil velké zklamání. Věřil komandérce Gaesové, dal jí druhou šanci a…

„Ne, pane. Ta zpráva obsahuje kopii prvního červa, stále ještě s informacemi o přenosu systémy a také s identitou lodě, která ho odeslala. Nemám tušení, jak se k téhle kopii mohla Lorika dostat.” Důstojník nervózně polkl. „Podle téhle zprávy červ původně přišel z Inspirace, pane.”

8.

Gearyho tělem se začal šířit nepříjemně ledový pocit.

„Jste si jistý? Nemáte pochyby?”

„Ne, pokud je zpráva autentická, pane. Samozřejmě by se to dalo zfalšovat, ale bylo by hodně těžké zkonstruovat falešný sledovací záznam, který by vypadal jako pravý.

Osobně mi to připadá, že někdo na Lorice objevil, odkud červ pocházel, a umístil zprávu do komunikačního systému tak, aby se vyslala, kdyby byla Lorika zničena.”

Takže komandérka Gaesová věděla, kdo byl za červa zodpovědný, jenže mlčela z důvodů, které už nebudou nikdy zjištěny. Postarala se však, aby v případě jejího umlčení pravda vyšla najevo.

Tvář Desjaniové byla zarudlá hněvem.

„Tohle je dostatečný důvod, proč strčit Kilu do výslechové místnosti a zjistit, co o tom ví.”

„To jo,” souhlasil Geary. Přemýšlel o mrtvých na Lorice a současně už v duchu dával dohromady rozkazy popravčí četě pro kapitánku Kilu. Když se ale natáhl ke komunikátoru, aby přikázal mariňákům na Inspiraci Kilu zatknout, chytila ho za ruku Viktorie Rionová.

„Počkejte. Musíte se postarat, abyste ji opravdu dostali,”

řekla mu odhodlaným hlasem.

Geary se obrátil k Rionové, která dorazila na můstek a přišla na doslech k němu a Desjaniové, aniž by si toho někdo z nich všiml. Než ale stačil promluvit, předběhla ho Desjaniová.

„Pokud ji chceme opravdu dostat, musíme jednat co nejrychleji!” zasyčela šeptem Desjaniová. „Ta ženská zkusila zničit mou loď!”

„Já vím, co zkoušela udělat!” odpověděla Rionová vztekle, také šeptem. „Poslouchejte mě! Kila odvedla úžasnou práci při zastírání stop. Zjevně má připravené plány na zničení důkazů a potenciálních svědků proti sobě, jak jsme viděli v Lakotě, když zlikvidovala raketoplán převážející dva důstojníky na výslech. Musíme připravit opatrnou past, protože klidně může mít plány i pro takovouhle situaci.”

Geary poznal, že Rionová má pravdu, a tak potlačil touhu po okamžité pomstě. „Co navrhujete? Nemůžeme ji nechat dál na svobodě.”

„To ne,“ odmlčela se na chvíli Rionová. „Hodina. To je dost času na přípravu pasti. Svolejte konferenci flotily za hodinu. Kila bude věřit, že nadále nemáme tušení, kdo je za ztrátu Loriky a málem i zničení Neochvějného zodpovědný.

Bude očekávat další neefektivní výzvu, aby se přiznal kdokoli, kdo něco ví. Pokud před ní dokážeme do té doby tenhle důkaz zatajit, měli bychom být schopní přichystat past, ze které se nebude moci dostat.”

Desjaniová si Rionovou vztekle měřila pohledem, ale Geary na ní viděl, jak přitom přemýšlí. Pak náhle přikývla.

„To je dobrá rada. Na vašem místě bych ji přijala, pane.”

Rionová se na Desjaniovou naštvaně zadívala.

„Mnohokráte vám děkuji za vyslovení důvěry.”

„Zkuste si obě zapamatovat, kdo je tady nepřítel,”

zavrčel Geary a mamě se přitom snažil potlačovat emoce.

Ostatní důstojníci na můstku už si určitě všimli, že se děje něco nezvyklého mezi jejich kapitánkou, Gearym a Rionovou. Musel tím směrem přesunout téma pro klepy a odvrátit tak zájem od zprávy, kterou předtím dostal.

„Dobrá, paní koprezidentko. Připravte past a řekněte mi, co potřebujete. Ale nejdřív se dlouze a naštvaně podívejte na kapitánku Desjaniovou a pak odpochodujte z můstku, jako byste se zase pohádaly.”

„My jsme se pohádaly. Toho byste si mohl všimnout i vy.” Rionová se chladně usmála na Gearyho, pak přeměřila pohledem Desjaniovou a o krok ustoupila.

„Omlouvám se, že se snažím zasahovat do vašich rozhodnutí,” prohlásila tiše, ale tak, aby ji důstojníci na můstku slyšeli. „Podle mého názoru mám právo vědět, co mohlo za ztrátu energie na lodi.“

Desjaniová se s nucenou slušností na Rionovou usmála.

„Až zjistíme více, postarám se, aby vám to někdo řekl.

Děkuji vám, paní koprezidentko.”

Rionová odpochodovala z můstku. Geary se postavil a ani svou frustraci nemusel hrát. Chtěl mít Kilu zavřenou v cele teď hned, chtěl ji mít postavenou před popravčí četu, ale nemohl to uspěchat. Rionová měla pravdu, že je potřeba naplánovat dobrou léčku. Museli se postarat, aby Kila nedostala příležitost zničit další důkazy nebo pozabíjet potenciální svědky. Promluvil tak, aby mu rozuměli i pozorně naslouchající důstojníci na můstku: „Kapitánko Desjaniová, dejte mi okamžitě vědět, kdyby se zjistilo něco o ztrátě Loriky a problému na Neochvějném.”

„Můj důstojník pro zabezpečení systémů už na tom pracuje,” odpověděla Desjaniová hlasem, který rozechvíval nepotlačovaný hněv. Přesně to očekávala posádka od kapitánky, jejíž loď byla málem zničena. A pokud by je napadlo, co ještě ji mohlo naštvat, snadno si to mohli vysvětlit dobře známým faktem, že mezi jejich kapitánkou a Viktorií Rionovou je spousta zlé krve.

Geary odeslal zprávu kapitánům flotily, svolávající je během hodiny na konferenci. Pak opustil můstek a všiml si přitom, jak se službu konající důstojníci pečlivě snaží dávat pozor, aby na sebe nepřilákali pozornost kapitánky Desjaniové, která stále upírala vzteklý pohled na displej. Na chvíli se zarazil a vzpomněl si na vlastní dny ve funkci mladého důstojníka, kdy bylo čtení nálady nadřízeného a vyhýbání se mu, jakmile ji měl špatnou, neměnnou součástí rutiny, bez ohledu na loď nebo kapitána.

Když býval Geary mladý důstojník, byla by představa otevřeného odporu proti veliteli flotily považována za insubordinaci. Kapitán flotily, konspirující proti veliteli až do úrovně, kdy dojde ke zničení alianční lodě, by byl považován za postavu ze špatného románu. Ale vyhýbání se kapitánovi postiženému mizernou náladou se za sto let spánku v hibernaci nezměnilo. Nejspíš to stejně fungovalo už tisíce let. Bez ohledu na to, jak se současnost od minulosti lišila, některé tradice a praktiky přežívaly věčnost.

Ne snad, že by všechny tradice byly dobré nebo rozumné, ale i tak ho ta myšlenka potěšila.

O hodinu později seděl v konferenční místnosti, ve které opět panovala velmi napjatá nálada. Geary stál v čele stolu, jenž se pomalu roztahoval, jak na virtuální konferenci přicházeli jednotliví kapitáni. Pečlivě se snažil nedívat k místu, kde by se měl objevit obraz kapitánky Kily.

Do místnosti vstoupila Desjaniová, kromě Gearyho jediná fyzicky přítomná osoba, a usedla na židli vedle něj.

Zachytila jeho pohled a přikývla, pak upřela oči na povrch stolu. Geary v ní dokázal vycítit napětí jako u velké kočky chystající se každou chvíli skočit na kořist, ale držící se jen s velkým vypětím vůle. Podobný dojem v něm Desjaniová vzbuzovala, když se chystala na nálet proti syndické lodi, ale tentokrát její cíl tvořila důstojnice alianční flotily.

Ke Gearyho překvapení a vděku se vedle kapitánky Cresidové objevil i obraz kapitána Duellose. Uniformu měl vyčištěnou a sešitou. Nebýt mírné ztuhlosti jeho pohybů a výrazu by se nedalo poznat, čím si před nedávnem prošel.

Spolu s kapitány lodí z Callaské republiky a Federace Trhliny dorazila na konferenci i koprezidentka Rionová.

Také se podívala přímo na Gearyho a přikývla, ačkoli v jejím případě gesto znamenalo, že je past připravená ke spuštění. Rionová mu navíc očima posílala varování.

Jack Campbell

Jste mizerný herec a velmi špatný lhář, kapitáne Geary, řekla mu méně než před půl hodinou. Budete vzteklý, ale snažte se, aby to vypadalo, že vztek směřujete na zatím neznámou osobu. Neříkejte nic o prvním červovi ani nespekulujte o jeho původu, dokud nedostanete signál, že je past připravená. Pokud nebudete mluvit o tom, co víme, nebudete lhát. Takže to ani nebude působit, že lžete.

Zatímco čekal, až na konferenci všichni dorazí, pomyslel si, že existují horší charakterové vady než neschopnost dobře lhát. Alespoň pokud má po ruce Rionovou, která ho provede kolem míst, kde by mu jinak nic jiného nezbývalo.

Geary si představil, jak by důstojníci pokyvovali hlavou, kdyby se někdy dozvěděli, že potřebuje pomoc političky, když jde o vyhýbání se pravdě.

Plukovnice Carabaliová vypadala stejně klidně jako vždy, ale také na Gearyho kývla hlavou jakoby na pozdrav, ačkoli ve skutečnosti potvrzovala, že jsou její mariňáci připravení.

Dorazili poslední důstojníci, většinou relativně nízce postavení kapitáni z nejmenších a tedy nejvzdálenějších lodí, kteří se lehce přepočítali při odhadu zpoždění datového přenosu rychlostí světla mezi svými loděmi a Neochvějným.

Všichni mlčky seděli a sledovali Gearyho, který se postavil a začal hovořit pečlivě ovládaným hlasem: „Jeden z našich těžkých křižníků, Lorika, byl zničen a jeho posádka zavražděna jedinci, pro které jsou politické cíle důležitější než životy našich vlastních lidí.“ To mu poradila Rionová, když mu řekla, aby spojil pachatele sabotáže s politikou, jíž flotila opovrhovala. „I Neochvějný se jen těsně vyhnul zničení.“

Kapitán Badaya udeřil rukou do stolu před sebou a virtuální software ochotně dodal zvuk, aby to vypadalo, že úder dopadl na stůl na palubě Neochvějného.

„Zrádní mizerové! Jak může kdokoli ve flotile o něčem takovém mlčet?“

„Nevím,“ odpověděl Geary a přejel očima pátravě po všech přítomných kapitánech. Všiml si, že i Kila se rozhlíží s dokonale vypočítaným výrazem spravedlivého hněvu.

Geary si uvědomil, že díky tomu se mu nemusela podívat do očí.

„Tohle je poslední šance pro kohokoli, kdo je s něčím obeznámen. Řekněte nám, co víte, nebo vás bude čekat stejný trest jako pachatele.“

Nikdo neodpověděl.

„Vím, že jsou tady takoví, kteří nesouhlasí s mými velitelskými rozhodnutími“, dodal Geary. „Nespokojenost je jedna věc. Vražda a ničení aliančních lodí je něco jiného.

Věřím, že jsem měl příležitost všem přítomným dokázat, že slovo dodržím. Ten, kdo zničil Loriku, nechal téměř určitě zlikvidovat i raketoplán s kapitánem Casiou a komandérkou Yin ve sluneční soustavě Lakota. Ti důstojníci byli také zavražděni, aby nemohli mluvit. Pokud někdo z vás něco o sabotáži ví, měl by o tom přemýšlet. Vaše životy jsou v rukou člověka, který raději vraždí, než aby riskoval prozrazení. Pokud se teď přiznáte, budete pod mou ochranou.“

Opět ticho, které tentokrát trvalo déle.

Duellos se tvářil, jako by kousnul do něčeho shnilého.

„Čím dál víc si myslím, že pachatel jedná anonymně.

Opravdu si nedokážu představit, že by ho v opačném případě už neprozradil někdo, kdo ho zpočátku podporoval.“

„Pokud by kdokoli narazil na vodítko vedoucí k identitě sabotéra,“ namítl kapitán Tulev, „dokázal by ho s dostatkem času a odhodlání vystopovat ke zdroji bez ohledu na to, jak dobře by byly stopy zamaskované.“

„Možná proto zemřela komandérka Gaesová z Loriky,“

vložila se do řeči kapitánka Cresidová. „Letěla s Falcem, takže byla jednu dobu ve spojení s těmi, kdo odporovali velení kapitána Gearyho. Ale od té doby sloužila s věrností a odvahou. Možná použila své kontakty, aby se pokusila sabotéra odhalit.“

Cresidové to nikdo neřekl, ale byla dost chytrá, aby si to po zničení Loriky dokázala dát dohromady sama.

Kapitán Opovážlivého zavrtěl hlavou: „To jsou jen spekulace. Potřebujeme poctivá data. Potřebujeme důkazy!”

„Opravdu?” zeptala se Cresidová. „Pravda by vyšla najevo ve výslechové místnosti. Tímto se dobrovolně hlásím k výslechu na přístrojích, který se bude týkat znalostí o červovi použitém proti flotile. Naléhám na kolegy důstojníky, aby udělali to samé.”

Kapitán Armus z Kolosu se zamračil.

„To je hodně vážný krok. Nepřímo naznačujete nečestnost všech důstojníků flotily. Pokud budeme souhlasit s výslechem, posuneme hranici přijatelných opatření proti důstojníkům, vůči nimž jinak není žádné podezření. A bude to velmi velký posun.”

Spousta důstojníků souhlasně přikyvovala. Dokonce i Geary intuitivně návrh Cresidové odmítal. Zavedením precedentu pro výslech libovolného důstojníka flotily, ať už byl podezřelý, nebo ne, by mohl vzniknout lék s horšími následky, než byla nemoc reprezentovaná lidmi typu kapitánky Kily.

Ale kdyby nedostal zprávu z Loriky, cítil by se stejně?

Nebo by hnaný vztekem a frustrací neochotně souhlasil s Cresidovou a možná tak fatálně podlomil podstatnou součást tradic flotily? Hnusily se mu kompromisy porušující základní principy Aliance, které vznikly za sto let války. Ale právě v takovýchto chvílích viděl, jak snadné je takové kompromisy připustit a porušit podstatné principy „Jen pro tentokrát, protože je to důležité”.

„Koprezidentka Rionová se dobrovolně přihlásila k výslechu, když byla podezřelá,” připomněl ostatním jeden z kapitánů lodí Callaské republiky.

„Čest političky může být jen těžko posuzovaná ve stejné kategorii jako čest důstojníka flotily,” řekl neomaleně Armus a pak zrudl, když si uvědomil, že to řekl v její přítomnosti.

„S ohledem na její postavení alianční senátorky je to rozhodně porovnatelné“, upozornil ho Duellos.

„A navíc,“ prohlásila kapitánka Desjaniová klamně klidným hlasem, „Jelikož si mnozí myslí, že politici mají před výslechy mnohem víc co skrývat, byla ochota paní koprezidentky podstatně závažnější, než kdyby se stejnou věcí souhlasil důstojník.”

„Děkuji vám, kapitánko Desjaniová,” odpověděla Rionová tónem schopným roztavit pancéřování bitevní lodi.

Dokud se Kila účastnila schůze, hrál Geary o čas a nechával debatu volně probíhat. Pak se ale plukovnice Carabaliová podívala vedle sebe na něco, co mohla vidět jen ona sama, a znovu na Gearyho kývla hlavou. Past byla připravená.

Geary zaťukal klouby ruky do stolu, aby na sebe upozornil všechny přítomné.

„Nemusíme pochybovat o cti všech důstojníků flotily ani nemusíme všechny podrobovat výslechům způsobem, který by ohrozil základní principy flotily a její disciplínu.” Tím si jejich pozornost získal dokonale. Všichni ho sledovali a zjevně hádali, co řekne dál. Dokonce i Desjaniová dokázala nasadit docela ucházející zmatený výraz.

„Místo toho necháme mluvit mrtvé.”

Na všech tvářích se objevily různé varianty překvapení a šoku. Geary zaťukal prstem do stolu a pokračoval: „Velitelka Loriky dokázala před zničením lodi odeslat důležitý soubor, který nějak nalezla. Její loď byla pravděpodobně zaměřena, protože spiklenci měli správné podezření, že komandérka Gaesová toho ví příliš. Přesně jak spekulovala kapitánka Cresidová.”

Tím si nemohl být jistý, jelikož netušil, jak dlouho Gaesová znala identitu lodě, z níž pocházeli původní červi.

Gaesová věděla o původním červovi, varovala před ním Gearyho, ale pokud už tehdy tušila, kdo za ním stojí, neřekla mu to. Zemřela ale při plnění povinností a poskytla mu zoufale potřebnou informaci, takže si v Gearyho očích zasloužila jakoukoli omluvu.

Geary zadal příkaz. Nad stolem se začala vznášet zpráva z Loriky, natáčená konferenčním softwarem pro každého účastníka tak, aby ji jasně viděl.

„Vzpomenete si jistě na prvního červa zaneseného do operačních systémů flotily. Na toho, co by zablokoval skokové motory většiny lodí s výjimkou několika jako Neochvějný, které by navždy skončily ve skokovém prostoru.“ Ukázal na zprávu a pokračoval: „Tohle identifikuje informaci, která nám chyběla. Určuje loď, ze které červ pocházel.”

Zatímco ho všichni upřeně sledovali, přesunul pohled na Kilu.

„Kapitánko Kilo, ten červ přišel z Inspirace.“

Zdálo se, že ji to šokovalo.

„Jste si tím jistý?“

„Ano, kapitánko Kilo. Nechcete nám vysvětlit, jak mohla být vaše loď zdrojem zrádného a ničivého softwaru zaměřeného na vaše kolegy z flotily?”

„Nelíbí se mi, co tím naznačujete, kapitáne Geary!”

vyštěkla Kila.

„Měli bychom okamžitě vyslat příkaz na Inspiraci k zatčení všech, kdo se toho mohli účastnit,” naléhal Badaya.

„Hned, než se o tomhle dozví.”

„Ta zpráva ještě ani nebyla ověřená,” obrátila se Kila k Badayovi. „Pochází opravdu z Loriky’? Pokud ano, je pravá, nebo zfalšovaná? Ujišťuji všechny přítomné, že kdybych o něčem takovém věděla, osobně bych zajistila spravedlivý trest pro všechny zúčastněné! Co se týče vašeho návrhu, kapitáne Badayo, jsem schopná přikázat zatčení takových důstojníků a jejich kompletní výslech sama.”

Kdyby Rionová Gearyho neupozornila, že si na to má dávat pozor, nevšiml by si, jak Kila během vášnivého odmítání viny sjela jednou rukou někam na stranu. Tak mohla snadno manipulovat s něčím, co nebylo virtuálním softwarem zobrazováno.

„Zprávu mohou prozkoumat všichni, kteří pochybují o její věrohodnosti,” odpověděl Geary nahlas a snažil se zachovat klidný hlas, i když ve skutečnosti měl chuť na Kilu řvát. „Všichni komunikační a bezpečnostní důstojníci, kteří ji zatím dostali do ruky, identifikovali jako zdroj Inspiraci.

Nebyla jste si vědoma, že červ pochází z vaší lodi?“

„Samozřejmě že ne!“ odmítla obvinění Kila a vztekle se rozhlížela, dokud se nezaměřila na Duellose. „To sis vymyslel ty, co? Dávno odkopnutý milenec se konečně dočkal pomsty!”

Duellos neměl problém tvářit se nevinně, když vrtěl hlavou, protože nebyl na zprávu před konferencí upozorněn.

Ale i tak byla jasně vidět nechuť, již ke Kile cítil.

„Čekal bych, že kapitánka lodě se bude méně starat o sebe a více o objevení zdroje červa pocházejícího z její vlastní lodě.“

„Zodpovědní lidé se dočkají spravedlnosti!” postavila se Kila. „Musím přikázat vyšetřování dřív, než se pachatelé o něčem dozví. Tedy za předpokladu,” dodala rychle, „že je ta údajná zpráva z Loriky pravá.”

Geary se znovu podíval na plukovnici Carabaliovou, která poslouchala něco, co se na konferenci nepřenášelo.

Pak mariňácká velitelka znovu přikývla a Geary věnoval Kile zachmuřený úsměv.

„Měli bychom začít s vaším bezpečnostním důstojníkem, co říkáte, kapitánko Kilo? A komunikačním důstojníkem, případně vaším zástupcem.”

„Samozřejmě!” prohlásila Kila. „Pokud mě necháte zahájit vyšetřování, ujišťuji vás, že nebudou mít čas zareagovat a…”

„Vyšetřování už začalo,” přerušil ji Geary. „Plukovnice Carabaliová, můžete informovat všechny přítomné o jeho průběhu?”

Carabaliová se vyhnula pohledu na Kilu a promluvila plochým hlasem s dokonale profesionálním výrazem: „Na rozkaz kapitána Gearyho mí mariňáci přiřazení na palubu Inspirace čekali až do začátku této schůze. Pak tajně vzali do ochranné

vazby

výkonného,

komunikačního

a

bezpečnostního důstojníka Inspirace “

Obrazy kapitánů flotily zíraly buď na Carabaliovou, Gearyho, nebo Kilu. Geary doufal, že se netváří triumfálně.

Kilina tvář nic neprozrazovala, ale zdálo se, že nepřirozeně ztuhla.

„Zatčení důstojníci,” pokračovala Carabaliová, „byli umístěni do bezpečnostní cely s maximální izolací, zatímco u nich byla zjišťována přítomnost čehokoli, co by mohlo ohrozit jejich životy nebo celou loď. Maximálně izolovaná cela je založená na prastarém zařízení zvaném Faradayova klec, které blokuje jakékoli záření. Komunikace je udržována prostřednictvím fyzických zpráv předávaných skrze několik krytých zámků.” Plukovnice Carabaliová se na chvíli odmlčela a pak se zadívala přímo na Kilu: „Přibližně před třemi minutami vyšetření důstojníků Inspirace pro komunikaci a systémové zabezpečení odhalila přítomnost INND. Před minutou senzory u bezpečnostní cely detekovaly a zablokovaly sérii signálů používaných pro zabezpečené šifrované přenosy. Signály musely vzniknout uvnitř trupu Inspirace.“

Následné krátké ticho přerušil kapitán Tulev s otázkou: „INND?”

„Injektované nanotechnologické neurální distruptory,”

vysvětila Carabaliová, „běžně známé jako mozkový gril pro následky, které má jejich spuštění na nervový systém. Je možné vpravit je do těla člověka, aniž by si toho byl vědomý, pokud je jeho pozornost dostatečně odpoutaná.

Zachycené signály měly mozkové grily aktivovat.”

Nastalo ještě delší ticho než předtím.

„Někdo se ty tři důstojníky právě pokusil zabít?” zeptal se nakonec kapitán Badaya nevěřícně.

„Určitě bezpečnostního i komunikačního důstojníka.

Vyšetření výkonného důstojníka Inspirace ještě neskončilo a není jisté, jestli se i v jeho těle INND nachází.“ Oči Carabaliové byly stále upřené na Kilu. „Jak jsem říkala, zachycený signál pocházel z paluby Inspirace.“

Desjaniová mířila na Kilu očima, jako by to byly baterie pekelných kopí připravených ke střelbě.

„Jak zvláštní, že se někdo důstojníky pokusil zabít hned poté, co se lidé přítomní na schůzi dozvěděli o tom, že červ pocházel z Inspirace. Kdo na Inspiraci mohl vědět, že budou ti důstojníci vyslýcháni?“

Duellos přikývl s tváří pevnou jako pancéřování bitevní lodě. „Bude rozhodně zajímavé vyslechnout si, co důstojníci řeknou, až se dozví, že se je někdo pokusil zabít. Aby si zajistil jejich mlčení? Aby to vypadalo, že to byla jen jejich vina? Měli bychom na krku dva nebo tři mrtvé a možná i přesvědčivé důkazy naznačující, že spáchali sebevraždu, když se na ně přišlo.“

Kile kvůli touze po povýšení za každou cenu zůstalo mezi kolegy nebo podřízenými jen málo přátel nebo obdivovatelů a Geary viděl, jak ji všichni ostatní sledují s výrazy zhnusení nebo hněvu. Dokonce i Caligo se tvářil šokované.

„Kapitánko Kilo,“ prohlásil Geary s takovým sebeovládáním, až sám sebe obdivoval, „ve světle nedávných událostí a s ohledem na dostupné důkazy jste tímto zbavena velení, dokud nebude celá situace prošetřena.

Plukovnice Carabaliová, pošlete prosím pár mariňáků, ať odvedou kapitánku Kilu do raketoplánu a odvezou ji na Proslavený.”

Kila se rozhlédla kolem sebe s výrazem opovržení. Pak dramaticky pozvedla ruku a stiskla nějaký ovládací prvek před sebou na palubě Inspirace.

„Nemusíte se obtěžovat, plukovnice. Vaši mariňáci se do mé kajuty nedostanou. Aliance tuhle válku prohraje, protože je slabá, protože její důstojníci jsou slabí. Žádný z vás není hoden velet této flotile, zvláště ne vy, kapitáne Geary.

Staráte se víc o životy Syndiků než o dobro občanů Aliance!”

„Ty vražednická mrcho,” pronesl Badaya neuvěřitelně hlubokým hlasem, který mu musel vycházet až ze žaludku.

„Jak se opovažuješ tvrdit, že ti záleží na životech aliančních občanů, když jsi zavraždila posádku Loriky a pokusila se zabít i všechny na palubě Proslaveného, Neochvějného a Zuřivého!“

Kila na Badayu vycenila zuby.

„Všichni jsme přísahali, že pro dobro Aliance zemřeme.

K nešťastné oběti těch lidí došlo s ohledem na vyšší princip.

Nijak se to nelišilo od toho, kdyby zemřeli v boji proti těm, kdo se snaží oslabit a zničit Alianci. Pokud si chceme předhazovat obvinění ze zrady, jsem připravená. Co vám Geary slíbil, až ovládne Alianci? Vy se považujete za věrné důstojníky? Jste ubozí a zkorumpovaní, prodali jste duše chlapovi, který touží jen po moci, ale neudělá to, co je potřebné pro záchranu Aliance.”

„Aliance dělala to, co považovali někteří za nezbytné, posledních sto let!” odpověděl Duellos tak tvrdým hlasem, jaký od něj Geary ještě neslyšel. „A přitom pořád nejsme blíž konci války.”

„Protože to byla samá polovičatost a váhavost!”

prohlásila Kila. „Nikdy jsme neudělali vše, co bylo třeba.

Nepřátelé si nezaslouží žádnou milost. Žádnou. Zaslouží si jen smrt, a kdyby si uvědomili, že jsme pro jejich pozabíjení ochotní udělat cokoli, vzdali by se.”

„A kdyby se nevzdali?”

Kila jen mávla rukou.

„Pak bychom je pozabíjeli a válka by stejně skončila.”

„Mám stejné právo jako kdokoli jiný na tohle reagovat,”

pronesl Tulev nevýrazným tónem. „Nevím, co si Syndikové zaslouží, ale když zabíjeli alianční lidi, nikdy nás to nepřesvědčilo ke kapitulaci. I kdyby nebyly vaše návrhy mimo schopnosti dokonce i celé Aliance, jsou v zákládě chybné, protože předpokládají, že se lidé vzdají kvůli masovým vraždám svých blízkých.

„Váš bojový duch zemřel na Elysii,“ odsekla Kila a vyvolala tak u Tuleva vzácnou ukázku emocí, protože jeho tvář zrudla. „Nebojím se o takových věcech mluvit nahlas.

Ale nikdo z vás nechtěl slyšet pravdu, nikdo z vás se nehodlá postavit vlastním slabostem. Mohli jste být vůdci, kteří by udělali, co je potřeba, ale raději postupně umíráte jako ubohé stíny toho, co kdysi důstojníci bývali.“

„Důstojníci flotily nikdy nevěřili v zabíjení jen pro naplnění svých ambicí,“ zavrtěl Geary hlavou.

„Mých ambicí?“ přestala Kila cenit zuby a nasadila samolibý úsměv. „Opravdu si myslíte, že jsem tak pitomá, abych si myslela, že by mi tohle stádo ovcí naslouchalo a přijalo mě jako velitelku? Jejich slaboučká ega by to nevydržela. Měla jsem někoho, komu by naslouchali, koho by všichni přijali, i když je to zbabělec, který se teď bojí stát mi po boku.“ Obrátila se ke kapitánu Caligovi, který na ni jen zíral. „Copak, neřekneš jim to? Tentokrát ti nepomůže držet se v pozadí. Nemám úmysl padnout na meč, abych tě ochránila, zatímco se zbaběle snažíš zamaskovat svou účast.

Caligo zběsile zavrtěl hlavou.

„Nemám tušení, co…“

„Dohodli jsme se, že jsme ochotní zemřít pro Alianci, pamatuješ?“ útočila dál Kila. „Viděla jsem, jak se teď tváříš, jak se chystáš zase zapadnout a být jen to, co tvé okolí chce vidět. Co myslíš, že vidí teď?“

Caligova tvář smrtelně pobledla.

„Lžeš. Nemáš žádný důkaz.“

„Myslíš si snad, že bych byla tak blbá a důvěřovala ti?“

Kila se postavila do pozoru, zrakem plným opovržení přejela místnost plnou důstojníků a pak znovu vyťukala sérii příkazů. „Chtěl jste důkazy, kapitáne Geary? Právě jsem vám toho poslala dost, aby bylo jasné, že Caligo se vším souhlasil.“ Upírala pohled na Gearyho a pokračovala: „Mí nepřátelé se mě vždy ze žárlivosti snažili potopit, ale kdybyste byl opravdu Black Jack, podporovala bych vás!

Mohla jsem stát po boku pravého muže, ale ten zemřel v hibernaci a nechal po sobě jen prázdnou skořápku.

Zasloužíte si jen tu nečestnou političku a primitivní kapitánku. Doufám, že se jedna z nich, nebo raději obě, jednoho dne proberou a vrazí vám nůž mezi žebra. Nic jiného si nezasloužíte.”

„Máš takovou jistotu v tom, co si ostatní zaslouží,”

zavrtěl hlavou Duellos s náznakem smutku, ale stále s viditelným přesvědčením. „Jenže v lidské povaze se nevyznáš. Nadělala sis nepřátele, Sandro, nechala ses oslepit ambicemi, a teď se postavíš popravčí četě, přesně jak si zasloužíš.”

„Nikdo nemáte právo mě soudit.”

„Posádka Loriky to právo má, že ano, Kilo?” odpověděl kapitán Armus. „Brzo jim stanete tváří v tvář. Na vašem místě bych se chystal prosit o odpuštění. Nikdo z nich nepřežil, aby vás viděl umírat, ale my budeme svědky toho okamžiku místo nich.”

Kila na něj vztekle zírala a dál stála v pozoru.

„Nedopřeji nikomu z vás tu radost dívat se na mou smrt.

Uvidíme se v pekle, což je místo, kam jste se rozhodli nechat vést.” Udeřila dlaní do ovládacího panelu na Inspiraci a její obraz zmizel.

„Plukovnice?” zeptal se Geary.

Carabaliová naslouchala hlášení a zamračila se.

„Mí mariňáci nedokážou odemknout zámek do kajuty kapitánky Kily. Poslali pro…” zarazila se Carabaliová, otočila se, na někoho pokývala hlavou a pak se znovu obrátila ke Gearymu. „Mariňáci hlásí explozi uvnitř kajuty kapitánky Kily. Šlo o ekvivalent dvou standardních náloží na čištění místností.”

„Jaká je šance, že někdo uvnitř mohl přežít?”

„Nulová.”

Konferenční místnost ovládlo ticho a všichni zírali na místo, kde byl před chvílí obraz kapitánky Kily. Ticho konečně přerušil signál oznamující příchod zprávy s vysokou prioritou.

„Je to zkontrolované bezpečností?” zeptal se Geary.

Desjaniová rychle promluvila do komunikátoru a pak přikývla. „Je to čisté.”

Geary zprávu otevřel a uviděl hromadu souborů a archivovaných e-mailů. Pár si jich náhodně vybral a pročetl.

Viděl v nich nenávist a opovržení ke své osobě i mnoho dalšího.

„Tohle jsou důkazy, které kapitánka Kila odeslala před sebevraždou,” řekl ostatním. Vytáhl jeden e-mail na displej nad stolem, aby si ho mohli všichni přečíst.

Jako první to okomentoval Tulev: „Od kapitána Caliga, potvrzuje odhodlání držet se instrukcí kapitánky Kily výměnou za to, že ho bude podporovat jako velitele flotily.

Můžeme si být jistí věrností tohoto dokumentu i dalších souborů poskytnutých kapitánkou Kilou?”

„Rozhodně je to dostatečný důvod k nařízení výslechu,”

měřil si Badaya Caligu pohledem. „Pokud je kapitán Caligo nevinný a neúčastnil se pokusu o zničení aliančních lodí a sabotáže Loriky, určitě nebude mít nic proti šanci očistit se z podezření.”

Caligo polknul a promluvil: „Jako mí kolegové důstojníci se budete určitě dál držet principů, ve které flotila věří.”

„Bylo to ano, nebo ne?” zeptal se Duellos.

„Každý důstojník má právo, aby byl zvážen celý jeho služební záznam a nebylo pochybováno o jeho cti, pokud k tomu není důvod…” ztichnul pomalu Caligo, když si uvědomil, že existuje důvodů celá řada.

Desjaniová se předklonila s tak tvrdým výrazem, jaký u ní Geary nikdy neviděl.

„Je tady přesně jedna věc, která vám může zajistit čestný konec života místo smrti zrádce a zbabělce. Řekněte nám, co víte. Řekněte nám o těch, co se toho účastnili. Stejně to zjistíme, i kdybychom vám měli ve výslechové místnosti předčítat jména všech lidí ve flotile, abychom viděli vaši reakci. Ale ušetří nám to čas a možná i nějaké lodě, když promluvíte hned.“ Rozhlédla se kolem stolu. „Kila se mohla pokusit o aktivaci dalšího červa. Dokud si nebudeme jistí opakem, musíme předpokládat, že hrozba neskončila.”

Tentokrát byly pohledy mířící na Caliga plné obav nebo výhrůžek. Kapitánovi poklesla ramena a zavrtěl hlavou.

„Já nevím. Přísahám.”

„Víte, které části sítě flotily používala Kila k posílání červů? Znáte jejich identifikátory? Víte, kdo je napsal?”

„A-ano.“

Plukovnice Carabaliová dostala další hlášení.

„Mariňáci odpálili vstup do kajuty kapitánky Kily a vstoupili dovnitř. Potvrzují její smrt. Provádí kontrolu místnosti na pasti a doporučují, aby softwaroví experti flotily provedli pečlivé pátrání po jakýchkoli spouštích v kajutě, které by mohly aktivovat destruktivní programy.”

„Je na Inspiraci někdo, komu můžeme věřit?” zeptal se Geary důstojníků u stolu.

„Pošlete tým z Chrabrého,” navrhla Cresidová. „Nejspíš jsou to nejlepší počítačoví maniaci z flotily.”

Velitel Chrabrého komandér Landis se pousmál. „Můj tým pro softwarovou bezpečnost je dobrý. Nechám je odvézt na Inspiraci. Doporučuji pročištění všech systémů na palubě.

Bude to chvíli trvat.”

„Dokážete to udělat dřív, než dorazíme ke skokovému bodu na Atalii?” zeptal se Geary.

„Ano, pane. Tak či tak bude Inspirace před dalším skokem čistá.”

„Děkuju vám, komandére Landisi. Hned se do toho pusťte.”

Pak se Geary obrátil ke kapitánu Caligovi, který seděl naprosto nehybně jako zajíc chycený uprostřed prázdné meze a snažící se na sebe nepřilákat pozornost okolních dravců. Bylo jasné, že nespáchá tak dramatickou sebevraždu jako Kila.

„Kapitáne Caligo, tímto jste zbaven s okamžitou platností velení. Budete zatčen a převezen na Proslavený.

Očekávám, že nám poskytnete všechny slíbené informace a taky to, že první výsledky uvidím ještě před tím, než dorazíte na palubu Proslaveného.“

Caligo neodpověděl, jen zíral na desku stolu.

„Kapitáne Caligo, rozuměl jste mi?“ zeptal se ho Geary drsným hlasem.

„Ano, pane,“ naklonil Caligo hlavu a začal tiše mluvit do záznamníku v kabině. Hovořil, dokud k němu nedorazili mariňáci umístění na palubě Geniálního a neodpojili ho od konferenčního programu.

Pak všichni jen seděli jako omráčení. Ke Gearyho překvapení porušil ticho odměřeným hlasem kapitán Armus: „Kapitáne Geary, neváhal jsem promluvit nahlas, kdykoli jsem s vámi nesouhlasil. Ale teď se musím omluvit za vše, co jsem řekl nebo udělal, co mohlo Kilu a Caligu upevnit v přesvědčení, že jsou jejich činy nějak opodstatněné.”

„Děkuju vám, kapitáne Armusi. Neměl jsem vždy z vašeho nesouhlasu radost, ale chápal jsem vás a oceňuju vaši ochotu říkat to, co máte na srdci. Nijak vás neviním z toho, co spáchali Kila s Caligou.”

Geary se rozhlédl kolem stolu a viděl na kapitánech, jak moc jimi událost otřásla.

„Stala se hrozná věc. Dva z našich důstojníků zneužili naši důvěru. Možná jich je víc, ale máme stopy, které konspiraci odhalí. Má důvěra ve všechny přítomné je nadále neotřesitelná. Říkal jsem to už předtím a znovu opakuju, že nikdo neměl nikdy tu čest velet tak skvělé skupině důstojníků ani se nikdy nedočkal cti velet podobné flotile jako já. Děkuju vám všem za službu, věrnost a oběti.

Udělám vše, co bude v mých silách, abych si i nadále zasloužil čest sloužit jako váš velitel.”

Nebyl si jistý, jak zareagují, ale jeden po druhém a pak najednou všichni stáli v pozoru a beze slov mu salutovali.

Geary jim ho oplatil a cítil se ohromeně. „Děkuju vám.

Vyšetřování bude pokračovat, ale měli bychom tenhle hnus odložit a připravit se na bitvu v Atalii.“

Důstojníci zajásali a pak začali mizet pomaleji než obvykle, protože se velká část z nich chtěla s Gearym rozloučit osobně. Nakonec byl v místnosti sám až na opravdovou Desjaniovou a obraz Rionové.

Desjaniová mu také zasalutovala a na tváři měla nepochybně výraz pýchy.

„Co je?“ zeptal se.

„Jednoho dne vám to vysvětlím,“ odpověděla s úsměvem. „S dovolením odejdu, pane.“

„Jistě, kapitánko Desjaniová, jen běžte.”

Když odešla, obraz Rionové mlčky seděl za stolem s hlavou v dlaních.

„Jste v pořádku?” zeptal se Geary.

„Podcenila jsem vás,” odpověděla tiše.

„Nechápu.”

Rionová položila ruce na stůl a zadívala se na něj.

„Jste ještě nebezpečnější, než jsem si myslela. Jsou vaši.

Musel jste to sám vidět. Dokonce i já sama jsem najednou začala přemýšlet, co bych opravdu udělala, kdybyste se prohlásil za vůdce Aliance.”

„Nebuďte směšná. Víte přesně, co byste udělala.”

„Asi ano.”

Rionová se postavila a dodala: „Musíte si promluvit s Badayou. Brzo. Jinak získá snaha prohlásit vás diktátorem takovou setrvačnost, až bude nezastavitelná.”

„Promluvím si s ním, než odletíme z Padronis.”

„Dobře. V celé lidské historii existovala jen hrstka lidí, kteří by odmítli moc, jakou byste mohl mít, kapitáne Geary.”

„Odmítl jsem ji,” trval na svém. „Protože na ni nemám kvalifikaci.”

„Je ironické, že právě tahle vaše víra je důvod, proč bychom vám byli ochotní tu moc svěřit.” Naklonila se k němu a dodala: „Držte se své přísahy, kapitáne Geary. Jen váš příklad a sebeovládání dokáží Alianci zachránit.”

Pak zmizel i její obraz.

Cestou zpátky do kajuty si Geary uvědomil, že musí učinit ještě dvě rozhodnutí, na která nemá moc času. Ve své kajutě okamžitě zavolal na můstek.

„Kapitánko Desjaniová, kontaktujte prosím kapitána Duellose a řekněte mu, ať mi co nejdříve zavolá.”

Pak se posadil a snažil se vstřebat vše, co se odehrálo.

Bylo těžké uvěřit, že nebezpečná opozice ve flotile byla konečně zastavena.

Když se ozval zvonek na dveřích kajuty, zatvářil se podrážděně. Copak nemůžu mít ani pět minut na to, abych se s tím vyrovnal?

Ale nevěděl, jak důležitá to může být návštěva, takže nahlas pronesl: „Vstupte, prosím.”

Do jeho kajuty vstoupila koprezidentka Rionová a udělala tázavé gesto. Geary pochopil, co to znamená, a aktivoval bezpečností pečeti kajuty.

„Co je?”

„Chci, abyste věděl, že mí agenti ve flotile neodhalili žádné náznaky další opozice. Sledovali, jak se zprávy o Kile šíří. Nevšimli si žádných stop dalších červů ani toho, že by se někdo Kily nebo Caligy zastával. Ani nic, co by naznačovalo skryté sympatie.”

„To rád slyším.”

Mohl konečně přestat používat tyhle metody? Dostal se do situace, kdy nepotřeboval někoho, kdo by pro něj sledoval jeho vlastní důstojníky a pátral po náznacích, že představují nebezpečí pro flotilu?

„Budu se ale cítit mnohem líp, až tým z Chrabrého dokončí kontrolu Inspirace.“

„Pochopitelně.”

Naléhavé bzučení oznámilo Gearymu, že se ho někdo snaží s maximální prioritou kontaktovat.

„Promiňte, paní koprezidentko, ale tohle zřejmě musím slyšet.”

Přijal zprávu a na komunikační obrazovce se objevila kapitánka Desjaniová.

„To je v pořádku,” odpověděla Rionová. „Řekla jsem vám, co jsem potřebovala. Nechci vám narušovat setkání s dobrou přítelkyní.”

Když se za Rionovou zavřely dveře, hledal Geary ještě pořád tu správnou a pokud možno klidnou odpověď.

Obraz Desjaniové se na komunikační obrazovce vztekle mračil.

„Pane, přísahám, že jsem jen takhle malý kousek od toho, abych té ženské ublížila,” zasyčela a držela přitom palec od ukazováčku sotva na centimetr daleko.

„To by bylo porušení aliančních zákonů a řádu flotily,”

odpověděl Geary unaveně.

„Jenom kdyby prokázali, že jsem to udělala vědomě.

Mohla bych ji zmlátit na nějakém temném místě a tvrdit, že jsem nevěděla, koho škrtím.”

V tu chvíli mu ten nápad připadal lákavý. Geary potřásl hlavou ve snaze zahnat tu představu.

„Ne. Potřebujeme ji.”

„Budu ji moct zmlátit, až ji potřebovat nebudeme?”

zeptala se Desjaniová. „Prosím!“ Další pokušení.

„To vám nemůžu slíbit. I když zrovna teď bych docela rád. Co se děje?”

„Kapitán Duellos je připravený na rozhovor s vámi.

Zablokoval jste příchozí zprávy, takže se k vám nemohl dostat,” dodala Desjaniová vyčítavě.

„Omlouvám se, zruším to. Díky.”

„Bylo mi potěšením, pane,” odpověděla kousavě a odpojila se.

Geary si povzdychl a počkal, dokud se o chvíli později neobjevil Duellos, jehož virtuální obraz jako by stál v kajutě vedle Gearyho.

„Chtěl jste se mnou mluvit, kapitáne Geary?“ zeptal se Duellos.

„Ano, ale nejdřív se posaďte.”

Duellos s povděkem přikývl a usedl do křesla na Zuřivém, což obraz v Gearyho kabině napodobil na jedné ze židlí uvnitř.

„Potřebuju vědět, jak se vám daří. Během konfrontace s Kilou jste vypadal v pohodě, ale jste opravdu v dobrém stavu?”

Duellos se na něj zamračil.

„Jde mi to tak dobře, jak jen kapitánovi bez lodě může.”

„Chcete jinou?” zeptal se Geary na rovinu. „Mám pár bitevních křižníků, které najednou potřebují nové kapitány.”

„Geniální a Inspirace?“ zeptal se Duellos a zhluboka se nadechl. „Který?”

„Který zvládnete? Nemyslím si, že by měl Geniální nějaké větší problémy kromě šoku, který musí jeho posádka cítit.”

Duellos vycenil zuby v náznaku úsměvu.

„Ale potřebujete mě na Inspiraci.“

„Pravda,” odpověděl Geary a posadil se naproti Duellosovi. „Potřebuju na Inspiraci toho nejlepšího, a to jste vy. Nemám tušení, jak vážně Kila loď poznamenala, ale může to tam být jako v hnízdě zmijí. Předchozí kapitánka je mrtvá, výkonný, bezpečnostní a komunikační důstojníci jsou zatčeni, zbytek musí být podroben vyšetřování.”

„Skvělá příležitost prosadit se,” zabručel Duellos s více než náznakem sarkasmu. „Hodně mých důstojníků se dostalo z Odvážného, takže kdybych si jich mohl pár vzít…”

„Schváleno. Vezměte si ze staré posádky Odvážného, kolik mužů budete chtít. Inspirace měla velké ztráty na personálu, když Kila prováděla své úžasné nájezdy proti nepříteli, a tak stejně potřebují náhradu.”

Geary čekal, zatímco Duellos chvíli přemýšlel a nakonec přikývl.

„Dát posádku Inspirace do pořádku, to bude spousta práce. Udělám, co bude v mých silách.”

„Díky. Nemohl bych žádat víc ani chtít lepšího důstojníka. Inspirace samotná bude taky potřebovat spoustu práce. Je pořádně rozstřílená.”

„Když se posádka bude muset soustředit na opravu lodě, může to pomoct opravě její vlastní morálky,” pousmál se Duellos. „V takových chvílích mít možnost něčeho dosáhnout může znamenat hodně. Předpokládám, že jste mě na Inspiraci potřeboval už před hodinou?”

„Správně,” potvrdil Geary, „ale vezměte si tolik času, kolik na výběr lidí z Odvážného budete potřebovat. Jak jsem říkal, klidně si můžete vzít všechny, pokud chcete. Umístím Inspiraci poblíž zásobovacích lodí, ať vám můžou poskytnout podporu s opravami.”

„Další loď, a hned zpátky k zásobovačům? Abych si tím nezískal pověst smolného kapitána,” pousmál se Duellos znovu. „Děkuji vám, že mě nežádáte o velení Orionu.“

„Sakra, vůbec nevím, co mám s Orionem dělat.”

„Dejte velení znovu Numosovi,” navrhl Duellos. „Určitě se postará, aby byl Orion v další bitvě zničen.”

„Pokud se jeho posádka nezačne snažit, možná přesně tohle udělám,” zadíval se Geary ke stropu, jako by oslovoval žijící hvězdy. „Dělám si legraci,” dodal a znovu se zadíval na Duellose. Ukázal na displej se stavem flotily. „První divize bitevních křižníků má poslední loď, Impozantní.

Sedmá má jen Geniálního a Inspiraci. Přemýšlel jsem, že všechny tři sloučím do první divize.”

Duellos zavrtěl hlavou a na chvíli vypadal k smrti unaveně.

„Získat spojením dvou divizí bitevních křižníků jen tři lodě… myslím, že je to dobrý nápad, ale taky to ukazuje, jak špatně na tom flotila je.“ Na chvíli se odmlčel a pak s jistotou přikývl. „Ano. Je to dobrý nápad. Impozantní nebude osamělý a Inspirace s Geniálním budou s dobrou lodí v nové divizi jako symbolický nový začátek. Komu chcete dát Geniálního?“

„Nemám tušení. Kapitánka Baccade z Nezastrašitelného utrpěla vážná zranění. Není ještě ve stavu, kdy by mohla převzít další velení.”

„Postřehl jsem, že se komandér Vigory nemůže dočkat vlastní lodě,” poznamenal Duellos suše.

Geary se po něm podrážděně podíval.

„Řekl mi to ještě ten den, kdy byl osvobozený ze zajateckého tábora. Jeho záznam na mne dobrý dojem nedělá a nemám čas učit nového kapitána, jak bojuju.”

„Jen mě napadlo, že bych se o něm měl zmínit, jelikož strávil velkou část času stěžováním si na vaše rozhodnutí.

Na to týkající se jeho osobně i na další.” Duellos se suše usmál. „Sledoval jsem ho pro případ, že by ho kontaktovali spiklenci a my bychom se k nim mohli přes něj dostat. Ale události na Padronis se odehrály dřív, než ho mohl někdo pracující pro Kilu nebo Caliga oslovit.”

„Ne všichni, kteří jsou proti mně v opozici, jsou zrádci,”

zabručel Geary. „Postarám se, aby měl Vigory spoustu práce, ale nedám mu Geniální ani žádnou jinou loď.

Sebedůvěra je důležitá, ale ne když zastiňuje zdravý rozum.”

„Což jsme nedávno viděli v příliš názorné ukázce.”

Duellos chvíli přemýšlel a pak dodal: „V Heradau jsme ztratili Tarian. Jeho kapitán Jame Yunis má dobrou pověst.”

Geary si vyvolal Yunisovy záznamy a projel si je.

„Vypadá dobře. Myslíte si, že na to má?”

„Ano.”

„Dobrá. Podívám se na něj pozorněji a rozhodnu se, ještě než skočíme k Atalii.”

Geary pomalu vydechl a pak se zeptal: „Vadilo by vám zdržet se ještě pár minut, než sem zavolám kapitánku Desjaniovou? Chtěl bych si s vámi něco probrat. Rád bych znal váš názor, protože budu mít jen jednu šanci udělat to správně. Musím vás ale požádat, abyste o tom mlčel.“

Duellos si ho dlouze prohlížel, než odpověděl: „Určitě chápete, že nemůžu souhlasit s ničím, co by porušovalo mou přísahu.

„Neporuší ji to. Slibuju.“

Trvalo jen pár minut, než se k nim připojila i Desjaniová.

Geary prošel plán a pak čekal. Duellos znovu chvíli přemýšlel, než nakonec přikývl.

„Nenapadá mě nic, čím by se to dalo zlepšit, ale snad si uvědomujete, že zkoušíte projít po hodně úzké cestičce.

„Nejenom v tomhle, souhlasil s ním Geary.

„Pokud budete mluvit s Badayou teď hned, rád ještě chvíli počkám, aby to vypadalo, že vás ehm, ,podporuji v tom, co ve skutečnosti neděláte.

„To je dobrý nápad,“ přikývla Desjaniová. „Duellos je obecně považovaný za vašeho důvěrníka. Pokud tady bude, Badayu to určitě potěší.“

„To vaše přítomnost taky,“ poznamenal Duellos.

Zaskřípala zuby. „Opravdu musím? Něco řekne. Jsem si tím jistá. A já budu muset předstírat, že jsem ho neslyšela.“

„Jen pár minut, Táňo,“ navrhl Duellos. „Pak můžeme odejít a nechat Badayu, ať si užije svůj vytoužený rozhovor s Black Jackem.“

„Roberto, víš, že s kapitánem Gearym nic…“

Duellos ji zarazil mávnutím oběma rukama.

„Samozřejmě že to vím. Všichni tví přátelé to vědí, Táňo. Něco takového bys se svým nadřízeným neudělala, a to bez ohledu na okolnosti.“

Desjaniová sklopila zrak a zadívala se na podlahu.

„Dovedu si představit, jaká zábava musí být vyrovnávat se se všemi těmi pomluvami.“

„Spousta věcí je těžká,“ zamumlala Desjaniová.

„Zvládnu to.“

Duellos se zadíval na Gearyho a přitom jí odpověděl: „Jsem si tím jistý, Táňo. Tak dobrá. Zavoláme Badayu, ať to máme z krku. Co se bude dít, když se vám ho nepodaří přesvědčit?”

„Nevím. Možná to budu muset celé vytáhnout otevřeně na světlo. Udělat proslov flotile a prohlásit, že v žádném případě nepodpořím vzpouru proti alianční vládě. Nicméně mám strach, že by to spousta lidí brala, jen jako že se ve skutečnosti snažím zjistit, jakou podporu bych pro to měl.”

„Přesně tak by to viděli ti, kteří touží po převratu,”

souhlasil s tím Duellos. „No, doufejme, že se vám podaří Badayu a lidi jako on přesunout do směru, s nímž dokážeme všichni žít. Jinak může vítězný návrat flotily domů přinést největší porážku, jakou kdy Aliance utrpěla.”

9.

Přesně jak si Duellos myslel, Badayu velmi potěšilo, když byl povolán na konferenci, jíž se účastnili kromě něj Geary, Duellos a Desjaniová.

„Dostanete Inspiraci, Duellosi? Výborně. Škoda, že budete muset ještě nějakou dobu sdílet její palubu s pozůstatky Kily.“

„Myslím, že bychom se měli jejích pozůstatků zbavit tady,“ poznamenal Geary. „Proč čekat až na Atalii?”

Badaya se na Gearyho překvapeně zadíval.

„Vy neznáte řády flotily týkající se zacházení s těly zrádců?“

„Ne. Předpokládal jsem, že bude mít Kila pohřeb do vesmíru bez jakéhokoli obřadu.”

„Nezaslouží si čestný pohřeb,” přerušila ho Desjanio-

„A především je tady fakt, že to řády pro Kilu nedovolují,” řekl Badaya. „Ty jasně říkají, že pozůstatky zrádce mají být vyhozeny do skokového vesmíru. Žádné výjimky, žádné alternativy.”

Geary na něj zíral a pak se zadíval na Desjaniovou a Duellose, kteří oba pochmurně přikývli.

„Přiznávám, že mě to překvapuje. Odsoudit někoho na věčnost ve skokovém vesmíru je nejhorší možný trest. Jak to, že bylo něco tak extrémního schváleno?”

Duellos přejel rukou po stole před sebou a odpověděl s nezvyklou vážností: „Odpověď leží ve velmi nepříjemné historii, kterou jste měl to štěstí prospat, kapitáne Geary.

Tak před padesáti lety, že?”

Desjaniová i Badaya přikývli.

„Ušetřím vás detailů, ale stačí říct, že kdyby někdo dokázal vymyslet horší trest, byl by schválen.”

„Takže jsem nejspíš jediný člověk ve flotile, kterého překvapuje, že se těla zrádců vyhazují do skokového vesmíru?”

„Nejspíš ano.“

Geary se posadil, položil si ruce na kolena a zadíval se na ně.

„No, to je asi jedna z věcí, ve kterých jsem staromódní.

Uznávám, že máme plné právo soudit lidi jako Kila a trestat je, ale pohřbít jejich pozůstatky do skokového prostoru…

není to ten typ věčného trestu, který přísluší spíš vyšším silám než nám?“

„Na tohle nejsem expert,“ odpověděla po chvíli Desjaniová. „Ale pohřeb ve skokovém prostoru je symbolické gesto. Není to poslední slovo, protože to my nemáme. My tam sice nedokážeme nic najít, ale to neznamená, že to žijící hvězdy neumí. Pokud ji budou chtít, najdou si ji.“

„Vy to nepovažujete za věčné?“ zeptal se Geary, kterého argument Desjaniové překvapil, ale nedokázal proti němu nic najít.

„Nic, co dělají lidé, není věčné. Nic, co uděláme, nezmění rozhodnutí vyšších sil. Finální rozsudek vždy náleží jim,“ ukázala Desjaniová rukou někam nahoru. „Vím, jaký osud si podle mne Kila zaslouží, ale nakonec to není mé rozhodnutí ani vaše. Pohřeb ve skokovém prostoru je gesto, kterým vyjadřujeme své názory na její zločin, a to je tak všechno, co se s ohledem na věčnost dá pevně prohlásit.”

„Ach tak.“

Pomyslel na mrtvé z paluby Loriky zabité bez varování osobou, kterou považovali za válečného druha. Představil si posádky Neochvějného, Proslaveného a Zuřivého, které by také zemřely, kdyby nebyli první Kilini červi objeveni včas.

„Dobrá tedy. Chápu, že je to gesto vhodné. Pozůstatky kapitánky Kily budou pohřbeny ve skokovém prostoru cestou na Atalii.Duellos se ušklíbl. „Nepochybuji, že do té doby budou strašit ve spaní spoustu lidí z posádky.”

„Jste ochotný provést trest, nebo byste byl raději, kdybych požádal o jiného dobrovolníka z řad kapitánů?”

zeptal se Geary Duellose.

Ten chvíli přemýšlel se sklopeným pohledem a pak přikývl: „Když ne já, tak kdo? Nebudu ji proklínat, až její tělo opustí mou loď. Lituji, že se z ní stalo tohle.”

Badaya se hrubě zasmál.

„Tak to jste lepší muž než já. Vím, že slušné vychování nám zakazuje mluvit zle o mrtvých, ale když jde o Kilu, je těžké takové pravidlo dodržet.”

Tentokrát Geary přikývl.

„Rozumím. Taky bych stěží hledal něco dobrého, co bych o ní mohl říct. A teď co s Caligem? Děkuju vám, že jste ho vzal na Proslaveného. Spolupracuje, jak slíbil?”

Mstivý humor z Badayovy tváře zmizel a nahradilo ho znechucení. „Spolupracuje? Blábolí. Podle mne Caligo říká cokoli, co si myslí, že chceme slyšet. A bude mluvit tak dlouho, dokud si bude myslet, že ho to udrží při životě.

Výslechové zařízení má problémy hodnotit jeho reakce, jelikož Caligo má zjevně schopnost přesvědčit sám sebe, že to, co právě říká, musí být pravda.”

„Takže těm informacím nemůžeme věřit?” potřásl hlavou Duellos.

„Podle mého názoru ne. Možná je v jeho tvrzení pravda, dost možná spousta pravdy, ale budeme muset všechno zkontrolovat a hledat důkazy, které by to podporovaly.”

Geary zabubnoval prsty do stolu a zeptal se: „Jak dlouho to bude trvat?”

„Já nevím,” udělal Badaya gesto rukou, jako by chtěl Caligu na místě profackovat. „Ale pochybuji, že dokážeme všechno ověřit ještě před návratem na alianční území.

Neříká se mi to snadno. Chci tu malou svini zabít. Ale pokud ho popravíme předtím, než jeho obvinění prošetříme, mohlo by to permanentně poškodit pověst potenciálně nevinných lidí. Už to, co s Kilou udělali, je hodně zlé. Přidat ještě další škody pácháním nespravedlnosti by z nás udělalo jejich komplice. Alespoň dle mého názoru.“

„Souhlasím,“ řekl Duellos. „Ne vždy si ve všem rozumíme, kapitáne Badayo, ale věřím, že v tomhle máte absolutní pravdu.“

„Měl byste taky přikázat psychologické prošetření Caligy,“ prohlásila Desjaniová. „Můžete to udělat, kapitáne Geary, i kdyby s tím Caligo nesouhlasil.”

„Chcete dát Caligovi možnost hájit se zdravotním stavem?“ zamračil se na ni Badaya.

„Ne,“ odpověděla Desjaniová chladně. „Všichni jsme ho viděli. Taková obrana by mu nepomohla. Ale myslím, že je důležité zkusit pochopit, jak může někdo sejít tak daleko z cesty. Jak mohl ničit naše lodě a zabíjet vlastní lodníky.

Flotila je plná ambiciózních důstojníků a leckteří by udělali skoro cokoli, jen aby si zasloužili povýšení a moc. Jenže Caligo byl ochotný udělat cokoli. Pokud je v něm něco, co ho k takovému rozhodnutí vedlo mimo touhy po moci, myslím, že by bylo dobré to zjistit.”

„Hmmm,“ pokrčil Badaya rameny, jako by mu to celé připadalo nechutné. „Nepřekvapilo by mě, kdyby odpověď ležela v tom, co mu Kila nabídla. A nemluvím jen o moci, kterou by měl jako její figurka. O Kile se vypráví spousta historek, některé pěkně divoké. Nejeden muž se nechal svými chutěmi svést z cesty cti a povinnosti.” Omluvně se podíval na Desjaniovou a dodal: „Samozřejmě nemusím dodávat, že nikdo zde by nikdy nemohl patřit do Kiliny kategorie.”

Desjaniová se s kamennou tváří chovala, jako by neslyšela nic z toho, co Badaya říkal, ale její oči se na krátkou chvíli vyčítavě zaměřily na Duellose.

Ten na zlomek sekundy nasadil kajícný výraz. Pak přerušil nastalé trapné ticho povzdychnutím.

„Přál bych si, aby nás Syndikové ušetřili námahy s jejím hledáním. Když si pomyslím, kolik bitev Kila přežila, a co z toho? Jen zradila ty, kteří jí chránili záda. Teď mám pocit, jako by mě její nečestnost poskvrnila. Stydím se, že nějaký důstojník mohl něco takového udělat.“

„Její činy se na vás nijak neodráží,“ odpověděl mu Geary. „Ani na nikom jiném, jen na ní samotné.”

„To říkáte vy, a já vám za to děkuji,” odpověděl Duellos a zadíval se zachmuřeně někam do dáli. „Myslím, že si potřebuju promluvit s předky.”

„To nikdy není špatný nápad,” souhlasil Badaya.

Geary se zadíval na Desjaniovou a Duellose: „Dobrá.

Teď si musím soukromě promluvit s kapitánem Badayou.

Kdybyste mohli…?”

Duellos s Desjaniovou odešli, oba hráli role dobře.

Vypadalo to, jako by byli součástí spiknutí, které Badaya očekával.

Geary se postavil a potlačil nervozitu. Rionová měla pravdu, když ho obvinila, že neumí lhát, ale roli musel odehrát, jak nejlépe dokázal. Chvíli přecházel sem a tam, aby se uklidnil, a pak se obrátil k Badayovi.

„Kapitáne, chci si promluvit ohledně toho, co by se mělo provést, až se flotila vrátí na alianční území.”

„Jistě,” postavil se i Badaya a jeho tělo prozrazovalo dychtivost. „Jste připravený souhlasit? Aliance vás potřebuje.”

Geary se na něj nedíval, místo toho na chvíli sklopil hlavu.

„Kapitáne Badayo, doufám, že dokážete pochopit, jak obtížné je pro mne o něčem takovém byť jen mluvit.

Pocházím z doby, kdy bylo nemyslitelné, aby flotila jednala proti civilní vládě.”

Kapitán Badaya se ušklíbl a pak zavrtěl hlavou, pomalu a těžkopádně, jako kdyby mu na hlavě stálo velké závaží.

„Nemyslete si, že vám tu nabídku předkládám klidně, kapitáne Geary. Ani já, ani ostatní to nebereme na lehkou váhu. Není to snadné rozhodnutí, ani pro nás, kteří jsme museli žít s následky neschopnosti a korupce naší vlády.”

„Chápu.“

Geary se posadil a mávl rukou na Badayu, ať ho napodobí.

„Jen mám problém pochopit, jak jste se všichni k tomuhle rozhodnutí dostali.”

„Proč?“ Badaya se ztěžka posadil, předklonil se a zamračil se na své ruce, položené na kolenou. „Někdy všechny alternativy vypadají špatně. Sám to víte. Přísahali jsme Alianci, ale co obrana Aliance znamená? Máme nechat politiky, aby ji dál ničili kvůli svým ambicím a chamtivosti?”

„Existuje víc způsobů, jak zničit Alianci,” prohlásil Geary opatrně.

Badaya odpověděl úšklebkem, který v sobě nenesl žádný humor.

„Pravda. Ale vy jste si tím neprošel. Nedostatek podpory, když na tom záleží, příliš velké zasahování do velitelských rozhodnutí, plýtvání, korupce. Berou nám to, co potřebujeme k vítězství, a pak ze selhání viní nás.”

Zamyšleně se na Geaiyho zadíval. „Víte, používali vás proti nám. Legendu o velkém Black Jackovi Gearym, který by se nikdy nepostavil politickým pánům, nikdy by neodmítal jejich nerozumné požadavky. O hrdinovi, který by na rozkaz jen zasalutoval a vrhl se po hlavě do boje zemřít. To je jeden z největších důvodů, proč z vás měla spousta z nás obavy.”

V

tomhle světle to Geary předtím nikdy neviděl. Ale dávalo smysl, že by mu důstojníci nemuseli důvěřovat, kdyby ho považovali jen za loutku politiků, jimž ze zkušenosti věřit nedokázali.

„Proč jste se rozhodl, že mi můžete důvěřovat? Nikdy jsem proti vládě nic neřekl.”

„To ne, ale jasně jste předvedl loajalitu k ostatním důstojníkům a celé flotile,” vysvětlil Badaya. „Vyhrával jste bitvy a udržoval naše ztráty na minimální úrovni. Jste bojovník a jen slepý hlupák nevidí, jak oddaný jste lidem, kteří vám bojují po boku.“ Badaya sklopil zrak a zamračil se. „Čest nám říká, že musíme dodržovat přísahu Alianci, ale co to znamená? Máme nechat kolegy umírat?“

„Pokud důstojník nechce vykonat rozkazy…” začal Geary.

„Může rezignovat na svou hodnost,” dodal Badaya.

„Jistě. Odejít a nechat druhy dál bojovat samotné. Bojovat a zemřít podle rozkazů, které on sám považuje za pitomé. Kde je v tom nějaká čest? Nemůžeme opustit spolubojovníky.

Ale nemůžeme je nechat dál umírat pro nic za nic. A nesmíme dovolit, aby byla Aliance zničena politiky, jimž je jedno, kdo umře a kdo bude žít. Chápete? Je to těžká cesta, ale vede k jediné možnosti, jak dodržet přísahu Alianci a věrnost k spolubojovníkům. A tou je podporovat vůdce, který udělá, co je správné.”

„Proč jste si tak jistý, že vím, co je správné?” zavrtěl Geary hlavou.

„Už jsem vám to říkal. Sledoval jsem vás. Stejně jako všichni ostatní. Proč si myslíte, že se Kila s Caligou přestali pokoušet o vaši diskreditaci a místo toho se rozhodli vás zabít? Protože věděli, že po dostatku zkušeností s vámi flotila nedovolí, abyste přišel o velení.” Badaya se zasmál a dodal: „U mých předků, kdybych se teď pokusil nějak proti vám zasáhnout, moje vlastní posádka by se vzbouřila.

Neříkám, že byste nemohl přijít o věrnost flotily, ale musel byste se dopustit opravdu velkých chyb. A dokud budete naslouchat Táně Desjaniové, nemusíte se ničeho takového bát.”

Geary do tohohle hovoru nechtěl Desjaniovou zatahovat ani okrajově. Bylo na čase vrátit se zpět k hlavnímu tématu.

„Kapitáne Badayo,” začal Geary pomalu, „důkladně jsem promýšlel možnosti, jaké budeme mít po návratu na alianční území, a napadlo mě něco znepokojivého.” Badaya se zatvářil spokojeně, ale mlčel.

Geary aktivoval hvězdnou mapu nad stolem mezi nimi a nastavil ji tak, aby zobrazovala najednou obrovská území Aliance i Syndiků.

„Připadalo mi to tak snadné, tak jisté. Vrátíme se, já přijmu takovou moc, jaká bude potřeba, a politici budou odkázáni na své místo.“

Badaya přikývl.

„Ale pořád jsem musel myslet na útok, který tahle flotila spustila na syndickou domovskou soustavu.”

„Nechápu, co to má společného,” odpověděl Badaya zamračeně.

Geary se naklonil blíž k mapě a ukázal na ikonu syndické domovské soustavy.

„Na první pohled jasná věc, ale byla to past. Proč jsem na to musel pořád vzpomínat, když jsem přemýšlel o návratu do Aliance? Nebyl jsem si jistý, ale myslím, že už začínám chápat, co mě trápilo.”

„Pokud si myslíte, že je to nějak podobné,” přerušil ho Badaya, „tak se pletete. Naše flotila má přesilu oproti čemukoli, co by mohlo zůstávat na aliančním území.

Naprostou přesilu. Politici nás nedokážou porazit, i kdyby byli tak šílení a zkusili to ostatním lodím přikázat.”

„O to nejde,” řekl Geary a opatrně volil slova tak, aby co nejvíce odpovídala tomu, co si nacvičoval s Desjaniovou a Duellosem. „Myslím, že jde o to, že nechci hrát podle pravidel, jaká nám vnucují nepřátelé.”

Badaya naklonil hlavu a tázavě se na Gearyho zadíval.

„A co to znamená? Ohledně dodržování pravidel, zákonů a víry našich předků jste byl vždy neochvějný.”

„Ano. Našich pravidel.”

Geary ukázal na namátkou vybraný syndický hvězdný systém. „Syndikové chtěli, abychom hráli podle jejich pravidel. Dělat věci, jako je bombardování civilistů a zabíjení vězňů. Protože když jsme to prováděli, měli z toho syndičtí vůdci výhody. Jejich vlastní populace se neopovážila vzbouřit, protože z nás měla příliš velký strach.”

Badaya přikývl. „Viděl jsem zpravodajská hlášení o tom, co jsme na syndickém území zjistili. Vyrovnáváním syndických zvěrstev jsme pracovali sami proti sobě. To nebudu popírat. Ale co to má společného s naším návratem do Aliance?”

„Přemýšlím, jestli naši protivníci v Alianci chtějí, abych převzal moc.”

Badaya se zaklonil a zamyšleně zamhouřil oči.

„Proč by to chtěli? Ani ještě nevědí, že vedete flotilu.”

„Nejde o to, že by chtěli zrovna mne,” vysvětloval Geary. „Ale museli vědět o admirálu Blochovi a jeho ambicích.”

„Nebyl jsem si vědom, že víte o Blochově cíli. Zjevně jste si udělal domácí úkoly,” poznamenal Badaya, začal si třít bradu a zamyšleně se díval stranou. „Bloch si byl jistý, že vítězství nad Syndiky mu poskytne dostatečnou pozici na pokus o převzetí moci. Jestli by opravdu měl podporu flotily, je jiná otázka, ale nebylo to vyloučené. Věřím, že jsou naši političtí vůdci zkorumpovaní, ale nemyslím si, že jsou všichni pitomci, takže někteří museli vědět o Blochových ambicích i o jeho možnostech uskutečnit je. Ale stejně ho nechali, aby flotilu vedl. Tohle jsem si nikdy předtím nedal dohromady.” Znovu se zadíval na Gearyho a zeptal se: „Proč?”

Geary začal ťukat prstem do stolu, aby další slova zdůraznil: „Udělal jsem si rešerši. Historicky je korupce problém každé formy vlády, ale v diktaturách je mnohem větší než v případech volených vlád. Je tomu tak proto, že diktatura nemá žádné formální limity moci jednotlivých představitelů a nemá svobodný tisk nebo otevřenou vládu, která by mohla korupci alespoň částečně odhalovat.”

„Nebyl byste diktátor,” zamračil se znovu Badaya.

„Nebyl bych zvolený,” upozornil ho Geary. „Bez ohledu na vlastní úmysly bych vládl jako diktátor. Takže co myslíte, jakou formu vlády by měli zkorumpovaní politici nejraději?”

Zamračení získalo na síle.

„Chtějí, abyste převzal moc, protože by mohli otevřeněji krást? Proč by si mysleli, že byste to vy, nebo dokonce i admirál Bloch dovolili?”

„Protože nejsem politik,” odpověděl Geary a kývl hlavou k aliančnímu území na mapě. „Ať už si Bloch myslel o svých politických schopnostech cokoli, podle mne byl jen nováček v porovnání s těmi, kteří politikou žijí.

Zkorumpovaní politici by snadno dokázali manipulovat vojenským důstojníkem, který by měl oficiálně veškerou moc. Mohli by s ním posouvat tak, že by získali mnohem větší moc a bohatství, než by dokázali v otevřeném demokratickém systému.”

Badaya dlouho mlčky seděl a pak znovu přikývl. „To chápu. Důstojník flotily by nebyl o nic lepší v jejich lirách než politik při velení bitvě. Politikové chtějí loutku, které by mohli tahat za provázky a za jakou by se mohli snadno skrývat, podobně jako chtěla Kila využít Caligu. Díky tomu jste si to uvědomil? Bylo by jedno, který důstojník by převzal moc. Sakra, politici by nejspíš byli nadšením bez sebe, kdybyste to byl vy. Mohli by se ze všeho vymluvit tvrzením, že to chtěl Black Jack.” Znovu přikývl. „Hrát podle jejich pravidel… už chápu, co tím myslíte. Chtějí, aby si důstojník hrál na politika, protože jsou si jistí, že ho dokáží zmást spoustou řečí, které se tváří jako jedna věc, ale ve skutečnosti znamenají něco úplně jiného. Ale co můžeme udělat? Přece je nemůžeme jen tak nechat, aby vysáli celou Alianci?”

„Existuje střední cesta.” Bylo mu nepříjemné to uznat, natož to říct nahlas. Ale to, co se chystal říct, byla pravda.

„Mám potenciál převzít moc. Opravdu bych dokázal svrhnout vládu.” Mluvil o něčem, co naprosto popíralo jeho přísahu a víru, a měl při tom pocit, jako by měl ústa plná žluči. „Politici to vědí. Ti slušní, se kterými půjde dál pracovat, budou vědět, že mě musí poslouchat.”

Badaya se usmál. „Budou mít strach neudělat, co říkáte, a tak svou práci odvedou. A zkorumpovaní budou spolupracovat, protože vám budou chtít prokázat laskavost, abyste na ně po převzetí vlády nezapomněl.”

Geary se chystal něco říct, ale Badaya ho zarazil zvednutou rukou. „Je mi jasné, že jim tu příležitost nechcete dát. Ale pokud jsou takoví, za jaké je považujeme, ani je nenapadne, že byste mohl pokušení odolat.”

Tohle Gearyho nenapadlo, ale dávalo to smysl. Přikývl.

„Zůstanu hrozbou, budu ten, kterého je potřeba poslouchat, ale síla alianční vlády, našich demokratických práv a osobní svobody zůstane neporušená.”

„To je chytré,” usmál se Badaya zeširoka. „Převezl jste je, co? Stejně jako jste dostal Syndiky. Udělal jsem tu šatnou chybu jako většina lidí. Předpokládal jsem, že politici námi nedokážou tak dobře manipulovat, jako se dokážou obohacovat. Proto jste měl ten poměr s Rionovou? Abyste se naučil chápat, jak politici přemýšlí?”

Gearymu chvíli trvalo, než se dokázal ovládnout natolik, aby dokázal odpovědět. Podle dnešních poměrů byl Badaya celkem čestný, byl to slušný důstojník, ale diplomacie nepatřila mezi jeho silné stránky.

„Od koprezidentky Rionové jsem se naučil spoustu důležitých věcí,” řekl nakonec, což byla pravda a Badaya si to mohl vyložit dle své libosti. „Ale,” dodal Geary a ostře se na Badayu zadíval, „Rionové můžeme věřit.”

„Vy byste to měl vědět,” souhlasil Badaya s pobaveným výrazem. „Přece jen jste z ní viděl kousky, které nám ostatním unikly.” Zasmál se svému neohrabanému vtipu a Geary doufal, že nezačne rudnout.

„Předpokládám, že chcete, aby vaši stoupenci ve flotile věděli, co máte v úmyslu?”

„Správně,” řekl Geary vyrovnaně. „Je potřeba, aby všichni chápali, co se děje.” Nebo spíš aby si mysleli to, co Geary chtěl. Nebudu dávat příkazy politické vládě. Jen se modlím, aby mi političtí a vojenští nadřízení naslouchali, nebo mě alespoň viditelně neignorovali. „Opravdu nepotřebujeme, abych musel začít jednat otevřeně, a to jen proto, že si bude někdo myslet, jakou mi nedělá laskavost, a ve skutečnosti bude nahrávat do karet protivníkům.”

„Můžu se zaručit, že tohle se nestane.” Badaya se obdivné usmál a vstal. „Vždycky, když jste popíral, že nechcete moc, jste studoval situaci a plánoval, že ano? Mělo mě to napadnout. Dobrý velitel nehraje podle pravidel nepřítele. Tohle si budu pamatovat.”

Když Badayův obraz zmizel, zapadl Geary do křesla, začal si třít oči a cítil se nečistý, neupřímný, a možná dokonce nečestný. Neřekl Badayovi žádnou přímou lež, ale rozhodně ho oklamal tak dokonale, jak by to svedl jen politik.

Po chvíli k sobě do kabiny zavolal Rionovou. Vstoupila, zhodnotila jeho náladu a pak se souhlasně usmála.

„Dokázal jste to. Badaya to spolkl?”

„Ano. Myslím, že ano.”

„To je dobře. A vy jste z toho nešťastný.”

„Nerad lžu lidem,” řekl jí Geary chladně. „Možná proto mi to jde tak mizerně. Nelíbí se mi představa, že dokážu lhát natolik přesvědčivě, že mi uvěří i někdo jako Badaya.”

„Lhát?” zeptala se Rionová a pomalu k němu přistoupila.

„V čem jste mu lhal?”

„Naprosto přesně víte…“

„Co já vím, kapitáne Geary, je jednoduchý fakt. To, co jste řekl Badayovi, je podle všeho pravdivé. Tak už to zkuste konečně pochopit. Kapitán Badaya nic nespolkl. Věříte, že by byla vojenská diktatura pro Alianci katastrofa? Ano. Tak v čem jste lhal? Přiznávám se, že přirovnat situaci k syndické léčce mě nenapadlo, ale jakmile jste to s tou svou kapitánkou vytáhl, připadlo mi to geniální.”

Zatnul zuby a upřel na Rionovou vzteklý pohled.

„Přestaňte jí tak říkat. Desjaniová nikomu nepatří, natož mně.”

„Fajn, když tomu chcete věřit,” odpověděla mu Rionová stejně sveřepým pohledem. „Musíte pamatovat na to, že to neděláte pro sebe. Nechcete bohatství ani moc. Tak proč byste měl mít sakra špatný pocit z toho, že se vám podařilo zarazit vojenský puč proti vládě Aliance?”

„Protože žádný alianční důstojník by na něco takového neměl ani pomyslet!” zařval Geary a nechal ze sebe proudit hněv i hanbu. „Nikdy jsem takovou nabídku neměl dostat! A kdyby ano, mělo by to moje okamžité odmítnutí hned ukončit!”

Rionová ho chvíli sledovala a pak sklopila pohled s tváří plnou emocí.

„Nejsme takoví, jako byli naši předkové, Johne Geary.

Vždycky budete zklamán, pokud nás zkusíte porovnat s těmi, co žili před sto lety.”

Nečekaná a nezvyklá upřímnost uhasila Gearyho vztek.

„Není vaše vina, že jste se všichni narodili do války, která se táhla celou věčnost. Není vaše vina, že jste zdědili bolest a změny přinesené dlouhou válkou. Nebudu předstírat, že jsem lepší než vy, protože tohohle jsem byl ušetřený.”

„Ale vy jste lepší než my,” trvala na svém Rionová hořkým tónem. „Jste to, co bychom měli být, to, čeho se měli držet naši rodiče a prarodiče. Neměli jsme zapomenout, že ideály je třeba ctít. Myslíte si, že to nevidím? Kdybychom odvedli svou práci tak, jak žádala situace, nic z toho by se nestalo. A ano, řadím do toho i politické vedení Aliance.”

„Zdědili jste válku,” zopakoval Geary. „Nemůžu tvrdit, že chápu všechno, co se za poslední století odehrálo, ale způsobila to spousta špatných rozhodnutí mnoha různých lidí a jen máločemu se dalo vyhnout.”

„Nemám ráda hledání výmluv, kapitáne Geary. Ani za vlastní selhání, ani za ničí jiné. Prostě si pamatujte, že to, co jste udělal, schvalují ti, kterým věříte. Pokud nevěříte sám sobě, věřte jim.” Obrátila se a bez dalšího slova odešla.

Zbývalo šest hodin ke skoku na Atalii. Ačkoli se Geary bál, že tam najde syndickou rezervní flotilu, pociťoval taky narůstající neklid a touhu dotáhnout všechno do konce. Tak či tak dlouhý ústup alianční flotily brzy skončí.

„Kapitáne Geary,“ oslovila ho plukovnice Carabaliová s výrazem, který nic neprozrazoval. „Žádám vás o soukromou schůzku před skokem na Atalii.“

„Jistě, plukovnice. Nemám teď pár hodin nic naplánovaného, takže si můžeme promluvit, kdykoli budete chtít.“

„Teď hned by mi to vyhovovalo, pane.“

„Dobrá.“

Geary povolil virtuálnímu obrazu Carabaliové vstup do kabiny a pak ji mávnutím vyzval, ať se posadí. Plukovnice poslechla a usedla do pozoru v maximálně formální pozici.

„O co jde?“ zeptal se Geary.

„Můžete to považovat za průzkumnou misi, pane,“

odpověděla Carabaliová a pronikavě se na Gearyho zadívala. „Co máte v plánu, až se flotila dostane na alianční území, kapitáne Geaiy? Slyšela jsem různé věci. A přála bych si znát pravdu.”

Věrnost mariňáků k Alianci byla legendární, ale s ohledem na všechny změny, ke kterým došlo, si Geary nebyl jistý, jak současní mariňáci vidí svou přísahu politickým autoritám. Ani jaký názor mají na to, že by se podle některých důstojníků měl Geary po návratu flotily domů stát diktátorem. Gearyho ale nikdy nenapadl způsob, jak se zeptat, aniž by to vypadalo, že mariňáky sonduje a snaží se získat jejich podporu, což rozhodně nechtěl. Teď Geary seděl naproti jejich velitelce a upřeně se jí díval do očí.

„Hodlám poslechnout jakékoli rozkazy, které dostanu.

Budu mít návrhy a plány na další operaci, ale nemám tušení, jak je velení přijme. Tohle jste si přála vědět?”

„Z větší části je to ono.” Carabaliová chvíli Gearyho studovala, než dodala: „Nebudu urážet vaši inteligenci předstíráním, že jste obyčejný důstojník flotily. Můžete se rozhodnout, že budete rozkazy poslouchat, ale máte i jiné možnosti.“

„A vy chcete vědět, jestli mám v úmyslu ty jiné možnosti využít?”

Carabaliová s nehybnou tváří přikývla.

„Ne, plukovnice,” zavrtěl Geary hlavou. „Nehodlám využít jakékoli možnosti, jež by nějak porušovaly mou přísahu k Alianci. Říkám to dost jasně?”

„Vy ano,” odpověděla Carabaliová a znovu se na chvíli odmlčela. „Po flotile pobíhá několik pečlivě hlídaných zpráv, podle nichž hodláte dělat víc než jen poslouchat rozkazy.”

„Lidé slyší, co chtějí slyšet, plukovnice. Dokud kvůli tomu nebudou dělat nic, co by mohlo ublížit Alianci, nevadí mi to.”

„A ublížení Alianci znamená v tomhle případě co přesně?” tlačila na něj Carabaliová dál.

Geary se opřel do křesla a zavrtěl hlavou.

„Největší silou Aliance nikdy nebyly její sluneční soustavy ani velikost populace či počet lodí flotily. Alianci tvoří principy, ve které věříme a jež dodržujeme. Nemyslím si, že by nám Syndikové dokázali ublížit tak vážně, jak bychom to snadno mohli dokázat sami. Nehodlám provést vojenský puč, plukovnice, a udělám vše, co je v mých silách, aby ho nikdo neprovedl mým jménem.”

Geary neměl strach, že by se něco z tohohle dostalo k jeho nejvíce pomateným stoupencům. A i kdyby, přesně tohle řekl i Badayovi.

Mariňačka ho chvíli studovala a pak přikývla.

„Pokusíte se zůstat ve velení téhle flotily?”

„Ano.”

„I když jste ho převzal v syndické domovské soustavě jen proto, že jste musel?”

„Ano,” pousmál se Geary. „Nevěděl jsem, že to na mně bylo tak vidět.”

„Nebylo,” problikl Carabaliové na rtech úsměv. „Jsem zvyklá snažit se odhadovat, co si ve skutečnosti myslí důstojníci flotily. Životy mých mariňáků na tom často závisí.” Pak její tvář zase ztuhla. „Myslíte si, že dokážete tuhle válku ukončit?”

Začal odpovídat, ale pak se na Carabaliovou tázavě zadíval: „Řekla jste ukončit, ne vyhrát.”

„Dala jsem vám otázku, na kterou bych ráda znala odpověď, pane.”

„Chtěl jsem se ujistit.” Geary se k ní naklonil a zapátral v její tváři, neodhalil však nic kromě naprosto profesionálního výrazu. „Ještě pořád se musím naučit spoustu věcí o tom, co tahle válka provedla, potřebuju zjistit, co si o tom myslí flotila i civilní populace Aliance.”

Carabaliová se poškrábala po bradě, jako by o otázce přemýšlela. „Budu bojovat tak dlouho, jak budu muset, abych ochránila Alianci. Jinak… už mě unavuje rozhodovat, kdo zemře a kdo bude žít, kapitáne Geary. Kousek po kousku mě to užírá.”

„Ano, já vím. To mi věřte.”

„Ano, víte to, ale jiným způsobem. Flotila poskytuje jisté výhody, které pozemní boje nemají, a moje vlastní kariéra probíhala jinak než vaše. Vy jste vyrostl v mírové době a svou kariéru jste strávil až do Grendelu službou v míru.”

Carabaliová sklopila pohled a na chvíli to vypadalo, jako by se dívala na něco nesmírně vzdáleného. „Můžu vám povyprávět jeden příběh? Žila byla poručice, která vyrostla ve válce a vstoupila k mariňákům, aby následovala svou babičku a otce. Na jedné z prvních pozemních misí byla spolu s četou odříznuta od zbytku jednotky. Atmosféra kolem nich byla toxická, plná syndických obranných chemikálií. Energie v bitevních zbrojích docházela, a kdyby došla natolik, že by zbroj nedokázala udržovat v provozu systém životní podpory, poručice a mariňáci její čety by všichni zemřeli.”

Geary sledoval její tvář, která stále skoro nic neprozrazovala.

„To je dost ošklivá situace bez ohledu na to, jaké má důstojník zkušenosti.”

„Ano. Nezmínila jsem se ještě, že četa té poručice obsadila proražený syndický bunkr a zajala řadu vojáků syndických obranných sil. Syndikové měli obleky se spoustou energetických rezerv a hlavní seržant čety oznámil poručici, že by mělo být možné slepit dohromady zařízení k vytáhnutí energie ze syndických obleků a dobít tak mariňácké zbroje.“

Plukovnice se znovu odmlčela, zatímco si Geary představoval sám sebe v takové situaci a musel se snažit, aby se neotřásl.

„Ale pokud by mariňáci vysáli energii ze syndických obleků, zajatci by zemřeli.”

„Nebo by museli být zabiti, aby se nesnažili bojovat, jakmile by pochopili, co se jim mariňáci chystají udělat,”

souhlasila Carabaliová. „Poručice věděla, že může rozhodnout jen jediným způsobem, ale taky věděla, že tohle rozhodnutí jí nedá do konce života klidně spát.”

„Co poručice udělala?”

„Poručice zaváhala,” prohlásila Carabaliová dokonale ovládaným tónem hlasu, jako by podávala rutinní hlášení.

„A její seržant, stejně nemilosrdná svině jako všichni dobří seržanti, navrhl, aby poručice na chvíli z bunkru odešla a zkusila zvenku navázat spojení se zbytkem aliančních sil.

Poručice se návrhu chytila jako záchranného lana, přestože si uvědomovala, co to znamená, a odešla z bunkru. Stála venku, dokud za ní nepřišel seržant s dostatkem nabitých baterií, aby mohla její bitevní zbroj dál fungovat. Zdálo se, že najednou má celá četa dost energie, aby se mohla pokusit o průlom k aliančním liniím. Poručice je vedla a do večera byla na přátelském území. Nikdo se jí neptal, jak mohly všem vydržet zásoby energie tak dlouho. Poručice dostala medaili za záchranu své čety za výjimečně obtížných podmínek.”

Geary se bezmyšlenkovitě zadíval na levou část hrudniku Carabaliové a začal hledat stužku, která by tu medaili označovala.

Ale plukovnice dál mluvila plochým tónem: „Poručice tu medaili ani stužku k ní nikdy nenosí.”

„Vrátila se někdy ta poručice zpátky do bunkru?”

„Nemusela. Věděla, co je uvnitř.” Pak kývla hlavou k hvězdné mapě a pokračovala: „Tam někde se právě teď další alianční poručík odhodlává ke stejné věci, kapitáne Geary.

Někde je určitě i zatracený syndický důstojník s totožným problémem, a rozhodne se stejně, protože jinak to nejde.

Takových rozhodnutí už bylo příliš mnoho.”

„Chápu.”

„Co uděláte vy, pane?” zadívala se na něj Carabaliová.

„Dokážete ukončit válku za přijatelných podmínek?”

„Já nevím,” zadíval se na hvězdnou mapu pro změnu Geary. „To, co navrhuju, záleží ve velké míře taky na tom, co se odehraje cestou odsud na alianční území, ale v tuhle chvíli… plukovnice, musím vás požádat, abyste nikde neopakovala, co teď řeknu.”

„Jistě, pane.”

„V tuhle chvíli budu muset zřejmě navrhnout, aby se flotila znovu vydala na značně riskantní výpravu, a to hned poté, co ji dostanu do bezpečí. Nejsem si jistý, jak na to zareagují vůdci Aliance. Ani reakcí lidí z flotily si nejsem jistý.”

Na tváři Carabaliové se objevil náznak zamračení.

„Kdyby ten návrh přednesl jiný důstojník, nedopadlo by to dobře. Ale vy jste si vybudoval obrovskou zásobu důvěry, pane.”

„I když jsme ztratili spoustu lodí?”

„Váš koncept velkých ztrát se stále liší od toho, co si pod tím pojmem představují lidé, kteří vyrostli za války, pane.”

Carabaliová se dotkla jedním prstem výložky na rameni.

„Tohle patřilo mojí babičce a pak otci. Oba zemřeli v boji dřív, než ty výložky mohli osobně předat některému ze svých dětí. Doufala jsem, že prolomím rodinnou kletbu,ale, kapitáne Geary,“ prohlásila plukovnice s pohledem upřeným přímo do jeho očí, „kdyby měla má smrt zajistit, že už je moje děti nebudou muset nosit, kdyby to znamenalo, že válka skončí způsobem, s jakým dokážou lidé Aliance žít…

pak bych se ochotně obětovala. O to tady jde, pane. Už dlouho jsme ochotní zemřít, ale s tou ochotou bojuje zoufalství z toho, jak málo tím toho dosáhneme. Vám věříme, že pokud k tomu dojde, pošlete nás na smrt tak, aby to mělo smysl.“

Geary měl dojem, jako by mu na ramenou najednou leželo těžké břímě.

„Slibuju, že udělám, co budu moct.“

„To jste dělal vždy, pane. A pokud dodržíte slib, že neporušíte přísahu Alianci, udělají pro vás i mariňáci z téhle flotily, co jen budou moct.“

Geary se zamračil a chvíli si to promýšlel.

„To je nezvykle dvojznačné prohlášení, plukovnice.”

„V tom případě na rovinu říkám, že pokud vydáte rozkazy jednat proti alianční vládě, spolu se svými důstojníky dokážeme zajistit, aby mariňáci takové rozkazy neposlechli.”

„To nebude problém, protože takové rozkazy nevydám.”

„V tom případě si rozumíme.” Carabaliová na chvíli zamyšleně sklopila pohled. „Ale pokud dostaneme příkazy zatknout vás… tak to začne být těžké. Mělo by to být jednoduché. Poslechnout právoplatné rozkazy. Ale to nebudou, pokud vy přísahu neporušíte. Kdysi dávno řekl nějaký moudrý muž, že ve válce je všechno jednoduché, ale všechny jednoduché věci jsou komplikované. Jako tohle. Je správné zatknout důstojníka, který má neposkvrněný služební záznam, jen proto, co by mohl udělat? Vojenští i civilní právníci by se o tom dokázali jistě dlouho hádat. Jak jste říkal, Aliance je o principech, které považujeme za důležité. A jedním z nich byla vždy práva našich vlastních lidí.”

„To je pravda, plukovnice.” Geary se postavil a prohlásil: „Přísahám, že udělám vše, co je v mých silách, abych se vyhnul takovému konfliktu mezi příkazy a principy. Jsme na stejné straně a mně to tak vyhovuje.”

„Mně taky, pane.” I Carabaliová se postavila. „Na vesmírnou krysu nejste špatný.”

„Děkuju vám, plukovnice. Taky jste docela použitelná.”

Carabaliová odpověděla kratičkým úsměvem, postavila se do pozoru a zasalutovala. Když už se natahovala, aby vypnula spojení, dodal ještě Geary: „Plukovnice. Ta poručice se nemohla rozhodnout jinak.”

„Poručice to vždycky věděla, pane,” přikývla Carabaliová. „Ale taky to rozhodnutí nenáviděla. S vaším svolením, pane.”

Mariňačka znovu zasalutovala a její obraz definitivně zmizel.

Geary se znovu pomalu posadil. Měl pocit, jako kdyby najednou žongloval stovkou míčků a pokud by mu jen jediný upadl, Aliance by se roztříštila.

Na můstek odešel hodinu před skokem na Atalii.

Alianční flotila byla rozmístěná do bitevní formace složené z hlavního voje a podpůrných formací na křídlech, jen tak pro případ, že by na ně čekala syndická rezervní flotila hned u skokového bodu. Geary si projel stav flotily a její logistiky Když uviděl nízké stavy paliva a munice, bolestivě zamrkal.

Pak zavolal kapitánům flotily: „Jakmile opustíme skok, buďte připravení na cokoli. Pokud budou Syndikové na dostřel, všechny lodě zaútočí na vhodné cíle všemi dostupnými zbraněmi. Spíš je pravděpodobnější, že se budou nacházet kus od skokového bodu, v tom případě se přesuneme před útokem do vhodné pozice. Uvidíme se u Atalie a pak u Varandalu.”

„Patnáct minut do skoku,” oznámil operační důstojník.

Rionová vstala z křesla pozorovatele a opřela se o Gearyho křeslo.

„Mám se vůbec obtěžovat a ptát se, proč se flotila v takovémto stavu chystá v Atalii útočit, místo aby hned utíkala ke skokovému bodu vedoucímu na Varandal?”

„Protože se Syndikové určitě postarali, abychom kolem nich nemohli jen tak proletět,” odpověděl Geary. „Nepleťte se, pokud budeme mít možnost, nařídím přímý let ke skokovému bodu. Ale nečekám, že by nás Syndikové nechali uletět bez boje.”

„Nezastaví nás,” prohlásila Desjaniová klidně.

Rionová ji chvíli pozorovala, než odpověděla: „Věřím vám.”

Pak se vrátila do svého křesla, zatímco se Desjaniová mračila a zjevně se neúspěšně snažila najít v té odpovědi nějaký skrytý dvojsmysl.

Geary sledoval, jak sekundy značící přílet ke skokovému bodu ubíhají, a pak vyslal rozkaz: „Všem lodím, skočte na Atalii.”

Za tři a tři čtvrtě dne zjistí, co na ně v poslední syndické hvězdné soustavě před cestou domů čeká.

Skokový prostor má spoustu nevýhod. Například pocit nevysvětlitelného svědění, který je s delším pobytem ve skoku horší a horší. Většina lidí ho popisovala jako pocit, že vám už správně nesedí vaše vlastní kůže. Pak zesilující se dojem, že někde v periferním vidění číhá něco neviditelného. A vždy, bez ohledu na krátkost cesty, to byla nekonečná šedivá nicota, vesmír neozařovaný žádnými hvězdami.

Ve skokovém prostoru se nacházela podivná světla, která se rozsvěcovala, aniž by v tom někdo odhalil smysl nebo řád. Jelikož nebyl zatím objevený způsob, jak skokový prostor zkoumat, zůstávala světla stále záhadou. Když se na ně teď Geary díval, musel si vzpomenout na legendu, podle které byla jeho duše jedním ze světel viděných za dlouhých skoků, zatímco jeho tělo spalo zmražené v hibernačním spánku.

Nicméně skokový prostor měl jedinou výhodu. Byl vždy stejný a ničím nepřekvapil. Lodě izolované v podivném skokovém vesmíru si mohly předávat pouze nejjednodušší zprávy a z normálního vesmíru nebylo nic vidět. Když si to Geary porovnal s občas až příliš rychle plynoucími událostmi v normálním vesmíru, zjistil, že si cení relativního klidu poskytovaného vynucenou izolací.

Ale ve skokovém vesmíru nemohl nikdo zůstat věčně.

Dříve nebo později bylo třeba postavit se reálnému vesmíru.

„K Atalii dorazíme za dvě hodiny.”

Desjaniová stála vedle něj v jeho kajutě a mezi nimi se vznášela hvězdná mapa.

„Bude to tvrdý boj.”

„Doufám, že je rezervní flotila menší, než poručík Iger odhaduje. A že nebudou rozmístěni hned u výstupu ze skoku a připraveni na nás okamžitě zaútočit vší silou.”

Geary se postavil a aktivoval displej. Vyvolal si schéma zobrazující, jak by jeho lodě vypadaly, kdyby je někdo dokázal ve skokovém vesmíru vidět. Řady velkých bitevních lodí, roje křižníků a torpédoborců, i velké masy zbývajících zásobovacích lodí držících se poblíž středu flotily.

Jeho flotily. Neměl by na ni tak myslet, ale dělal to.

Dovedl ji tak daleko, a pokud žijící hvězdy dovolí, dostane ji až domů. Jenže co se stane pak?

„Na co myslíte?” zeptala se ho Desjaniová.

„Přeju si, abych nemusel udělat to, co vím, že musím.”

„Předat u Varandalu velení flotily? Podle mě se to nestane, pane.”

„Jsem jenom kapitán. Kapitán s hodně vysokou senioritou, ale pořád jen kapitán.”

„Jste kapitán Geary. Ten kapitán Geary. To je něco jiného.”

Pomalu vydechl.

„Ale pokud mi zůstane velení flotile…“

Desjaniová tázavě pozvedla obočí a zeptala se: „Už jste vymyslel, co uděláte pak?”

„Přemýšlel jsem. Je jen jedna věc, kterou můžeme po návratu domů udělat. Pokud dáme Syndikům dost času, vzpamatují se ze všech ztrát, které jsme jim způsobili.

Zničili jsme syndické loděnice v Sancere, ale to nejsou ani zdaleka ty jediné vyrábějící Syndikům válečné lodě. Každý den jsou blíž k náhradě ztrát. To znamená, že na ně musíme co nejdříve znovu udeřit, než se jim podaří obnovit rovnováhu. A musíme udeřit tak tvrdě, jak to jen půjde.“

Ušklíbl se. „Myslím tím zaútočit na jejich vůdce. Základy jejich moci, flotila, se kterou mohli útočit na nás a držet v šachu vlastní populaci, bude snad po Atalii nějakou dobu vyřazená ze hry. Nemůžeme porážet Syndiky jednu soustavu po druhé, protože těch mají sakra hodně. Ale nikdy nebudeme mít lepší příležitost pro useknutí hlavy Syndikovaných světů.“

Desjaniová se pochmurně usmála. „Budeme se muset vrátit?” Natáhla se a ovladačem displeje nahradila obrazy lodí flotily hvězdnou mapou zachycující velkou oblast vesmíru. Jedna z hvězd, hodně daleko od Varandalu, označená kontrolním systémem, zářila výrazně jasněji.

„Zpátky do domovské syndické soustavy. Ale tentokrát to bude jiné.“

„To jo. Jakmile dostane flotila zásoby a nahradíme tolik ztrát, kolik jen bude možné.“ Pokrčil rameny a dodal: „Tohle doporučím. I když to je to poslední, co ve skutečnosti chci udělat.”

Zadívala se na něj tak, až mu bylo okamžitě jasné, že si Táňa dobře uvědomuje, po čem Geary touží. Ale ani jeden z nich na tu cestu ještě nemohl vykročit. Pak ten pohled zmizel a kapitánka Desjaniová přikývla.

„Pak se musíme postarat o cizince.”

„Pak se můžeme pokusit vymyslet, jak se o ně postarat.

Pokud už na nás přímo nezaútočili. Pokud se dostaneme domů. Pokud mi zůstane velení flotily. Je tady příliš mnoho nejistot. Je to pěkně šílené, co? Jen o vlásek jsme se vyhnuli naprosté zkáze, když jsme utíkali ze syndické pasti, ale teď budu navrhovat, abychom se tam zase vrátili.”

Desjaniová se usmála.

„Pokud je šílenství nakažlivé, doufám, že to od vás chytnou všichni admirálové.”

Nemohl si pomoct a musel se zasmát.

„Začínáme předbíhat. Ještě pořád nám domů chybí jeden skok a syndická rezervní flotila.”

„V tom případě, kapitáne Geary, bychom se měli připravit, ať můžeme nakopat zadky Syndikům a v klidu skočit domů.”

„To zní jako dobrý nápad, kapitánko Desjaniová.

Vyrazíme na můstek.”

O

dvě hodiny později Geary sledoval ubíhající sekundy měřící vzdálenost k okamžiku, kdy alianční flotila opustí skokový prostor. Čekal, aby zjistil, zda se naplní jeho nejhorší obavy, jestli téměř okamžitě po příletu k Atalii do jeho lodí udeří salvy kartáčů a řízených střel. Pokud by se tak stalo, znamenalo by to, že došlo k zmenšené repríze léčky v syndické domovské soustavě. Té, kvůli níž získal velení zbytku alianční flotily. A v tom případě bude mít velké štěstí, když mu po pivních okamžicích bitvy zůstane alespoň polovina lodí v jednom kuse.

„Připravit na opuštění skokového prostoru,” oznámil operační důstojník.

„Zbraně nastavit,” přikázala Desjaniová. „Nachystejte je, ať okamžitě automaticky pálí ve chvíli, kdy identifikují cíle na dostřel.”

Stejné rozkazy byly vydávány na palubách všech lodí.

Geary napjatě seděl a přemýšlel, jestli se v následujících okamžicích nedostane alianční flotila do nej zoufalejšího boje o přežití od chvíle, kdy unikli ze syndického domovského systému.

„Výstup ze skokového prostoru za pět, čtyři, tři, dva, jedna. Výstup.”

Na obrazovkách se znovu objevily hvězdy.

Neochvějný

začal

prudce

zatáčet

v

předem

naplánovaném uhybném manévru. Gearymu chvíli trvalo, než se vzpamatovai a začal vnímat údaje, které před něj vršily lodní senzory.

Nejdřív si uvědomil, že žádné zbraně nestřílí. Pak viděl, že poblíž skokového bodu nejsou ani Syndikové. Tiše zamumla] kratičkou děkovnou modlitbu a změnil rozlišení displeje abv našel v soustavě nepřátelské lodě.

Atalia byla hraniční soustava a zažila spoustu srážek mezi lodmi Syndikovaných světů a Aliance. Většina trosek z bojů byla ponechána osudu a pomalu prolétala prázdnotou soustavy, v ní se tak hromadily zbytky syndických i aliančních lodí už skoro po jedno celé století.

Ale v nepravidelném oblouku táhnoucím se mezi sedmou planetou soustavy a skokovým bodem na Varandal letěly pomalu se rozptylující hromady trosek, které byly stále re]ativně blízko u sebe. Doprovázely je roje záchranných motiulů a několik poškozených syndických lodí.

„Dozvuky bitvy?“ zeptal se Geary.

„Následky bitvy, která ještě neskončila,” opravila ho Desjaniová.

10.

Geary ještě více zmenšil přiblížení displeje a uviděl to.

Téměř čtyři světelné hodiny daleko spolu bojovaly alianční a syndické lodě. Skokový bod na Varandal byl od hvězdy Atalia skoro stejně daleko jako skokový bod, jímž alianční flotila právě přiletěla, ale nacházel se dál na přibližně stejné oběžné dráze na okraji soustavy. Geary zíral na displej, na kterém stále přibývaly nové informace. Skoro syknul bolestí, když celá skupina aliančních lodí zmizela, ale pak si uvědomil, že nebyly zničeny, jen skočily ze systému. Začaly mizet i další alianční lodě, a tak Geary zapřemýšlel, kolik jich tady původně bylo. Jedna však zůstávala. Jediná bitevní loď belhající se ke skokovému bodu, zatímco na ni podnikala obrovská přesila syndických lodí postupně nálety.

„Systém identifikoval tu bitevní loď jako Nepoddajný,“

oznámila Desjaniová. „Patřila mezi bitevní plavidla, která měla hlídat alianční území, zatímco flotila zamířila do syndické domovské soustavy.” Než pokračovala, na okamžik zaváhala. „Když jsme odlétali, patřil Nepoddajný do stejné divize jako Neohrožený.“

Neohrožený byla bitevní loď, jíž velela Jane Gearyová, jeho praneteř. Skočil už zpátky na Varandal, nebo se vznášel soustavou jako oblak trosek?

Časem dokázaly senzory flotily analyzovat nejnovější trosky a odhadnout, kolik lodí bylo v posledním boji zničeno. Prozatím mohl Geary jen sledovat obrázky staré skoro čtyři hodiny a uvědomovat si, že nemůže udělat nic pro Nepoddajný, kryjící ústup zbytku aliančních lodí.

„Už to nebude dlouho trvat,” zamumlala Desjaniová, která sledovala stejné údaje jako Geary. Nepoddajný byla jediná alianční loď, která byla zanechána u skokového bodu.

Ostatní skočily pryč.”

„Má nějakou šanci, že to stihne?“

„Jedině že by se Syndikové rozhodli přestat střílet.”

„Musíme něco udělat!” naklonila se k nim Rionová naléhavě. „Nějak odlákat Syndiky! Aspoň něco!”

„Paní koprezidentko,” odpověděl Geary ztěžka.

„Syndikové naši flotilu neuvidí ještě skoro čtyři hodiny. Je skoro jisté, že Nepoddajný byl už dávno zničen. Jen my to vidíme až teď.“

„Sakra,” zašeptala Rionová.

Na čtyři hodiny starém záznamu Nepoddajný zřejmě ztratil manévrovací systémy a začal klouzat stranou, jak ho syndické výstřely tlačily mimo kurz.

„Posádka opouští loď,“ řekla Desjaniová a z ochromeného plavidla začaly vylétat na všechny strany záchranné moduly. „Ale zdá se, že mu ještě funguje pár zbraní.”

Před čtyřmi hodinami vypálená salva syndických střel obloukem zamířila na Nepoddajný a při zásahu již téměř bezbrannou loď roztříštila. Trup bitevní lodě se rozlomil, divoce rotující přední část pokračovala v letu a zadní se rozpadla na menší kusy. Geary na chvíli zavřel oči, a když je otevřel, viděl jen pozůstatky bitevní lodě letící bez známek života do různých směrů. Ať vás předkové uvítají a žijící hvězdy zahřejí vaše duše.

„Pomstíme je,“ zavrčela Desjaniová.

„Jo, to uděláme. Zjevně jsme našli rezervní flotilu.”

Geary začal vypracovávat kurz na úder s předpokladem, že se Syndikové obrátí zpátky ke skokovému bodu na Padronis. „Jak dlouho bude trvat, než nám senzory řeknou, co se tady stalo?”

„Mělo by to být každou chvilku.”

Sotva Desjaniová domluvila, začaly na displeji vyskakovat odhady taktických systémů. Kapitánka zatnula zuby, když se zadívala na displej, kde senzory a inteligentní systémy zobrazovaly výsledky analýzy vraků.

„Nejnovější trosky odpovídají dvěma nebo třem aliančním bitevním křižníkům. Něco mezi devíti a třinácti torpédoborci. Jeden nebo dva lehké křižníky, čtyři až šest těžkých. A dvě bitevní lodě včetně Nepoddajného.“ Dlouze vydechla. „Nepoddajný zadržel Syndiky, aby mohly ostatní lodě uniknout, ale nedá se říct, kolik jich bylo.“

„Alespoň to nebylo jednostranné,” poznamenal Geary s pohledem na nové informace. „Zdá se, že Syndikové přišli o jeden nebo dva bitevní křižníky, bitevní loď, deset až dvacet el-zetek, šest nebo sedm těžkých a osm až jedenáct lehkých křižníků. Plus to, co je příliš poškozené, než aby se mohlo účastnit pronásledování.”

Podél trasy bitvy byly rozesety syndické lodě, vážně poškozený bitevní křižník, tři těžké a jeden další lehký.

Všechny se pomalu belhaly k druhé planetě soustavy. Poblíž skokového bodu zůstával další bitevní křižník, zmrzačený v poslední bitvě Nepoddajného. Zdálo se, že se také otáčí k vnitřní části soustavy.

Senzory se dívaly čtyři světelné hodiny daleko k okraji soustavy, snažily se prohlédnout kolem trosek z bitvy a odhadnout, jak velká je syndická flotila. Konečně se objevily i tyhle informace.

„Šestnáct bitevních lodí, čtrnáct bitevních křižníků, dvacet těžkých, čtyřicet pět lehkých, sto deset el-zetek.”

Geary předtím doufal, že odhady poručíka Igera jsou příliš vysoké. Ve skutečnosti se zřejmě trefil až příliš přesně.

„Tolik toho zůstává v rezervní flotile.”

„Dokážeme je zničit,” byla si jistá Desjaniová.

„Budeme muset. Ale nemůžu dokončit plánování střetu, dokud se neotočí a nezaujmou nové vektory.”

Netrpělivě čekal a alianční flotila zatím polykala tisíce kilometrů. I tak měla cesta k boji trvat skoro dva dny.

Najednou Desjaniová zalapala po dechu.

„Oni se neotáčí. Přeskupují se. Skočí za našimi loděmi, kterým se podařilo uniknout.”

„Oni chtějí na Varandal?”

Horší než bojovat s rezervní flotilou v téhle soustavě mohlo být jen střetnout se s ní ve Varandalu. Než by je tam alianční lodě dohnaly, mohli by Syndikové napáchat velké škody.

„Stále jsou skoro čtyři světelné hodiny daleko.“

Desjaniová vztekle udeřila do opěradla křesla. „Skočí dřív, než si vůbec všimnou, že jsme tady.“

„Možná je díky tomu u Varandalu překvapíme.”

Zadíval se na odhady aliančních ztrát v soustavě. Dvě bitevní lodě. Byla ta druhá Neohrožený? Je jeho praneteř mrtvá, zrovna když se Geary dostal takový kousek od domova, nebo se nachází v jednom ze záchranných modulů, jichž byla soustava plná?

Na displeji se množily další a další ikony, označující záchranné moduly detekované v sluneční soustavě Atalia.

V ní se nacházela spousta aliančních modulů z lodí, které tu byly přednedávnem zničeny. Geary se zadíval na displej a přeskakoval očima od syndické rezervní flotily přeskupující se ke skoku na Varandal k vážně poškozeným syndickým lodím kulhajícím k bezpečí. Nepřátelé si stále neuvědomovali, že do systému dorazila alianční flotila. Pak se podíval na houfy aliančních záchranných modulů a nakonec se zahleděl na stavový displej zobrazující palivové rezervy zbývající jeho lodím.

„Potřebuju radu, Táňo.“

Podívala se na něj.

„Můžeme snadno změnit kurz, proletět kolem poškozených Syndiků a cestou ke skokovému bodu je zničit.

Jenže alianční lodníci v záchranných modulech se spoléhají na to, že je vyzvedneme. Kvůli tomu bychom ale museli zpomalit spoustu lodí. To by nás stálo palivové články, které nemáme, a zdrželo by nás to k letu na Varandal.”

Desjaniová chvíli bubnovala prsty do opěradla křesla a pak se obránila ke svému technikovi. „Pokud by ty záchranné moduly nabraly stejný vektor jako naše flotila a spálily všechno zbývající palivo, na jakou rychlost by se dostaly?”

Technik rychle provedl pár výpočtů.

„Paní kapitánko, na základě odhadu toho, jak dlouho už asi jsou ve vesmíru a kolik paliva spálily při startu, by se pravděpodobně mohly moduly dostat na nula celá nula jedna světla, pokud by nastavily motory na startovací únikovou sekvenci. Ale pak by jim nic nezůstalo.”

„To trochu pomůže, ale ne dost. Flotila by stejně musela hodně zabrzdit,” zavrtěla Desjaniová hlavou. „I kdybychom si mohli dovolit spálit palivo, hodně by nás to zdrželo. A už tak má většina našich lodí na palubě tolik personálu, kolik jen dokážou zvládnout. Kdybychom je ještě víc přeplnili, mohlo by to být u Varandalu hnusné, pokud by bylo nutné nějakou loď evakuovat, protože by neměla dost záchranných modulů. Potřebovali bychom dvě flotily.” Zadívala se na displej, protože se na něm náhle objevily varovné signály.

„Syndická rezervní flotila skočila před třemi hodinami a čtyřiceti jednou minutou na Varandal.”

„Škoda, že jsme se sem nedostali o tři hodiny dříve.

Kdyby nás před skokem viděli, mohli tady zůstat, a to by nám situaci zjednodušilo.” Geary se zadíval na stavový displej flotily. „Dvě flotily. Možná to budu muset udělat.

Oddělit pár lodí, které by vyzvedly záchranné moduly a až pak pokračovaly za námi.”

„Koho můžeme postrádat?”

„Nikoho. Ale máme pár lodí, které i tak mají problém držet krok.”

Volba byla na první pohled jasná, ale nebyla to jen otázka fyziky. Zavolal na Proslaveného. „Kapitáne Badayo, mám na vás žádost.”

O šest sekund později přišla Badayova odpověď.

Kapitán Proslaveného vypadal unaveně, ale to se dalo očekávat, jelikož nejspíš nonstop honil sebe i posádku, aby před bitvou opravili co nejvíce škod. Ale posádka Proslaveného nemohla dělat zázraky.

„Co potřebujete, kapitáne Geary?”

„Potřebuju vyzvednout ty alianční záchranné moduly, ale nemůžu si dovolit kvůli tomu zpomalit celou flotilu. Cestou ke skokovému bodu na Varandal může flotila snadno zlikvidovat zbývající nepřátelské lodě v systému, ale ten, kdo zpomalí kvůli vyzvednutí záchranných modulů, bude potřebovat dostatečnou palebnou sílu, aby je dokázal v případě něčeho neočekávaného ochránit.”

O šest sekund později kapitán Badaya přikývl.

„Koho máte na mysli?”

„Tři zásobovací lodě. Orion. Neuvěřitelný. Odhodlanost.

Nejvážněji poškozené eskorty. A protože potřebují spolehlivého a schopného velitele, tak Proslavený.“

Badaya znovu přikývl.

„Udělali jsme při opravách Proslaveného hodně, ale pořád by měl v bitvě nevýhodu. Chápu vaši logiku. Ale je pro mne opravdu těžké nechat si ujít boj u Varandalu.”

„Chápu.” Badaya měl své chyby, ale zasloužil si právo, aby byl na jeho pýchu a čest brán ohled. „Proto vás jen žádám, abyste ten úkol přijal. Pokud nějaký Syndik vyletí ze skokového bodu na Varandal dřív, než se k němu vy dostanete, budete se muset domů probojovat. Potřebuju, aby té skupině velel někdo, na koho se můžu spolehnout. A dávám vám na to dvě bitevní lodě a dva bitevní křižníky.”

Nemusel dodávat to, co oba s Badayou věděli: že ty čtyři poničené lodě se dohromady sotva vyrovnají jediné nepoškozené bitevní lodi.

„Není moc pravděpodobné, že by se Syndici vrátili dřív, než tam doletíme,” poznamenal Badaya, „ale stát se to může. Pokud zmasakrujete Syndiky, kteří skočili na Varandal, část z nich se může pokusit o návrat sem. A my budeme v dobré pozici, abychom je zablokovali a zničili.”

„To je pravda.”

„Je to čestný úkol,” shrnul to Badaya. „Neopustíme alianční lodníky, kteří tady uvízli. Proslavený nebude zpomalovat ostatní bitevní křižníky, a budeme dost daleko za vámi, abychom mohli odchytit každého Syndika, který by se pokusil uprchnout z Varandalu zpět sem. Děkuji vám za důvěru, kapitáne Geary.“

„Zasloužil jste si ji, kapitáne Badayo.“ Což byla pravda.

Kromě problému s diktátorem nebyl Badaya špatný kapitán.

Měl tendenci spíš reagovat, místo aby zkoušel vymýšlet nové věci dřív než nepřítel, ale pokud dostal rozkazy, provedl je, nebo při tom byl ochoten zemřít. Navíc věřil v Gearyho natolik, že byl schopen přijmout úkol, který by před šesti měsíci téměř určitě odmítl.

„Děkuji vám, kapitáne Geary,“ zopakoval Badaya.

„Ohledně té věci, o které jsme se spolu bavili, o možnostech po příletu flotily na Varandal… Všichni, kdo to potřebují vědět, znají vaše přání a slíbili, že je splní. I kdyby se Proslavený nedostal na Varandal, máte záda krytá.“

„To rád slyším, kapitáne Badayo.“ Geary tiše zamumlal děkovnou modlitbu, že pro jednou dokázal Badaya něco říct opatrně a diskrétně. Už několikrát Geary zjistil, že soukromé zprávy příliš soukromé nejsou. „Připravím rozkazy pro lodě, které budou Proslavený doprovázet. Uvidíme se u Varandalu.”

„Orion nebude mít radost,” poznamenala Desjaniová, když kontrolovala Gearyho plány.

„Orion si žádnou radost nezaslouží. Až budeme zpátky na aliančním území, navrhnu, aby se jeho posádka rozpustila a na palubu nastoupil nový personál. Nic, co jsem vyzkoušel, nepomohlo k zlepšení morálky jeho posádky.”

„Možná jim správnou motivaci dodá, když se budou dívat, jak Numos stojí po válečném soudu před popravčí četou,” řekla Desjaniová vesele.

„To možná ano.” Gearyho pomalý postup oprav na Orionu frustroval natolik, že si dovolil strávit chvíli vychutnáváním té představy. „Ale na druhou stranu, od doby, co lidi z Orionu viděli, jak byl Majestátní zničen u Lakoty, zapracovali alespoň na opravách zbraní a pancéřování.”

„Jenže na pohon ani nesáhli,” dodala Desjaniová suše.

„Možná byste jim měl naznačit, že i když se teď dokážou lip bránit, špatně by se jim utíkalo.”

„Budu předstírat, že jsem tohle neslyšel, kapitánko Desjaniová.” Jen se vesele ušklíbla, místo aby se cítila pokáraná. „Nemyslím si ale, že by si stěžovali Odhodlanost a Neuvěřitelný, “ dodal Geary.

„Teď byste ty dvě lodě neměl rozdělovat,” odpověděla Desjaniová. „Po akci u Heradaa jsou spojené do konce životů.”

„Proč máte tak dobrou náladu, kapitánko Desjaniová?”

„Protože syndická rezervní flotila skočila na Varandal, kapitáne Geary, a teď se dostane do kleští mezi ustupujícími aliančními loděmi a naší flotilou, a navíc bude stát proti všem obranným systémům ve Varandalu,” usmála se Desjaniová jako hladová vlčice. „Jsou mrtvé maso.”

„Maso možná ano, ale pořád mají zuby.”

Navzdory obrovské velikosti virtuálního stolu při konferenci si Geary musel všimnout, že se oproti předchozím schůzím zmenšil. Flotila měla méně lodí, a tak jí také zbývalo méně kapitánů. Nicméně po událostech v Padronis se snad konečně zbavili skrytého jedu a debata by měla být otevřená a upřímná.

„Jsem si jist, že všichni znáte naši situaci. Syndická rezervní flotila skočila na Varandal dřív, než si mohla všimnout našeho příletu k Atalii. Pronásledují alianční síly, jejichž velikost je prozatím nejistá, a bezpochyby se pokusí poškodit alianční instalace ve Varandalu a zničit zbytek tamní posádky. Musíme se dostat na Varandal včas, abychom mohli pomoci spolubojovníkům a ochránit planety i stanice systému.”

Máchnul rukou k displeji vznášejícímu se nad stolem.

„Hlavní voj flotily bude pokračovat ke skokovému bodu na Varandal tak rychle, jak to jen naše zásoby paliva dovolí.

Upravíme kurz tak, abychom mohli cestou zlikvidovat zbývající poškozené nepřátelské lodě v soustavě. Formace tvořená Proslaveným, Neuvěřitelným, Odhodlaností, Orionem, Titánem, Džinem, Čarodějnicí a nejvíce poškozenými křižníky i torpédoborci zpomalí, aby vyzvedla alianční záchranné moduly, pak bude následovat zbytek nás ostatních na Varandal.”

Všichni se zadívali na kapitána Badayu a bezpochyby očekávali, že nesouhlasně vybuchne. Ten jen přikývl s odhodlaným výrazem na tváři. „Proslavený je poctěný, že dostal zodpovědnost za tak důležitý úkol. Nechte nám nějaké Syndiky u Varandalu.”

„Dejte si pozor, aby se vám přání nesplnilo,” varoval ho komandér Parr z Neuvěřitelného. „Ale s radostí budeme bojovat po boku ostatních lodí formace.”

Duellos vypadal stejně unavený jako Badaya.

„U Varandalu nás nečeká dobrý poměr sil. Všiml jsem si, že nás naplánovaný kurz dostane na Varandal s méně než dvaceti procenty palivových rezerv.”

„Správně.” Geary se to snažil říct s lehkostí, jako by to byla rutina letět do boje proti přesile s takovým nedostatkem paliva, až reálně hrozilo, že některým lodím dojde uprostřed bitvy. „Ohledně paliva toho moc nezmůžeme. Zbývající zásobovací lodě rozesílají raketoplány články vyrobené během posledního skoku. Pak už budeme moci doplnit palivo jen poté, co se vypořádáme se Syndiky u Varandalu.

Budeme mít lepší představu toho, co nás u Varandalu čeká, až nám alianční záchranné moduly poskytnou seznam lodí, které se náletu na Atalii účastnily. Zatím můžeme jen odhadovat, kolik aliančních lodí tady bylo ztraceno.”

Všichni se zadívali na čas.

„Nejbližší záchranné moduly by nás už měly vidět,”

zabručel kapitán Armus.

„Budeme muset počkat další půlhodinu, než k nám dorazí jejich signál.”

„Naneštěstí ano. Ale pořád nás čeká den, než se dostaneme na skokový bod k Varandalu. Máme čas. Až moc, ale s tím se nedá nic dělat.”

Nic na práci, jen sedět na můstku Neochvějného, letět vesmírem rychlostí nula celá dvanáct světla a čekat, až se ozvou alianční lodníci ze záchranných modulů. První hlas přicházející komunikačním kanálem ze záchranného modulu byl tak zastřený směsí radosti, nevěřícnosti a stresu, že mu bylo těžké rozumět.

„Tady poručík Reynardin. Myslím, že jsem nej vyšší zbývající důstojník z bitevního křižníku Mstitel. Nedovedete si představit, jak skvělé je vidět tady alianční flotilu.

Syndikové tvrdili, že vás zničili, ale všichni říkali, že to nemůže být pravda. Naši flotilu zničit nemohli. Chvalme předky a žijící hvězdy…“

Geary se snažil bojovat s podrážděností, zatímco poručík dál blábolil. Desjaniová bubnovala prsty do opěradla velitelského křesla a nechávala na sobě vidět netrpělivost.

Nebylo těžké představit si, co by právě teď Desjaniová poručíkovi Reynardinovi řekla, kdyby byl na doslech.

Rionová zjevně pocity Gearyho i Desjaniové postřehla.

„Poručík Reynardin ztratil loď a spousty přátel a kolegů.

Určitě je v šoku.”

„Je to důstojník flotily,” odsekla Desjaniová. „Snad nám řekne něco užitečného, až dostane zprávu od kapitána Gearyho se žádostí o informace.”

O pár minut později se dalo poznat, že zpráva do modulu dorazila, protože poručík Reynardin náhle zmlknul. Když znovu promluvil, vypadalo to, že se rozpláče: „Kapitáne Geary. Pane. Je mi ctí… já… vaše rozkazy… ano, pane. Co se stalo. Zahájili jsme klamný útok. Byl to nápad admirálky Tagosové, měli jsme vyvést Syndiky z rovnováhy.”

„Tagosová?” zamumlala Desjaniová a nevěřícně potřásla hlavou. „Jak se ta mohla stát admirálkou?”

„Admirálka Tagosová byla na Slibném,“ pokračoval Reynardin. „Neviděl jsem, co zasáhlo Slibný, ale jeho energetické jádro explodovalo a určitě nikdo nepřežil.“

Geary unaveně přikývl a na základě vlastních zkušeností od chvíle, kdy převzal velení, si dokázal jasně představit, že Tagosová byla povýšena pro politické schopnosti a „bojového ducha“, což obojí předvedla střemhlavým skokem do beznadějné bitvy.

„Mstitel a Slibný. To bychom měli dva bitevní křižníky,“

poznamenala Desjaniová, zatímco Reynardin nechal mluvit své šokované podvědomí. „Možná v jeho modulu převezme komunikátor někdo jiný.“

„Doufejme.“

Jelikož byly nejbližší záchranné moduly stále přes dvě světelné hodiny daleko, nemělo smysl snažit se poručíka Reynardina přesvědčovat, aby se soustředil na otázky, které mu byly položeny. Byl by to dlouhý, únavný a zbytečný proces.

„Bylo to hrozné,“ pokračoval Reynardin. „Prostě…

všechno.“

„Prosím, zastřelte ho někdo,“ zavrčela Desjaniová.

„Je v šoku,“ protestovala znovu Rionová.

Hrozící

hádku

zarazil

komunikační

důstojník:

„Kapitánko, ozval se nám jiný záchranný modul.“

„Přepněte na něj!“ přikázala Desjaniová tónem člověka, který byl právě zachráněný před hrozným mučením.

Volající důstojník vypadal na odolnější osobnost.

„Tady praporčík Hochin, pane. Důstojník baterie pekelných kopí na Nezměrném. Obávám se, že vám můžu oznámit jen stav aliančních sil až do chvíle, kdy byl Nezměrný zničen.“

„No aspoň něco,“ zadívala se Desjaniová na Gearyho.

Nezměrný byla další bitevní loď ve stejné divizi jako Neohroženým

Což znamenalo, že se Neohrožený buď náletu neúčastnil, nebo se mu, což bylo pravděpodobnější, podařilo uniknout zpět na Varandal. Gearymu se ulevilo, když zjistil, že loď jeho praneteře nebyla zničena. A zároveň se za to zastyděl, protože to znamenalo zničení jiné lodi.

„Měli jsme pět bitevních křižníků,” hlásil praporčík Hochin. „Vím, že jsme ztratili Mstitele. Šest bitevních lodí.

Pokud vím, zničený byl jen Nezměrný.”

„Ale zatraceně,” zanadávala Desjaniová. „Měla jsem si to uvědomit. Nejbližší záchranné moduly jsou z lodí, které byly opuštěny jako první. Senzory v modulech jsou celkem primitivní, takže budou vědět jen minimum o tom, co se stalo po ztrátě jejich lodě. Abychom dostali přesné informace, budeme muset počkat, dokud se nám neozvou záchranné moduly z Nepoddajného.“

„Další hodina?” odhadl Geary.

„Nejméně.”

Ale Hochin stále mluvil dál: „Předpokládám, že chcete zničit zbývající Syndiky v téhle soustavě, ale pár záchranných modulů z Pláště nás informovalo, že jeden syndický těžký křižník vyzvedl pár našich lidí ze záchranných modulů z Nezměrného. Domnívají se, že to bylo tak čtyřicet až šedesát lidí, ale mohlo to být i míň.”

„Zatraceně.” Geary se zadíval na pozice syndických těžkých křižníků na displeji a zeptal se: „Který?”

„Podle pozice záchranných modulů z Pláště a jejich popisu kurzu, jímž syndický křižník letěl,” pokračoval Hochin, jako by Gearyho slyšel, „by se měli nacházet v oblasti kolem jedné a čtvrt světelné hodiny od hvězdy Atalia, kousek nad ekliptikou systému, velmi blízko přímce vedoucí mezi skokovým bodem na Kalixu a hvězdou. Lidi z Pláště tvrdili, že syndický křižník měl těžce poškozenou příď.”

„Tenhle!” vykřikl triumfálně důstojník pro bojové systémy. „Museli jsme odhadnout zpětně jeho dřívější kurz, ale musí to být tenhle.”

„Má poškozenou příď?” zeptala se Desjaniová.

„Ano, paní kapitánko. Vážně poškozenou.”

„Výborně.” Desjaniová pokývla hlavou a řekla Gearymu: „Tenhle praporčík si zaslouží povýšení v poli na poručíka.”

„Připomeňte mi to později.”

Řečený těžký křižník měl vážně rozervanou celou příď, ale zjevně si zachoval větší část pohonných systémů. Když objevil alianční flotilu, zrychlil na nula celá nula šest světla.

„Dokážeme ho chytit?”

„Formace Proslaveného ne, pane,” oznámil operační důstojník neradostně. „Po zpomalení kvůli vyzvednutí záchranných modulů nebudou schopni zrychlit natolik, aby křižník dohnali.”

„Co my?” zeptal se Geary.

Operační důstojník zkontroloval kurzy a rychlosti, pak nespokojeně mávl rukou. „Osmá eskadra lehkých křižníků na nejvzdálenějším okraji formace by je dokázala dohnat s nejmenší úrovní zrychlování a brzdění, pane. Dvacátá třetí eskadra torpédoborců by je mohla doprovázet.”

Geary se zadíval na stav zbraní eskader a porovnal je s odhadem zbývající výzbroje syndického těžkého křižníku.

„To by mělo stačit, co se palebné síly týče, ale nejde jen o zničení křižníku. Musíme osvobodit zajatce a lehké křižníky ani torpédoborce nemají na palubě mariňáky.”

„Vyzvěte je ke kapitulaci,” navrhla Rionová.

„To v minulosti nebyla zrovna úspěšná varianta, paní koprezidentko.”

„Možná to tentokrát bude jiné. Co vás bude stát, když je vyzvete, ať se vzdají? Nebo alespoň předají zajatý alianční personál?”

„No moc ne,” uznal Geary.

„Můžete jim navrhnout dohodu,” pokračovala Rionová.

„Nabídněte jim, že je necháte dál v jednom kuse, když pustí naše lidi.”

Geary si všiml, jak lodní důstojníci kolem něj ztuhli.

Promluvila jen Desjaniová, a spíš jako by hovořila sama pro sebe, než že by oslovovala Rionovou: „Platné rozkazy vyžadují použití veškerého možného úsilí ke zničení nepřítele a k zabránění syndickým jednotkám v úniku, pokud jsou nadále i minimálně bojeschopné Jako velitel flotily mohl Geary platné rozkazy změnit, ale v tomhle případě mu to nepřipadalo správné. Nicméně, o co jiného mohl vyjednávat?

Rionová se frustrovaně rozhlédla po můstku.

„Dohodněte se s nimi, kapitáne Geary! I když jim dovolíte nechat si loď, stále máte jejich životy ve svých rukou!“

„Nezdá se, že by syndickým velitelům nějak záleželo na životech personálu,“ odpověděl Geary naštvaně.

„Některým ano! Několikrát jste se o tom zmiňoval, i o tom, jak posádky opustily lodě příliš brzo. Co udělali jiného jejich velitelé, než že ukázali, jak jim záleží na životech vlastních lidí?“

To byla pravda. Ty případy znamenaly paniku, ale také mohly být následkem obavy syndického kapitána o životy lodníků.

„A možná, pokud nebude mít syndický kapitán strach o své lidi, bude se bát o vlastní život. Má smysl to zkusit.”

Nahrál požadavek a odeslal ho. Vydal rozkazy osmé eskadře lehkých křižníků a dvacáté třetí eskadře torpédoborců ke zrychlení a změně kurzu na kontakt se syndickým těžkým křižníkem. Pak už mu zbývalo jen čekat a potlačovat narůstající neklid.

„Kapitánko?” ozval se důstojník bojových systémů. „Ten syndický křižník, který vyzvedl záchranné moduly z Nezměrného. Na jeho poškození je něco divného.

Desjaniová se po něm podívala. „Definujte divné.”

„Zaměřili jsme na něj senzory a analýza poškození naznačuje, že ho nezpůsobila série zásahů, ale jeden jediný ničivý úder.”

„Jediný zásah?“ zamračila se Desjaniová zamyšleně. „Co to mohlo udělat?“

„Nevíme, kapitánko. Žádná zbraň v inventáři Aliance by něco takového nedokázala.”

„Co kolize?” zamračila se Desjaniová ještě více.

Důstojník provedl výpočty a odpověděl: „Teoreticky je to možné, ale pravděpodobnost čelní srážky tak silné, aby způsobila přesně takové škody, a ne větší, je extrémně nízká.

Ten křižník něco zasáhlo přímo do přídě a přežití čelních srážek je vzácné. Navíc to zasáhlo celou příď, takže to nemohlo být nic malého.”

„Hm. To je divné. Pokud ale nemáme důkazy naznačující opak, budeme předpokládat, že šlo o kolizi.

Dejte mi vědět, pokud objevíte něco, co by mohlo poskytnout alternativní vysvětlení.” Desjaniová se podívala na Gearyho, jako by měla pocit, že se na něco ptal, aniž by to řekl nahlas. „Pane?”

„Proč skočili na Varandal?” zeptal se.

„Syndická rezervní flotila? Aby zničila zbytky aliančních lodí, které tady zaútočily.”

„Ale jejich rozkazy musely být zastavit nás, dřív než se dostaneme na Varandal. Syndikové neimprovizují, když mají rozkazy.” Geary se vztekle zadíval na displej, jako by tam někde byla skrytá odpověď. „Proč nezůstali tady a ne-udeřili na nás hned při našem příletu?”

Desjaniová se zamračila.

„Museli dostat rozkaz letět na Varandal. Alianční lodě, které tady zaútočily, narazily na rezervní flotilu, když ta už mířila tam.”

Vyťukala na displeji několik příkazů a chvíli studovala výsledky. „Odpovídá to trase trosek. Rezervní flotila tady na nás neměla čekat. Měli v plánu skočit ještě dřív, než sem dorazíme, poničit obranu Varandalu a pak na nás překvapivě udeřit ve chvíli, kdy bychom se vraceli domů s nedostatkem munice a paliva.”

To dávalo smysl, ačkoli se na tom Gearymu pořád něco nezdálo. „Bylo by jednodušší udělat to tady u Atalie.”

Nikdo ale nenavrhl nic jiného, a tak se Geary zapřel do křesla a nechával myšlenky volně plynout.

Neuvědomoval si, kolik času už uplynulo, dokud ho nezavolal komunikační důstojník.

„Pane kapitáne Geary. Velitelka syndického těžkého křižníku nabízí, že odevzdá zajatce výměnou za váš slib, že nezaútočíme na záchranné moduly z její lodě.“

„Je to past. Nebo trik,“ zareagovala Desjaniová okamžitě.

„Možná,“ souhlasil Geary a přijal zprávu.

Na displeji se objevil obraz kapitánky syndického těžkého křižníku. Tvářila se vzdorně, ale měla skelný pohled, jako by utrpěla šok.

„Má loď se před vaším útokem nedokáže ubránit. Jsem ochotná odevzdat zajatce výměnou za váš slib, že zaručíte bezpečný únik mé posádce. Zůstanu na palubě lodi jako rukojmí spolu se zajatci, poté co proběhne evakuace.

Nebudu klást odpor výsadku, který vyšlete, ale pokud se pokusíte loď zajmout nebo proniknout mimo oblast, kde jsou drženi zajatci, křižník zničím. To jsou mé podmínky.

Pokud je nepřijmete, budu bojovat až do smrti své lodi a všech na palubě.”

„Lepší nabídku nedostanete,” upozornila Rionová Gearyho.

„Nebo nebezpečnější,” kontrovala Desjaniová. „Může počkat, dokud se naše lodě nepřiblíží na převoz zajatců, a pak vyhodit do vzduchu energetické jádro.”

Nebylo to snadné rozhodnutí. V předchozích jednáních se Syndici jako příliš důvěryhodní neukázali.

„Na téhle něco je,“ poznamenal Geary. „Podívejte se jí do očí. Něco ji opravdu vytočilo.”

Desjaniová přimhouřila oči a začala si syndickou kapitánku pečlivěji prohlížet.

„Vyhráli tady. Je zvláštní vidět ji tak mimo. Možná byla během boje zraněná.”

„Možná.”

Všichni čekali. Tohle mohl rozhodnout jedině Geary.

Zase. Vzpomněl si, jak plukovnice Carabaliová říkala, že ji už unavuje rozhodovat, kdo zemře a kdo bude žít. Nechtěl to udělat znovu, ale musel.

„Dobrá. Budu souhlasit s jejími podmínkami. Je to jediný způsob, jak zachránit zajatce na palubě. Jediná další možnost je opustit je a nechat křižník uletět.”

Desjaniová s nehybnou tváří přejela prsty po displeji.

„Doporučuji použít torpédoborce Pušku a Kulverin ze skupiny mířící na těžký křižník. Budou muset proletět velmi blízko, srovnat rychlostní vektory, natáhnout můstek a ručně převést vězně. Zbytek eskadry nechte hlídat syndické záchranné moduly jako hrozbu.”

Geary to schválil přikývnutím. „Co lehké křižníky?”

„Ať tančí kolem nepřátelské lodi,” poradila mu Desjaniová. „Aby to vypadalo, že by se mohly přiblížit víc, a pokud se Syndikové chtějí vyhodit do vzduchu, mělo by je to přesvědčit, ať počkají, s nadějí, že sundají i nějaké naše křižníky.”

„Dobrá.”

Za necelé dvě hodiny se torpédoborce Puška a Kulverin přiblížily k syndickému těžkému křižníku a opatrně s ním srovnaly rychlost a směrové vektory. Pak všechny tři válečné lodě sice dál letěly vysokou rychlostí vesmírem, ale relativně vůči sobě byly nehybné. Kousek od syndického křižníku a Pušky s Kulverinem letěl malý roj syndických záchranných modulů s prchající nepřátelskou posádkou.

Torpédoborce a nepřátelský křižník byly v té době skoro čtyřicet světelných minut vzdálené od hlavního voje alianční flotily. Operační skupina Proslavený se zpozdila ještě víc, byla více než světelnou hodinu daleko, protože brzdila, aby mohla sbírat alianční záchranné moduly. Hlavní voj flotily už předehnal a zničil další dva poškozené syndické křižníky, jeden lehký a jeden těžký, jež byly zasaženy v předchozí bitvě, a během pár minut měl dorazit k zbývajícímu ochromenému nepřátelskému bitevnímu křižníku. Ten zjevně očekával neodvratný osud se zachmuřeným odhodláním.

Jelikož v tu chvíli nemohl Geary situaci nijak ovlivnit, jen sledoval, jak jsou z torpédoborců natahovány můstky k nepřátelskému křižníku a jak se podél můstků přesouvají lodníci v záchranných skafandrech. Po bolestivě dlouhém čekání ze syndického křižníku vylezly další postavy ve skafandrech a začaly se přesouvat k torpédoborcům.

Nakonec se pohyb zastavil, můstky byly staženy dovnitř a torpédoborce vyrazily plnou parou pryč.

„Kolik?“

„Senzory flotily napočítaly o třicet šest osob víc, než se původně nalodilo, pane.“

„Třicet šest.“ Pokrčil rameny a řekl Desjaniové: „Zdá se, že Syndička dodržela slovo.“

„To uvidíme, až nám kapitáni Pušky a Kulverinu pošlou hlášení,” zabrblala Desjaniová.

Pět minut poté, zatímco alianční křižníky a torpédoborce mířily plnou rychlostí zpět ke zbytku flotily, zmizel syndický křižník v záblesku světla.

„Exploze energetického jádra. Ale proč až teď?“ zeptala se Desjaniová. „Špatně načasovaná past?“

„Možná. Pokud ano, máme štěstí, že se všichni dostali do bezpečí.” Geary zapřemýšlel, co se asi stalo se syndickou kapitánkou, která slibovala, že zůstane na lodi.

Za necelých dvacet minut proletěla alianční flotila kolem trasy prvního poškozeného nepřátelského bitevníku. Jelikož neměli času ani paliva nazbyt, přikázal Geary půl tuctu bitevních lodí pozměnit kurz tak, aby proletěly těsně kolem ochromeného plavidla. I když Syndikovi zbývalo pár funkčních zbraní, alianční bitevní lodě mu při střelbě téměř na kontaktní vzdálenost snadno prorazily štíty a pekelná kopí změnila křižník v kus omláceného šrotu.

„Na palubě nepřátelské lodi jsou všechny systémy mrtvé.

Posádka ji opouští.”

Desjaniová si tiše pohvizdovala, když sledovala rotující vrak nepřátelské lodě vznášející se za odlétající alianční flotilou.

Brzy poté dorazilo i hlášení z Pušky. Kapitán torpédoborce se tvářil zmateně, když hlásil: „Máme na palubě patnáct osvobozených zajatců, kapitáne Geary.

Několik z nich je vážně zraněných a dostali jen silně improvizované ošetření. Máme tady i kapitánku syndického křižníku. Požádala nás, abychom ji vzali do zajetí. Žádáme o další instrukce. Kam máme dopravit zajatkyni a zraněný alianční personál?”

Desjaniová zírala na okno se zprávou.

„Nejdřív chtěli naši vlastní osvobození zajatci, abychom je zatkli. Teď se chce nechat zajmout syndická důstojnice.

Copak vesmír zešílel?”

„Musí k tomu mít důvod,” prohlásila Rionová. „Kapitáne Geary, potřebujeme tu Syndičku co nejdříve na palubě, ať ji můžeme vyslechnout. Mám silné podezření, že bychom měli znát vše, co ví o zdejší situaci.”

Geary se tázavě podíval na Desjaniovou, která hned přikývla. Neochvějný se dokáže postarat o zraněné a pro Syndičku celu taky máme.”

Geary poslal odpověď, ve které přikázal Pušce přiblížit se k Neochvějnému natolik, aby mohl raketoplán zraněné i zajatkyni snadno převézt. Kulverin vyslal k bitevní lodi Amazonka, jelikož ta měla na palubě jen minimum zraněných.

„Za tohle jsme zaplatili,” poznamenala Desjaniová.

„Lehké křižníky a torpédoborce, které jsme na výpravu poslali, budou mít při skoku palivo pod dvaceti procenty.

Puška bude dokonce jen na patnácti.” Jednou rukou mávla v pohrdavém gestu a dodala: „Ale co. Když se dostaneme na nulu, níž už to stejně nejde.”

„Doufám, že jste to myslela jako vtip,” odpověděl Geary.

„Ano, pane. Humor tak černý, až by z něj mohla být černá díra.”

„Jaké byly vaše rozkazy?”

Ve vyšetřovacím křesle na palubě Neochvějného seděla syndická komandérka, bývalá velitelka syndického těžkého křižníku. S klidem pozorovala poručíka Igera a odpovídala jen: „Jsem občankou Syndikovaných světů.”

„Byla vaše loď součástí rezervní flotily?”

Tentokrát chvíli trvalo, než přišla znovu standardní odpověď: „Jsem občankou Syndikovaných světů.”

Poddůstojník u monitorovacího panelu se tiše zachechtal. „A máme tě. Pane poručíku,” řekl do komunikátoru, „mozkové vzory a psychické reakce ukazují překvapení a obavy. Přemýšlí, co asi o rezervní flotile víme.”

„Jak dlouho byla vaše loď součástí rezervní flotily?”

zeptal se Iger komandérky.

„Jsem občankou Syndikovaných světů.”

Poddůstojník se zamračil na své indikátory.

„Pane poručíku, nedokážu z toho nic pořádného rozeznat. Emocionální reakce, ale těžko říct, co vlastně znamenají. Zkuste ji pošťouchnout nějakou charakterizací rezervní flotily.”

Poručík Iger přikývl, jako by reagoval na poslední prohlášení syndické důstojnice, ačkoli ve skutečnosti spíš odpovídal podřízenému.

„Je pravda,” zeptal se, „že rezervní flotilu tvoří nejelitnější součásti syndických ozbrojených sil?”

Dokonce i Geary dokázal rozeznat, jakou reakci otázka vyvolala.

„Tohle slyší nerada,” hlásil poddůstojník. „Vypadá to jako rozhořčení a vztek.”

Desjaniová si opovržlivě odfrkla. „Takže její křižník nebyl součástí rezervní flotily. Ta si o sobě nejspíš hodně myslela a s chutí ten názor sdělovala ostatním.”

„Co má rezervní flotila v plánu po dosažení Varandalu?”

zeptal se poručík Iger.

„Jsem občankou Syndikovaných světů.”

„Poručíku,” ohlásil poddůstojník, „nevidím, že by se aktivovala nějaká centra klamu.” Zadíval se na Gearyho a vysvětlil: „Kdyby plány znala, přemýšlela by, jak o nich lhát, i když nahlas říká jen ten nesmysl s občanstvím.”

„Díky.” Geary se podíval na Desjaniovou a Rionovou.

„Jestliže její loď nebyla součástí rezervní flotily, nejspíš jí plán nikdo nevysvětlil.” Pak se obrátil k poddůstojníkovi a přikázal: „Ať se jí poručík Iger zeptá, proč nikdo z její posádky nenamítal nic proti kapitulaci lodě.”

Když Iger tu otázku položil, Syndička zatnula zuby a poddůstojník u panelu zahvízdal, když se jeho indikátory rozzářily. Jelikož Syndička jen mlčky seděla, Iger na ni znovu přitlačil: „Víme, že řády Syndikovaných světů zakazují kapitulaci. Neměla jste strach z toho, co se vám stane?”

Poddůstojník přikývl, když se mu na panelu rozzářila další světla. „Měla obavy, ale nezdá se, že by ji motivoval strach o sebe, pane poručíku.”

Poručík Iger našpulil rty, jako by ho právě něco napadlo.

„Neměla jste strach z toho, co se kvůli tomu stane vaší rodině?”

„Přímý zásah, pane poručíku,” oznámil poddůstojník. „Z

toho má velké obavy.”

„Proč jste se vzdala?” tlačil Iger dál. Komandérka se na něj jen vztekle dívala a mlčela.

Desjaniová nakřivila rty. „Poddůstojníku, ať se poručík zeptá, jestli má nějaké otázky ona.“

Poddůstojníka příkaz překvapil, ale předal ho dál.

Syndická důstojnice na otázku zpočátku reagovala jen mlčením, ale nakonec neochotně promluvila: „Je má posádka v bezpečí, jak jsme se dohodli?”

Geary v tu chvíli pochopil. Pokýval hlavou na Desjaniovou, které se na tváři objevil výraz pochmurného zadostiučinění.

„Chtěla zachránit zbytek posádky. Mohla to udělat jen tak, že by kapitulovala, ale její posádka to nesměla vědět. I kdyby nikdo z ostatních důstojníků nic nenamítal, nechtěla, aby se vědělo, že se vzdala. Měla strach, že by Syndikové ublížili její rodině.“

Geary stiskl tlačítko, které mu umožnilo přenést hlas přímo do vyšetřovací kabiny.

„Komandérko.“

Syndička i poručík Iger vzhlédli ke stropu kabiny k reproduktoru.

„Vaše posádka je v bezpečí. Máte pro ni nějakou zprávu?”

„Velký strach,” zahvízdal poddůstojník. „Bojí se, ale ne o sebe.”

Syndička se zhluboka nadechla. „Ne. Bude lepší, když si budou myslet, že jsem zemřela na lodi.”

„To jste jim řekla?” zeptal se Geary. „Že zůstáváte, abyste zemřela? Lhala jste posádce?”

Poddůstojník u panelu přikývl: „Vypadá to tak.”

Syndička se vztekle zadívala na poručíka Igera.

„Ano, lhala jsem posádce. Řekla jsem jim, že zůstanu na palubě a vyhodím jádro do vzduchu, až se alianční lodě dostatečně přiblíží. Ale věděla jsem, že kdybych to udělala, tak mou posádku pozabíjíte. Lhala jsem jim, aby opustili loď a ohlásili, že jsem zahynula při plnění povinností.”

Začala se rozhlížet, jako by hledala místo, odkud ji Geary sleduje. „Bojovala bych se svou lodí až na smrt, kdyby to mělo smysl, ale byli jsme bezbranní. A i tak bych se nedohodla s nikým jiným než s kapitánem Gearym! Viděla jsem příliš mnoho záchranných modulů Syndikovaných světů rozstřílených jen tak pro zábavu!”

Geary si všiml, jak Desjaniové rudnou tváře.

„Namyšlená mrcha,” vyplivla Desjaniová. „Taky určitě rozstřílela pár našich!”

Geary se rozhodl změnit téma a znovu aktivoval mikrofon: „Zeptejte se jí, jak její loď utrpěla poškození na přídi.”

Po předání otázky Syndička jen zírala na Igera se smrtelně pobledlou tváří.

„No teda,“ okomentoval to poddůstojník. „Obrovská reakce. Opravdu ji štve pomyšlení na to, co způsobilo škody, pane poručíku.“

Iger otázku zopakoval.

„Víte, co to způsobilo,“ odpověděla mu Syndička vztekle.

„Ne,“ řekl klidným tónem Iger. „Nevíme.“

„Má loď přiletěla od Kalixy! Stačí vám takováhle odpověď?

Poručík Iger se zatvářil zmateně, ačkoli Geary si byl jistý, že to rozvědčík ukazuje schválně.

„Ne, neodpovídáte mi na otázku. U Kalixy se něco stalo?“

„Nehrajte si se mnou! To vy jste způsobili katastrofu u Kalixy!“

„Co se stalo u Kalixy, komandérko?“ zeptal se Geary znovu přímo.

Syndička se jen vztekle rozhlížela a neodpovídala.

Poddůstojník překvapeně zahvízdal. „Signály na všech indikátorech. Je naštvaná, ale nemůže se rozhodnout, jestli lhát, nebo říkat pravdu, nebo prostě jen tak začít mlátit kolem sebe.“

Ale syndická důstojnice se zjevně rozhodla vyhnout se násilí. Místo toho přidala na vzteku ve výrazu. „Fajn.

Budeme předstírat, že nevíte o explozi brány hypersítě u Kalixy. Že nevíte o tom, jak byla celá hvězdná soustava zničena.“

Geary na chvíli přestal dýchat. Rionová zalapala po dechu. Desjaniová jen upřeně zírala na syndickou důstojnici.

„Naše flotila za to není zodpovědná,“ promluvil pomalu poručík Iger. „Neměli jsme tušení, že k tomu došlo. Žádná jednotka téhle flotily u Kalixy nebyla.

Syndička na něj jen zírala. Její neklid byl jasně vidět i pouhým okem.

„Jak ví, co se stalo u Kalixy?“ zeptala se Rionová.

„Muselo k tomu dojít nedávno.”

„To je zjevné,” řekla Desjaniová. „To poškození přídě její lodi, způsobené jakoby jediným masivním úderem. Její křižník musel být dost daleko od brány, takže přežil, ale i tak byl vážně poškozený. Nebyl poničený tady u Atalie bojem s aliančními loděmi z Varandalu, už sem takhle dorazil.” Chvíli přemýšlela, než pokračovala. „Takové poškození u těžkého křižníku. Úroveň uvolněné energie musela být u Kalixy výrazně silnější než při explozi v Lakotě.”

„Ale co způsobilo kolaps?” chtěl vědět Geary.

Poručík Iger přesně v tu chvíli pokládal tu samou otázku.

„Komandérko, nacházela se v soustavě Kalixa nějaká alianční loď ve chvíli, kdy došlo ke kolapsu?”

„Přemýšlí, že bude lhát, pane poručíku,” hlásil poddůstojník. „Ne. Říká pravdu.”

„Ne,” odpověděla Syndička.

„Jaké lodě tedy byly poblíž brány sítě, když došlo ke kolapsu?”

„Žádné lodě poblíž nebyly!” zaječela Syndička, jejíž nervy při vzpomínkách na katastrofu konečně povolily. „Nic tam nebylo! Prostě se začala rozpadat, jednotlivé kotvy postupně selhávaly! Jedna obchodní loď viděla záznamy, z… z Lakoty a varovala ostatní. Žádala o pomoc! Všichni prosili o pomoc! Byli jsme příliš daleko, poblíž skokového bodu na Atalii. Natočili jsme se k bráně přídí a posílili štíty, ale i tak jsme sotva přežili! Kalixa…” Zhluboka se nadechla a otřásla se. „Je pryč. Všichni. Všechno. Všichni jsou mrtví.

Zničení.”

„Pravda,” potvrdil poddůstojník potichu.

„Není se čemu divit, že byla tak šokovaná,”

poznamenala Desjaniová tiše. „Horší než Lakota. To je poprvé, co je mi nějakého Syndika líto.”

Iger se s pobledlou tváří díval na komandérku. „My jsme to neudělali.”

Ale Syndička dál mluvila hlasem rozechvívaným stresem.

„Skočili jsme sem. Rozkazy. Leťte na Atalii. Našli jsme tady spoustu lodí. Prý rezervní flotila. Řekli jsme jejich řediteli, co se stalo. Nevěřil nám, chtěl vidět záznamy z mé lodi. Pak nám přikázal pokračovat v plnění rozkazů, otočil se a zamířil se všemi loděmi na Varandal. Prostě nás opustili. Potom se objevila Aliance a došlo k boji.“

Syndička polkla a chvíli zhluboka oddechovala.

„Pak nás kurz zavedl do blízkosti aliančních záchranných modulů. Platné rozkazy. Brát vězně, když je to možné. Tak jsme to udělali.”

Iger čekal a tvářil se bezmocně. Syndička se s očima zastřenýma hroznou vzpomínkou tiše třásla. Geary se obrátil k monitorovacímu poddůstojníkovi: „Ať jí poručík dopřeje pauzu. Jestli potřebuje zdravotní péči, postarejte se o to.

Kapitánko Desjaniová, paní koprezidentko Rionová, pojďte prosím se mnou.“

Následovaly ho ze zpravodajské oblasti. Nikdo nemluvil, dokud nedošli do konferenční místnosti a Geary za nimi nezapečetil dveře.

„Zřejmě existuje jen jeden možný důvod katastrofy u Kalixy.“

„Udělali to,“ zavrčela Desjaniová. „Cizáci si mysleli, že letíme ke Kalixe, nebo bychom tam mohli letět. A tak zničili bránu, kterou bychom mohli použít.“

„Ale proč nepočkali, dokud jsme tam nedorazili? Pak by exploze brány poničila i naši flotilu.“

Zamračila se ještě víc.

„Museli by vědět… pane. To je odpověď. Už nás nedokážou sledovat. Dřív přesně věděli, kde jsme a kam letíme, a to téměř v reálném čase. Ale od chvíle, kdy jsme objevili cizí červy v navigačních a komunikačních systémech a zlikvidovali je, jsou cizinci slepí. Odhadli čas, kdy bychom měli dorazit ke Kalixe, pokud bychom letěli přímo tam, a načasovali explozi brány podle toho.“

„Odpovídala by tomu doba letu?“

Geary udělal pár výpočtů a pak zavrtěl hlavou.

„Možná máte správný nápad, ale aktivovali kolaps pozdě, takže sem stačil doletět syndický křižník se zprávami. Příliš brzo, než aby nás to chytilo.”

„Ne, když uvážíte, že jsme se nezvykle dlouho zdrželi v systému Dilawa,“ vyvolala Desjaniová tabulky s časem a ukázala na výsledek.

Geary otevřel ústa, aby odpověděl, ale nedokázal ze sebe vydat ani slovo. Čísla nelhala. Rychlý tranzit Dilawou následovaný skokem přímo na Kalixu by znamenal, že by se flotila dostala na místo už před týdnem. Přesné načasování.

Rionová potřásala hlavou.

„I když něco poděláte, je to nakonec k lepšímu.”

„Má vyšší vedení,” trvala na svém Desjaniová.

„Možná,” odpověděla Rionová. „Ačkoli jak to já chápu, dobré plány mají všechny výhody zásahu seshora, aniž by s sebou nesly riziko náhody a nevypočitatelnosti. Tak či tak, nezvyklé zaváhání a vyhýbání se soustavám s branou naši flotile dobře posloužily.” Její výraz ztvrdl. „Celá hvězdná soustava a všichni lidé v ní zničeni. Cizinci začali to, čeho jsme se báli. Aktivují kolapsy bran.”

„Ještě máme čas to nějak zastavit,” prohlásil Geary. „Byl to jen výstřel do tmy, a minuli. Než si potvrdí, že naše flotila nebyla u Kalixy…“

„Tady nejde jen o cizince! Copak to nechápete?”

podívala se Rionová vztekle na oba důstojníky. „Syndická rezervní flotila tady čekala na naše lodě, ale když dostala zprávu o explozi v Kalixe, zamířila přímo na Varandal.

Zpráva o kolapsu brány zjevně změnila jejich rozkazy.

Myslete! Proč by vyrazili na Varandal hned poté, co by se dozvěděli o Kalixe?”

„Alianční brána ve Varandalu,” odpověděla Desjaniová jako první přiškrceným hlasem. „Pokusí se spustit kolaps brány jako odvetu za Kalixu, kde jsme ho podle nich způsobili my.“

„Přesně tak.“ Rionová se skoro třásla potlačovanými emocemi. „Cyklus odvety už možná zahájil poslední ofenzívu lidstva. Cizincům se přání splnilo. Už se to rozběhlo. Přiletěli jsme pozdě.“

„Ještě není pozdě!“ vyštěkl Geary. „Syndikové bránu u Varandalu zatím nezničili, a pokud se tam dostaneme dost rychle, můžeme je zastavit. Jsme schopní to celé zastavit, a taky to uděláme!”

„Jak?“ chtěla vědět Rionová.

„Kapitánka Cresidová hlásila, že dokázala udělat dost velký pokrok u návrhu systému na ochranu před kolapsem brány. Musíme takový systém nainstalovat ve Varandalu a na všechny ostatní brány tak rychle, jak to jen půjde. A doufat, že než si cizinci uvědomí, co se vlastně děje, bude pozdě.“

„Co seznam kapitána Tuleva?”

„Události jeho důležitost ruší. Nemáme času nazbyt, seznam priorit by jen všechno zkomplikoval. Pokud rozšíříme informaci, že jsou brány hrozbou, všichni si rychle nainstalují systém Cresidové.”

Desjaniová si sevřela hlavu do dlaní.

„I když zastavíme Syndiky, proč by cizinci nezničili bránu Varandalu ve chvíli, kdy tam doletíme? Ne, nebudou o tom vědět. Bude jim chvíli trvat, než to zjistí. Bude to ale stačit, abychom stihli nainstalovat bezpečnostní systém?”

„Musíme doufat. Měli jsme štěstí, že jsme sebrali tu Syndičku,” dodal. „Bez ní bychom o Kalixe nevěděli.”

„Kdyby její loď nepřežila a neřekla syndické rezervní flotile o Kalixe,” upozornila ho Desjaniová chladně, „nevyrazili by zaútočit na alianční bránu ve Varandalu.

Osobně bych se o Kalixe raději dozvěděla později, kdyby se dalo vyhnout následkům.”

„Řekla nám ještě něco důležitého,” řekla Rionová stále se zachmuřeným výrazem v očích. „Syndická obchodní loď tam měla kopie našich záznamů z Lakoty. To je potvrzení, že se informace šíří Syndikovanými světy, i když se to vůdci snaží zarazit.”

Geary došel ke komunikačnímu panelu.

„Potřebujeme zorganizovat schůzku. Teď hned.“

Za necelých deset minut proti nim stály virtuální obrazy kapitánů Cresidové, Duellose a Tuleva. Během několika minut jim vysvětlili, co se od syndické komandérky dozvěděli, a pak se Geary obrátil ke Cresidové: „Říkala jste mi, že základní návrh je hotový. Jak blízko jste k něčemu, co by se mohlo vyrobit a okamžitě po příletu na alianční území nainstalovat na bránu?”

„Dost blízko, pane,” pokrčila omluvně rameny. „Dá se to ještě zlepšovat, ale je to hotové. Návrh je založený na spoustě předpokladů, ale výsledek by měl být dost efektivní, aby dokázal snížit úroveň exploze na sílu, která neohrozí celou soustavu. Mám základní nouzový blok, jenž se alespoň pokusí snížit intenzitu exploze a omezit její ničivost.

A komplikovanější systém, který je možné nainstalovat přes základní. Ten by měl zajistit, že bude kolaps brány naprosto neškodný.”

„Jak rychle je možné ty systémy vyrobit a umístit na brány hypersítě?” zeptala se Rionová.

„Tak

rychle,

jakou

prioritu

dostanou,

paní

koprezidentko,” pokrčila znovu rameny Cresidová. „Jen musíme přesvědčit politickou vládu Aliance i vlastní nadřízené, že je to nezbytné.”

Nemusela nijak zdůrazňovat sarkasmus. Rionová se tvářila naštvaně, ale její hněv nebyl směřován na Cresidovou. „To nebude problém, když přijdeme o Varandal, ale bylo by lepší, kdybychom neměli tak velký důkaz, jak je to nezbytné. Už máme Lakotu a Kalixu, ale jelikož jsou to nepřátelské systémy, bude se o jejich významu debatovat.

Musíme obejít alianční byrokracii.”

„Kapitán Geary by to mohl přikázat.”

„To není záruka, že se to pak opravdu stane,” přerušil Geary Cresidovou. „Zvlášť když se lidi začnou dohadovat o mně, místo aby instalovali…“

„Systém pro bezpečný kolaps,“ doplnila ho Cresidová.

Tulev nasadil neveselý úsměv a prohlásil: „Prostě to všem řekneme. Vyšleme to jako video. Tohle se stalo v Lakotě a u Kalixy. Může se to stát ve vaší soustavě. Každou chvíli. Pokud co nejrychleji nenainstalujete tuhle modifikaci na svou bránu hypersítě. Lidi si to poslechnou a povezou to s sebou dál.“

„Musíme zachovat zabezpečení,” vrtěla hlavou Desjaniová.

„Pokud to uděláme,” prohlásil Tulev klidně, „tak to politické i vojenské autority zařadí na tak vysokou úroveň, že to bude nedostupné i pro žijící hvězdy. A pak na tom budou sedět a přemýšlet a přemýšlet, dokud nebudou alianční soustavy ničeny po desítkách. Pochopitelně všechno jménem bezpečnosti a zabránění panice.”

„Kapitán Tulev má pravdu,” přikývla Rionová. „Aby se to udělalo, musíme se postarat, že lidi pochopí, jak naléhavé to je. Snad to stihneme nainstalovat na všechny brány dřív, než cizincům dojde, co se děje. Nebo než stačí Syndikové některou bránu zničit. A toho dosáhneme jen tak, když zajistíme, aby co nejvíce lidí vědělo, jak velké nebezpečí hrozí.”

„Naléhavost a hysterie se od sebe těžko rozeznávají.

Nepokusí se vláda nebezpečí zlehčovat?” zeptal se Duellos.

„To pochopitelně. Budou se snažit tvrdit, že jsou brány stoprocentně bezpečné, třeba tvrzením, že jsou postavené jinak než syndické.”

„To je nesmysl,” namítla Cresidová.

„Ano, je. Ale stejně to řeknou a také se pokusí osobně zdiskreditovat každého, kdo bude prohlašovat bránu za hrozbu.” Rionová se odmlčela a pak věnovala Gearymu sardonický úsměv. „Máme štěstí, že osoba vyhlašující brány za hrozbu a nabízející prostředky k jejich zabezpečení bude Black Jack Geary, navrátivší se z mrtvých, aby zachránil alianční flotilu i samotnou Alianci.”

Ostatní spokojeně přikývli.

„Má pravdu, pane,“ dodala Desjaniová.

Měl předpokládat, že pokud se někdy Rionová s Desjaniovou na něčem shodnou, bude to něco, co se mu nebude líbit. Ale když o tom Geary chvíli přemýšlel, uvědomil si, že má Rionová pravdu. Tentokrát nebyla vhodná doba skrývat se před odkazem Black Jacka.

„Dobrá. Jakmile dorazíme na Varandal, začneme všem vysílat zprávu i s instrukcemi, jak postavit systémy pro bezpečný kolaps. Podepsáno mým jménem.”

Pak je všechny překvapila Cresidová, když se zeptala: „A co Syndikové?”

„Určitě se o tom nakonec doslechnou,” nadhodil Duellos.

„Ne, myslím tím, jestli jim to dáme taky? Ještě než odletíme z téhle soustavy.” Cresidová přejela pohledem šokované výrazy, které na její otázku odpovídaly.

„Přemýšlela jsem o tom. Jasně, Syndikové jsou nepřátelé.

Ale jejich brány používá někdo třetí proti nám jako zbraně.

Šance, že nějaký syndický ředitel zničí vlastní bránu, je pořád menší a menší, protože se zprávy šíří. Jenže cizinci to pořád můžou udělat tak jako na Kalixe. Když budou vědět, že jsme v syndické soustavě s bránou hypersítě, zaměří se na nás. A přitom začnou ničit další syndické brány, aby Syndiky přesvědčili, že je třeba provést odvetný úder.”

„Říkáte, že syndické brány jsou teď zbraně, které může použít jen nepřítel, co stojí proti nám i Syndikům,” zadíval se na ni Tulev.

„Přesně tak. A v tom případě, i bez ohledu na humanitární důvody, musíme zbraně vyřadit. A nejjistější způsob, jak toho dosáhnout, je dát plány na bezpečnostní systém i Syndikům.”

„To by byla velezrada,” namítla Desjaniová.

„Dalo… dalo by se to tak vykládat.”

Nějakou dobu vládlo v místnosti ticho, než promluvil Duellos: „Myslím, že kapitánka Cresidová má v tomhle pravdu. Mluví o neutralizaci ničivé a neuvěřitelně nebezpečné zbraně, která by mohla být použitá proti nám.

Když nedáme plány Syndikům, utrpíme tím my i oni.“

„Alianční rada to tak vnímat nebude,“ prohlásila Rionová tiše. „Budou si chtít zachovat možnost použít brány jako zbraně proti Syndikům.“

„A co si o tom myslíte vy?“ zeptal se Geary.

„Víte, co si myslím. Jsou to příliš hrozivé a nebezpečné zbraně, než abychom je mohli využívat.”

„Jako důstojník alianční flotily jsem přísahal chránit Alianci,” pronesl Tulev se skloněnou hlavou a očima upřenýma na podlahu. „Ne vždy je jasné, jak toho nejlépe dosáhnout, zvlášť když by se to dalo interpretovat jako napomáhání nepříteli.” Zvedl hlavu a zadíval se na ostatní se stejně pasivním výrazem jako vždy. „Necítím k nim sympatie, ale tohle je stejně důležité ze sobeckých i z humanitárních důvodů. Naši vůdci ten argument nepřijmou bez dlouhé debaty a spousty zdržování, což by mohlo způsobit smrt miliard lidí. Jelikož nemám už nic, co bych mohl ztratit, můžu to být já, kdo předá Syndikům plány.”

Desjaniová se na Tuleva utrápeně zadívala. „Už jste dal Alianci dost! Nebudu se za vámi schovávat!”

„Co si o tom myslíte vy?“ zeptal se jí Geary.

Sklopila pohled a chvíli ztěžka oddechovala.

„Já… zatraceně. Zatracení Syndikové a jejich pitomí vůdci. Způsobili nám takové utrpení, a teď se kvůli nim musíme dopustit zrady, abychom ochránili to, co je nám drahé.” Desjaniová se najednou upřeně zadívala na Gearyho a prohlásila: „Klíč k syndické hypersíti.“

„Co s ním?”

„Teď je nám k ničemu. Mysleli jsme si, že když ho dostaneme domů a zkopírujeme, poskytne nám výhodu, s níž budeme moci vyhrát válku. Ale právě teď je k ničemu.”

Cresidová se hořce zasmála a přikývla.„No jistě. Tak daleko jsem se ještě nedostala. Nemůžeme použít klíč k syndické hypersíti, protože se neopovážíme letět do sluneční soustavy s jejich bránou. Kdybychom to udělali, tak by při našem příletu explodovala a zničila celou flotilu. Aby nám klíč mohl poskytnout rozhodující výhodu ve válce, musí mít Syndikové brány pod kontrolou, ať je cizinci nejsou schopni kdykoli zničit.”

„Musíme dát Syndikům bezpečnostní systém, abychom je mohli porazit?” zasmál se Duellos krátce. „A Syndikové ten systém budou muset na své brány nainstalovat, protože alternativou k aliančním lodím létajícím do jejich soustav je hrozba exploze a zničení celé soustavy. To by mělo být jednoduché rozhodování i pro syndického ředitele. Žijící hvězdy milují ironii, co?“

„Proč by neměla syndická byrokracie čekat s instalováním systémů?” zeptala se Desjaniová.

„Ale jistě, začnou zdržovat. Budou se snažit ještě víc než alianční byrokracie, budou to tutlat a mlčet o tom a zapírat, dokud některé syndické soustavy neexplodují jako staré žárovky. Pak se syndičtí vůdci budou tvářit, že neměli žádné varování ani informace o tom, co by se mohlo stát. Jenže tohle všechno už naneštěstí začalo.” Duellos se zadíval na Rionovou a pokračoval: „Ale co je dobré pro Alianci, je stejně efektivní i v případě Syndiků. Prostě vyšleme záznam z Lakoty, stejně jako jsme to dělali jinde, a přidáme k němu plán na bezpečnostní systém. Bude se to šířit jako virus.

Místní vůdci si najdou důvody, proč systém nainstalovat, ať už dobrovolně, nebo aby zabránili vzpourám na planetách.

Než se o tom dozví nej vyšší syndické velení, budou nejspíš bezpečnostní systémy na většině bran syndické hypersítě.”

„Budou Syndikové věřit našim plánům?” namítla Desjaniová.

„Jakýkoli tým alespoň napůl schopných techniků by měl být schopný poznat, že je to uzavřený systém, který dělá jen to, co tvrdíme,” odpověděla Cresidová. „Sakra, Syndikové už nejspíš pracují na bezpečnostním systému, ale je pravděpodobné, že na tom sedí byrokracie a úřednická mánie trvající na zabezpečení a utajení i před vlastními lidmi.”

Desjaniová dlouze vydechla.

„Pak je mou odpovědí ano. Dejte to Syndikům. Protože ve výsledku to rozhodnutí ochrání Alianci.“

„Dobrá.” Geary se rozhlédl a bylo mu jasné, co má udělat. „Děkuju, že jste se k tomu přihlásil dobrovolně, kapitáne Tuleve, ale nebudu vás žádat o něco, co je mou povinností. Já…“

„Ne, vy nic neuděláte,” přerušila ho Rionová a pak si povzdychla. „Mohla bych vás poučovat o vaší povinnosti a připomenout vám přísahy, zákony Aliance i řády flotily. Ale jsem politička, a co ti mají co mluvit o dodržování přísah?

Už jsme od vás všech i vašich předků chtěli za sto let války dost. Nechte mě, ať vám dokážu, že i mezi volenými vůdci není pojem cti úplně mrtvý. Já předám informace Syndikům.”

„Paní koprezidentko,” začal Geary, zatímco se ostatní důstojníci zadívali na Rionovou s výrazy v různých úrovních překvapení.

„Já nejsem pod vaším velením, kapitáne Geary.

Nemůžete mi přikázat, abych to nedělala. Předložené argumenty jsou přesvědčivé, ale nemáme čas předkládat je nadřízeným. Na rychlém rozhodnutí závisí nejen osud naší flotily, ale i nesčetných miliard dalších lidí. Pokud to bude chápáno jako zrada, pro dobro Aliance se vás to nesmí dotknout. Jestli nejste připraven mě zatknout a veřejně obvinit ze zrady, udělám to.” Rionová se obrátila ke Cresidové. „Kapitánko, je váš plán v databázi flotily?”

Cresidová s pohledem upřeným na Rionovou přikývla.

„Ano, paní koprezidentko. V souboru se jménem bezpečný kolaps1 v mých osobních souborech.”

„V tom případě to získám bez vaší asistence, jelikož mám prostředky umožňující mi ty soubory si přečíst. Budete mít čisté ruce.“

„Čisté ruce? Ale vždyť víme, že to uděláte,” upozornil ji Duellos.

„Ne, to nevíte.”

„Právě jste nám to řekla.”

„Vy věříte tomu, co vám řekla politička?” usmála se znovu Rionová a skoro se tvářila, jako by si tu slovní výměnu užívala. „Nemáte důvod důvěřovat čemukoli, co vám řeknu. Nejspíš si myslíte, že se vás snažím chytnout do pasti, když naléhám, aby se provedlo něco, co sama neudělám. Nemůžete si být absolutně jistí, že přesně tohle se právě neděje.”

Rychle odešla, než stačil kdokoli něco dalšího říct.

Cresidová se zamyšleným výrazem na tváři najednou přikývla a přejela očima z Gearyho na dveře, jimiž Rionová odešla. „Konečně chápu, proč…” Zbytek věty ale spolkla, zrudla a pečlivě se snažila nedívat na Desjaniovou.

Vyskočila na nohy, rychle zasalutovala a její obraz zmizel.

Tulev také vstal nezvykle rychle, zasalutoval a odpojil se.

Desjaniová se s rezignovaným a unaveným výrazem postavila a prohlásila: „Vrátím se zpátky na můstek.”

„Ale…” začal Geary.

„Uvidíme se na můstku, pane,” zasalutovala Desjaniová precizně a pak vyrazila pryč z místnosti.

Geary se zamračil na Duellose a zeptal se: „Co to mělo znamenat? Co to chtěla Cresidová říct?”

Místo aby Duellos odpověděl, zarazil Gearyho zvednutýma rukama: „Do tohohle mě nezatáhnete.”

„Do čeho?”

„Promluvte si s předky. Někteří z nich určitě museli vědět něco o ženách.”

Než Duellos zmizel, ještě se na poslední chvíli zarazil a zavrtěl hlavou. „Nemůžu vás nechat úplně bez nápovědy.

Takže, pokud se dva lidi spolu zapletou, i když jen na krátkou chvíli, ostatní lidé, kteří znají alespoň jednoho z nich, se pochopitelně zajímají, co na sobě ti dva vidí.“

„Myslíte Rionovou a mě? Přemýšleli jste, co na ní vidím?”

„U žijících hvězd, chlape, jak vás to může překvapovat?”

Duellos se pochmurně zadíval na podlahu a pokračoval: „My lidé jsme divná parta. Dokonce, i když zrovna čelíme hrozbě vůči celé naší rase, necháváme pozornost odlákat tím nejstarším možným a nejobyčejnějším osobním dramatem.”

„Možná se jen snažíme vyhnout přemýšlení o větších věcech,” nadhodil Geary. „Nechceme myslet na potenciální následky selhání. Předtím to mohlo znamenat naši smrt, ztrátu lodí, možná dokonce i porážku Aliance. Jenže teď můžeme ztratit úplně všechno. Co myslíte, jakou máme šanci?”

„Nemyslel jsem si, že se dostaneme jen z poloviny tak daleko,” připomněl mu Duellos. „Možné je všechno.”

„Proč? Proč to dělají?”

„Cizinci? Možná, pokud všechno dobře dopadne, budeme mít šanci zeptat se jich osobně.” Duellosova tvář nabrala nezvykle záštiplný výraz. „A až to uděláme, snad jim budeme mířit do obličeje pekelnými kopími, aby nám určitě odpověděli.”

„Další válka?” zeptal se Geary.

„Možná. Možná ne. Nezdá se, že by cizinci stáli o přímý střet.”

„Ale my ano.”

„Ano,” nasadil Duellos výhružný úsměv. „Možná proto už jednají. Třeba právě teď umírají hrůzou.”

Zbývalo sedm hodin, než se dostanou ke skokovému bodu na Varandal. Přibližně šest chybělo ke kontaktu flotily s druhým syndickým bitevním křižníkem, vážně poškozeným při posledním boji Nepoddajného. Geary neklidně procházel chodbami Neochvějného, vyměňoval si s posádkou pozdravy nebo se s ní krátce bavil, a uvědomoval si přitom, že se některé velké události blíží k rozuzlení.

Úspěšná bitva u Varandalu byla klíčem k záchraně flotily i Aliance, i když návratem domů vzniknou další velké problémy, které bude nutno řešit. Bez vítězství u Varandalu ale k dalšímu kroku nedojde. A tak procházel dnes už tak důvěrně známými chodbami bitevního křižníku, bavil se s obsluhami baterií pekelných kopí, s techniky, kuchaři, administrativním personálem, specialisty všech možných druhů a vůbec se všemi jedinci, kteří společně proměňovali Neochvějného v žijící, dýchající loď.

Poprvé si uvědomil, že i když není kapitánem Neochvějného, bolela by ho jeho ztráta nejméně tolik jako smrt Merlona.

Sešel dolů do svatyně a poradil se s předky, u kterých tentokrát našel jen malou útěchu. Kdyby jen dokázali ohýbat čas a prostor, kdyby byli schopni přenést jeho lodě na Varandal teď hned, takže by se mohl rovnou postavit syndické rezervní flotile. Kdyby se to tak mohlo rozhodnout a skončit ještě dnes. Ale vesmír byl veliký a stále zbývalo šest hodin ke skoku na Varandal a pak skoro čtyři dny ve skokovém prostoru.

Nakonec se odhodlal k návratu do zpravodajské oblasti.

„Kde je ta syndická komandérka?“ zeptal se Geary.

„Na cestě do vězení, pane,“ odpověděl poručík Iger.

„Doprovází ji kapitánka Desjaniová.”

Na tom mu připadalo něco zvláštního.

„To je něco nezvyklého?”

„Ano, pane,“ přikývl poručík Iger a zadíval se znechuceně k vyšetřovací místnosti. „Nedovolíme, aby někdo vězňům fýzicky ublížil, pane. Ale když jsou eskortováni do cely, jdou chodbami, kterými prochází normální posádka. Ta se snaží, aby takové přesuny byly pro vězně co nejnepříjemnější.”

„Vězni musejí procházet uličkou.”

„Ano, pane,“ potvrdil Iger a pokrčil rameny. „Žádná fyzická újma, ale slova, gesta, neškodné, ale špinící předměty házené na vězně. Emoce jsou vypjaté, pane.

Mariňáci mají rozkaz chránit vězně, ale některé věci jsou považované za přijatelné.”

To se dalo snadno pochopit. Posádky lodí se jen málokdy mohly podívat nenáviděnému nepříteli do obličeje.

Geary se zahleděl na dveře, kterými odešla Desjaniová. „Ale posádka nic takového vězenkyni neudělá, když s ní bude kapitánka Desjaniová.”

„Ne, pane. Nemyslím si, že by si někdo na něco troufl.”

Zvláštní. Rytířské gesto nepříteli. Geary nějakou dobu počkal a pak požádal kapitánku Desjaniovou, aby se stavila v jeho kabině, až se jí to bude hodit.

„Nedostal jsem od vás celkové zhodnocení našich plánů,” řekl jí na uvítanou.

„Omlouvám se, pane,” odpověděla Desjaniová. „Je to to nej lepší, co se dá ze špatné situace dostat. To je můj závěr.

Nenapadá mě nic lepšího.”

„Díky. Chtěl jsem si tím být jistý.” Na chvíli se odmlčel a pak dodal: „Slyšel jsem, že jste eskortovala syndickou komandérku do cely.”

„Ano, pane,” odpověděla Desjaniová s neutrálním výrazem, který nic neprozrazoval.

„Je to zvláštní, co? Pokud budeme někdy chtít skončit válku, budeme muset právě s takovými lidmi jednat. S

důstojníky ochotnými dodržet slovo a takovými, jimž dost záleží na vlastních lidech, aby porušili nekompromisní rozkazy. Ale abychom mohli dotáhnout Syndiky k vyjednávacímu stolu, musíme se ze všech sil snažit právě takovéhle důstojníky zabíjet.”

„Zvláštní je jedno slovo, které by se na to dalo použít,”

odpověděla Desjaniová se stále nečitelným výrazem ve tváři. „Kdyby takoví lidi nebojovali tak tvrdě za vládu, jíž se bojí, tak by válka mohla skončit už dávno. Stejně nemůžeme při vyjednávání věřit Syndikům jako celku. Už to sám víte, viděl jste, kolikrát se nás pokusili cestou domů podrazit.”

„To je pravda,” souhlasil Geary. „Můžu se vás zeptat na něco osobního?”

Desjaniová na okamžik sklopila pohled, pak se mu podívala do očí a přikývla.

„Proč jste eskortovala tu Syndičku svou lodí do vězení?”

Místo aby Desjaniová odpověděla okamžitě, jen se zadívala na podlahu a nakonec zavrtěla hlavou.

„Jednala se ctí. Poskytla jsem jí oplátkou čestné zacházení. Nic víc.”

„Byla ochotná obětovat se, aby zachránila zbytek posádky,” řekl Geary. „Na mě jako dřívějšího kapitána lodi to rozhodně udělalo dojem.”

„Netlačte na mě,” zadívala se mu do očí Desjaniová. Její pohled byl plný odhodlání. „Pořád je nenávidím za všechno, co nám udělali. I tu komandérku. Ona nás určitě taky nenávidí. Kdyby byla opravdu čestná, proč by bojovala za Syndiky?”

„Na to nedokážu odpovědět. Jen říkám, že tady vidím něco společného. Alespoň s ní.”

„Zabili jsme jí mladšího bratra?” uklouzlo Desjaniové a pak na chvíli zavřela oči. Dlouze se nadechla skrze zatnuté zuby a dodala: „Možná ano. Ve které chvíli přestanou dávat nenávist a zabíjení smysl?”

„Táňo, nenávist nikdy nemá smysl. Zabíjení je někdy nezbytné. Uděláte, co je potřeba, pokud tím ochráníte domov, rodinu a vše, co je vám drahé. Ale nenávist jen ničí lidskou mysl, takže člověk nedokáže rozumně přemýšlet. A pak má problémy rozeznat, jestli musí zabít, nebo nemá zabít.”

Dívala se na něj stále s tvrdým výrazem v obličeji, ale očima se mu snažila nahlédnout do duše. „To vám řekly žijící hvězdy?” zeptala se.

„Ne. Matka.“

Kapitánem tvrdý výraz pomalu uvadl a nakonec se pousmála koutkem úst. „Vy jste poslouchal matku?“

„Občas.“

„Je…“ zarazila se najednou Desjaniová uprostřed otázky a její úsměv zmizel.

Gearymu bylo jasné, o co šlo. Ať už chtěla Desjaniová říct o jeho matce cokoli, uvědomila si, že už musí být dávno mrtvá. Stejně jako všichni ostatní lidé z Gearyho předchozího života zestárla a zemřela, zatímco se Geary vznášel v hibernaci mezi válečnými troskami ve sluneční soustavě Grendel. Protože Syndikové zaútočili… protože se Syndikové rozhodli začít válku.

„Vzali vám rodinu,“ řekla nakonec Desjaniová. „Vzali vám všechno.”

„Ano. Taky mě to napadlo.”

„Je mi to líto.”

Donutil se k úsměvu. „Budu s tím muset žít.”

„Nechcete se pomstít?”

Tentokrát na chvíli mlčel a přemýšlel Geary. „Pomstít?

Syndičtí vůdci, kteří přikázali začátek války, už jsou dávno mrtví a mimo dosah jakékoli msty, které bych já mohl dosáhnout.”

„Jejich nástupci jsou pořád u moci,” namítla Desjaniová.

„Táňo, kolik lidí mám zabít, kolika mám přikázat, aby zemřeli v boji, jménem pomsty za zločin, ke kterému došlo před sto lety? Nejsem dokonalý. Kdybych se mohl nějak dostat k syndickým sviním, co celou válku začaly, postaral bych se, aby trpěly. Ale všichni jsou mrtví. A já pořád nemůžu přijít na to, o čem tahle válka sakra je. O čem jiném než o snaze pomstít předchozí porážku nebo válečná zvěrstva. Stal se z toho nekonečný cyklus a my oba víme, že Aliance i Syndikované světy začínají pod tlakem nekonečné války povolovat ve švech.”

Desjaniová zavrtěla hlavou, došla ke křeslu a posadila se, s očima stále upřenýma na podlahu.

„Strávila jsem spoustu času touhou pozabíjet je. Všechny do posledního. Pomstít se a zabránit jim v dalším vraždění.

Ale nikdy se to nesrovná, jen to přechází z jedné strany na druhou. Kolik syndických mrtvých vyrovná smrt mého bratra? I kdybych je zabila všechny, Juriho mi to nevrátí. A když jsem u Wendigu viděla Syndika, který se mu podobal, začala jsem přemýšlet, jaký má smysl zabít bratra někoho jiného, abych pomstila vlastního. Aby je to taky bolelo?

Kdysi by to pro mne byl dostatečný důvod. Teď si začínám přát, aby už nemusel zemřít ničí bratr ani sestra, ani žena nebo manžel, matka či otec. Ale nevím, jak to zařídit.”

Geary se posadil naproti ní. „Možná budeme mít šanci, až se dostaneme domů. A vy jste se o to zasloužila velkou měrou.”

„Až se dostaneme domů, budete se muset starat o spoustu dalších věcí. Přála bych si vědět, jak vám to usnadnit.”

„Díky.” Na chvíli se zadíval stranou někam do prázdna.

„Pořád mi to nepřipadá reálné. Nechce se mi věřit, že jsou mrtví všichni, které jsem kdy znal. Doma se tomu budu muset postavit. Možná pak začnu nenávidět Syndiky stejně silně jako vy.”

Podrážděně se na něj zadívala: „Vy máte být lepší než my ostatní. Proto vám žijící hvězdy tuhle práci daly.”

„Takže nesmím nenávidět Syndiky?”

„Ne, když to bude vadit při plnění vaší mise.”

Chvíli se na ni jen tak díval.

„Víte, kapitánko Desjaniová, právě jsem si uvědomil, že občas dáváte rozkazy vy mně.“

Podrážděnost Desjaniové očividně narostla.

„Já vám rozkazy nedávám, kapitáne Geary. Jen vám říkám, co musíte udělat.”

„V tom je rozdíl?”

„Samozřejmě že je v tom rozdíl. To je snad jasné.”

Geary chvíli čekal, ale Desjaniová nerozvedla, co je na tom jasného. Jelikož další debata na tohle téma by mu jen těžko přinesla vítězství, nasadil nezúčastněný výraz.

„Dobrá. Ale…“ zaváhal a přemýšlel, jestli může vytáhnout na světlo něco, co ho trápilo. Pak se rozhodl, že pokud už o tom má někdy mluvit, měl by to udělat teď.

„Bojím se, jak budu reagovat. Myslím, že na určité úrovni jsem si to ještě pořád neuvědomil. Když jsem se probudil z hibernace, byl jsem naprosto omráčený. A když jsem se dozvěděl, jak dlouho to trvalo, úplně jsem zmrtvěl.“

„Vypadal jste jako zombie,“ souhlasila Desjaniová mnohem měkčím tónem hlasu. „Pamatuji si, jak jsem přemýšlela, jestli Black Jack vůbec ještě žije.“

„Nevím jestli Black Jack, ale já ano.“ Geary se podíval na ruce a dlouze se nadechl, než mohl pokračovat: „Ale musel jsem to odstrčit stranou, když jsem převzal velení nad flotilou. Odložil jsem to. Nemyslím si, že bych se s tím někdy srovnal. Co se stane, až dorazíme domů a já si plně uvědomím, že jsou všichni mrtví? Co udělám, až uvidím všechny změny a konečně pochopím, že jsem sám?“

„Nebudete sám,“ řekla Desjaniová velmi tiše, ale i tak jí rozuměl.

To prohlášení bylo až příliš blízko tématu, o kterém nemohli mluvit, dokonce ani přiznat, že existuje. Polekaný Geary se jí zadíval do očí.

Desjaniová uhnula pohledem.

„Potřeboval jste to slyšet.“ Postavila se a narovnala se do pozoru. „S vaším svolením, pane, pokud nic dalšího nepotřebujete, musím se postarat o pár záležitostí.

„Jistě. Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.“

Jakmile odešla, zadíval se na čas. Stále pět hodin do skoku na Varandal.

Koule trosek, tvořící ještě před chvílí poslední syndický bitevní křižník v soustavě Atalia, pomalu klouzala za alianční flotilu blížící se ke skokovému bodu na Varandal.

„Kapitánko?” objevil se v okně před Desjaniovou důstojník starající se o zabezpečení systémů Neochvějného.

„Z naší lodě byla vyslána neautorizovaná zpráva.”

„Neautorizovaná zpráva?” zeptala se Desjaniová klidně.

„Ano. Nešifřované vysílání všem v soustavě. Snažím se identifikovat zdroj na palubě.”

„Obsahovala vyslaná zpráva utajené informace?”

Důstojník zamrkal a zapřemýšlel.

„Ne, paní kapitánko, aspoň co tady vidím. K informaci není přiřazená žádná formální úroveň utajení a bezpečnostní skenování nenalezlo shodu se známým utajeným materiálem.”

„V tom případě nevidím důvod, proč tomu dávat prioritu,” řekla Desjaniová. „Musíme zajistit, aby byly po příletu na Varandal systémy v co nej optimálnějším stavu.”

„Ale… kapitánko, jakékoli vysílání nepříteli je zakázáno.”

„Samozřejmě,” souhlasila Desjaniová. „Jenže jelikož nešlo o utajený materiál, způsobené škody jsou jistě minimální s nejnižší prioritou. Soustředíme se na blížící se bitvu, komandére.”

„Ehm, ano, paní kapitánko.”

Když obraz bezpečnostního důstojníka zmizel, věnovala Desjaniová Gearymu záhadný pohled: „To by mě opravdu zajímalo, o co šlo.”

„Nejspíš o nic důležitého, přesně jak jste říkala,”

odpověděl.

Desjaniová chvíli studovala informace, které jí důstojník poslal. „Jsou to ty samé záznamy z Lakoty, které už jsme vysílali. Údaje o nějaké události u Kalixy a pár záhadných schémat s popisem. Žádný autorizační kód pro vysílání.”

Něco zmáčkla na displeji a dodala: „Nic z toho neohrožuje mou loď ani posádku. Musím se starat o důležitější věci.”

„Souhlas.” Geary zauvažoval, jak se asi Rionové podařilo přesvědčit komunikační systémy Neochvějného k vyslání nepovolené zprávy. Ačkoli politička už několikrát předvedla a přiznala se, že dokáže manipulovat se systémy flotily, myslel si Geary, že to rozhodně nejsou jediná esa v jejím rukávu a že má k dispozici možností mnohem víc, než přiznala.

Zadíval se na displej a naposledy přejel pohledem situaci v Atalii. Operační svaz Proslavený už více než dvě světelné hodiny za hlavním vojem flotily stále sbíral záchranné moduly. Přeživší posádka z Nepoddajného se nenacházela moc daleko, ale její vyzvednutí nebylo při současné rychlostí možné. Budou muset počkat na Proslaveného a ostatní lodě s ním.

Palivové rezervy se pohybovaly u většiny lodí kolem dvaceti procent, ačkoli u některých, například u Pušky, byly výrazně nižší. V celé flotile zůstávaly jen tři řízené střely.

Stav kartáčových byl na šedesáti procentech.

Na okrajích soustavy Atalia syndická el-zetka a kurýrní i obchodní lodě stále mířily ke skokovým bodům, aby co nejrychleji unikly nebo předaly zprávy o pohybu alianční flotily. Většina z nich před skokem zachytí vysílání z Neochvějného.

Od syndické vlády soustavy nepřišla žádná zpráva. Ani požadavky týkající se kapitulace. Nic. Gearyho napadlo, jestli vůbec nejvyšší ředitel v soustavě věděl o úkolu rezervní flotily a jestli mu řekli o Kalixe. Teď už mu to bylo známo.

„Pět minut do skoku.“

Geary stiskl ovladač komunikátoru: „Kapitáne Badayo, za chvíli skočíme na Varandal. Uvidíme se tam. Hodně štěstí.” Nenapadlo ho, co jiného říct. A Badaya tu zprávu stejně dostane až za dvě hodiny.

„Čtyři dny,“ zavřela Desjaniová rezignovaně oči.

„Jo. Budou to nejdelší čtyři dny ve skoku, které kdy zažijeme,“ souhlasil s ní Geary. Syndická rezervní flotila byla stále ve skokovém prostoru směrem na Varandal.

Stejně tak alianční lodě, které prchly těsně před Syndiky.

A flotila se k nim přidá. Manévrovací systémy varovně zablikaly a Geary vyslal další zprávu: „Všem lodím, skočte v čase dva nula čtyři devět. Uvidíme se u Varandalu. Buďte připravení na boj okamžitě po příletu.”

Za pár minut hvězdy zmizely a Geary zase viděl jen nudnou šeď skokového prostoru. Při pomyšlení na úkol syndické rezervní flotily a na její přesilu, o stavu alianční flotily nemluvě, ho napadlo, jestli tohle náhodou nebude jeho poslední skok.

Uplynuly čtyři nekonečné dny. Znovu seděli v křeslech na můstku Neochvějného a odpočítávali minuty do opuštění skoku. Geary se snažil uklidňovat pomalým, hlubokým oddechováním a protahoval si ruce, jako by se chystal na osobní boj muže proti muži. Desjaniová seděla s očima přilepenýma na displej, s tváří klidnou, ale její oči prozrazovaly vzrušení. Rionová sedící v zadní části můstku zůstávala zticha, ale i tak působila dojmem, že z ní vyzařuje neklid. Ostatní důstojníci čekali u svých stanic. Celá posádka Neochvějného měla pohotovost, připravená k boji.

„Všechny zbraně připravit. Nastavit palbu na automatiku,” řekla Desjaniová s klidem, který v atmosféře naplněné stresem působil zlověstně.

Někde před nimi se v šedé prázdnotě skokového vesmíru rozzářilo jedno ze záhadných světel, přímo na jejich trase.

Mohlo být velmi blízko, nebo nepředstavitelně daleko, ale chvíli tam viselo, jako by čekalo na Neochvějného. Geary měl pocit, že zaslechl, jak se všem na můstku při tajemném znamení zastavil dech.

„Výstup ze skoku.”

Nekonečná šeď zmizela i s nevysvětlitelným světlem před nimi a kolem se rozzářily hvězdy. Neochvějný prudce zabočil ve snaze vyhnout se případným minám a nepřátelské palbě.Desjaniová zapřená do křesla kvůli manévru stále sledovala displej. „Nejsou u skokového bodu,“ oznámila.

Geary se díval na vlastní displej a chvíli nebyl při pohledu na mapu sluneční soustavy Varandal schopný mluvit.

Po tolika skocích a uražených světelných letech, po tolika přeletech přes syndické sluneční soustavy, se konečně flotila dostala na alianční území. Varandal, kde se nacházelo regionální velitelství flotily spolu se spoustou stanic chráněných silnou obranou. Geary si prostudoval databázi na Neochvějném a všiml si, kolikrát se znásobil počet stanic a obranných systémů od doby před sto lety, kdy tam byl Geary naposledy. Ale i tak se teď, když to viděl přímo před sebou, cítil dezorientovaný. Tak známé, a přitom natolik jiné.

Zahoukaly poplašné signály a zablikaly symboly. Geary sledoval, jak se na displeji rychle množí ikony zobrazující lodě identifikované senzory flotily.

„Stihli jsme to.“

Brána hypersítě byla stále v jednom kuse, necelých šest světelných hodin daleko.

Tři světelné hodiny od skokového bodu se na oběžné dráze kolem hvězdy Varandal vznášela syndická rezervní flotila. Sedm světelných minut od hranolu nepřítele letěla malá formace aliančních válečných lodí, které přežily útok na Atalii a pokoušely se bránit před Syndiky Varandal.

„Dvě bitevní lodě, jeden bitevní, šest těžkých a jeden lehký křižník, devět torpédoborců,” přečetla Desjaniová seznam. „To je vše, co zbylo.”

Geary se na displej díval s narůstajícím pocitem neklidu.

„Proč Syndikové ještě všechno nezničili? Spousta obranných systémů v soustavě dostala porci kinetického bombardování, ale Syndikové zaútočili jen na něco. Spousta stanic a instalací vypadá nepoškozeně.”

„O co jim jde?” zamumlala Desjaniová.

„Alianční flotilo!” Příchozí zpráva Gearyho překvapila.

Až v tu chvíli si uvědomil, že se poblíž skokového bodu vznáší osamělý alianční hlídkový torpédoborec, který se mezi záplavou lodí flotily ztratil. „Chvalte žijící hvězdy!“

volala kapitánka Houfnice do komunikátoru.

„Stáhněte z torpédoborce kompletní záznam toho, co se tady od příletu Syndiků stalo,“ obrátila se Desjaniová k operačnímu důstojníkovi. „Potřebujeme to vědět co nejdřív.”

„Už se napojujeme na jejich bojové systémy,” ohlásil důstojník. „Máte to na displeji, paní.”

„Udržujte pozici, Houfnice“ přikázal Geary. Pak se soustředil na vlastní displej, kde se zaznamenané události přehrávaly ve zrychleném tempu. Alianční obrana se pokusila o boj půl světelné hodiny od skokového bodu a ztratila spolu s množstvím eskort jeden bitevní křižník a jednu bitevní loď. „Tak špatný poměr sil, a stejně vyrazili čelně přímo na nepřítele,” zabručel Geary.

Boji velela admirálka Tethys, ale ta zemřela při zničení Kuráže. Pak převzal velení kapitán Deccan z Křiváku, který byl ale zničen při dalším syndickém náletu. Pak začal velet kapitán Barrabin z Trestajícího, ale při další srážce dvě světelné hodiny daleko od skokového bodu energetické jádro jeho lodě nevydrželo a explodovalo.

Podle záznamu z Houfnice velela od zničení Trestajícího zbytku lodí kapitánka Jane Gearyová z Neohroženého.

Kromě Neohroženého stáli proti nepříteli jen jedna další bitevní loď Spolehlivý, bitevní křižník Nezkrotný a zbývající eskorty.

Mezi dvěma srážkami vypálila syndická rezervní flotila kinetické střely a poničila alianční obranné instalace v soustavě. Ale další bombardování nespustila ani se zatím nepokusila přiblížit k několika zbývajícím aliančním obráncům, ačkoli Geary jasně viděl, že k tomu měli Syndikové několik příležitostí.

Proč Syndikové obránce nezničili? Proč nezlikvidovali víc aliančních stanic? Nicméně aktuální zprávy o nepříteli byly tři hodiny staré, takže už to mezitím možná udělali.

„Co to sakra je?“ prohlásila Desjaniová s pohledem na displej a začala rychle tančit prsty po ovládání, aby přehrála znovu jinou část záznamu. „Podívejte se na tohle. Tady, po poslední srážce s alianční obranou.”

Geary se zadíval na označený detail a přiblížil si pohled na syndickou rezervní flotilu. Lodní senzory byly natolik citlivé,

že

dokázaly

na

obrovské

vzdálenosti

vzduchoprázdna zachytit i velmi malé detaily.

„Raketoplány? Co to dělají?”

„Z těžkých křižníků na ostatní lodě,” zamumlala Desjaniová, pak zadala další rozkazy a výhled se ještě více přiblížil, až ukazoval, kam se raketoplány k těžkým křižníkům připojovaly. „Personál. Vidíte? Odvážejí lidi ze svých těžkých křižníků.”

„Proč?”

„Automatické ovládání,” odpověděla mu Rionová hlasem plným potlačovaného stresu. „Říkali jste mi, že Syndikové dokážou nastavit lodě na automatické ovládání a řídit je na dálku.”

„Proč by chtěli použít automatické řízení u…“ Potom si to uvědomil současně s Desjaniovou.

„Použijí těžké křižníky na zničení brány hypersítě,”

prohlásila Desjaniová. „Dává to smysl. Všechno sedí.

Podívejte. Syndikové prorazili hluboko do soustavy, ale nezničili alianční obranu ani nijak zvlášť nebombardovali stanice.”

„Návnada,” vydechl Geary.

„Správně. Kdyby zlikvidovali obránce a zničili většinu stanic, mohli bychom čekat po příletu u skokového bodu, jelikož by se jím Syndikové museli dřív nebo později vrátit.

Ale když tady někdo zbývá a je co zachraňovat…“

„Tak na ně vyrazíme.” Geary přejel prstem po displeji a představoval si manévry flotily. „Až nás uvidí, počkají do správného okamžiku, pak zasáhnou zbývající obránce tak tvrdě, aby je zničili, a pošlou k bráně hypersítě těžké křižníky. Zbytek jejich lodí zamíří ke skokovému bodu a budou moci vyskočit těsně před explozí. Kdybychom už nevěděli, že chtějí zničit bránu hypersítě, tak by jejich plán mohl snadno fungovat.”

„Dostanou nás spolu s celou sluneční soustavou,”

zavrčela Desjaniová a tvářila se, jako by chtěla Syndiky uškrtit holýma rukama. „Jak si můžou být jistí, že bude brána dostatečně poškozená? V tom je chyba jejich plánu.”

„Úroveň exploze brány při kolapsu je možné navýšit, stejně jako je možné zmírnit následky,” odpověděl Geary.

Neotočil se a nepodíval na Rionovou. Když Cresidová vypracovala výpočty pro snížení síly exploze, musela současně vypracovat i opačné řešení. Geary svěřil ničivý program Rionové a doufal, že ho nikdy nikdo nepoužije.

„Musíme předpokládat, že Syndikové na tohle taky přišli,”

dodal nahlas.

Nacházeli se v soustavě skoro patnáct minut. Nepřítel jejich flotilu neuvidí ještě dvě a půl hodiny, nicméně Geary už neměl ani sekundu nazbyt, jelikož jeho rozkazy budou potřebovat stejně dlouhou dobu, aby se dostaly ke zbývajícím obráncům soustavy.

První prioritou byly rozkazy obráncům Varandalu.

„Tady kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily, pro kapitánku Jane Gearyovou, velící aliančnímu svazu bránícímu Varandal. Cílem Syndiků je způsobit kolaps brány hypersítě zničením dostatku kotevních modulů brány. Pokud dojde ke kolapsu brány, výsledná exploze zničí vše v celé sluneční soustavě. Předpokládáme, že Syndikové chtějí bránu zničit pomocí těžkých křižníků v plně automatickém režimu, jelikož všechny lodě poblíž brány budou při kolapsu také zničeny. Vaším příkazem je chránit bránu…” zasekl se Geary a chviličku mu trvalo, než dokázal dodat: „Za každou cenu. Její ochrana má naprostou prioritu před vším ostatním, a to včetně ničení syndických lodí neohrožujících bránu a ochrany zbývajících aliančnich instalací v soustavě. Nedovolte, aby byla vaše formace zničena jako hrozba syndickému plánu, pokud to nebude nutné k ochraně brány. Vydržte. Pomoc je na cestě. Na čest našich předků. Geary, konec.“

Dostal se zpátky, dosáhl hvězdné soustavy, kde se nacházela jeho praneteř. A první, co jí řekl, byl příkaz obětovat se, pokud to bude nezbytné k ochraně brány hypersítě.

„Jste si jistý, že někdo vaše rozkazy nezmění?“ zeptala se Rionová. „Možná v téhle soustavě ještě pořád zůstává nějaký admirál.“

„Nad Jane Gearyovou zatím nikdo velení nepřevzal,“

poznamenala Desjaniová, jako by odpovídala někomu úplně jinému. „Ale jsme zpátky na domovském území, takže by se někdo mohl pokusit o rozkazy k nesmyslným útokům, ať už obráncům nebo nám.“ Obrátila se ke komunikačnímu důstojníkovi a přikázala: „Kdyby od někoho s vyšší hodností v soustavě dorazily rozkazy pro kapitána Gearyho, musí být jisté, že nedojde k vážnému problému s přijetím a předáním těch rozkazů. Není akceptovatelná žádná chyba.

Za těchto okolností osobně zkontroluji jakékoli takové zprávy, než bude jejich přijetí potvrzeno a než budou předány ostatním lodím flotily, abych osobně zajistila, že nebudou nějak zkomolené a pozornost kapitána Gearyho nebude v nevhodnou chvíli odpoutána.“

Komunikační důstojník se chvíli tvářil polekaně, ale pak s vážným výrazem přikývl: „Rozumím, paní kapitánko.

Pokud uvidím takovou zprávu, předám ji jen vám, ať můžete posoudit, jak vážně je zkomolená.“

„Ano, Přesně tak. Dokud celou soustavu nezbavíme Syndiků, ničím takovým neobtěžujte přímo kapitána Gearyho,“ potvrdila Desjaniová a pohodlně se rozvalila do křesla. Když si všimla Gearyho výrazu, zeptala se: „Nějaký problém, pane?“

„Jen že vás asi pořád ještě podceňuju, kapitánko Desjaniová.“

„To by mohlo být nebezpečné, pane,“ pozvedla obočí.

„O tom se hádat nebudu,” odpověděl Geary a obrátil se k Rionové. „Paní koprezidentko, zatímco se budu starat o Syndiky, ocenil bych, kdybyste zjistila, s kým máme v soustavě tu čest na alianční straně.”

„Už na tom pracuji,” udělala Rionová nedbalé gesto. „Co zatím můžu říct, jsem nejvýše postavená politická osobnost v soustavě, takže se prozatím nemusíte bát politických trnů v patě.”

„Takže mi zbývají jen Syndikové. Jak jim překazíme plány, Táňo?” Odpověď už znal, existovala jediná možná.

„Musíme posílit obranný svaz a udeřit zbytkem flotily na Syndiky. Zabránit jim v kolapsu brány a ublížit jim tak vážně, že nebudou moci plány splnit.”

„Víte, k čemu jsou bitevní křižníky, kapitáne Geary?”

podívala se na něj Desjaniová vyzývavě.

„Jo.“

Ve flotile mu jich zbývalo dvanáct a některé z nich měly stále vážně poškozené systémy. Ale měly taky potřebnou palebnou sílu a mohly se dostat tam, kde je potřeboval.

„Jak rychle jsme schopni letět, aniž bychom vyčerpali palivo ještě před srážkou se Syndiky?”

Desjaniová provedla výpočty.

„Nula celá jedna čtyři světla. Bude Neochvějný doprovázet ostatní?” zeptala se tónem zabarveným obavami a nadějí.

„To se vsaďte, že ano,“ odpověděl Geary a začal vytvářet nové formace. „Rozdělíme flotilu. Jedna formace bude tvořená dvanácti bitevními křižníky s doprovodem lehkých a částí torpédoborců. Druhou budou tvořit bitevní lodě, těžké křižníky a zbytek torpédoborců.”

„Rozumím. Dvanáctá eskadra lehkých křižníků a dvacátá třetí torpédoborců by měly zůstat s bitevními loděmi.

Nemají dost paliva, aby mohly doprovázet bitevní křižníky.”

„Dobrý postřeh.”

Rychle pracovali, kontrolovali si navzájem práci a na konec Geary vyslal rozkazy: „Všem jednotkám v alianční flotile, proveďte připojené manévrovací příkazy v čase dvě jedna nula pět.“ Na chvíli se odmlčel a díval se na seznam bitevních lodí. Válkychtivý. Odváděl dobrou práci.

„Kapitáne Plante, jste velitel formace bitevních lodí.

Pokud se mi něco stane, za každou cenu zabraňte Syndikům ve zničení brány hypersítě.”

„Rozumím,” odpověděl Plant za několik vteřin. „Dobrý lov, pane.”

Rionová mu zase najednou stála u boku a naléhavě mu šeptem říkala: „Kapitáne Geary, nemůžete poslat Neochvějný do takového nebezpečí.”

„Paní koprezidentko,” odpověděl stejně tiše. „Pokud dojde ke kolapsu brány, bude Neochvějný v nebezpečí, ať už bude v soustavě kdekoli. Musíme v tom Syndikům zabránit a Neochvějný tvoří dvanáctinu síly mých bitevních křižníků. Musí být s ostatními.”

Rionová zoufale vydechla, ale dál se nehádala a vrátila se do křesla pozorovatele.

„Děkuji vám, pane,” zašeptala Desjaniová.

„Musíme porazit Syndiky a přežít to, kapitánko Desjaniová. Dokážeme to?”

„Uděláme všechno, co bude v našich zatracených silách, pane!”

Hladké tvary aliančních subformací se na displeji rozpadly. Přibližně polovina lodí zamířila do diskovité formace se všemi bitevními loděmi a těžkými křižníky, doprovázená značnou částí torpédoborců. Bitevní křižníky, většina lehkých a zbytek torpédoborců vyrazily kupředu a zamířily do vlastního disku, jak zrychlovaly na vektor, který je měl přenést k syndické rezervní flotile a bráně hypersítě Varandalu.

Geary pocítil vzrušení, když bitevní křižníky vyrazily kupředu na nepřítele se zrychlením, jakého bitevní lodě nemohly nikdy dosáhnout. Nikdy ve skutečnosti nezažil, jak bitevní křižníky vyrážejí na zteč. Přestože si racionální část jeho mysli uvědomovala slabost pancéřování a štítů bitevních křižníků a bylo mu jasné, že jeho formace nedokáže překonat větší poškození, sledoval útočící křižníky a naplňovalo ho to iracionálním vzrušením z odvahy a slávy takového útoku.

Nebylo to chytré, ale u předků, bylo to úžasné.

Napadlo ho, kolik bitevních křižníků zteč asi přežije.

12.

Musel poslat další zprávy, a jednu z nich nepříteli.

„Dejte mi spojení na syndickou vlajkovou loď.“ O chvíli později byla komunikace připravena a Geary nasadil co nejlepší výraz „legendárního hrdiny”, když začal odříkávat: „Řediteli velícímu syndické rezervní flotile, tady kapitán John Geary. Víme, před kým vaše flotila bránila Syndikované světy na opačné hranici teritoria. Je vám jasné, že Aliance kolaps brány hypersítě v Kalixe nezpůsobila.

Moc dobře víte, kdo to byl. Neslužte jejich zájmům. Nebude vám dovoleno splnit rozkazy pro tuto sluneční soustavu. Na čest našich předků. Geary, konec.”

Nejspíš to nebude fungovat, ale mělo smysl to zkusit.

Další zpráva. „Aliančnímu velení ve Varandalu, tady kapitán John Geary, službu konající velitel alianční flotily.

Pokusím se porazit syndickou flotilu a žádám o jakoukoli možnou podporu. Syndickým cílem je způsobit kolaps zdejší brány hypersítě, což může zapříčinit explozi na úrovni novy. Na čest našich předků. Geary, konec.“

„Cresidová vysílá svůj plán,“ upozornila ho Desjaniová.

„Jde to do celé sluneční soustavy.”

„To je dobře.“

Na chviličku se zamyslel, sledoval, jak se jeho lodě řítí vesmírem, pozoroval oblouky a zářivou síť, které jejich trasy vytvářely na displeji. Bitevní křižníky mířily v širokém oblouku a bitevní lodě přímo kupředu, aby nakonec sevřely Syndiky do kleští ze dvou stran.

Měl by praneteři ještě něco říct? Ale co jí mohl povídat uprostřed bitvy?

Nejspíš sis všimla, že Odpůrce už s flotilou není. To proto, že bratr nejspíš zemřel, když kryl ústup flotily ze syndické domovské soustavy. Mimochodem, nechal mi pro tebe vzkaz.

Ne. Cokoli osobního bude muset počkat. Jane Gearyová nepotřebovala rušit. Ani on ne. Dokud nebude po boji, byl především velitel flotily, pak teprve kapitán John Geary a až dlouho poté prastrýc Jane Gearyové.

Bitevní křižníky se spolu s lehkými a s torpédoborci usadily do formace a bitevní lodě už za nimi notný kus cesty zaostávaly. Po zběsilém počátečním manévrování měla teď přijít dlouhá perioda čekání. I při vyšší rychlosti bude bitevním křižníkům trvat dvacet pět hodin, než se dostanou k cíli - na oběžnou dráhu mezi Syndiky a branou hypersítě.

Přibližně za dvě a půl hodiny uvidí syndická rezervní flotila přílet aliančních lodí. Pak bude trvat téměř tři hodiny, než oni zaznamenají reakci nepřítele.

Geary zavolal všem lodím flotily: „Zrušte stav maximální připravenosti. Nechte posádky odpočinout.”

„Pane, Houfnice žádá o instrukce.”

Přijal zprávu a sledoval, jak kapitánce Houfnice při pohledu na něj poklesla čelist.

„Jaké byly vaše rozkazy, kapitánko?” zeptal se.

Chvíli trvalo, než se velitelka vzpamatovala a odpověděla: „Ehm, pane, měli jsme rozkaz udržovat pozici poblíž skokového bodu a fungovat jako zvěd a v případě potřeby jako kurýr.”

„Dobrá tedy. Je mi jasné, že to není zrovna nejzábavnější práce, ale je důležitá. Zůstaňte na pozici. Pokud se Syndikům podaří způsobit kolaps brány hypersítě, uvidíte je, jak ničí jednotlivé kotvy. Nečekejte na kolaps. Pokud zůstanete, zničí vás tlaková vlna exploze. Poznáte, až bude brána blízko kolapsu. Musíte skočit pryč dřív a ohlásit, že Varandal byl pravděpodobně naprosto zničen.”

„A-ano, pane.”

„Děkuju vám.”

Když kapitánka Houjhice zmizela, seděl Geary opřený do křesla, sledoval prázdný displej a představoval si, co všechno by se mohlo pokazit. „Táňo, na jaké úrovni budou zásoby palivových rezerv křižníků, až se srazíme se Syndiky?“

„Kolem patnácti procent, pane, plus minus v závislosti na tom, co budou Syndikové dělat.”

„Kolik paliva flotila používá v typickém střetnutí?

Desjaniová rozhodila rukama. „Myslíte vaše typické střetnutí, nebo střetnutí probíhající, než jste převzal velení?

„Moje.

„Vy nemáte žádný typický průběh bitvy, pane,usmála se na něj povzbudivě. „S patnácti procenty to zvládneme.

„Kdyby se dala víra používat místo paliva, kapitánko Desjaniová, dokázala byste pohánět celou flotilu.”

„Nejsem jediná, kdo má víru, kapitáne Geary,” ukázala očima na ostatní důstojníky na můstku, kteří klidně, nebo naopak vzrušeně diskutovali o aktuálním dění. Na nikom z nich nebyl vidět strach ani nejistota. „Oni o výsledku téhle bitvy nepochybují.”

O nějakých pět hodin později Geary znovu sledoval displej. V malém okénku byla vidět kapitánka Jane Gearyová potvrzující rozkazy. Její postoj i řeč byly naškrobené a oči jí zářily. Vypadala však unaveně, zjevně utahaná dlouhou bitvou, kterou v soustavě před příletem alianční flotily vedla. Geary věděl, že kvůli času strávenému v hibernaci je jeho praneteř Jane Gearyová fýzicky starší než on, ale i tak bylo divné spatřit na vlastní oči ženu starší, než byl její prastrýc.

„Tady kapitánka Jane Gearyová. Potvrzuji rozkazy velitele flotily. Rozuměla jsem, že máme bojovat na život a na smrt, abychom zabránili zničení brány hypersítě.

Gearyová, konec.”

Vyhnula se vyslovení jeho jména nahlas, ale přijala jeho autoritu. Geary pocítil kratičkou nechuť, protože nezasalutovala, ale hned si uvědomil, že staré gesto se používalo jen v jeho flotile, kde ho znovu zavedl. To, že nezasalutovala, nebylo myšleno jako urážka.

Jane Gearyová správně pochopila rozkazy zastavit Syndiky za jakoukoli cenu. Pochopila také, že se má snažit tak dlouho, jak to jen bude možné, aby její bojový svaz nebyl zničen?

„Jste v pořádku, pane?“ zeptala se ho Desjaniová jen tak mimochodem.

„Přeju si, aby se moje rodinná setkání odehrávala za méně napjatých okolností. Počkat. Syndikové reagují.“

Před dvěma a půl hodinami syndická rezervní flotila pozměnila kurz a zamířila dolů nad bránu hypersítě. Geary si propočítal kurzy a viděl, že se Syndikové dostanou k bráně mnohem dřív, než je dostihnou jeho bitevní křižníky.

„Teď je to na Jane Gearyové. Dokáže je zpomalit?”

„Musíme doufat.”

Zbývající obránci v operačním svazu Neohroženého se stáhli za Syndiky a udržovali si stabilní odstup, zatímco nepřátelé mířili k nim a na bránu hypersítě. Geary skoro půl hodiny sledoval, jak ústup pokračuje, a přemýšlel, co asi Jane Gearyová udělá.

Odpověď přišla, když displej oznámil, že syndické lodě najely do minového pole.

„Pěkně,” pochválila to Desjaniová. „Počkali si, dokud Syndikové nezaujali pronásledovací kurz, a pak za sebe vysypali miny. Podívejte se. Ten syndický bitevní křižník dostal hned tři zásahy.”

„A taky ztratili jeden těžký křižník,” poznamenal Geary.

Nevypadalo to, že by byla nějaká další nepřátelská loď ochromena, ale i tyhle malé zásahy pomáhaly vylepšovat poměr sil v soustavě.

Jenže Syndikové letěli dál, dokud o patnáct minut později další série explozí min nesundala dvě el-zetka a nepoškodila několik dalších lodí.

„Kolik těch min asi má?“ zajímalo Desjaniovou.

„Na to se teď nejspíš ptají i Syndikové.”

Po druhé srážce s minami už syndická rezervní flotila nedržela dál kurz. Místo toho zrychlila a začala šplhat nahoru, aby se k operačnímu svazu Neohroženého dostala z jiného úhlu. Nicméně alianční lodě reagovaly zatáčkou a ústupem na jednu stranu, takže je Syndikové znovu pronásledovali přímo zezadu, navíc tentokrát na úhlu vedoucím pryč od brány hypersítě.

„Snaží se je odlákat,” okomentovala to Desjaniová pochvalně. „Je to Gearyová.”

Ale pronásledování se neúčastnila celá syndická flotila.

Místo toho se krychle rozdělila a šest bitevních lodí, dva bitevní křižníky a houf eskortních lodí zamířily za Neohroženým. Zbytek pokračoval dál k bráně hypersítě.

„Co teď…“ začal Geary, ale než stačil dokončit otázku, provedly Neohrožený, Spolehlivý a Nezkrotný i se svými eskortami obrátku a zahájily protiútok na pronásledovatele.

Poměr sil byl stále velmi špatný. Geary čekal s neklidným pocitem a s vědomím, že to vše se odehrálo už před dvěma hodinami.

Pak se obě skupiny válečných lodí rozletěly od sebe, aniž by byly na kterékoli straně viditelné ztráty.

„Vyhnula se jim. Očekávali přímý čelní úder, a ona místo toho uhnula na stranu tak, aby ji nezasáhli,”

komentovala Desjaniová. Se zájmem sledovala displej a dodala: „Pane, Neohrožený se schválně vyhýbá Syndikům.

Je jí jasné, že dokud jsou její lodě poblíž brány, nemohou Syndikové poslat těžké křižníky na automatice zničit ji a se zbytkem lodí utéct. Neohrožený by spolu s ostatními loděmi těžké křižníky snadno zničil.”

„Jen někteří Syndikové jsou ochotní jít na sebevražednou misi,” souhlasil Geary. „Ale tohle není Lakota. Tihle vědí, co se po zničení brány stane. Dokázal by velitel rezervní flotily přesvědčit dost lodí, aby zůstaly poblíž a chránily křižníky před Neohroženým?“

„Pochybuji. Malé komando Speciálních jednotek vyslané na sebevražednou misi je jedna věc, ale celá posádka lodi?

To nemají v popisu práce.”

Geary se rozhodl zavolat poručíku Igerovi: „Potřebuju znát váš odhad. Budou se syndické lodě ochotny zúčastnit sebevražedné mise, nebo ne?”

„Většinou ne, pane,” zavrtěl hlavou Iger. „Bojovat na život a na smrt, to ano. Ale syndické lodě se obvykle do sebevražedných úkolů nepouštějí.” Na chvíli se odmlčel a pak dodal: „Vlastně možná máme další relevantní informaci, pane. Syndická vězenkyně na palubě Neochvějného prošla lékařskou kontrolou. Doktoři nám oznámili, že je traumatizovaná zničením hvězdné soustavy Kalixa a bez sedativ neusne.”

„To mě nijak nepřekvapuje, poručíku,” řekl Geary. „Ale jakou to má souvislost se současnou situací?”

„Pane, vzpomeňte si, jak nám říkala, že od ní chtěl syndický ředitel velící rezervní flotile kopie záznamů celé události. Takže syndičtí důstojníci v rezervní flotile, alespoň někteří, viděli události z Kalixy, které měly tak silný vliv na naši vězenkyni.”

„Ach tak.” Pokud relativně méně hrozivé záběry z Lakoty dokázaly u jeho vlastních důstojníků vyvolat pocity zhnusení, jaký efekt by mohlo mít něco ještě horšího na Syndiky? „Předpokládám ale, že ředitel flotily drží záznamy pod zámkem.”

„Určitě se o to snaží, pane,” řekl Iger s úsměvem. „Jenže syndické systémy jsou stejně jako naše plné různých zadních vrátek a neoficiálních sítí. Nemůžete vytvořit a udržovat tak komplexní počítačové sítě, aniž by vznikly prostředky umožňující něco takového. A víme, že stejně jako my mají i Syndikové spoustu lidí, kteří to dělají.”

„Takže spousta Syndiků z té flotily nejspíš viděla záznamy z Kalixy. Děkuju vám, poručíku Igere.”

Geary se obrátil k Rionové a řekl jí i Desjaniové, co se dozvěděl od Igera.

Jakmile skončil, Desjaniová přikývla. „Já vím, že události u Lakoty mě vyléčily z jakýchkoli zbývajících choutek použít Neochvějný k zničení brány hypersítě.”

„Nemůže syndický ředitel velící flotile převzít automatickou kontrolu nad kteroukoli lodí?“ zeptala se Rionová. „U Sancere to udělali.”

„Mohl by,“ souhlasil Geary. „Ale posádky syndických lodí u Sancere dokázaly před zničením získat alespoň částečnou kontrolu. Podle mne se dá bezpečně předpokládat, že jsou Syndikové na palubách těch lodí připraveni zablokovat jakékoli automatizované řízení. Už vědí, jaké následky by to mohlo mít.”

„Takže dokud se Neohrožený dokáže vyhýbat zničení, máme šanci,” vydechla Desjaniová vítězoslavně.

„Vypadá to tak.”

Geary poslal Neohroženému další zprávu se souhrnem jejich odhadů. „Musím přiznat, že mě překvapuje, jak se Jane Gearyová vyhýbá přímému boji se Syndiky. Je to přesně to, co od ní potřebujeme, ale není to zrovna charakteristické na, ehm…”

„Na způsob, jakým flotila před vaším návratem bojovala?” zeptala se Desjaniová. „To není. Přemýšleli jsme, proč Gearyová vede bitevní loď místo křižníku, pamatujete? Tady máte odpověď. Je nedostatečně agresivní.”

Což znamenalo, že myslela na taktiku, místo aby se spoléhala na čelní srážku s nepřítelem. Neohrožený i Spolehlivý bojovaly podle svých jmen a Nezkrotný se jich držel. Geaiymu se vrátila naděje, že bude moci poznat Jane Gearyovou osobně. Zadíval se na časový ukazatel, zobrazující dobu do kontaktu aliančních bitevních křižníků s nepřítelem. Devatenáct hodin.

„Kapitánko Desjaniová, měli jsme nějaký kontakt s vládou Varandalu?”

„Ne, pane.”

„Ani žádné ,zkomolenéźprávy?”

„Ne, pane. Nezachytili jsme ani rozkazy vyslané Neohroženému. Zdá se, že vás nechají tuhle bitvu vést.“

„To mám ale štěstí. Co myslíte, jak dlouho bude trvat, než se tady objeví operační svaz Proslavený?“

Desjaniová se zamyšleně zamračila. „Nejméně několik hodin. Po sesbírání záchranných modulů v Atalii nemohli zrychlit na nula celá jedna světla, aniž by se úplně zbavili palivových rezerv. Badaya není génius, ale není ani tak pitomý, aby vyplýtval všechno palivo.“

Geary upravil kurzy bitevních křižníků podle změn pohybu Syndiků a pak vyslal obdobné manévrovací rozkazy i bitevním lodím. V tuto chvíli nemohl dělat nic jiného než sledovat Syndiky snažící se mamě udeřit na operační svaz Neohroženého, jehož lodě tancovaly nepříteli před nosem těsně mimo dosah.

Zbývalo jim deset hodin k doletu na kontakt s rezervní flotilou, když její ředitel zjevně ztratil zbytek trpělivosti.

Syndická formace ve tvaru krychle se rozpadla, jak všechny lodě z ní vyrazily nezávisle na ostatních na operační svaz Neohroženého. Jen čtyři syndické bitevní lodě zůstávaly ve formaci, rozmístěné kolem deseti těžkých křižníků společně s houfem lehkých a el-zetek poskytujících eskortu.

„To jsou ty těžké křižníky, které chtějí použít proti bráně. Neohrožený bude mít problém uhýbat před všemi loděmi,” okomentoval to Geary s nepříjemným pocitem v žaludku. Před rychlejšími a pohyblivějšími bitevními i normálními křižníky a el-zetky nalétajícími ze všech směrů nemohly bitevní lodě uhýbat donekonečna.

Operační svaz Neohrožený se o to ani nepokoušel. Místo toho alianční obránci zrychlili na vektor mířící na malou formaci syndických bitevních lodí a těžkých křižníků a přes houf nepřátelských lodí mezi sebou a svými cíli prostě prorazili.

Nejprve explodoval jeden alianční torpédoborec, pak byly vyřazeny všechny systémy i u druhého a třetího.

Poslední

zbývající

lehký

křižník

doprovázející

Neohroženého se rozpadl pod palbou tuctu Syndiků prolétajících kolem. Alianční těžký křižník se otřásl po zásahu několika střel a pak explodoval. Nezkrotný dostával zásah za zásahem, ale letěl dál. Další torpédoborec se roztříštil na kousky.

Pak alianční operační svaz proletěl přes nepřátelské lodě a zamířil dolů na menší syndickou formaci.

Čtyři nepřátelské bitevní lodě kolem sebe začaly rozhazovat salvy řízených střel a kartáčů, nicméně alianční lodě se rozdělily a podařilo se jim většině výstřelů uhnout.

Salvy ale dokázaly zničit další alianční těžký křižník a dva torpédoborce.

Operační svaz Neohrožený prorazil skrz syndickou formaci a bitevní lodě Neohrožený a Spolehlivý přitom kryly bitevní křižník Nezkrotný před palbou nepřátelských bitevníků, zatímco všechny alianční lodě soustředily palbu na syndické těžké křižníky.

Geary sledoval, jak se formace oddělují, a s nepříjemným pocitem čekal na aktuální informace získané senzory flotily.

„No teda,“ prohlásila Desjaniová. Osm z deseti syndických těžkých křižníků zmizelo, alianční palba je buď rovnou zničila, nebo vyřadila z provozu. „Ta ženská by měla dostat bitevní křižník. Syndikové budou potřebovat nový plán. A taky vytáhnout posádku z dalších těžkých křižníků.“

„To jo,“ souhlasil Geary, ale zavrtěl hlavou, když viděl seznam toho, co ze svazu Neohrožený zbylo. Bitevníky Neohrožený a Spolehlivý byly poškozené, ale nadále bojeschopné. Nezkrotný přišel o téměř polovinu zbraní a zpomalil natolik, že sotva dokázal držet krok s bitevními loděmi. Z eskort přežily poslední nálet jen dva těžké křižníky a jediný torpédoborec.

„Znovu to udělat nemůže.“

„Možná ještě jednou ano,“ namítla Desjaniová. „Ale přežily by to jen ty dvě bitevní lodě. Pokud je chytrá, bude se teď chvíli snažit Syndikům vyhýbat.“

Houf nezávisle manévrujících syndických lodí dokončil obrátku a znovu se snažil dostihnout operační svaz Neohrožený, ale poničená alianční formace dál mířila k bráně hypersítě.

„Bude jim chvíli trvat, než je doženou,” prohlásil Geary, „ale ne devět hodin.” Souboj s obránci Varandalu před příletem alianční flotily přinesl ztráty Alianci i Syndikům.

Nicméně po posledním boji měla syndická flotila stále čtrnáct bitevních lodí, jedenáct bitevních křižníků, osm těžkých, třicet tři lehkých a osmdesát pět el-zetek. „Zbývá jim osm těžkých křižníků. Bude to dost, aby mohli zničit bránu?”

„To záleží na tom, jak dlouho budou střílet,” zavrtěla Desjaniová hlavou. „Jejich ředitel si musí uvědomovat, že se původního plánu už nemůže držet. Neohrožený a jeho společníci nám získávají příliš mnoho času. Syndikové zkusí něco jiného.”

Gearyho neklid se najednou zkrystalizoval do jasné představy. „Pokusí se porazit naši formaci a pak udeřit na bitevní lodě. Tak budou mít dost času, aby dorazili, co zbývá ze svazu Neohroženého, a v klidu zničí i bránu.”

„To bych udělala já,” přikývla Desjaniová.

„Ale my nemáme dost paliva, abychom mohli kolem Syndiků pobíhat, dokud nedorazí naše bitevní lodě.”

„Vědí to Syndikové?”

„Snad ne.”

Zbývalo sedm hodin. Čtyři syndické bitevní lodě pokračovaly

v

pronásledování

operačního

svazu

Neohrožený. Zbytek rezervní flotily se přeskupil do konvenční formace ve tvaru krychle se zbývajícími těžkými křižníky na chráněné pozici uprostřed. Geary zvažoval možnosti. Věděl, že kdyby se pokusil prorazit s bitevními křižníky středem syndické krychle, aby se dostal na těžké křižníky, mohl by sice uspět, ale žádná z jeho lodí by nepřežila. Šest hodin do kontaktu. Rezervní flotila v uhlazené kompaktní krychli zamířila k blížícím se aliančním křižníkům.

„Trefila jste se, kapitánko Desjaniová. Na počet velkých lodí stojíme proti přesile dvě ku jedné, ale díky bitevním lodím mají Syndikové výhodu tři ku jedné, co se palebné síly a výdrže týká.“ Přejel očima na čtyři syndické bitevní lodě, které předtím pronásledovaly Neohroženého, ale teď změnily kurz a vytvořily clonu mezi aliančními loděmi a hlavní syndickou formací.

„Čtyři bitevní lodě. Ty dostaneme,” řekla Desjaniová, jako by mu četla myšlenky.

„Pokud to uděláme správně.”

Zadíval se na pozice aliančních bitevních lodí, které se blížily, ale stále byly hodinu daleko za jeho křižníky.

Zásoby paliva na všech lodích se pomalu zmenšovaly.

Geary se podíval na stav Pušky, která byla se šesti procenty loď s nejmenším množstvím paliva. „Měl jsem nechat Pušku u skokového bodu.”

„Její posádka by vám to nikdy neodpustila.”

Nastavil přístupový kurz opatrně, přesunul všechny bitevní křižníky tak, aby to vypadalo, že míří na přímou srážku se syndickou krychlí. Upravil trochu vektor bitevních lodí, aby se dostaly k Syndikům ve správnou chvíli, a hledal bod, ve kterém bude muset znovu upravit kurz.

„Jak dlouho ještě?” zeptala se Rionová. Seděla na můstku tiše tak dlouho, že bylo snadné na její přítomnost zapomenout.

„Syndikové míří na nás,” vysvětloval Geary. „Plus minus dvě hodiny a čtyřicet minut do kontaktu. Za dvě hodiny a dvacet minut je čeká překvapení.”

„Možná to čekají,” upozornila ho Desjaniová.

Neohrožený dělal to samé.”

„Pravda. Takže jim uhneme nezvyklým způsobem.”

Hodinu do kontaktu pozměnil operační svaz Neohrožený kurz, aby se přiblížil ke čtyřem syndickým bitevním lodím.

Ty reagovaly přesunem do směru, ze kterého mohly udeřit na menší alianční formaci. Jelikož byl Neohrožený jen patnáct minut daleko, vyslal Geary další rozkazy: „Kapitánko Gearyová, tady… kapitán Geary. Vyhněte se prozatím střetu s těmi čtyřmi syndickými bitevníky. Míříme na ně a pokusíme se trochu srovnat poměr sil.“

Nedostal odpověď, přestože doba přenosu mezi Neohroženým a Neochvějným byla jen patnáct minut oběma směry. Jelikož do kontaktu se syndickou rezervní flotilou zbývalo méně než půl hodiny, nemohl Geary plýtvat časem na obavy, zda Jane Gearyová udělá, co jí přikázal.

„Všem jednotkám alianční formace indigo jedna.

Tentokrát hlavní syndické formaci uhneme, udeříme na osamělé čtyři bitevní lodě, až pak se vrátíme a zaútočíme na jejich hlavní formaci. Šetřete si zbývající munici na nálet proti flotile.”

Když zbývalo do kontaktu dvacet minut, byly od sebe syndická rezervní flotila a alianční bitevní křižníky jen čtyři světelné minuty daleko a řítily se k sobě celkovou rychlostí nula celá dva světla. Syndikové v ten okamžik stáhli rychlost na nula celá nula šest světla, aby relativistické efekty nesnižovaly jejich šanci na zásah. Geary čekal, jelikož pořád nebyl spokojený s naplánovaným manévrem.

Patnáct minut do kontaktu. Deset.

„Všem jednotkám alianční formace indigo jedna, zamiřte na levobok dva nula stupňů, dolů jedna pět stupňů v čase nula čtyři nula devět.”

Alianční bitevní křižníky i s eskortami zatočily doleva, pryč od hvězdy Varandal, a dolů pod ekliptiku sluneční soustavy. Trvalo doslova minutu, než Syndikové spatřili světlo ukazující úhyb aliančních lodí a v tu chvíli zbývalo do kontaktu sedm minut.

Geary znovu aktivoval komunikátor: „Všem jednotkám formace indigo jedna, zatočte nahoru dva nula stupňů v čase nula čtyři jedna tři.“

Syndikové sami měnili kurz, mířili dolů a na stranu, aby alianční bitevní křižníky zachytili, nicméně jejich cíl už měnil kurz zpátky nahoru a odpočet do kontaktu se začal počítat v sekundách místo v minutách.

Syndická střelba byla zamířená na místo, kam alianční lodě letěly, s předpokladem, že pokud by nadále uhýbaly, bude to dál dolů pod větším úhlem. Následkem toho nepřátelské výstřely proletěly hluboko pod aliančními křižníky, které Geary znovu vyrovnal a zamířil na čtyři izolované bitevní lodě.

Syndická krychle nacházející se za aliančními křižníky se začala otáčet tak ostře, až se jeden lehký křižník najednou rozpadl v důsledku přetížení kompenzátorů setrvačnosti.

„Je třeba je naštvat, aby začali dělat chyby,”

okomentovala to Desjaniová. „Víte, není to tak dávno, co by mě fakt zlobilo hrát si s nimi jen tak na honěnou, místo abychom se s nimi pořádně srazili, ale když si představím, co syndický ředitel právě teď říká, je to pro mě skvělá kompenzace.”

„Díky.”

Čtyři syndické bitevní lodě si právě teď uvědomovaly nebezpečnost situace, do které se dostaly. Dvanáct bitevních křižníků mířilo přímo na ně z jednoho úhlu, zatímco Neohrožený s doprovodem útočil z přesně opačné strany.

„Tohle se stane, když velitel dělá kompromisy ve snaze držet se původního plánu, i když se situace drasticky změnila. Jejich ředitel neměl nikdy rozdělit síly, měl se soustředit plně na Neohroženého.“

Syndická rezervní flotila o patnáct minut později stále zatáčela, zatímco alianční bitevní křižníky prudce zabrzdily na nula celá jedna světla a proletěly kolem čtyř nepřátelských bitevních lodí. Při průletu udeřily do nejbližších syndických plavidel opakovanými salvami z pekelných kopí následovanými nulovými poli vypálenými ze zadních křižníků.

„Dvě jsou pryč,“ oznámila Desjaniová triumfálně, když jedna bitevní loď explodovala a druhá se začala neřízené vznášet vesmírem. Neochvějný se pořád otřásal z několika zásahů do štítů.

Navzdory lokální převaze aliančních lodí byly vážně poškozeny křižníky Leviatan, Nesmiřitelný a Geniální.

Neohrožený, ty dvě zbývající bitevní lodě jsou vaše,“

řekl Geary do komunikátoru, zatímco otáčel křižníky na druhou stranu.

Když se křižníky ustálily na vektoru mířícím na krychli syndické rezervní flotily, která se stále blížila plnou rychlostí nula celá jedna světla, rozezněl se na můstku Neochvějného poplašný signál.

„Paní kapitánko, právě jsme se dostali na deset procent palivových rezerv,“ oznámil službu konající technik.

„Manévrovací a bojové systémy lodě doporučují odpoutat se z boje a okamžitě doplnit palivo.”

„Proč mě to nenapadlo?” zeptala se Desjaniová sarkasticky. „Doporučení vzato na vědomí.”

„Ehm, paní kapitánko, systémy nás varují, že pokud nebude doporučení použito, automaticky zapíší do palubního deníku, že kapitán ohrožuje loď.”

„Řekněte systémům, kam si mají varování strčit, poručíku.”

„Paní? Jak…?”

„Zablokujte to varování!” přikázala Desjaniová a zadívala se na Gearyho. „Možná byste měl bitvu skončit co nejdřív.”

„Uvidím, co s tím půjde udělat.”

Syndická rezervní flotila se k nim blížila čelně velkou rychlostí. Za syndickou krychlí do boje spěchala i formace aliančních bitevních lodí.

„Operační svaz Neohrožený útočí na dvě izolované nepřátelské bitevní lodě, které se snaží vrátit k hlavní formaci.”

Syndická krychle stále obsahovala deset bitevních lodí a jedenáct křižníků, ačkoli dva z bitevních křižníků byly v předchozích bojích poškozeny. Šest bitevních lodí se nacházelo ve středu kolem zbývajících těžkých křižníků, zbylé čtyři byly rozmístěny po jedné do rohů společně se dvěma nebo třemi bitevními křižníky. Podle pohybů syndické flotily se dalo poznat, že je její velitel vzteklý a frustrovaný natolik, že se od něj dala očekávat zbrklost a impulzivní chování. Geary zopakoval předchozí úhybný manévr dolů a nalevo, ale pak zamířil s křižníky nahoru a doprava natolik, aby se dostal na místo, odkud proletí roh syndické krychle, pokud bude její velitel předpokládat, že alianční lodě provedou stejný úhyb jako předtím.

Manévr zafungoval, syndické střely a kartáče prosvištěly prázdným vesmírem nad trasou aliančních bitevních křižníků, které udeřily do rohu krychle tvořeného jednou bitevní lodí a dvěma křižníky.

Lodě kolem sebe proletěly během zlomku vteřiny, využitého automatickými systémy k míření a střelbě. Když se obě formace oddělily, viděl Geary, že nálet vyřadil dva syndické bitevní křižníky a bitevní loď značně poškodil.

O sekundu později si všiml díry v alianční formaci. Díry na místě, kde měl být Zuřivý. Na místě střetu obou flotil označoval jeho pozůstatky jen rozplývající se oblak střepin.

„Museli soustředit palbu na Zuřivého,“ ozvala se Desjaniová tiše. „Došlo na něm k přetížení jádra. Nikdo se nemohl dostat pryč. Zatraceně.”

Na chvíli měl Geary před očima kapitánku Jaylen Cresidovou, jak ji viděl poprvé v syndické domovské soustavě, kdy ho bez váhání podporovala proti odpůrcům i pochybám ostatních. A taky jak ji viděl naposledy v Atalii s plánem, který vytvořila na záchranu lidstva před jeho vlastní hloupostí, když si vybudovalo hypersíť, aniž by chápalo nebezpečí představované branami.

Pak se otřepal. Teď ne. Na truchlení bude čas později.

„Drak je vážně poškozený a Nesmiřitelný dostal dalši zásahy.”

Zbývalo jedenáct bitevních křižníků a polovina z nich byla silně oslabena v důsledku škod.

Geary se zadíval na své bitevní lodě, vzdálené světelnou minutu. Syndická krychle se znovu otáčela. Bylo jich osmnáct a měli spoustu eskort. Jeho mysl instinktivně vypracovávala úpravy kurzu potřebné k přesnému zaměření bitevních lodí s ohledem na malou časovou prodlevu mezi nimi a Neochvějným.

„Formace indigo dvě, zamiřte doprava nula nula tři stupňů, dolů nula dva stupňů.”

Velitel syndické flotily soustředěný na alianční bitevní křižníky musel být nepříjemně překvapený, když si uvědomil, že se do boje zapojily i alianční bitevní lodě.

Syndická krychle se sotva stačila ustálit na kurzu, který ji měl přivést na další nálet proti křižníkům, když kolem ní proletěly bitevní lodě a jejich ničivá palba začala rvát na kusy dvě syndické bitevní lodě a šest bitevních křižníků, tvořících zasaženou stranu formace.

Po průletu aliančních bitevních lodí bylo osm velkých syndických lodí vyřazeno z boje. Některé z bitevních křižníků byly doslova rozdrceny na malé kousky jako kontrapunkt ke zničení Zuřivého.

Ale Gearyho nadšení ochladilo hlášení operačního důstojníka: „Puška vyčerpala veškeré zásoby paliva. Její energetické jádro bylo odpojeno. Energetické jádro Kulverinu zahajuje deaktivační sekvenci. Zbytek dvacáté třetí eskadry torpédoborců hlásí, že jim zbývá energie na přibližně pět minut provozu. Lodě z osmé eskadry lehkých křižníků hlásí kritickou situaci a hrozící odpojení energetických jader každým okamžikem.”

Displej ukazoval dva bezmocné alianční torpédoborce letící po ztrátě energie neřízené vesmírem.

„Jak dlouho dokáže nouzová záloha udržovat v provozu systémy podpory života?” zeptal se Geary.

„Dvanáct hodin,” odpověděla mu okamžitě Desjaniová.

„Napadlo mě, že bych si to měla vyhledat. Do té doby bude bitva rozhodnutá.”

„To je pravda,” souhlasil Geary a přikázal bitevním lodím provést obrátku. Sledoval, jak z jejich formace odpadávají další a další torpédoborce a lehké křižníky, kterým došlo palivo, a teď je setrvačnost nesla po předchozí trase aliančních lodí.

Cítil na sobě pohledy všech lidí na můstku a nemusel se dívat na stavový ukazatel flotily, aby věděl, že i jeho bitevním lodím a křižníkům dochází palivo. Alianční převaha na počet lodí v tu chvíli přestávala platit, protože za chvíli budou skoro všechna jejich plavidla v soustavě Varandal jen bezmocné terče čekající na popravu.

Syndikové se nacházeli mezi aliančními bitevními křižníky a loděmi. Bitevní křižníky blokovaly Syndikům kurz na skokový bod k Atalii, ale nepřítel neprováděl žádné větší změny kurzu, jen se snažil znovu zformovat krychli poté, co byla jedna její strana zničena.

„Musí vědět, že nám dochází palivo,” zamumlala Desjaniová.

„Zatím viděli odpadnout jen eskorty. Musíme je přesvědčit, že velké lodě mají pořád dostatek rezerv,”

odpověděl Geary a udeřil do ovladačů. „Formace indigo jedna, okamžitě proveďte obrátku doleva devět nula stupňů, nahoru nula jedna dva stupňů a zrychlete na nula celá nula šest světla.”

Trup Neochvějného zasténal při tak prudké otáčce, jakou dokázaly kompenzátory setrvačnosti zvládnout jen stěží.

Všude kolem ho následovaly i ostatní bitevní křižníky a zaměřovaly se na stále nezformovanou stranu syndické krychle.

„Soustřeďte palbu na čelní syndické lodě!”

Proletěli kolem okraje Syndiků a Neochvějný se znovu otřásl pod nepřátelskou palbou.

„Chrabrý hlásí těžké poškození. Opovážlivý přišel o všechny zbraně s výjimkou baterie pekelných kopí tři bravo a generátoru nulového pole. Nesmiřitelný nemá pohon a manévrovací systémy.“

Geary upřeně sledoval displej a díval se na výsledky posledního náletu. Jedna ze zbývajících syndických bitevních lodí se změnila na hromady šrotu a jediný syndický bitevní křižník na zasažené straně nepřátelské formace zmizel v záblesku exploze.

Alianční bitevní lodě dokončily obrátku. Gearyho displej byl plný blikajících ikon varujících před nedostatkem paliva, ale z vnějšího pohledu vypadala formace bitevníků jako kladivo připravené znovu roztříštit další syndické lodě.

Bitevní křižníky se v tu chvíli nacházely na stejné straně syndické formace jako bitevní lodě a mířily přímo k nim, zatímco lehké křižníky a torpédoborce odpadávaly z boje ne kvůli škodám, ale kvůli odpojeným generátorům energie.

Lodě Neohrožený, Spolehlivý a Nezkrotný byly vzdáleny jen dvě světelné minuty, ale i když měly paliva dostatek, v předchozích srážkách s nepřítelem utrpěly všechny tři značné škody.

Zablikal další poplašný signál. Geary se na něj zadíval.

„Spojenecké lodě na skokovém bodu z Atalie. Právě se k nám dostalo světlo ohlašující přílet operačního svazu Proslavený,“ okomentoval to Geary, zaměřil se zpět na Syndiky a čekal na jejich reakci.

Provedli krátkou obrátku doprava a pak zrychlili.

Zanechávali při tom za sebou ochromené lodě, z nichž začaly na všechny strany vylétávat záchranné moduly.

„Utíkají,“ prohlásila Desjaniová s veselým úšklebkem.

„Uviděli lodě s Proslaveným, ale nepoznali, jak poškozené jsou. Z hlediska Syndiků právě dorazily nové alianční bitevní lodě a křižníky. My jsme za nimi a zjevně se jim chystáme dát znovu co proto, navíc jsme mezi nimi a branou hypersítě. A oni utíkají “

Geary tomu nemohl uvěřit. Pozorně se díval a čekal, jestli se Syndikové znovu neotočí, ale ti letěli dál a zrychlovali maximální možnou silou. Sedm syndických bitevních lodí a dva křižníky plus zbývající eskorty. Celá formace mířila ke skokovému bodu na Atalii, jako by je pronásledovalo samo peklo.

„Desátá eskadra lehkých křižníků a třetí eskadra torpédoborců hlásí, že všechny lodě vyčerpaly palivo. Těžký křižník Kamail oznámil vyčerpání paliva.“

Desjaniová se začala smát a Geary se na ni s úžasem zadíval. Ukazovala na displej zobrazující stav palivových rezerv lodě, který se pohyboval mezi jedním a dvěma procenty.

Smích Desjaniové prudce ustal. Udělala pohyb, jako by chtěla skočit na Gearyho, ale zarazila se, sevřela ruku v pěst a místo toho ho udeřila do ramene.

„Dokázal jste to! Z milosti žijících hvězd, vy jste to dokázal!“

„My jsme to dokázali,“ opravil ji Geary, třel si rameno a cítil, že ani on nemá daleko k hysterickému smíchu.

„Všichni ve flotile.“ Pak si uvědomil, že se celý trup Neochvějného rozechvívá jásavými výkřiky. Celá posádka slavila.

Na chvíli měl Geary pocit, že se mu zase vracejí vzpomínky na poslední okamžiky Merlona. Svůj těžký křižník nezachránil, nedokázal dostat posádku v bezpečí domů. Bez ohledu na to, co všichni ostatní říkali o bitvě u Grendelu, což pro ně byla dávná historie a pro něj stále velmi živá záležitost, měl Geary vždy pocit, že selhal.

Zklamal svou loď. Zklamal posádku. Ale tentokrát ne.

„Pane?“ zeptala se Desjaniová stále s veselým úšklebkem, který ale při pohledu na něj rychle nahrazovaly starosti. „Je něco špatně?“

„Ne, Táňo,“ usmál se na ni. „Jen jsem si na něco vzpomněl.“ Z nějakého důvodu v tu chvíli věděl, že i kdyby se hrozivé vzpomínky na konec Merlona znovu vrátily, už nebudou bolet tolik.

„Paní kapitánko?“ promluvil operační důstojník. „Tři rychlé transportéry táhnou nějaké konstrukční platformy k bráně hypersítě.”

Desjaniová vystřízlivěla a zhluboka se nadechla.

„Bezpečnostní systém kapitánky Cresidové. Instalují ho. Ať tě předkové přivítají se ctí, jakou si zasloužíš, Jaylen.

Pozdravuj ode mne Rogeho.”

„To byl její manžel?” zeptal se Geary a snažil se přitom ovládat hlas. Stres a emoce, dobré i zlé, ho začínaly přemáhat.

„Ano. Byla si jistá, že na ni čeká, už od chvíle, kdy zemřel.” Desjaniová si otřela oči a obrátila se ke svým důstojníkům: „Přejděte na maximální šetřící režim a udržujte ho, dokud nedostaneme nové palivové články.”

Gearyho to nakoplo a připomnělo mu, že jeho práce ještě neskončila a musí okamžitě ještě několik věcí udělat. Udeřil do ovládání komunikátoru a prohlásil: „Všem lodím alianční flotily, zabrzděte co nejvíce, aniž byste se přitom dostali pod jedno procento palivových rezerv.”

Pak přepnul na další kanál: „Všem aliančním jednotkám v hvězdné soustavě Varandal, tady je kapitán John Geary, službu konající velitel alianční flotily. Lodě mají extrémně nízké stavy paliva. Některé už musely odpojit energetická jádra. Žádám všechny o poskytnutí palivových článků s maximální možnou prioritou. Na čest našich předků. Geary, konec.”

Další zpráva: Neohrožený, sledujte s operačním svazem ustupující Syndiky.” Neohrožený nemohl dohnat náskok, který prchající syndické lodě měly, ale neuškodí, když budou nepřátelé udržováni pod tlakem.

A poslední: „Kapitáne Badayo, Syndikové prchají ke skokovému bodu na Atalii. Zřejmě se kolem vás pokusí proletět. Vyhněte se kontaktu s nimi. Dostaneme je jindy, a až ten čas přijde, chci mít vaše lodě po boku ostatních.”

Rionová seděla nehybně v křesle a tupě zírala před sebe.

Nakonec se ale probrala a zadívala se na Gearyho, jako by si nebyla jistá, co vlastně vidí.

„Gratuluji. Boj ještě neskončil, ale už jste dokázal nemožné.”

Válka neskončila, ale ztracená flotila se dostala domů.

Geary stál ve své kajutě a díval se na displej zaměřený na Varandal. Všechny lodě flotily se vznášely na oběžné dráze kolem hvězdy. Poprvé od chvíle, kdy převzal velení, se flotila nacházela na přátelském území a netrápila ji okamžitá hrozba. Planety, města a stanice na displeji jim pomohou, místo aby je ohrožovaly.

Uplynulých dvacet čtyři hodin přineslo velké změny.

Ustupující Syndikové vyskočili ze systému před dvěma hodinami a celou dobu prchali, jako by je pronásledoval démon z černé díry. Ještě během jejich útěku vyrazily po Gearyho žádosti o pomoc z planet, kolonií i orbitálních stanic lodě všech možných typů naplněné tolika palivovými články, kolik jen unesly. Žádnému z Gearyho plavidel už nehrozil nedostatek paliva a i ta, která přišla během boje o všechno, byla zase v provozu. Nejvážněji poškozené válečné lodě přistávaly v mnoha vesmírných docích a opravných stanicích, kterých byl Varandal plný.

Nebylo mu příjemné myslet na lodě a jejich posádky, jež zemřely na prahu domova. Zuřivý nebyl jediná ztráta, ačkoli ta ho zasáhla osobně nejvíce. Těžké křižníky Kaidate a Quillion byly poškozené natolik, že se nedaly zachránit.

Lehké křižníky Estakáda, Páka a Kavalír explodovaly během náletu bitevních křižníků a torpédoborce Serpentýna, Bazilišek, Bowiák, Guidon a Sten byly během bojů buď zničeny, nebo explodovaly. A to byly jen lodě tvořící součást flotily a nepočítaly se do toho ty, které byly zničeny během předchozích obranných bitev o Varandal a po boku Neohroženého. O lodnících zraněných nebo zabitých na lodích , jen poškozenýchńemluvě. Mnohé lodě bylo možné zachránit jen díky tomu, že byly zasaženy na přátelském území.

Ale flotila byla doma. Ne zrovna v bezpečí a cestou ztratila příliš mnoho plavidel, mužů a žen, ale byla doma.

Dřív si tenhle okamžik představoval a myslel si, jak s vděčností předá velení nad flotilou někomu jinému. Co dál, to byly vždy jen vágní představy. Kromě marné touhy navštívit znovu planetu Kosatka neměl Geary tušení, kde by mohl najít klid nebo útočiště před legendou Black Jacka.

To se změnilo. Viděl, kam ho vede povinnost, kam ho posílá čest. A složil přísahu ženě, která mu byla velmi blízká. Ještě pořád od toho mohl zkusit odejít, opustit své představy o cti a povinnosti a porušit slib. Ale kdyby to udělal, zabíjení by určitě pokračovalo a válka by běžela dál stejně jako desetiletí předtím. A ztratil by jednu jedinou věc, jedinou osobu, díky níž byla drsná a brutální budoucnost pořád místo, ve kterém chtěl žít.

Z tohohle úhlu pohledu nebylo rozhodnutí tak těžké.

Možná si to jen namlouval, možná trpěl Gearyho syndromem, který v dřívějších letech identifikovali lékaři, když věřil, že jen on může zachránit Alianci. Ale lidé, jimž důvěřoval, mu tvrdili, že jen on má šanci válku ukončit.

Věřil jim ve všem ostatním. Neměl na výběr a musel i v tomhle.

A tak se díval na flotilu a přemýšlel, jestli si dokáže udržet velení a přesvědčit nadřízené o tom, co bylo potřeba udělat.

„Je to horší, než jsem se obávala,” řekla mu předtím Rionová. „Mé kontakty tvrdí, že v posledních měsících to bylo opravdu zlé. Syndikové vysílali tvrzení, že naši flotilu zničili, a když se mezi lidi dostalo, že se předpokládá ztráta flotily na nepřátelském území, došlo ve spoustě slunečních soustav k demonstracím a dalším případům občanské neposlušnosti. Lidé Aliance ztratili naději,” dodala a na chvíli se odmlčela. „Ztráceli naději. Pokud mám soudit podle Varandalu, vyvolává váš návrat mezi lidmi obrovský optimismus.”

„No to je vážně skvělé.“

Vzpomněl si na některé veřejně vysílané pořady z měst Varandalu, jež viděl. Šťastné tváře vyhlašující nejnovější informace, jaké se jim podařilo získat. Oficiálně odmítá flotila i vláda cokoli potvrdit, ale naše kontakty mezi lodníky nás ujistily, že je to pravda! Black Jack se vrátil přesně tak, jak předpovídala legenda! Zachránil flotilu!

Zachránil Varandal! Dokáže zachránit i celou Alianci?

Vypadá to, že po zázračném návratu není pro legendárního hrdinu Aliance nic nemožného!

Pak následovaly záznamy naškrobených oficiálních mluvčích.

Vláda nemá v tuto chvíli co dodat.

A co zprávy, které kapitán Geary vyslal během boje se Syndiky o Varandal?

Vláda k tomu v současné době nemá žádný komentář.

Co tvrzení syndických válečných zajatců z flotily, která zaútočila na Varandal? Říkají, že Black Jack provedl flotilu srdcem Syndikovaných světů a téměř totálně zničil jejich loďstvo. Je to pravda?

Vláda poskytne další informace, až budou dostupné.

Vysílání flotily o hrozbě představované branami hypersítě vyvolalo značné obavy. Můžete potvrdit, že byl popsaný bezpečnostní systém nainstalován na bráně Varandalu?

Brána hypersítě ve Varandalu je bezpečná. Z

bezpečnostních důvodů vám nemůžeme poskytnout žádné další detaily.

Pozorování brány hypersítě odhalilo, že na ní bylo nedávno nainstalováno nové zařízení. Můžete nám k tomu dát nějaký komentář?

Ne. Brána hypersítě je bezpečná.

„Proč vláda prostě nepřizná to, co už vědí všichni?“

zeptal se Geary. „Takhle jen vypadá hloupě.“

„Vláda často nakonec vypadá hloupě, když se snaží kontrolovat tok informací. Snad ode mne nečekáte, že budu tentokrát jejich přístup bránit. S ohledem na to, kolik lodí z Varandalu od našeho příletu opustilo soustavu, ať už skokem nebo branou, se musí zprávy šířit fenomenální rychlostí. A to je dobrá zpráva,” prohlásila Rionová.

„Aliance potřebuje naději, a vy tu naději zosobňujete.

Nesnažte se tvářit podrážděně. Víte, že je to pravda, přestože to považujete za iracionální. Naděje je ze své podstaty většinou iracionální.”

„No, s ohledem na to, co chci navrhnout vládě, bych si na to neměl stěžovat,” uznal Geary. „Nejsem si jistý, jestli se můj plán dá kvalifikovat jako racionální.”

„Pořád chcete požádat o povolení vést flotilu zpátky do syndické domovské soustavy?”

„Ano, až se mnou konečně bude někdo mluvit,”

odpověděl Geary a zadíval se na ni. „Nemáte tušení, jak dlouho to bude trvat?”

„Těžko říct,” prohlásila Rionová zamyšleně. „Je možné, že za vámi přiletí sama velká rada.”

„To je směšné.”

„Ne, není,” vydechla zoufale. „Jste mocnější než oni.

Musíte si to uvědomovat, a přitom jednat, jako by to nebyla pravda. Musí vás vidět a slyšet osobně. Musí se rozhodnout, jestli jste hrozbou Alianci, nebo její spásou. Když sem přiletí velká rada, dokážeme je spolu přesvědčit, že hrozbou nejste, a získat schválení pro útok na Syndiky. I já vidím, že váš plán není iracionální. Nepovažovala jsem za pravděpodobné, že by Blochův plán uspěl, ale po všech škodách, jež jste Syndikům způsobil… pokud dokážete dostatečně rychle získat svolení udeřit na vedení Syndikovaných světů, třeba ty bestie konečně připravíme o hlavu. Ale musí to být brzo a musí to být rychlé vítězství.

Kdyby se to táhlo, je tady šance, že se Syndikům podaří obnovit loďstvo. A v tom případě předpovídám další vleklý patový stav, který bude trvat, dokud se obě vlády nerozpadnou.”

„To je možné,” přikývl Geary. „Co myslíte, jak budou reagovat na zprávy o cizincích?”

„Špatně. Ale máme silné důkazy. Pochopí, že se musíme postarat nejen o Syndiky, ale i o cizince. A to co nejdřív.

Nemáme tušení, jaké další pasti na nás mohli cizinci přichystat.”

„Cizinci se musí dozvědět, že za další Kalixu draze zaplatí. A nevadilo by mi donutit je, aby zaplatili i za ni.

Udělám, co bude v mých silách, abych přesvědčil naše vůdce i abych co nejrychleji porazil Syndiky. Pak si s cizinci vážně promluvíme a vezmeme si na to dostatečnou palebnou sílu.”

„Pokud se dá soudit podle záznamu, tak by vaše síly měly stačit.”

Rionová se otočila, aby odešla, ale když otevřela dveře kabiny, stála za nimi Desjaniová. Obě ženy kolem sebe beze slova prošly.

„Kapitáne Geary,” začala Desjaniová, došla k jeho komunikačnímu panelu a aktivovala ho. „Možná si vzpomenete na zkomolené zprávy, s nimiž jsem vás nechtěla obtěžovat. Před chvílí dorazila jedna nezkomolená.”

Aktivovala příjem a na displeji se objevil admirál s navenek klidným výrazem, ale s jasně viditelnou nervozitou v očích.

„Tady admirál Timbale s osobní zprávou pro kapitána Johna Gearyho. Celý Varandal i Aliance je pochopitelně plná radosti z vašeho návratu s flotilou. Plná radosti a ehm… úžasu.” Admirál se rychle zadíval na něco nacházejícího se mimo záběr kamery.

„Přestal se držet scénáře,” zamumlala Desjaniová.

Geary jí věnoval sardonický pohled: „A jak se vám podařilo podívat se na zprávu určenou osobně mně?”

„Jsem kapitánka téhle lodi,” připomněla mu. „Nejsem sice na palubě Neochvějného bohyně, ale mám k tomu hodně blízko. Radši byste měl admirála poslouchat.”

„Zůstanete ve velení flotily, dokud vám nebude oznámeno jinak,” pokračoval Timbale. „Válečné lodě nacházející se ve Varandalu, jež předtím nebyly součástí flotily, jsou tímto oficiálně převedeny pod vaše velení.“

Admirál nahodil nervózní úsměv a dodal: „Máte plnou autoritu a nejvyšší prioritu pro zásobování a opravy svých…

lodí flotily.“

Pak admirál na chvíli zaváhal. „S ohledem na vaše aktuální povinnosti a neodvolaný poplašný stav pro soustavu Varandal odložíme obvyklé osobní hlášení se nadřízenému.

Dám vám vědět, až bude čas zorganizovat setkání. Doufám, že do té doby dokáže Varandal poskytnout flotile vše, co bude potřeba. Timbale, konec.“

„On se se mnou nechce setkat?“ zamračil se Geary na komunikační panel.

„Asi z toho má strach,“ poznamenala Desjaniová.

„Kdyby to udělal, mohl by být obviněný, že s vámi kul pikle proti vládě. Nebo má strach, že ho přesně o to požádáte.

Nebo mu to přikážete. Taky by vám mohl nechtěně nabídnout podporu pro převrat a zjistit, že věrnost Black Jacka vůči Alianci není vůbec přehnaná. Je pro něj mnohem bezpečnější vyhnout se osobnímu setkání a rozhovoru.“

„Zatraceně. Po takové době, kdy jsem musel jednat s admirály, přestože jsem nechtěl, se mi teď vyhýbá ten, se kterým mluvit potřebuju. Timbale je nejvýše postavený admirál ve Varandalu?“

„Je to jediný admirál, který tady zůstal,“ vysvětlila Desjaniová. „Určitě si vzpomínáte, že bitvy v Atalii a tady před naším příletem byly k admirálům velícím aliančním lodím celkem tvrdé. Tagosová zemřela v Atalii, Tethys tady.

Takže zbývá jen Timbale.“

„Tagosová, Tethys a Timbale přiřazení do jedné soustavy,“ zabručel Geary. „Proč mám pocit, že si osobní oddělení zase hraje hloupé hry? Dělají to pořád?“

„Dělají,“ obrátila Desjaniová oči v sloup. „Před pár lety dostávala jedna loď důstojníky se stejným příjmením. Víc než jednou jsem vyhrožovala, že pokud válka někdy skončí, půjdu cestou domů naházet na osobní oddělení pár velkých šutrů.“

„Pomůžu vám.“

„No alespoň jste oficiálně získal další lodě,“ mávla rukou Desjaniová k panelu. „Mezi varandalskými obránci mnoho eskort nepřežilo, ale máte o dvě bitevní lodě víc, a jeden bitevní křižník se taky neztratí. Neohrožený, Spolehlivý a Nezkrotný jsou pořádně pomlácené, ale to jen znamená, že mezi zbytek flotily krásně zapadnou.“

„No, to asi ano. Když nesmím mluvit s admirály, můžu s těmihle rozkazy alespoň dát flotilu co nejrychleji do pořádku. Dá se na to dohlédnout přes automatické systémy?“

„To je příliš mnoho červů plazících se do příliš mnoha směrů,“ zavrtěla Desjaniová hlavou. „Jen sledování oprav na velkých lodích bude těžké. Hlídat práci prováděnou na torpédoborcích bude noční můra, zvlášť s ohledem na to, kolik jich je a jak málo času máme. I se všemi možnými automatickými asistenty budete potřebovat lidskou pomoc.

Doporučuji naverbovat na to pár techniků ze zásobovacích lodí. Ale jelikož Neochvějnému nehrozí každou minutu bitva, můžu vám půjčit pár důstojníků.“

„Nebude to problém?“

„Vůbec ne, pane,“ ujistila ho Desjaniová. „Mí podřízení milují výzvy a úkoly navíc. Rty sejí přitom zachvěly, ale dokázala úsměv potlačit.“

„To určitě. Vím, jak moc jsem to miloval já,“

poznamenal Geary a zadíval se na hvězdy. Snažil se v mysli obsáhnout seznam všech věcí, které bude třeba udělat. „Ještě něco?“

„Potvrdili jsme, že na bráně hypersítě je nainstalovaná základní verze bezpečnostního systému kapitánky

Cresidové. Vylepšená se připravuje. Nevíme, jak přijmou informační balíček Cresidové v jiných soustavách, ale místní rychlá reakce je dobré znamení. Plány na bezpečnostní systém by se měly šířit hypersítí exponenciálně. A z toho, co je vidět z veřejného vysílání v téhle soustavě, místní lidi záznamy z Lakoty pořádně vyděsily.“

„To je dobře. Velmi dobře. Co klíč k syndické hypersíti?“

„Už je mimo Neochvějný a převáží se do továrny na výrobu klíčů, která se nachází na zdejší obydlené planetě.

Právě teď by ho měli duplikovat.“

„Nemůžu uvěřit, že jsme ho sem opravdu dostali,”

zavrtěl hlavou. „Ale budeme ho ještě potřebovat.”

„Proto ho taky dostaneme zpátky,” dodala Desjaniová a vysloužila si tak od Gearyho pochvalný pohled. „Jakmile budou potvrzena výrobní data, vrátí nám klíč na Neochvějný. Předpokládaná doba do návratu je třicet šest hodin. Už nebudeme muset jeho přítomnost na palubě utajovat, protože si Aliance bude moci vyrobit tolik kopií, kolik bude potřebovat. Ale originál budeme mít my.“

„To je skvělé, obával jsem se, že budu muset hodně řvát, abych ho dostal zpátky.”

Na chvíli sklopil pohled a sebral síly k další otázce: „Žádná další zpráva pro mne nepřišla?”

„Ne, pane. Z Neohroženého jsme dostali jen oficiální stavové hlášení, pane.”

Geary se na ni zadíval.

„Potřebuje čas. Jane Gearyová se s tím musí srovnat. Pak odpoví na vaše osobní zprávy.”

„Možná toho času bude málo,” řekl tiše Geary a zavřel oči.

„To vědí všichni včetně ní. Uvědomte si, že než jste poprvé mluvil s Michaelem Gearym, mohl se vyrovnávat týdny s faktem, že jste naživu.”

Geary otevřel oči, ale díval se dál na hvězdnou mapu.

„A stejně mě pořád nenáviděl.”

„Nakonec ne! Sám jste mi to řekl. Nechala jsem monitorovat komunikaci z Neohroženého několika nepovolenými způsoby a vím, že kapitánka kontaktovala pár kapitánů z flotily. Důstojníky, které osobně zná. Dejte jí čas a ozve se vám.”

„Ti důstojníci jí řeknou, že jsem nechal jejího bratra v syndické domovské soustavě a nejspíš je mrtvý.”

Desjaniová k němu o krok přistoupila a pokračovala ostřejším hlasem: „Jane Gearyová je důstojnice flotily.

Znala rizika stejně jako my ostatní. Všichni s tím rizikem žijeme. Nemůže vás vinit ze smrti svého bratra v boji, pokud k tomu vůbec došlo.“

Geary ze sebe vyrazil krátký a smutný smích.

„Předpokládáte, že k tomu bude přistupovat logicky.“

„Jen ať žijící hvězdy nedovolí, aby nějaký Geary jednal logicky!“ zavrtěla Desjaniová hlavou. „Biologicky jste mladší než ona, i když jste její prastrýc. Jste hora, která ji celý život zastiňovala. Dejte jí čas.“

„Dobrá. Zatímco budu čekat, budu mít stejně spoustu práce.“

„Správně,“ potvrdila Desjaniová a rozhlédla se. „Mám vám sem přivést nějaké důstojníky, ať můžete začít koordinovat opravy a zásobování? Místo tu máte.“

„Jistě. Kdy dorazí?“

„Dejte mi půl hodiny. Za tu dobu určitě najdu pár důstojníků, kteří se tváří málo zaměstnaně.“

Chvíli si ho prohlížela, než se zeptala: „Už jste se modlil k předkům za Jaylen Cresidovou?“

Geary se začal cítit provinile. Dělo se toho tolik, a on na to pořád zapomínal nebo to odkládal. „Ne, formálně ještě ne,“ odpověděl nahlas.

„Tak proč nezajdete do svatyně a neuděláte to, zatímco vám budu shánět pomocníky?“

Znělo to spíš jako příkaz než návrh, ale to neznamenalo, že to nebyl dobrý nápad a věc, kterou už měl dávno vyřešit.

Zvlášť pro Jaylen Cresidovou, ale i pro spousty dalších lodníků, kteří v posledním boji zemřeli.

„Ano, udělám to,“ odpověděl a zamířil ke dveřím kajuty spolu s ní.

Než Desjaniová odešla, ještě se k němu obrátila s jednou otázkou: „Vrátíme se, že ano?“

„Hned jak budeme moct, odpověděl Geary. „Pokud pro to získáme svolení.“

Pak si vzpomněl, co mu říkala Rionová. Dokonale to shrnovalo situaci, a tak to zopakoval: „Musíme zvítězit rychle, jinak nezvítězíme vůbec.“

„Tak v tom případě zvítězíme rychle.”

„Jo. To uděláme.”

Nebo při pokusu o to zemřeme.