ZTRACENÁ FLOTILA

ODVÁŽNÝ

JACK

CAMPBELL

1.

Kapitán obchodní lodě Syndikovaných světů, jež se právě blížila ke skokovému bodu ze systému Baldurovy hvězdy, měl možná právě skvělý den. Až do chvíle, kdy přímo před ním ze skokového bodu vyletělo několik eskader aliančních torpédoborců. Mohl se několik minut rozmýšlet, jestli by se přece jen neměl pokusit proletět kolem nepřátelských torpédoborců a vyskočit do bezpečí, ale pak se objevil houf dalších torpédoborců a ze skokového bodu vylétala jedna eskadra lehkých křižníků za druhou. Než se objevily i těžké křižníky, bitevní křižníky a bitevní lodě, už byl kapitán i s posádkou v jediném záchranném modulu, kterým byla jeho loď vybavena.

Vláda Syndikovaných světů na jediné obyvatelné planetě obíhající kolem Balduru uvidí zničení obchodní lodě a uslyší prosby její posádky o pomoc až za šest hodin. Přibližně v tu samou dobu k nim dorazí světlo od skokového bodu a spatří i to, že se v jejich zapadlém odlehlém hvězdném systému objevila alianční flotila.

Taky nebudou mít dobrý den.

„ Rapír a Bulawa hlásí zničení syndické obchodní lodě.

Detekovali jeden záchranný modul opouštějící loď.

Singhauta hlásí zničení automatické bóje pro řízení dopravy, která monitorovala skokový bod,“ ozýval se na můstku aliančního bitevního křižníku Neochvějný jasný a klidný hlas službukonajícího komunikačního důstojníka. „Žádné minové pole nebylo detekováno ani nebyly objeveny podezřelé anomálie.“

Kapitán John „Black Jack“ Geary přikývl a dál se soustředil na displej vznášející se před jeho velitelským křeslem. Na něm sice sám viděl vše, co důstojník právě ohlásil, ale zkušenost prokázala, že nejlepšími inteligentními filtry pro vyhledávání důležitých informací zůstávají lidé.

Když se o to staral jiný člověk, mohl se Geary soustředit na celkový obraz.

„Která z našich lodí je na nejlepší pozici, z níž by mohla vyzvednout záchranný modul toho obchodníka?“

„Moment, pane. Sekera, pane.“

Geary aktivoval potřebný ovládací prvek komunikátoru, aniž by ho musel hledat. Ulevilo se mu, když si uvědomil, že konečně dokáže ovládat vybavení lodí z budoucnosti podvědomě a automaticky.

„ Sekero, tady kapitán Geary. Vyzvedněte syndický záchranný modul. Chci vyslechnout posádku obchodní lodě.“

Trvalo minutu, než se dočkal odpovědi, protože torpédoborec Sekera byl od Neochvějného vzdálený téměř dvacet světelných sekund. Dvacet sekund na přijetí zprávy, dalších dvacet pro let odpovědi zpátky.

„Ano, pane. Kam je máme dovézt?“

„Na Neochvějný,“ odpověděl Geary.

Stále čekal na potvrzení rozkazu, když za sebou zaslechl chladný hlas: „Co si myslíte, že se dozvíte od posádky obchodní lodě, kapitáne Geary? Syndické velení by jim nikdy nesvěřilo žádné utajované informace.“

Geary se podíval za sebe, na Viktorii Rionovou, koprezidentku Callaské republiky a alianční senátorku, která si ho zvědavě prohlížela.

„Ta loď se chystala vyskočit ze systému. Což znamená, že sem nejspíš přiletěli před několika týdny a nejde o obvyklou dopravní loď. Budou mít zprávy z jiných syndických systémů. Chci vědět, co jim řekli o téhle flotile a válce obecně. A taky chci vědět, jestli z nich nedostaneme nějaké klepy, které mohli zaslechnout cestou.“

„Myslíte si, že to budou cenné informace?“ zatlačila na něj Rionová.

„Nemám tušení, ale pokud je nedostanu, nedozvím se to nikdy, že?“

Přikývla a nedala na sobě znát, co si o tom myslí. Ne snad, že by to Gearymu připadalo neobvyklé. S Rionovou byli milenci už několik týdnů, ve fyzickém slova smyslu.

Jenže od odletu z hvězdného systému Ilion se Rionová chovala odtažitě a Geary stále nezjistil proč.

„Možná byste měl poslat vězně na palubu Odplaty,“

dodala Rionová. „Tam je nejlepší vyšetřovací vybavení, alespoň já to slyšela.“

Kapitánka Táňa Desjaniová, sedící po boku Gearyho, prudce otočila hlavu a chladně prohlásila: „ Neochvějný má vynikající vybavení pro vedení výslechu a dokáže se postarat, aby kapitán Geary dostal jakoukoli podporu, o jakou požádá.“

Desjaniová byla přesvědčená, že v celé flotile není jediná loď, která by byla v něčem lepší než Neochvějný, a nehodlala tolerovat jakékoli naznačování opaku.

Rionová se na chvíli bez jakéhokoli výrazu dívala na velitelku Neochvějného a pak lehce sklonila hlavu.

„Nechtěla jsem tím říct, že by Neochvějný nedokázal takový úkol splnit efektivně.“

„Děkuji,“ odpověděla Desjaniová stále ledovým hlasem.

Geary se musel snažit, aby se nezačal mračit. Od Ilionu měly Desjaniová a Rionová jen krůček k tomu, aby si navzájem skočily po krku, a Gearymu se stále nepodařilo zjistit proč. Už tak měl dost problémů se syndickou flotilou, natož aby měl ještě řešit, co způsobuje zlou krev mezi jeho nejdůležitějšími rádci. Soustředil se na displej, kde senzory flotily pilně zobrazovaly nově odhalené informace, a tiše zanadával.

„Co se děje, pane?“ zeptala se Desjaniová, která se okamžitě zadívala na vlastní displej. „Ach. Sakra.“

„Přesně tak,“ souhlasil s ní Geary. Uvědomoval si, že je Rionová poslouchá a nechápe, a tak dodal: „Na druhé straně systému je další syndická obchodní loď, skoro u skokového bodu. Než skočí, bude mít dost času, aby nás zahlédla a oznámila to Syndikům v dalším systému.“

„Je dobře, že tady nemáme v plánu otálet,“ dodala Desjaniová. „V Balduru není nic, co bychom potřebovali. Je to jen další druhořadý hvězdný systém.“

Geary přikývl a vrátil se v myšlenkách o století zpátky.

Do doby před válkou, před tím, než musel vybojovat zoufalou bitvu proti prvnímu překvapivému syndickému útoku, po kterém sotva vyvázl holým životem v poškozeném záchranném modulu. Do doby před sto lety, která strávil v hibernačním spánku, po němž se teď najednou dostal k velení flotily, jejíž přežití záviselo pouze na něm. Tehdy byl jen John Geary, obyčejný důstojník flotily. Žádný mytický hrdina Black Jack Geary, což byl podle potomků jeho současníků válečník schopný zvládnout cokoli.

„Před válkou lidi na Baldur cestovali,“ poznamenal bezmyšlenkovitě. „Turisti, dokonce i z Aliance.“

Desjaniová se na něj podívala s úžasem.

„Turisti?“

Po sto letech války pro ni zřejmě byla myšlenka výletu na nepřátelské teritorium něčím nepředstavitelným.

„Přesně tak,“ odpověděl Geary a přesunul pohled na displej s hlavní obývanou planetou. „Je tam pár naprosto úžasných míst. Lidstvo obsadilo spousty planet, ale na téhle bylo cosi unikátního, něco, co byste musela vidět na vlastní oči, abyste to dokázala ocenit. Aspoň se to říkalo.“

„Unikátního?“ zeptala se Desjaniová pochybovačně.

„Jo,“ opakoval Geary. „Viděl jsem rozhovor s někým, kdo tam byl. Tvrdil, že je ta krajina úžasná, jako by vám po boku stáli předkové, když se tam rozhlížíte. Ale možná se tam něco stalo, protože Baldur nedostal bránu hypersítě,“

podíval se na Desjaniovou. Ta se stále tvářila zmateně, ale jako obvykle byla ochotná věřit každému slovu muže, kterého podle ní poslaly žijící hvězdy, aby zachránil Alianci.

Ukázala na displej a zeptala se: „Chcete se tedy vyhnout bombardování ústřední planety?“

Geary se málem zalkl. Po století oplácení si vzájemných zvěrstev se Syndiky byli i alianční důstojníci výjimečně chladnokrevní. „Ano,“ podařilo se mu nakonec vyslovit.

„Pokud to bude možné.“

„Dobrá tedy,“ souhlasila Desjaniová. „Zdá se, že vojenské instalace jsou převážně orbitální, takže pokud je budeme muset zlikvidovat, nebude potřeba bombardovat povrch.“

„To je dobře,“ souhlasil Geary suše. Zapřel se do křesla a snažil se uklidnit nervy, napjaté k prasknutí už od chvíle, kdy flotila vstoupila do systému Baldur.

„Identifikovány syndické bojové jednotky poblíž orbity třetí planety,“ ohlásil jako na zavolanou jeden z důstojníků na můstku. „Další bojová jednotka lokalizována ve vesmírném doku na oběžné dráze kolem čtvrté planety.“

Geary zadoufal, že nebylo vidět, jak s ním po tomto hlášení škublo, a zaměřil displej na nepřátelské lodě. Pokud byly objevené až teď, musely být docela malé. A také byly.

„Tři zastaralé niklákové korvety a ještě starší lehký křižník.“

Geary si všiml, že křižník je dokonce starší než on sám.

A teď oba bojovali ve válce v době, které se ani neměli dožít. No, já jsem aspoň v lepším fyzickém stavu než ten pradávný křižník.

„Pět a půl světelné hodiny daleko,“ potvrdila Desjaniová. „Na oběžné dráze mezi třetí a čtvrtou planetou.

Uvidí nás asi za pět hodin,“ usmála se a dodala: „Zjevně nás nečekali.“

Geary jí úsměv opětoval a ucítil, jak moc se mu ulehčilo.

Pokaždé, když flotila skočila, se musel bát, že narazí na syndickou past. Vyhnout se jí mohl jedině tak, že donutí syndické velitele slepě hádat, kde jen by se mohla alianční flotila objevit příště. Jelikož se v Balduru neobjevily poblíž skokových bodů žádné hlídkové lodě, bylo téměř jisté, že Syndikové nemají o trase alianční flotily nejmenší tušení. V

nejhorším případě je to napadlo natolik pozdě, že nestačili poslat do systému kurýra.

„Dá se předpokládat, že utečou. Pokud nebudou utíkat, chci analýzu toho, co jim stálo za pokus o obranu.“

„Ano, pane,“ potvrdila Desjaniová a mávla na jednoho z důstojníků.

„Ještě něco, pane?“

„Cože?“ zeptal se Geary a uvědomil si, že stále upřeně zírá na displej. Začal znovu klidně dýchat a odpověděl: „Ne.“

Ale Desjaniová odhadla, z čeho měl celou dobu obavy.

„Zdá se, že si flotila stále drží formaci.“

„Ano.“

Vypadalo to tak. Pokud by se některá z okrajových lodí rozhodla vyrazit plnou rychlostí na syndické jednotky, neuviděl by to Neochvějný ještě skoro půl minuty. Ale opravdu se zdálo, že se všichni drží ve formaci.

„Možná že důstojníci flotily začínají chápat, jak je disciplína potřebná,“ poznamenal. Byla to příjemná myšlenka.

Rionová ho ale okamžitě zchladila a vrátila do reality: „Nebo možná drží formaci jen proto, že jsou Syndikové pět a půl světelné hodiny daleko. Dokonce i při maximálním zrychlení by pronásledování trvalo docela dlouho.“

Desjaniová věnovala Rionové další chladný pohled a nechala navigační systém vypracovat záchytnou dráhu.

„Kdyby Syndikové drželi kurz a nedali se na útěk, pronásledování by při maximálním zrychlení trvalo dvacet pět hodin,“ potvrdila neochotně. „Ale ujišťuji vás, paní koprezidentko, že před nástupem kapitána Gearyho do velení flotily by některé lodě už teď zahajovaly útok.“

Rionová se neznatelně usmála a přikývla.

„Nemám nejmenší důvod pochybovat o vašem zhodnocení situace, kapitánko Desjaniová.“

„Děkuji vám, paní koprezidentko.“

„Ne, já děkuji vám, kapitánko.“

Geary byl v tu chvíli vděčný za fakt, že jeho důstojníci nenosí ceremoniální meče. A podle výrazu očí Desjaniové by za to měla být vděčná i Rionová.

„Dobrá,“ prohlásil natolik hlasitě, aby si ho obě ženy všimly. „Podle všeho je tenhle hvězdný systém na náš přílet naprosto nepřipravený. To znamená, že máme šanci donutit je, aby neudělali nic pitomého.“

Desjaniová okamžitě přikývla. Rionová ji následovala o několik sekund později.

„Kapitánko Desjaniová, vyšlete prosím zprávu všem syndickým instalacím, že jakákoli nepřátelská nebo zdržující akce vůči naší flotile bude řešena použitím síly.“

„Ano, pane. S vaším jménem na konci?“

„Jo.“

Geary nikdy netoužil po tom, aby jeho jméno někomu nahánělo strach, ale zjevně i dost Syndiků věřilo v legendárního hrdinu Aliance Black Jacka.

„Vaše zprávy jsou obvykle delší,“ řekla Viktorie Rionová.

Geary pokrčil rameny.

„Zkouším jiný přístup. Nemají tušení, co máme v úmyslu, takže budou hádat a mít strach. Možná dost velký, aby jen seděli a nesnažili se nám překážet.“

Ne snad, že bych tady plánoval cokoli jiného než doletět k dalšímu skokovému bodu. Chvíli studoval displej a díval se na kurz ke skokovému bodu do Wendaye, na dlouhý oblouk táhnoucí se nad ekliptikou systému Baldur. Flotila se nebude muset přiblížit k žádné syndické instalaci a Syndikové nemají nic, čím by ji mohli pronásledovat.

Vypadalo to tak dokonale, až Geary začal kurz znovu kontrolovat. Nechtělo se mu věřit, že by byla situace pro flotilu natolik příznivá.

Ale nikde neviděl nic, co by jim to mohlo komplikovat.

Konečně se trochu uklidnil, začal přemýšlet o vlastní formaci a vyvolávat stavové zprávy jednotlivých lodí.

Během skoku bylo možné vyměňovat si jen minimum dat, ale jakmile flotila dorazila do systému, začaly do Neochvějného proudit toky informací o aktuálním stavu všech lodí. Kdyby měl Geary chuť, mohl by si klidně zjistit, kolik lodníků na té které lodi má v tu chvíli rýmu. Znal velitele, co se na takovéhle detaily soustředili, jako by očekávali, že se flotila povede sama, zatímco oni se budou hrabat ve stohu triviálních informací.

Ale to, na co se právě díval, triviální nebylo. Při pohledu na primární stavové informace si nedokázal pomoct a musel si podrážděně odfrknout, čímž k sobě připoutal pohledy všech lidí na můstku.

„Logistika,“ vysvětlil Desjaniové krátce.

Přikývla.

„I Neochvějný je pod doporučenou úrovní rezerv palivových článků.“

„To jsem věděl. Ale nečekal jsem, kolik lodí flotily bude na rezervě, nebo dokonce pod ní.“

Geary zavrtěl hlavou a podíval se na další hlášení.

„A munice. V Sancere a Ilionu jsme použili spoustu min a většina lodí má malé zásoby střel,“ zapřel se do křesla a dlouze se nadechl, aby se uklidnil. „Díky žijícím hvězdám za zásobovací lodě. Bez jejich továren na palivové články a munici by flotila skončila na suchu už před několika systémy.“

Tím se jeho plán na průlet Baldurem zjednodušoval.

Bylo třeba držet flotilu blízko u sebe, šetřit palivem, vyhnout se střílení a dát zásobovacím lodím dost času, aby mohly ostatním doplnit palivo a munici.

Gearyho pocit uspokojení zmizel ve chvíli, kdy se podíval na stav čtyř rychlých zásobovacích lodí flotily, které byly rychlé jen v představivosti plánovačů, co je pojmenovali. Létaly pomalu, těžko se bránily a byly nesmírně důležité, protože samohybné továrny dávaly flotile šanci dostat se domů. Dokud je budou schopni zásobovat surovinami.

„Proč tady vidím kritický nedostatek surovin na lodích?“

zeptal se Geary nahlas. „V Sancere jsme vyrabovali veškeré suroviny, které se nám dostaly pod ruce. Skladiště zásobovačů by měla být plná.“

Desjaniová se zamračila a vyvolala si čísla na displeji.

„Podle tohohle hlášení budou muset brzy všechny zásobovací lodě přestat vyrábět palivové články a munici, protože mají nedostatek kriticky důležitých materiálů. To opravdu nedává smysl. Na Sancere jsme je důkladně naložili.“

Situace flotily vypadala až příliš dobře, takže skutečnost byla pochopitelně jiná. Geary tiše zaklel a zavolal vlajkovou loď zásobovací divize. Čarodějnice byla patnáct světelných sekund daleko, což v komunikaci způsobovalo otravné zpoždění, než se odpovědi doplazily tam a zase zpátky rychlostí světla. Jen v obrovské prázdnotě vesmíru může někomu připadat rychlost světla příliš nízká.

Nakonec se objevil obraz kapitánky Tyrosianové, který by mohl posloužit jako model obrazu na téma přednes špatných zpráv. Ale řekla jen: „Ano, pane.“

Časová prodleva v komunikaci aspoň poskytla Gearymu příležitost položit otázku diplomaticky: „Kapitánko Tyrosianová, dívám se na stavová hlášení vašich lodí.

Všechny ukazují nedostatek kriticky důležitých surovin.“

Další čekání. Nakonec obraz Tyrosianové nešťastně přikývl: „Ano, pane, to je správně.“

Když bylo Gearymu jasné, že mu Tyrosianová další informace neposkytne, málem se zamračil.

„Jak je to možné? Myslel jsem, že všechny lodě naplnily skladiště surovin na Sancere. Jak to, že máme kritický nedostatek tak brzo?“

Sekundy se pomalu plazily v časové prodlevě, která byla příliš dlouhá, než aby se dala ignorovat, a příliš krátká, aby během ní šlo dělat něco jiného. Když Tyrosianová konečně přikývla, tvářila se ještě nešťastněji.

„Hlášení jsou přesná, pane kapitáne. Snažila jsem se zjistit, co problém způsobilo. Jsem si celkem jistá, že je to vina objednávkových seznamů automatického logistického systému.“

Další odmlka. Geary měl co dělat, aby zlostně nebušil do opěradla křesla.

„Jak mohl automatický systém tak špatně odhadnout, jaké zásoby budou lodě potřebovat pro výrobu kriticky důležitých věcí pro flotilu? Nedržely se vaše lodě doporučení logistického systému?“

Čekání na odpověď strávil představováním si toho, co by mohl udělat kapitánce Tyrosianové za to, že podělala něco tak důležitého. Jeho temperamentu nijak nepomáhal fakt, že chování Tyrosianové potvrzovalo staré přísloví o tom, že inženýři a mezilidská komunikace nejdou příliš dohromady.

Tyrosianová mu odpovídala, ale vynechávala při tom nezbytně důležité informace, jako by čekala, že musí vědět to, co ví i ona.

Když její odpověď dorazila, byla přednášena mnoha lety prověřeným způsobem, jaký inženýři používají, když poskytují profesionální stanovisko k problému.

„Drželi jsme se doporučení systému. To byl důvod selhání, kapitáne Geary. Systém nám poskytoval špatná doporučení.“

Geary přes narůstající vztek zaváhal, jelikož ho její prohlášení překvapilo.

„Vysvětlete mi to. Proč by systém poskytoval špatné informace? Naznačujete snad, že by mohl někdo provést v systému sabotáž, aby neradil tak, jak má?“

To by bylo opravdu velmi závažné. Pokud by byla narušena spolehlivost automatických systémů pomáhajících udržovat flotilu v chodu, nebo by je naboural nepřítel, ochromilo by to lodě stejně spolehlivě jako nedostatek paliva a zbraní.

Ale když dorazila odpověď, Tyrosianová na ní jen zavrtěla hlavou.

„Ne, pane. Nic takového se nestalo a na logistickém systému není nic špatného. Funguje přesně tak, jak má.

Problém leží v naprogramovaných předpokladech, které systém používá při extrapolaci potřeb flotily.“

Polkla a zjevně se jí nechtělo dál pokračovat, ale nakonec dodala: „Logistický systém předvídá budoucí potřeby podle toho, jaké předpokládá ztráty a použití jednotlivých surovin. Ty projekce jsou vytvářeny z historických dat.“

Tyrosianová udělala bolestnou grimasu a pokračovala: „Pod vaším velením používá flotila munici jinak a ztráty lodí neodpovídají historickým vzorům. Následkem toho logistický systém předpokládal, že budeme mít mnohem méně lodí vyžadujících doplnění zásob a nebude potřeba tolik munice a paliva.“

Gearymu chvíli trvalo, než to pochopil.

„Měl jsem ztrácet v každém boji více lodí? Neměl jsem používat tolik munice a tolik manévrovat?“

Uběhlo několik dlouhých sekund, než Tyrosianová znovu přikývla.

„V podstatě ano. Bojujeme častěji a ztrácíme méně lodí, než logistický systém předpokládá. Bitvy jsou komplexnější a vyžadují větší množství paliva. Používá se více dalekonosné munice, než je běžné. Nikdo z nás si neuvědomil, že to změní projekce potřeb. Následkem toho logistický systém předpokládal vyšší potřebu oprav poškozených lodí a nižší potřebu zásobování přeživších lodí.

Máme spoustu materiálu na záplatování děr ve Válečníkovi, Orionu a Majestátním, ale nemáme dost kriticky důležitých surovin používaných v malých množstvích na palivové články a munici.“

Úžasné. Naprosto úžasné. Ačkoli byl Geary zvyklý na to, jaký vesmír dokáže být, i tak žasnul, že má problémy jen proto, že bojoval příliš dobře. Podíval se po Desjaniové.

„Máme problém, protože flotila při bojích neztrácela dost lodí.“

K jeho překvapení trvalo Desjaniové jen okamžik, než to pochopila.

„Musíme adaptovat systémy na váš způsob velení, pane.

Měla jsem si to uvědomit dřív.“

Geary jí věnoval pochmurný úsměv. To byla typická Desjaniová. Okamžitě přijala část zodpovědnosti, ať už byla její, nebo ne. Na rozdíl třeba od kapitánky Tyrosianové, která zjevně netušila, co má dělat, čekala na Gearyho rozkazy a ani se nenamáhala navrhnout řešení.

„Táňo,“ oslovil ji jménem, aby zdůraznil svou důvěru v její schopnosti, „co doporučujete?“

„Všechny zásobovací lodě mají kritický nedostatek?“

zadívala se Desjaniová znovu na hlášení a obrátila oči v sloup. Bylo jasné, co si myslí o inženýrech, kteří dostali velení nad lodí. Ale v tomhle ohledu by s ní souhlasili téměř všichni kapitáni Gearyho flotily.

„ Džinovy zásoby jsou v mírně lepším stavu než u Čarodějnice, “ poznamenala Desjaniová nahlas. „ Goblin je na tom trochu hůře a sklady Titána jsou v přibližně stejném stavu jako Čarodějnice.“

Geary se snažil nemyslet na množství materiálu sebraného na Sancere, jak snadno mohli naložit kriticky důležitých surovin více.

„Potřebujeme

doplnit

zásoby,“

shrnula

situaci

Desjaniová.

„To jsem předpokládal,“ odpověděl Geary a snažil se na Desjaniovou nevyletět kvůli tomu, že prohlašovala něco tak očividného. „Kde je vezmeme?“

Desjaniová ukázala na displej hvězdného systému.

„Syndikové tu mají doly. Dostaneme, co potřebujeme.“

Gearyho zaplavil pocit náhlé úlevy. Pořád v myšlenkách trčím v Sancere. Díky předkům, že Desjaniová už skočila do Balduru.

„Paní koprezidentko,“ začal.

Se zamračením jeho otázku zarazila hned v počátku.

„Už předtím se nás Syndikové pokusili sabotovat, kapitáne Geary. Požádat je o suroviny, které potřebujeme, dokonce jim pouze dát vědět, že je potřebujeme, by mohla být vážná chyba. Nevidím způsob, jak by vám tady mohla pomoct diplomacie.“

Desjaniová neochotně přikývla.

„To je téměř určitě pravda, pane.“

Geary o tom chvíli přemýšlel a pak se obrátil k okénku, kde čekal obraz Tyrosianové. Inženýrka byla zjevně nervózní, ale držela se a čekala, až dostane vynadáno, nebo se možná i bála něčeho horšího. Pohled na ni pomohl Gearymu zbavit se aspoň části hněvu. Tyrosianová možná nebyla nejchytřejší ani nejschopnější důstojnice flotily, ale rozuměla technice a prozatím odváděla slušnou práci.

Nepředpokládala problém, ale automatické systémy u svých uživatelů často vyvolávají nezdravou závislost. To věděli všichni. Měl štěstí, že se Tyrosianové podařilo problém identifikovat, místo aby se jen slepě držela špatného výstupu logistického systému.

A tak se Geary donutil k optimistickému výrazu, jako by o ní nikdy nepochyboval.

„Fajn, abychom si to shrnuli, všechny čtyři zásobovací lodě mají nedostatek několika kriticky důležitých surovin.

Pokud je co nejdříve nedoplníme, nebudeme moci vyrábět munici. Jsou v tomhle hvězdném systému požadované suroviny dostupné?“

Vzpomněl si, jak otravná prodleva ho čeká, a tak rovnou dodal další otázku: „Byly by dostupné na některém z míst, kde jsme detekovali těžební aktivitu?“

O třicet sekund později viděl, jak se tvář Tyrosianové rozzářila.

„Ano, pane. Těžební stanice na asteroidech a poblíž plynových

obrů

už

naše

senzory

analyzovaly.

Nejpravděpodobnější místo, kde najdeme, co potřebujeme, je… ehm… na téhle instalaci na čtvrtém měsíci druhého plynového obra.“

Na displeji se objevilo nové okno, ukazující místo označené Tyrosianovou.

„Co si myslíte o vhodnosti požadovat tyto materiály od Syndiků?“

Otázka Tyrosianovou zjevně poplašila.

„To by vůbec nebylo moudré, pane. Věděli by, proč ty věci potřebujeme. Jsou to stopové prvky, těžené a používané v malém množství. Syndikové by mohli snadno kontaminovat nebo zničit existující zásoby, protože jich určitě moc nemají.“

Bylo to čím dál lepší. Geary se znovu zadíval na displej.

Potřeboval Syndiky překvapit nájezdem na těžební stanici, což by bylo mnohem snazší, kdyby neviděli všechny jeho lodě a neměli několik dní na přípravu od chvíle, kdy flotila k měsíci zamíří.

„Potřebuju vědět ještě něco, kapitánko Tyrosianová?

Něco, co zásobovací lodě potřebují? Je tady cokoli, co dokáže omezit vaši schopnost dodávat flotile palivové články a munici?“

Opravdu nechtěl slyšet další špatné zprávy, ale ty se nikdy nezlepšily jen proto, že jste si je neposlechli. Spíš se všechno jen zhoršilo.

Tyrosianová znovu zavrtěla hlavou.

„Ne, pane. Nejsem si ničeho vědomá. Nechám pro jistotu všechna oddělení vypracovat odhad nejhorší možné situace.“

„Dobře.“

A teď co s Tyrosianovou? Udělala obrovskou botu a čekala, až na to Geary přijde, místo aby mu to hned oznámila. Její omyl doslova ohrozil celou flotilu, a to byl pořádný přehmat s ohledem na obrovská rizika, která flotile prchající před přesilou hluboko na nepřátelském území hrozila.

Prozatím však odváděla dobrou, nebo minimálně slušnou práci. A kým by ji nahradil, kdyby ji zbavil velení? Kapitán Titána byl nadšený, ale příliš mladý a nezkušený. Ve flotile, jež se tak silně soustřeďovala na čest a služební postup, by jeho povýšení vyvolalo odpor, a navíc se nedalo zaručit, že dokáže tak velkou zodpovědnost unést. Kapitán Goblina měl služební záznam výjimečný pouze tím, jak podprůměrný byl. Kapitán Džina právě nastoupil na své místo, poté co Geary zbavil velení jeho předchůdce. A tento předchůdce, kapitán Gundel, jevil tak mimořádný nezájem o potřeby válečných lodí flotily, že by mohl rovnou sloužit nepříteli.

Skončil v malé kanceláři někde na Titánu s příkazem vytvořit vyčerpávající studii o potřebách flotily, což byl způsob, jak se ho Geary zbavil. Dotyčné studie se pravděpodobně nedočká, ani kdyby návrat flotily trval několik let.

Jakmile si Geary vzpomněl na Gundela, rozhodování mu to usnadnilo. Tyrosianová nebyla dokonalá, ale zbývající alternativy vypadaly hůře. A sakra, podle všeho se snažila, jak jen mohla.

„Kapitánko Tyrosianová, nemám radost, že k téhle situaci došlo, a přál bych si, abyste mě na ni upozornila dříve. Nicméně jste analyzovala příčinu problému a předpokládám, že se postaráte, aby se to už neopakovalo.“

Mohl si být minimálně jistý, že se o to začne starat ve chvíli, kdy jeho slova uslyší.

„Potřebuju váš nejlepší odhad seznamů potřebných surovin a tým inženýrů, který přistane v syndických dolech a zhodnotí jejich zásoby. Připravte obojí co nejdříve.“

Tyrosianová zamrkala, jako by ji to překvapilo.

„Ano, pane.“

Uvědomovala si, jak těsně se vyhnula ztrátě velení?

Nejspíš ano. Sice nepatřila mezi jeho nejlepší důstojníky, ale byla dost dobrá, aby chápala princip zodpovědnosti. Na rozdíl od nejhorších důstojníků. Kdyby jen byli největší idioti mezi kapitány ochotní rezignovat na funkci pokaždé, když udělají nějakou botu. Jenže to by pochopitelně neudělali, i kdyby to podělali sebevíc. Právě proto to byli takoví idioti.

Geary věnoval Tyrosianové další pohled plný důvěry.

„Potřebuju i plán na doplnění zásob a paliva lodí tím, co jste byli schopni vyrobit cestou sem. Priorita pro lodě s nejnižšími zásobami paliva a munice.“

„Ano, pane. To není problém. Bude možné upravit formaci flotily?“

„Jo. Chci doplnění zásob provést co nejrychleji a nejefektivněji.“

„Postarám se o to,“ slíbila Tyrosianová. Zaváhala, než dodala: „Je mi to líto, pane.“

Geary se také na chvíli odmlčel. Přikývl, až když si byl jistý, že jeho výraz vypadá přirozeně.

„Děkuju vám, kapitánko. Je mi to jasné. Proto pořád velíte Čarodějnici a zásobovací divizi a proto věřím, že budete na obou pozicích odvádět dobrou práci.“

Když obraz Tyrosianové zmizel, na chvíli zavřel oči a zadoufal, že to zvládl správně. Snažil se odhadnout, jestli jí to říkal upřímně, nebo jen podvědomě hrál politické hry.

Schopnost předvést nepříteli pokerovou tvář hrála v bitvách stejně velkou roli jako divize bitevních lodí. S tím Geary problém neměl. Ale občas musel dělat to samé i s vlastními důstojníky a vždy z toho měl špatný pocit. Důvěřoval opravdu Tyrosianové, nebo ji bral jen jako nejméně špatnou volbu z dostupných? Jenže i kdybych to tak viděl, jaký smysl by mělo říkat jí to?

Mám spoustu práce. Musím o tom přestat přemýšlet.

Geary otevřel oči a zadíval se zase na displej hvězdného systému Baldur. Nebyl si jistý, jak se mu od Syndiků podaří ty suroviny získat, ale byl si jistý, že má někoho, kdo to dokáže. Geary aktivoval další okno a během okamžiku se na něm objevila velitelka jeho mariňáků.

„Plukovnice Carabaliová, máme pro vaše vojáky práci.“

A jdeme zase na to. Geary se zhluboka nadechl a vstoupil do kajuty, ve které se setkával se svými kapitány.

Nebyla moc velká a ke stolku uvnitř by se ve skutečnosti vešel sotva tucet lidí, ale díky konferenčnímu softwaru flotily a virtuální realitě to vypadalo, jako by se k němu snadno vešli všichni kapitáni flotily. Přestože zde Geary musel vydržet těch schůzí už příliš mnoho, stále se nemohl rozhodnout, zda je konferenční systém požehnání nebo prokletí.

Usadil se na své místo v čele stolu a zadíval se na řady obrazů po obou stranách. Nejblíže něj seděli služebně nejstarší důstojníci, zahajující řadu kapitánů táhnoucí se do dálky. Na konci čekali nejmladší velitelé lodí s nejnižší hodností. Fyzicky kromě něj byla přítomna jediná osoba, kapitánka Desjaniová, která zjevně trpěla stejně velkým nedostatkem nadšení ke schůzování jako Geary. Doufal, že to skrývá lépe než ona.

Nepřítomnost kapitána Numose a kapitánky Faresové, kteří byli normálně „usazení“ blízko něj a oba pro něj představovali pořádné osiny v zadku, mu příliš útěchy nepřinášela. Dřívější velitelé Orionu a Majestátního byli zatčeni, ale i tak nadále dělali problémy. Gearymu se stačilo podívat podél stolu a hned viděl ty, jejichž oči byli příliš opatrné nebo očividně skrývaly to, co si jejich majitelé myslí. Naštěstí tady bylo i mnoho důstojníků, kteří dávali najevo obdiv a legendárního Black Jacka Gearyho (jakkoli to bylo Gearymu nepříjemné) téměř uctívali, nebo těch, co věřili méně v legendu a více v muže, jenž dokázal dostat flotilu tak daleko. Geary si nemohl pomoct a musel přemýšlet, jak dlouho to bude trvat, než něco podělá a jejich narůstající důvěra bude rozdrcena realitou jeho vlastní lidské omylnosti.

„Vítejte v Balduru,“ začal Geary. Když to vyslovil, uvědomil si, že přesně tak se před více než sto lety jmenoval populární dokument. Nikdo na to však nezareagoval, takže byl nejspíš jediný ve flotile, kdo si na něj pamatoval. Na tom samozřejmě nebylo nic divného.

„Měl jsem v plánu vzít nás jen nad ekliptiku systému k dalšímu skokovému bodu, ale jako obvykle se plány změnily.“

Podél dlouhého virtuálního stolu se objevily vlnky zájmu a Geary před sebe vyvolal virtuální displej. Ve středu se vznášel obraz zářící žluté hvězdy Balduru, kolem ní několik důležitějších planet a po celém systému byly rozesety ikony označující syndické aktivity nebo instalace.

„Musíme navštívit syndický těžební komplex na čtvrtém měsíci druhého plynového obra.“

Symbol se rozzářil jasněji.

„Zásobovací lodě potřebují doplnit některé kriticky důležité materiály a ty získáme právě tam. Přesněji řečeno je pro nás získají mariňáci,“ kývnul Geary hlavou k obrazu plukovnice Carabaliové.

Ta stejně jako Geary získala velení, když byl její nadřízený zavražděn Syndiky během vyjednávání. Jelikož byla mariňačka, nenechala se tím při jednání s důstojníky flotily ani v nejmenším zastrašit. Promluvila suchým hlasem s přesnou kadencí důstojníka uvádějícího brífink: „Jsou tady jisté obavy, že by Syndikové mohli potřebné zásoby zničit nebo kontaminovat.“

„Proč?“ přerušil ji někdo.

Geary zaměřil oči na mluvčí. Komandérka Yin, dočasná velitelka Orionu a bezpochyby chráněnka kapitána Numose.

Yin se tvářila mírně nervózně, ale útočně, jako by podvědomě imitovala Numosovo chování.

„Pokud necháte plukovnici Carabaliovou domluvit, odpovědi se dočkáte,“ prohlásil Geary a uvědomil si, že promluvil tvrději, než měl v úmyslu.

Carabaliová se rozhlédla a pokračovala: „Řečené materiály jsou pouze stopové prvky. Flotila potvrdila přítomnost potřebných zásob v těžebním komplexu analýzou komunikace v systému a zhodnocením informací získaných na tuto vzdálenost ze senzorů. Jelikož je díky relativně malé velikosti zásob sabotáž nebo kontaminace snadná, požádal mě kapitán Geary o plán nájezdu, který by měl překvapit všechny obyvatele nebo případné obránce těžebního komplexu.“

Carabaliová se odmlčela a kapitán Tulev z bitevního křižníku Leviatan jí věnoval tázavý, ale ne nepřátelský pohled.

„Překvapení? Jak dosáhneme překvapení?“

Odpověděl mu Geary: „Musíme Syndiky zmást, přesvědčit je, že naše úmysly jsou jiné. Uvidí nás přilétat, ale musíme je přesvědčit, že jsme tam s cílem instalaci zničit, ne vybrakovat.“ Zaťukal na ovládací prvky a v obrazu hvězdného systému Baldur se objevilo několik křivek táhnoucích se od bodů mezi planetami a asteroidy.

„Začneme na vnějším okraji Balduru a budeme pokračovat dovnitř. Při průletu kolem syndických instalací je budeme likvidovat palbou pekelnými kopími na krátkou vzdálenost.“

Tentokrát se zamračením promluvil kapitán Casia z bitevní lodi Dobyvatel: „To nedává smysl. Ani Syndikové by neuvěřili, že plýtváme časem útokem na blízkou vzdálenost, když můžeme na dálku zahájit kinetické bombardování.“

Geary si rychle potvrdil podezření, že Dobyvatel patří do třetí divize bitevních lodí, která hostila Orion i Majestátního. Kapitán Casia se na předchozích schůzích neprojevoval, možná byl ve stínu Numose a Faresové. Geary si nedokázal vzpomenout na žádný náznak, že by byl Casia jako ti dva, a tak se rozhodl nepředpokládat nepřátelství a podle toho odpověděl: „Mohou předpokládat, že flotila má málo kinetických střel. Ve skutečnosti jich málo máme, protože jsme spousty vystříleli v Sancere. V tomhle hvězdném systému navíc není nic, co by nás dokázalo výrazně ohrozit. Za těchto okolností dává smysl šetřit kinetickou munici a použít pekelná kopí. Syndikové si budou myslet, že máme kinetických střel ještě méně než ve skutečnosti, což by nám v budoucnu mohlo pomoci.“

Casia se kousl do rtu a sotva viditelně se zamračil.

Gearyho pozornost přitáhl obraz kapitána Duellose bitevního křižníku Odvážný, který jasným gestem naznačil, co si o Casiovi myslí. Po dlouhé pauze, již mohla, ale nemusela zavinit časová prodleva mezi Neochvějným a Dobyvatelem, Casia zavrtěl hlavou.

„My máme málo kinetických střel? Co dělali zásobovači?“

„Vyráběli palivové články, kapitáne Casio,“ odpověděl mu Duellos tónem, po kterém Casia zrudl. „Předpokládal bych, že dáváte přednost možnosti manévrovat se svou lodí před neřízeným poletováním vesmírem s plnými sklady kinetické munice, nebo se snad pletu?“

Geary mohl snadno odhadnout pozici Casii ve flotile podle reakcí ostatních důstojníků. Mnozí se při Duellosově kousavém vysvětlení pousmáli, jiní ale byli naštvaní víc na Duellose než na Casia. Což bylo divné, protože si Geary nedokázal vzpomenout, že by mu někdy dřív tenhle muž dělal problémy. Proč se všichni nespokojenci musí soustředit na mě?

Geary bouchl pěstí do stolu, aby zarazil další poznámky.

„Děkuji, kapitáne Duellosi. Máte ještě nějaké otázky, kapitáne Casio?“

„Ano, ano, mám,“ postavil se Casia, aby dodal svým slovům na důrazu. „Pochopil jsem to tak, že suroviny potřebujeme, jen protože si zásobovací lodě správně nedoplnily sklady na Sancere. Celá flotila byla ohrožená, ale zodpovědní lidé nebyli nijak potrestaní.“

Odmlčel se, zatímco se Geary díval po kapitánce Tyrosianové a všiml si, jak ztuhla.

„To je poznámka, nebo otázka?“ zeptal se Geary Casii.

„To je… obojí.“

„V tom případě vás ujišťuji,“ prohlásil Geary vyrovnaně, „že

jsem

záležitost

prodiskutoval

s

kapitánkou

Tyrosianovou, která má nadále mou důvěru a zůstává velitelkou zásobovací divize.“

„Co jste jí řekl?“ chtěl Casia vědět.

Geary se neovládl a zamračil se. Nesnažil se ale výraz dostat pod kontrolu a místo toho na Casiu jen zíral. Chápal, co se děje. Takováhle debata by v jeho flotile kdysi nebyla možná, nešlo o probírání variant, ale o přímou výzvu veliteli flotily a snahu manipulovat podporou, na niž by se velitel mohl spolehnout. Casia nejspíš každou chvíli požádá o hlasování, které bude po Gearym chtít, aby zbavil Tyrosianovou velení.

Jenže dokud flotile velel Geary, nic takového se nestane.

„Kapitáne Casio,“ prohlásil Geary tak ledovým hlasem, jak jen dokázal. „Nemám ve zvyku projednávat veřejně soukromou konverzaci s jinými důstojníky. Co jsem řekl kapitánce Tyrosianové, zůstává mezi ní a mnou, stejně jako by mezi námi zůstalo vše, co byste mi v soukromé konverzaci řekl vy.“

„Máme právo vědět, zda jste učinil efektivní rozhodnutí…“ začal Casia.

„Stavíte se proti mému velení nad flotilou?“ udeřil na něj Geary hlasem, který se ve virtuální místnosti hlasitě rozléhal.

Chvíli vládlo jen ticho, až promluvil kapitán Tulev, jakoby sám pro sebe, ale se jeho hlas nesl po celé místnosti.

„Syndikové už zjistili v Kalibanu, v Sancere a Ilionu, jak efektivní velitel kapitán Geary je.“

Hlas komandérky Yin se mírně zachvěl, když se opět vmísila do rozhovoru.

„Tradice flotily žádají otevřenou debatu a konsensus mezi kapitány. Co je špatného na pokračování v takové tradici? Proč nechce kapitán Geary podporovat tradice, které udržovaly flotilu v boji?“

Kapitánka Desjaniová do té doby mlčela, ale při přímém útoku na Gearyho vybuchla: „Kapitán Geary v naše tradice věří! Připomněl nám ty, na které jsme už zapomněli!“

„Kapitán Geary ty tradice sám zavedl před sto lety!“

trval na svém další hlas. Ke Gearyho překvapení to byla komandérka Gaesová z Loriky. „Bojuje! A co je důležitější, ví, jak bojovat! Neposlal flotilu do žádné syndické pasti!“

Zřetelný odkaz na katastrofu v systému Vidha na chvíli debatu zarazil. Jak Casia, tak Yin se po komandérce Gaesové tvrdě zadívali, ta si z toho ale nic nedělala. Masakr u Vidhy, který Gaesová zažila, poté co se skupinou vzbouřených aliančních lodí následovala kapitána Falca, na ni udělal hluboký dojem. Zjevně už nehodlala tolerovat kohokoli, kdo by vybízel ke vzpouře proti Gearyho velení a opakování katastrofy.

Casia nakonec zavrtěl hlavou.

„Jsme v obtížné situaci. Flotila si nemůže dovolit být závislá na těch, kteří dokázali získat oblibu velitele flotily bez ohledu na to, jak jsou ve skutečnosti schopní.“

„To by stačilo.“

Geary viděl, jak se k němu všichni obrací a zírají na něj.

Uvědomil si, že ta slova neuvěřitelně tvrdým způsobem pronesl on. S námahou změnil tón řeči, aby mluvil více jako velitel a méně jako rozzuřené božstvo. Aby nemluvil jako Black Jack.

„Kapitáne Casio, tahle flotila má až příliš mnoho zkušeností s důstojníky, kteří nejsou schopni plnit povinnosti. Nikoho takového nebudu na velitelské pozici tolerovat. Je to jasné?“

Casia zrudl, ale mlčel.

„Takže hodláte některého z přítomných kapitánů obvinit, že není schopný velet své lodi?“

Geary si uvědomoval, že toho chlapa zastrašuje a veřejně se ho pokouší zahnat na ústup. Neměl by autoritu používat tímhle způsobem. Měl by důstojníkům velet, ne je hnát před sebou. Ale právě teď mu bylo zle z politikaření a z důstojníků, kteří takové kratochvíle milovali i v případě, že to ohrožovalo přežití flotily.

„Tak co?“ zatlačil Geary.

„Ne,“ řekl Casia a znělo to přitom, jako by ho někdo škrtil.

„Jsem velitel flotily a váš nadřízený důstojník, kapitáne Casio.“

„Ano… pane.“

„Děkuju vám.“

Prostě ho zbav velení. Teď hned. Zamkni Casia společně s Numosem, Faresovou, kapitánem Kerestesem a magorem Falcem. Přihoď tam i komandérku Yin. Proč musím ty idioty pořád tolerovat? Flotila by byla ve větším bezpečí, kdyby mi nepřekáželi. Jestli mi nepřestanou dělat problémy…

Geary se zhluboka a pomalu nadechl. Sakra. Ztrácím zdravý rozum. Kde by to skončilo, kdybych s tímhle začal?

Kolik důstojníků bych vyhodil, abych si zajistil, že velení mají jen mojí věrní? A když bych jich vyhodil dost, nikdo by se neopovážil cokoli mi říct, upozornit mě na chybu nebo omyl. A pak by flotila zahynula, protože předkové vědí, jak často dělám chyby a pletu se.

„Plukovnice

Carabaliová,

pokračujte,

prosím.“

Mariňácká plukovnice přikývla, jako by se nestalo nic zvláštního, a pokračovala v hlášení. Nic časově náročného nebo komplikovaného. Flotila proletí cestou do systému kolem několika syndických základen a rozstřílí je na kusy pomocí pekelných kopí, kanónů pálících nabité částice. Až se flotila přiblíží ke čtvrtému měsíci druhého plynového obra, začne brzdit a vypustí raketoplány nesoucí mariňáckou údernou jednotku. S dobrým načasováním manévru poletí raketoplány necelou půl hodinu a pak začnou vysazovat mariňáky na povrch.

„I kdyby Syndikové přišli na to, proč přesně chce Aliance instalaci obsadit, snad s trochou štěstí nebudou mít čas, aby zorganizovali efektivní obranu nebo poškodili zásoby, které potřebujeme,“ shrnula situaci Carabaliová.

„Divize průzkumných bitevních lodí bude poskytovat blízkou podporu pro případ, že by ji mariňáci potřebovali,“

dodal Geary. „ Vzorový a Statečné srdce už prokázaly, že jim taková práce jde.“

A také to byly dvě poslední průzkumné bitevní lodě, nicméně nikdo na to nepoukázal.

Geary označil trasy, jichž se měla flotila držet. Byly to oblouky táhnoucí se hvězdným systémem Baldur jako šavle mířící na syndické základny.

„Zabere nám to víc času než letět přímo na cíl. Ale také zpomalíme na nula celá nula pět rychlosti světla, abychom zjednodušili rozvoz zásob. Plány tranzitu a zásobování obdržíte během hodiny.“

„Mohli bychom napáchat více škod, kdyby se flotila rozdělila na několik formací,“ navrhla kapitánka Cresidová z bitevního křižníku Zuřivý. Nějak se jí podařilo během celé debaty zůstat zticha, ale při možnosti dostat více bojové akce si nemohla pomoct.

Geary přikývl, uznal, že má pravdu. Společně s Tulevem a Duellosem patřila Cresidová k jeho nejlepším důstojníkům.

„To je pravda. Ale chci udržet spotřebu paliva na minimu, dokud nebudeme mít ty stopové prvky v hrsti, a nechci rozdělovat eskadry a divize, protože by to komplikovalo zásobování.“

„Co syndické válečné lodi?“ zeptal se komandér Neeson z bitevního křižníku Nesmiřitelný, který nedokázal skrýt rozčarování z toho, že tentokrát nebude členem rychlé úderné jednotky.

„Rozdělily se,“ ukázala kapitánka Desjaniová na displej.

„Dvě korvety míří k jednomu ze skokových bodů z Balduru, který bychom mohli použít, zbývající korveta a lehký křižník letí k druhému.“

„Záchytné lodě,“ přikývl kapitán Duellos. „Jedna korveta nejspíš rovnou skočí, aby ohlásila naši přítomnost zde, zatímco zbývající lodě budou čekat, aby zjistily, který skokový bod použijeme.“

Nebylo těžké vidět na tvářích všech u stolu nespokojenost, ale prostě nebyl způsob, jak by mohla flotila napadnout kteroukoli z těch syndických lodí. Ačkoli korvety byly pomalejší než cokoli v alianční flotile s výjimkou čtyř zásobovacích lodí, měly příliš velký náskok.

„V tomhle hvězdném systému napácháme Syndikům slušné škody,“ upozornil Geary. „A Syndikové nám zase jednou poskytnou suroviny k tomu, abychom to mohli dělat dál.“

Nedostatek nadšení snadno vycítil. Ani jeho nejbližší spojenci neměli radost. Jenže z čeho by ji také mohli mít?

Baldur byl jen jedna zastávka na dlouhé cestě domů. Po něm se budou muset probojovat přes Wendayu, pak přes další hvězdný systém a další a další…

Skokem zpět do nitra Syndikovaných světů a úderem na Sancere se jim podařilo Syndiky zmást, ale jak dlouho se dokáží postarat, aby nepřítel nebyl schopný odhadnout příští zastávku a nečekal tam na ně s ničivou převahou?

2.

Baterie pekelných kopí vypálily proudy nabitých částic na syndickou vojenskou stanici a malý dok, které se kolem vnějšího plynného obra systému Baldur vznášely po staletí.

Zdálo se, že je většina instalací zakonzervovaná, nejspíš už dlouhá desetiletí, a jen málo syndického personálu zůstalo na místě, aby se staralo o několik stále provozovaných systémů. Právě teď personál prchal do nitra hvězdné soustavy v únikových modulech, zatímco těsně za nimi trhala pekelná kopí odpalovaná téměř na kontaktní vzdálenost aktivní i neaktivní části základen.

Geary se rozhodl rozprostřít zábavu spočívající v likvidování syndických instalací mezi co největší část flotily.

V tomto případě ponechal čest osmé divizi bitevních lodí. Neúprosný, Odveta, Skvostný a Ohromný proletěly kolem syndické základny a masivní palebnou silou rozmetaly na kusy vybavení, skladiště zásob a náhradních dílů i doky, které možná ještě občas poskytovaly údržbu zastaralým korvetám v systému.

Dalším cílem mělo být těžební zařízení, které potřebovali obsadit nepoškozené. S ohledem na zjevně neutuchající lidskou snahu budovat a stavět si Geary nemohl pomoct a musel přemýšlet o ironii, že v lidských válkách bylo vždycky mnohem snazší něco zničit než získat v jednom kuse.

„Užíváte si to?“

Geary vzhlédl od displeje zobrazujícího bitevní lodě tříštící syndické instalace a uviděl, že do jeho kajuty bez ohlášení vstoupila Viktorie Rionová. Mohla to udělat, jelikož nastavil bezpečností systém kajuty tak, aby jí poskytl přístup, což bylo dědictví dnů, kdy sdílela i jeho postel.

Přemýšlel, zda nastavení zase nezměnit s ohledem na odstup, který si teď Rionová od něj držela, ale zatím se tomu vyhnul.

V odpovědi na její otázku pokrčil rameny: „Je to nezbytné.“

Rionová mu věnovala záhadný pohled a posadila se naproti němu. Nadále si udržovala vzdálenost, pro kterou se rozhodla po Ilionu.

„‚Nezbytné‘ je otázkou volby, Johne Geary. Nikde nevede jasná zářivá linie oddělující to, co musíme udělat, od toho, co se rozhodneme udělat.“

Nějak dospěl k názoru, že Rionová mluví o něčem jiném. Ale nebyl schopný pochopit, co by to mělo být.

„To si uvědomuju.“

„Myslím, že obvykle ano,“ uznala Rionová, což pro ni bylo nezvyklé. Pak si ho chvíli prohlížela, než pokračovala: „Obvykle. Velitelé lodí Callaské republiky a federace Trhliny se mnou mluvili o vaší poslední konferenci.“

Geary musel bojovat s podrážděností.

„Nemusíte mi neustále připomínat, že ty lodě poslouchají vaše návrhy, protože jste koprezidentkou Callaské republiky.“

„Ne,“ odvětila Rionová ostře. „Nedovedu si představit, že by se Black Jackovi líbilo, kdyby někdo ohrožoval jeho autoritu. Dověděla jsem se, že jste se takového ohrožení dočkal a rázně s ním zatočil.“

„Musím si udržet kontrolu nad flotilou, paní koprezidentko! Mohl jsem reagovat mnohem rázněji a vy to moc dobře víte!“

Místo aby mu Rionová hněv vrátila zpátky, jen bolestně zkřivila tvář a zapřela se do židle.

„Mohl jste. Důležité ale je, že to vím nejen já, ale i vy.

Přemýšlíte o tom, co byste mohl udělat, co by vám jako Black Jackovi prošlo. Není to tak?“

Geary zaváhal. Nechtěl to přiznat, ale Rionová byla jediná osoba ve flotile, ke které mohl být v téhle otázce otevřený.

„Ano. Napadlo mě to.“

„Dřív se to ale nestávalo, že ne?“

„Ne.“

„Jak dlouho ho dokážete udržet na uzdě, Johne Geary?

Black Jack chce dělat to, co se mu zlíbí, protože je legendární hrdina. Protože při velení této flotile získal nezpochybnitelná vítězství.“

Geary ji sežehl pohledem.

„Pokud nebudu vyhrávat, flotilu to zničí.“

Přikývla.

„A pokud budete, vaše legenda poroste. Vaše moc poroste. Každé nové vítězství s sebou nese riziko, protože to bude pro Black Jacka snazší. Nebude muset ostatní přesvědčovat, aby dělali, co po nich žádá. Prostě jim to přikáže a potrestá každého, kdo nebude souhlasit. Nebude se muset starat o pravidla nebo čest. Určí si vlastní.“

Geary zapadl do křesla a zavřel oči.

„Tak co navrhujete, paní koprezidentko?“

„Nevím. Přála bych si vědět. Bojím se o vás. Nikdo z nás se neovládá tak dobře, jak bychom si rádi mysleli.“

Geary prudce otevřel oči a zadíval se na ni, překvapený přiznáním slabosti. Rionová sklopila zrak a na okamžik se zatvářila bezútěšně, pak se vzpamatovala jako bitevní loď obnovující štíty a s chladným výrazem se zadívala Gearymu do očí.

„Co uděláte, když to těžební zařízení nebude mít suroviny, jaké flotila potřebuje?“

Geary popuzeně zagestikuloval.

„Udeřím na jinou stanici. Potřebujeme je. Nelíbí se mi, že nás to v tomhle systému zdržuje, ale před skokem musíme doplnit sklady zásobovacích lodí. I když se rozdělí všechny prozatím vyrobené palivové články, budou mít lodě v průměru jen sedmdesát procent palivových rezerv. A to je s ohledem na dlouhou cestu domů příliš málo.“

„To je vše, co vás trápí?“

„Myslíš kromě tebe?“ zeptal se Geary neomaleně.

Stále se mu dívala do očí.

„Ano.“

Měl by víc štěstí při vyslýchání syndických zajatců než při snaze dostat z Viktorie Rionové něco, co nechtěla sama odhalit. Geary pocítil, že se mu z nějakého důvodu rty zkřivily v ironickém úsměvu.

„Jo, je toho víc,“ zadíval se na další displej, na ten, který studoval ve chvíli jejího příchodu.

„Co?“

Viktorie Rionová vstala, došla k němu a trochu se naklonila, aby se mohla na displej podívat. Její hlava se k němu přiblížila a jemná vůně vyvolala vzpomínky na vzájemná objetí. Nebylo to něco, co by zrovna vítal, ne poté, co se několik týdnů bez vysvětlení rozhodla vyhýbat dalším fyzickým kontaktům. Ne snad, že by mu její tělo patřilo, ale Rionová mu dlužila aspoň vysvětlení. Ani on, ani ona si navzájem nic neslibovali, takže nic neporušila, ale i tak si myslel, že by to měl vědět.

Geary se zamračil, naštvaný na sebe i na ni.

„Obávám se o stav svých lodí.“

Zadívala se na něj.

„Ve skutečnosti jste víc naštvaný kvůli ztrátám,“ řekla Rionová věcně. Jen ona, kapitánka Desjaniová a hrstka dalších věděla, jak málo byl Geary zvyklý prožívat zkázu lodí a smrt posádek. Před sto lety byla ztráta jediné lodě tragédie. Při krveprolití, ve které se od té doby bitvy změnily, se jedna loď ztrácela snadno. Bylo to jen další jméno, které se oživilo, jakmile byla do boje uspěchaně vyslána náhrada. Ale Geary a jeho pocity zůstávaly tam, kde byly před sto lety. Díky hibernaci se ho zub času nedotkl, pro něj to znamenalo jen několik měsíců.

„Samozřejmě že mě trápí naše ztráty,“ prohlásil Geary krátce a snažil se ovládnout.

„To vás šlechtí,“ poznamenala Rionová a sedla si s tváří obrácenou k seznamu lodí. „Stále se bojím dne, kdy Black Jackovi něco takového vadit nebude.“

„Black Jack téhle flotile nevelí. Já ano,“ zadíval se na ni Geary vztekle. Nedělalo mu radost, že to zase vytahuje.

„Black Jack nevelí ani mně. Nebudu popírat, že mě pokouší.

Bylo by mnohem snazší věřit, že jsem božský hrdina, jehož každý čin schvalují žijící hvězdy a žehnají mu předkové. Ale to je totální nesmysl a vy to moc dobře víte, paní koprezidentko.“

„Fajn. V tom případě byste měl taky vědět, že s jakýmkoli jiným velitelem by byly naše ztráty mnohem vyšší. Potřebujete to slyšet nahlas? Od Sancere jsem o vašich bojových schopnostech nepochybovala.“

To si neuvědomil, ale byla to pravda.

„Díky. Přál bych si, aby to něco znamenalo.“

„Ale to by mělo, Johne Geary.“

Zavrtěl hlavou.

„Protože to mohlo být horší? Fajn. Přijímám to na rozumové úrovni, i když mým pocitům to nepomůže. Ale o to nejde. Nemůžeme si takové ztráty dovolit.“

Geary ukázal na seznam lodí a jejich stav.

„Jen se podívejte. Naše bitevní křižníky, které přežily past v syndickém domovském systému, byly reorganizovány do šesti divizí. Normálně by v divizi bylo šest lodí. Ty naše začínaly jen se čtyřmi, sedmá dokonce jen se třemi. Past přežilo dvacet tři bitevních křižníků. Z těch jsme ztratili Odpůrce během ústupu z domovského systému Syndiků.“

Geary se v tu chvíli zarazil. Ztratili. Tak jednoduché a krátké slovo. Epitaf pro loď, její posádku a velitele, muže staršího než Geary, který ale byl Gearyho prasynovec. Polkl, vědomý si toho, že ho Rionová sleduje, a pokračoval: „O

Polaris a Předvoj jsme přišli u Vidhy, pak o Neporazitelného a Hrozivého u Ilionu. Pět z dvaceti tří, a pořád jsme velký kus cesty od domova. A to nepočítám vážné škody, které u Sancere utrpěly lodě druhé divize bitevních křižníků kapitána Tuleva. Některé stále nejsou opravené.“

Rionová přikývla.

„Chápu, o co vám jde. Zvlášť s ohledem na Neochvějného. Pro alianční válečné úsilí je nezbytně nutné, aby tenhle křižník dovezl domů klíč syndické hypersítě,“

odmlčela se na chvíli. „Kolik lidí ve flotile ví, že je na palubě Neochvějného?“

„Nevím. Nejspíš až moc.“

Klíč hypersítě poskytl údajný syndický zrádce jako prostředek, s nímž mohla alianční flotila provést překvapivý útok na syndický domovský systém a vyhrát válku jediným úderem. Neodolatelná návnada pro neopatrné a útočné velitele alianční flotily. Syndikové věděli, že jim flotila návnadu spolkne, a tak na ni měli připravenou důkladnou past. Katastrofa bylo ještě příliš mírné slovo na popis následků, ale aspoň části flotily se až do této chvíle podařilo unikat. Syndikové museli být hrůzou bez sebe při představě, že klíč k jejich hypersíti zůstává na palubě některé z přežívajících lodí.

„Přemýšlel jsem, proč Syndikové při vyjednávání pozabíjeli většinu nejvyšších důstojníků. Dávalo by větší smysl nechat si nějaké na výslech.“

„To taky mohli udělat,“ poznamenala Rionová. „Video se dá snadno zfalšovat. Nepochybuji, že většina důstojníků, jejichž vraždu jsme viděli, zemřela. Čímž jste se stal služebně nejstarším kapitánem ve flotile. Nicméně by mě nepřekvapilo, kdybychom časem zjistili, že jednoho nebo dva údajně zabité si Syndikové právě proto nechali naživu.“

Takže mohli vědět o tom, že klíč nese Neochvějný, a proto musí být zničený za každou cenu.

„Je to pořád lepší a lepší,“ zamumlal Geary sarkasticky.

„Pardon?“

„Nic. Jen mluvím sám se sebou.“

Rionová mu věnovala podrážděný pohled.

„Měli bychom mluvit spolu. Ztráta bitevního křižníku je tragická a oprávněně vzbuzuje obavy. Jenže nepřišli jsme skoro o žádné bitevní lodě.“

„Ale ano,“ upřel Geary pohled na jména. „O Triumf u Vidhy, Arogantního v Kalibanu.“

Technicky vzato byl Arogantní jedna ze tří průzkumných bitevních lodí flotily, něco mezi těžkým křižníkem a bitevní lodí, a Geary se musel snažit, aby je v duchu nebral jako křižníky. Přemýšlel o tom, jaký podivný byrokratický nápad vedl k jejich výstavbě, protože ve výsledku byly příliš malé, aby mohly sloužit jako opravdové bitevní lodě, a příliš velké, aby mohly fungovat jako těžké křižníky.

„Ale Válečník, Orion a Majestátní jsou rozmlácené skoro na kusy. Dostat je do bojeschopného stavu bude trvat hodně dlouho. Pokud to vůbec dokážeme. Možná budou potřebovat důkladnou opravu v doku.“

Nemusel dodávat, že nejbližší dok schopný takové práce se nacházel až na aliančním teritoriu. Flotila potřebovala pro bezpečnou cestu domů všechny bitevní lodě, bylo však nepravděpodobné, že bude možné dostat poškozené bitevníky do plně funkčního stavu dřív, než se tam dostanou.

Rionová opět přikývla.

„Pokud vím, Válečník byl u Vidhy poškozený skoro tolik jako Neporazitelný. Nebylo by moudřejší opustit Válečníka a zničit ho stejně, jako jste to udělal s Neporazitelným.“

Špehové Rionové ve flotile jí zjevně neustále dodávali přesné informace. Geary se znovu zatvářil znechuceně.

„Válečník neutrpěl škody na pohonném systému jako Neporazitelný, takže dokáže držet s flotilou krok. Nemůžu Válečníka jen tak nechat být. Nedokážu to vysvětlit, ale morálce uškodí víc, když loď sami zničíme, než kdyby zemřela v boji. Kromě toho sleduju postup oprav. Posádka Válečníka dře jako koně, aby dostala loď zpátky do slušného stavu. V tuto chvíli, kdyby došlo na nejhorší, bych přemýšlel spíš o rozebrání Majestátního na součásti pro opravu Válečníka a Orionu. Orion aspoň někam pokročil, ale u Majestátního jdou opravy zatraceně pomalu. Ani jedna z těch lodí nebude moct nějakou dobu stát v přední linii.

Musím je všechny tři nechávat poblíž zásobovacích lodí, což jejich pýše nijak nepomáhá.“

„Nemají moc důvodů být na něco pyšní,“ prohlásila Rionová tvrdým hlasem. „Utekli od flotily a pak znovu od spojenců u Vidhy…“

„Já vím,“ přerušil ji Geary hlasem plným hněvu. „Ale nemůžu ty lodě a jejich posádky jen tak odepsat! Potřebuju opravit nejen lodě, ale i jejich posádku. Musí věřit v sebe sama, protože i na jejich pýše záleží.“

Rionová jen mlčky seděla a zrudla v tváři.

„Omlouvám se.“

„Zasloužila jsem si to,“ odrazila ho a zdálo se, že se zlobí spíš sama na sebe. „Jsem politička. Měla bych vědět, jak důležité je to, v co lidé věří.“

Zhluboka se nadechla a uklidnila se.

„Není mi lhostejná ztráta lodí velkých jako bitevní křižníky, vůbec žádná ztráta mi není lhostejná. Ale měl byste cítit úlevu, že neztrácíte v tak velkém počtu bitevní lodě.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Ne. Pokud budu dál ztrácet bitevní křižníky, budou mít větší ztráty i bitevní lodě.“

Tentokrát se Rionová zatvářila zmateně.

„Proč?“

„Protože bitevní křižníky dělají určitou práci,“

vysvětloval jí Geary. „Mají palebnou sílu bitevních lodí, ale dokáží zrychlovat, manévrovat a zpomalovat jako těžké křižníky. Nemají pancéřování ani štíty bitevních lodí, protože těch se zbavily ve prospěch rychlejšího pohybu.

Díky tomu jsou bitevní křižníky velmi užitečné pro některé úkoly vyžadující rychlost a palebnou sílu. Jenže pokud jich ztratím příliš, budu muset ty úkoly přidělovat bitevním lodím. Ty jsou ale příliš pomalé. Nechají se odchytit syndickými křižníky, a i když jedna bitevní loď dokáže porazit bitevní křižník, nedokáže se postavit čtyřem podporovaným dalšími lehkými loděmi. Nebo můžu používat těžké křižníky, které budou mít ještě těžší ztráty, tak dlouho, dokud nebudou všechny pryč, a stejně mi zbudou zas jen bitevní lodě.“

Rionová se konečně chápavě zamračila.

„Ztráty se budou navyšovat, pokud začneme používat lodě k úkolům, pro které nejsou určené.“

„Jo,“ ukázal Geary na displej. „A pokud se budou hlavní válečné jednotky, bitevní křižníky a lodě držet zpátky, tak lehké křižníky a torpédoborce skončí jako hromada šrotu.

Všechno souvisí se vším. Nemůžu získat náhradu za ztracené jednotky, takže se musím vyhýbat ztrátám toho, co mám.“

Zíral na jména lodí a vzpomínal na obraz Hrozivého po nárazu do syndického křižníku v systému Ilion. Nebo spíš na záblesk, což bylo to jediné, co zbylo po nárazu dvou lodí letících rychlostí dosahující slušného zlomku světla. Nejen loď, ale celá její posádka během okamžiku přestala existovat.

„Předkové, pomozte mi,“ zašeptal.

Po dlouhou chvíli Geary cítil ruku Rionové, nabízející útěchu, na rameni, ale pak ji stáhla.

„Je mi to líto.“

„Viktorie.“

„Ne,“ postavila se prudce a odvrátila tvář. „Viktorie tady není. Koprezidentka Rionová nabízí svou účast a podporu.

Je mi to líto, kapitáne Geary.“

Zmizela z jeho kajuty rychleji, než stačil cokoli říct.

„Copak máte?“ zeptal se Geary. Díval se jednosměrnou obrazovkou do vyšetřovací místnosti, kde se přes relativně nízkou teplotu kajuty strachy potil kapitán syndické obchodní lodě, zničené krátce po příletu do systému Baldur.

Obrazovka byla lemována ukazateli a displeji zobrazujícími vše možné o Syndikově fyzickém stavu a aktivních myšlenkových vzorech v jeho mozku. Kdyby Syndik lhal, bylo by to na skenu okamžitě vidět. A už jen konfrontace s odhalenou lží často stačila k získání výsledků.

Zpravodajský důstojník poručík Iger se znechuceně ušklíbl.

„Nic moc. Syndikové civilní populaci neříkají nic detailního o vojenských operacích, natož o ztrátách.“

„Jako Aliance?“ nadhodil Geary suše.

„No ano, pane,“ přiznal poručík. „Ale ve skutečnosti je to ještě horší, navíc Syndikové nepovolí nic jako svobodný tisk nebo otevřenou diskuzi, takže jejich lidé mají větší problémy zjistit, co se doopravdy děje. Posádka obchodní lodě nám byla schopná říct jen to, co jim prozradila syndická propaganda. Vítězství je jisté, ztráty nízké, naše flotila byla totálně zničena.“

„No tak teď už ví, že to poslední rozhodně není pravda,“

poznamenal Geary. „Odkud přiletěla jeho loď?“

„Z Tikany. Další systém přeskočený hypersítí. Jeho loď dělá jen málo ziskové obchody, patří syndické korporaci, která žije z ekonomických zbytků, s nimiž se větší korporace neobtěžují.“

„Takže nic dobrého, žádné aktuální zprávy nebo informace?“

„Ne, pane,“ kývl poručík Iger hlavou k syndickému kapitánovi. „Je vyděšený k smrti, ale navzdory tomu nám není schopný cokoli říct.“

„Předpokládám, že o naší flotile žádné historky neslyšel?“

„Ne,“ opakoval zápornou odpověď rozvědčík. „Když popírá, že by něco takového slyšel, jeví všechny známky pravdomluvnosti. Když mu předhodíme jména systémů, ve kterých jsme byli, jako je Corvus nebo Sancere, rozpoznal jména, nic víc.“

Geary chvíli přemýšlel, jestli by mělo smysl promluvit si se Syndikem osobně, a nakonec se pro to rozhodl.

„Půjdu dovnitř. Jak se jmenuje?“

„Reynad Ybarra, pane. Pochází z Meddaku.“

„Díky.“

Geary prošel třemi průchody vedoucími do výslechové kajuty. Když vešel, všiml si, jak na něj syndický kapitán zírá. Zdál se příliš vyděšený, než aby se sebeméně pohnul, ale nezáleželo by na tom, ani kdyby měl tendence pokusit se o sebevražedný útok. Výslechová kajuta byla plná omračujících zbraní zamířených na zajatce a ten by byl zbaven vědomí dřív, než by udělal jediný krok.

„Zdravím vás jménem Aliance, kapitáne Ybarro,“

pronesl Geary formálně.

Syndik neodpověděl ani se nepohnul, jen na Gearyho nervózně zíral.

„Jak jde válka?“ zeptal se Geary.

Syndik se na chvíli zarazil, ale pak začal recitovat něco, co slyšel tolikrát, že si to pamatoval doslova: „Síly Syndikovaných světů získávají vítězství za vítězstvím. Náš triumf nad aliančními agresory je jistý.“

Geary se posadil naproti němu.

„Nepřemýšlel jste někdy, proč jste ještě válku nevyhráli, když ty vaše síly jdou od vítězství k vítězství už sto let?“

Syndik polkl, ale neodpověděl.

„Víte, Aliance nebyla agresor. Zaútočili jste na nás bez varování. Vím to, protože jsem byl u toho.“

Syndik vytřeštil oči. Nevěřícnost v nich dobarvoval i strach.

„Určitě vám řekli, že jsem kapitán John Geary.“

Strach narostl.

„Chtěl byste, aby tahle válka skončila?“

Více strachu. Nebylo to téma, které by tomu muži bylo příjemné. Bezpochyby k obvinění ze zrady stačila jen zmínka o něčem takovém.

Jak z toho chlapa něco vymáčknout? Geary přešel na klasickou vyčkávací taktiku.

„Máte v Meddaku rodinu?“

Syndik zaváhal, jako by přemýšlel, jestli je bezpečné na otázku odpovědět. Nakonec přikývl.

„Jsou v pořádku?“

Na to konečně zareagoval.

„Jen rodiče. Sestra zemřela při bombardování Ikoni,“

vymáčkl ze sebe Syndik. „Bratr zahynul před pěti lety, když byla jeho loď zničena v bitvě.“

Geary se zamračil. Bratr a sestra ztraceni ve válce. Až příliš typická situace v tomhle konfliktu charakterizovaném krvavými střety a bombardováním civilistů.

„To je mi líto. Ať spočívají v objetí svých předků.“

Syndik na kondolenci reagoval zmateným výrazem.

„Něco vám řeknu a pak vás nejspíš i s vaší posádkou necháme jít. Nemusím se namáhat s oznámením, že vám vůdci lžou. Fakt, že se nacházíte na údajně zničené lodi, by vám to už měl ozřejmit sám o sobě. Ne, chci, abyste si uvědomili, že i my bychom tuhle válku chtěli skončit. Bylo příliš mnoho mrtvých a ničeho se nedosáhlo. Váš domov je před flotilou pod mým velením v bezpečí. Zaleťte se podívat do jakéhokoli systému, který jsme po odletu ze syndického domovského navštívili, a uvidíte, že jsme zničili jen vojenské cíle nebo cíle s nimi přímo související. Aliance bude bojovat tak dlouho a tvrdě, jak bude potřeba, aby zajistila bezpečí svých domovů, ale bojuje se ctí. Řekněte to každému, komu budete chtít.“

Geary se postavil a opustil zmateně zírajícího Syndika.

V pozorovací kajutě našel poručíka rozvědky pečlivě sledujícího displeje.

„Máte něco?“

„Nevěří vám,“ poznamenal poručík.

„V to jsem ani nedoufal. Myslíte, že z něj můžeme dostat něco užitečného?“

„Ne, pane.“

„Tak je strčte zpátky do záchranného modulu a vystřelte do bezpečí.“

„Ano, pane,“ potvrdil poručík Iger a pak zaváhal. „Pane kapitáne Geary, personál, který prošel jejich záchranný modul, hlásil, že mají několik poruch kriticky důležitých systémů, a to kvůli používání laciných materiálů a zřejmě i mizerné kontrole kvality.“

„Vy zjišťujete i takové věci?“ zeptal se Geary, na kterého to udělalo dojem.

Poručík se ušklíbl.

„Ano, pane. Jejich loď patří k nejchudším, ale i její fyzický stav nám může říct něco o tom, jak se má syndická ekonomika celkově.“

Geary přikývl.

„Nepamatuju si nic o tom, že by takové problémy měly zajaté vojenské záchranné moduly.“

„Ne,“ potvrdil poručík. „Jejich armáda má možnost prvního výběru a vysokou prioritu na všechno. Jen jejich vůdcové mají vyšší.“

„No, asi by mě to nemělo překvapovat. Dokážeme opravit rozbité systémy na tom záchranném modulu?“

„Ano, pane, myslím, že ano.“

„V tom případě chci, abyste to udělali, než je pustíte,“

přikázal Geary. „Budou vědět, že se do bezpečí dostali jen díky naší pomoci.“

Zpravodajský důstojník zasalutoval a předvedl, jak zvládá gesto respektu vrácené Gearym do standardního vojenského chování flotily.

„Ano, pane. Ale ta obchodní posádka je jen malá kapka v syndickém oceánu. I když nám budou vděční, nepomůže nám to.“

„Možná ne,“ otočil se Geary k odchodu, ale pak se zarazil a obrátil se. „Ale dost kapek může vytvořit vlny.

Časem třeba dokážeme trochu otřást jistotou syndického vedení. Kromě toho naši předkové rádi vidí, když děláme něco pro ostatní, aniž bychom z toho měli zisk, nemyslíte?“

Geary znovu seděl na můstku Neochvějného a sledoval obrazy syndické těžební instalace, kolem které jeho flotila prolétala rychlostí nula celá dvě světla. Budou muset zpomalit flotilu ještě více, aby raketoplány stačily zabrzdit na přistání a nepřeletěly cíle. Vedle obrazu těžební instalace se vznášelo virtuální okno se střízlivě se tvářící plukovnicí Carabaliovou.

„Výsadek je naložený a připravený, pane.“

„Děkuji vám, plukovnice.“

Geary se na ni důkladně zadíval. „Chcete jít s nimi?“

Carabaliová zaváhala, nabídka ji zjevně rozpoltila. „Měla bych zůstat na lodi a koordinovat bitvu z řídicího střediska výsadků, kapitáne Geary.“

To je divné, pomyslel si Geary. U důstojníků flotily zisk vyšší hodnosti nijak neovlivňoval riziko v boji.

I nejvýše postavený admirál v bojové misi riskoval nepřátelskou palbu stejně jako lodník s nejnižší možnou hodností, protože do boje oba letěli ve stejné lodi. Jenže pro mariňáky to bylo jiné. Když výsadek vyrazil, velitelé museli mít dostatečnou disciplínu a nevrhat se do boje, aby mohli dohlížet na celou bitvu. Bylo divné uvědomit si, že v případě mariňáků nevrhat se do boje vyžadovalo větší disciplínu a určitým způsobem i více odvahy než prostě doprovázet výsadek osobně. Stát tváří v tvář smrti mohlo být snazší než sledovat smrt svých lidí z bezpečné vzdálenosti.

Ale řekl jen: „Dobrá tedy, plukovnice. Měl bych vašim lidem něco říct, než vyrazí?“

Carabaliová znovu zaváhala, tentokrát z jiného důvodu.

„Za chvíli budou startovat, pane. Jakékoli vyrušení by v tuhle chvíli nebylo moudré.“

Geary se skoro zasmál. Vyrušení. Kdyby to tak byl největší problém, který by mohl způsobit.

„Tak dobře, plukovnice. Dejte mi okamžitě vědět, pokud budete cokoli potřebovat. Jinak vás nechám na pokoji, ať můžete řídit boj.“

„Děkuji, pane,“ usmála se Carabaliová a precizně mu zasalutovala. Mariňáci na rozdíl od zbytku flotily od salutování nikdy neupustili, a tak se nemuseli gesto učit znovu.

„Dám vám vědět, až instalaci obsadíme, kapitáne Geary.“

Obraz plukovnice zmizel a Geary se s povzdechem zapřel do velitelského křesla. V takových okamžicích ho přepadal pocit bezmoci. Lodě byly vyslané na své kurzy, mariňáci připravení na výsadek a on mohl jen sedět a sledovat, co se stane. A doufat, že se nic nepokazí. Jsem velitel flotily, ale stejně se na mě vztahují zákony času a prostoru. Znal jsem ve své době několik velitelů, kteří si mysleli, že díky své hodnosti můžou takové věci ignorovat, ale čekal bych, že takoví zemřeli hned na začátku války.

Zatímco já se vznášel v hibernaci a Aliance ze mě udělala mytického hrdinu. Kdo z nás měl větší štěstí?

„Těžební instalaci nic neopouští,“ poznamenala kapitánka Desjaniová.

Geary se soustředil opět na displej a přikývl.

„Žádné záchranné moduly, dokonce i starý remorkér tam jen tak sedí. Zůstávají, místo aby se evakuovali.“

„Nejspíš se bojí, že bychom rozstříleli cokoli, co by se pokusilo uniknout,“ navrhla Desjaniová způsobem, který Gearymu dal najevo, že před jeho nástupem do velení byla taková věc obvyklá.

Podařilo se mu nezeptat se, v čem spočívá čest při střílení na bezbranné únikové moduly. Činy, které Gearymu připadaly odporné, se během staletí války staly běžnými, jelikož Syndikové páchali čím dál horší zvěrstva a Aliance odpovídala stejnou mincí. Časem potomci důstojníků a lodníků z Gearyho časů mnohé zapomněli. Zapomněli, dokud se neprobudil Black Jack Geary a nepřipomněl jim, v co se věřilo v minulosti. Desjaniová byla mezi prvními, kdo si uvědomili, co vše ztratili ve snaze vyrovnat se syndické nelidskosti, takže jí to nemělo smysl připomínat. Místo toho Geary jen znovu přikývl.

„Nebo možná při našem zpomalení pochopili, že jsme je přišli obsadit, ne zničit. Ale nemůžou doufat, že by se jim podařilo náš útok odrazit.“

„To ne,“ souhlasila Desjaniová. „Jenže mohli by nám způsobit ztráty, zpomalit nás. Syndičtí velitelé by kvůli tomu klidně obětovali dělníky na těžební stanici.“

„To jo.“ Na důkazy podobného chování narazili skoro ve všech systémech, jimiž prolétali. Syndikové riskovali celé nadbytečné planety jen kvůli šanci udeřit na prchající alianční flotilu. Geary si znovu prostudoval obraz instalace.

„Mají tam magnetické kolejnice pro přesun rudy.“

Desjaniová přikývla.

„Kdybychom je sundali z dálky, riskovali bychom zásah skladišť.“

„Jaká je pravděpodobnost, že by je Syndikové mohli použít jako zbraně?“

Pokrčila rameny.

„Mohli by to zkusit. Ale viděli bychom včas, kdyby zkusili koleje namířit nahoru na naše lodě nebo raketoplány.“

Geary přikývl a ujistil se, že jeho dvě zbývající průzkumné bitevní lodě Vzorový a Statečné srdce brzdí tak, že vklouznou do pozice přesně nad těžební instalací a srovnají s ní rychlost, aby ji mohly ostřelovat na krátkou vzdálenost pekelnými kopími. Teoreticky bylo možné zaměřit malý kinetický projektil z velké vzdálenosti dostatečně přesně, aby zasáhl malý cíl na fixní oběžné dráze, nicméně Geary chtěl šetřit zásobu svých „šutrů“, jak jim říkali mariňáci. Kromě toho se držel staré teorie, podle které čím blíže jste cíli, tím větší máte šanci přesně ho zasáhnout.

Druhá stará teorie tvrdila, že nemá smysl na cíl používat příliš mnoho zbraní, takže pekelná kopí budou stačit.

Zjistil, že válka zrodila novou teorii, podle které bylo třeba použít velký kinetický projektil a zničit nejen cíl, ale i velkou oblast kolem něj, protože ta stejně patřila nepříteli.

Bez ohledu na to, jestli v okolí cíle nejsou náhodou zbytečnosti jako školy, nemocnice a domovy lidí. Geary neměl v úmyslu téhle logice někdy podlehnout.

Ani jedna z bitevních lodí zatím nestřílela, protože neměly žádné cíle. Nicméně budou umístěné ve správné pozici, až mariňácké raketoplány přistanou.

„Výsadek vypuštěn,“ ohlásil důstojník na můstku.

Od lodí se oddělil tucet raketoplánů, které zamířily v obloucích dolů k těžební instalaci.

„Proč jen tucet?“ zeptala se koprezidentka Rionová ze svého křesla za Gearym. „To je pro plukovnici Carabaliovou nezvyklé, že nepoužila tolik síly, kolik mohla.“

Chtěla tím naznačit, že Geary nějak omezil prostředky Carabaliové. Otočil se k Rionové a prohlásil: „Je to malá instalace, paní koprezidentko. Není tam dost místa na vysazení většího množství mariňáků.“

Když se začal otáčet, všiml si, jak se kapitánka Desjaniová mračí, zjevně ji Rionové otázka podráždila.

Jenže když kapitánka promluvila, byl tón její řeči vyrovnaný: „Pohyb u magnetických kolejnic.“

Geary se rychle obrátil k displeji a zaměřil ho na kolejnice magnetického dopravního systému, používaného k přesunu rudy, kontejnerů a dalšího materiálu kolem instalace. Širokospektré a optické senzory aliančních lodí byly natolik přesné, že dokázaly vysledovat malé cíle i na druhé straně sluneční soustavy. Tak blízko u cíle by dokázaly v případě potřeby spočítat i jednotlivá zrnka písku.

Detekovat postavy velikosti člověka bylo výjimečně snadné.

Kolem konce jedné tratě se shromáždila skupina lidí a začala zvedat jeden konec kolejnic ke Statečnému srdci a Vzorovému nad svými hlavami.

„Pitomé,“ musel Geary zamumlat.

Desjaniová přikývla.

„Vzorový pálí z pekelných kopí.“

Palebný systém určený k zásahu cíle pohybujícího se rychlostí tisíc kilometrů za sekundu během časového okna měřeného na zlomky sekundy neměl problém přesně zasáhnout blízký cíl, jenž se relativně k lodi téměř nehýbal.

Geary na vizuálním displeji nemohl spatřit nabité částice trhající segment magnetické trati, ale následky byly jasně viditelné. Část trati se roztříštila, dělníci kolem byli odhozeni nárazem vymrštěných úlomků a v povrchu měsíce se objevila díra, kudy pekelné kopí letělo dál, sotva zpomalené překážkami v cestě.

Pak se rozpadl další segment trati a po něm ještě jeden.

Geary zanadával a aktivoval ovládání komunikace.

„ Vzorový, Statečné srdce, tady kapitán Geary. Střílejte jen na identifikované cíle.“

„Pane, používají magnetické kolejnice jako zbraně,“

protestoval Vzorový.

Než Geary odpověděl, ujistil se, že bombardování přestalo. K jeho úlevě tomu tak bylo.

„Zkusili to a vy jste odvedli skvělou práci, když jste jim to nedovolili. Ale naši vlastní technici by mohli zbytek tratě potřebovat,“ vysvětlil a odmlčel se na chvíli. „Dobrá práce.

Skvělá přesnost při střelbě.“

„Děkujeme, pane. Rozumíme, Vzorový bude střílet na identifikované hrozby.“

Dobrá tedy. Geary se podíval do souborů flotily na velitele Vzorového. Komandér Vendig. Velmi dobré hodnocení. Doporučen k velení bitevního křižníku. Proč ne bitevní lodě? Geary se zamračil, když si najednou uvědomil, že všichni jeho nejlepší důstojníci působí jako kapitáni bitevních křižníků. A na druhou stranu velká část jeho problémových lidí velela bitevním lodím, včetně největších potížistů typu kapitánů Numose a Faresové i těch nových, jako byl kapitán Casia. To jsem si neuvědomil, nevšiml jsem si toho vzorce ani čehokoli jiného, co by bylo důstojníkovi ze současnosti jasné. Za mých časů moc bitevních lodí nebylo a braly se jako pozice, po které toužil každý dobrý důstojník. V

uplynulých sto letech se stalo něco, co to změnilo. Radši bych měl zjistit, co to přesně bylo.

Raketoplány se už blížily k dolu, snášely se na něj jako draví ptáci na kořist. Jejich motory jely na plný výkon, aby co nejrychleji srovnaly rychlost s cílem. Geary neustále přejížděl pohledem mezi displejem s celkovým stavem flotily táhnoucí se ve formaci na několik světelných sekund daleko a mezi taktickým výhledem používaným mariňáky.

Na tom se teď objevovaly a mizely symboly označující nepřátelské síly, jak byli mezi těžebním zařízením a budovami identifikováni jednotliví obránci.

Geary označil jeden ze symbolů hrozby a vedle něj se objevil obrázek s nápomocným vysvětlujícím textem. To je skoro blbuvzdorné, pomyslel si Geary a obdivoval jednoduchost systému. Pak se zamračil, když se objevila další okna a množila se příliš rychle, než aby dokázal sledovat zobrazované informace, probírající do naprostých detailů odhadované nepřátelské zbraně, výdrž a spotřebu, stav energetických zdrojů, obranné pancéřování a hromady dalších dat, která velitel flotily ve skutečnosti nepotřeboval.

Někdo ale stanovil výchozí nastavení tak, aby byl displej zaplněný. Vždy se najdou blbci, kteří zjistí, jak rozdrbat i něco jinak blbuvzdorného.

Geary zanadával, když pracně zavíral okno za oknem plná zbytečných informací, dokud se nedopracoval k obrazu a několika důležitým položkám. Prohlédl si obrázek, na němž byl někdo v pravděpodobně záchranném skafandru, ne v bitevní zbroji. Text to potvrzoval a oznamoval, že vzhled jedince odpovídá osobě v zastaralé verzi syndického záchranného skafandru. Obránce jako zbraň používal pulsní pušku příliš slabou, než aby mohla vážněji ohrozit mariňáky v bitevní zbroji, tvrdil Gearymu text a dodával, že zbraň je pravděpodobně určena pro zajištění vnitřní bezpečnosti.

Vnitřní bezpečnost? Na tak malé stanici? Jasně. Potřebují lidi, kteří budou dohlížet na poslušnost syndických dělníků.

S ohledem na magnetické kolejnice by nebylo vhodné umožnit skupině rebelů ovládnout stanici, která by mohla pálit kamení na obydlené planety v systému.

Zkontroloval ostatní symboly hrozeb a ujistil se, že jsou všechny stejné.

„Žádní opravdoví vojáci. Jednotky vnitřní bezpečnosti a obyvatelé těžební stanice, kterým někdo rozdal zbraně a poslal je bojovat. Jaký to má sakra smysl?“

Desjaniová se ze svého křesla zamračila na stejný displej.

„Můžou jen doufat, že nás nějak zpomalí. Pokud nejsou syndičtí velitelé v tomhle systému naprosto šílení, mají v úmyslu právě tohle.“

Zpomalit nás. Geary znovu zkontroloval taktický displej a přemýšlel, kde je něco, co neobjevil. Pak si to uvědomil.

„Nesnaží se o sabotáž. Proč nevyhodili sklady do vzduchu? Dokonce ani nevidíme, že by vypínali vybavení, což by se stalo při mazání operačních systémů.“

„Past?“ zamyslela se Desjaniová.

„Nebylo by to poprvé.“

Geary aktivoval na obrazovce komunikaci s plukovnicí Carabaliovou.

„Plukovnice, tohle vypadá jako past.“

Ztrápeně se tvářící Carabaliová přikývla.

„Ano, pane. Má to všechny známky pasti. Moje útočné jednotky dostaly rozkaz hledat cokoli, co by nám mohlo bouchnout pod nohama. Syndikové by měli mít po ruce spousty malých těžebních trhavin, ale podle mých expertů jich není dost, aby mohli připravit velkou explozi, zvlášť ne s omezeným časem, který měli k dispozici.“

„To vás ale nijak neuklidňuje, plukovnice.“

Věnovala Gearymu rychlý úsměv prostý jakékoli dobré nálady.

„Ne, pane. S vaším svolením, pane, měla bych se vrátit k dozoru nad útokem.“

„Jistě, plukovnice. Omlouvám se.“

Geary se pokusil relaxovat, zlobil se sám na sebe kvůli porušení vlastních pravidel – neobtěžovat důstojníka snažícího se plnit rozkazy, které mu sám vydal.

„Admirál Bloch si vždy držel svého mariňáckého velitele na obrazovce,“ poznamenala Desjaniová tiše. „Admirál rád nabízel rady a komentáře a pochopitelně chtěl okamžitě odpovědi na jakékoli otázky.“

„To si děláte legraci.“

Desjaniová zavrtěla hlavou.

Geary se krátce zasmál.

„No, já tak špatný nejsem.“

„Jen jsem si myslela, že byste to měl vědět. Plukovnici Carabaliové nejspíš nijak zvlášť nevadí, jak velíte, pane.“

Co se kapitánky Desjaniové týče, nemohl Geary udělat špatného nikdy nic. Ale i tak se v duchu otřásl při představě práce pro velitele, který by si ho během operace držel na obrazovce a vyžadoval jeho pozornost ve chvílích, kdy měla být soustředěna na bitvu.

Co se té týkalo, raketoplány právě klouzaly na přistání, otvíraly dveře hangárů a ze stále se hýbajících lodí se ven sypali mariňáci v bitevních zbrojích. Pozemní jednotky se rychle rozptylovaly, aby netvořily velký cíl. Dvanáct raketoplánů vysadilo dvanáct řad mariňáků a pak zase zrychlilo nahoru.

„Dobrá práce s dodávkou,“ poznamenal Geary. „Letová dráha byla automatická?“

Desjaniová se zamračila, podívala se po jednom důstojníkovi a chvíli čekala na odpověď.

„Ne, pane. Piloti raketoplánů dávají přednost ručnímu řízení. Mariňáci s nimi mají dohodu. Dokud piloti odvádějí dobrou práci, nechávají je mariňáci létat s jejich ptáky.“

„To je rozumná dohoda. A pokud to někdo podělá, požadují na dalším výsadku autopilota?“

„Ano, pane,“ potvrdil důstojník. „A mariňáci, kteří nepovedený výsadek přežijí, pilota nebo pilotku důkladně zmlátí. Samozřejmě při tom nikdy nebyli přistiženi, pane.“

„Jistěže ne,“ souhlasil Geary a potlačil úsměv. Řady mariňáků se přesouvaly k těžební instalaci. Vojáci přeskakovali z krytu do krytu a přesouvali se po částech, aby si navzájem poskytovali krycí palbu.

Ne snad, že by byla taková opatrnost zapotřebí. Geary sledoval displej s pocitem narůstajícího neklidu a díval se, jak se skupiny nepřátelských symbolů stahují rychleji, než mariňáci postupují. Vedoucí skupiny obránců už mizely v šachtách, jimiž byl povrch měsíce posetý.

„Co to sakra je?“

O chvíli později mu zavolala plukovnice Carabaliová.

„Kapitáne Geary, obránci se nesnaží udržet. Rychle se stahují do těžebních šachet.“

„Všiml jsem si toho. Máte nějaký tip ohledně toho, proč nebojují?“

„Pane, čekala bych, že budou chtít instalaci evakuovat dřív, než se něco stane. Už jsme mluvili o tom, že to vypadá jako past.“

Obránci se snaží dostat pryč od epicentra plánovaného výbuchu?

„Co navrhujete, plukovnice?“

„Pane, i když to říkám nerada, asi bychom se měli stáhnout a proskenovat tenhle šutr atom po atomu, dokud nezjistíme, co nám tu Syndikové připravili.“

Geary zaváhal. Mohli by se zdržet vůbec tak dlouho?

Museli by zpomalit hlavní část flotily ještě více, což by je stálo další palivové rezervy. Ale nemohl poslat mariňáky do něčeho, co čím dál víc připomínalo smrtící past.

„Plukovnice…“

Za Gearym se ozval ostrý hlas: „Blufují.“

Obrátil se a podíval se na koprezidentku Rionovou naklánějící se k němu ze svého křesla.

„Copak nikdo z vás nehraje hazardní hry? Syndikové připravili situaci, která vypadá jako past. Ale zatím nepředvedli nic, co by naznačovalo, že by mohli celou instalaci vyhodit do vzduchu. Už jen proto, že to ještě neudělali. Pokud utečeme, zachrání důl a my nedostaneme, pro co jsme si přišli. Pokud zpomalíme a budeme otálet, zdrží nás to. V každém případě na tom Syndikové vydělají.“

Plukovnice Carabaliová se tvářila nejistě.

„To, co říká paní koprezidentka Rionová, zní sice logicky, ale…“

„Plukovnice,“ chtěla Rionová vědět, „starali se Syndikové někdy o blahobyt podřadného personálu, jako jsou obyčejní horníci?“

„Ne, paní koprezidentko. To ne.“

„Tak proč nedostali horníci příkaz zemřít a zpomalit váš útok na instalaci, a natáhnout tak víc mariňáků do předpokládané pasti? Proč se stáhli do šachet, odkud nemůžou náš postup nijak ohrožovat a kde jsou teď z nich snadné cíle v případě, kdybychom se rozhodli začít střílet do šachet z lodí?“

„Se vší úctou,“ prohlásila kapitánka Desjaniová pečlivě ovládaným tónem, „vy tam dole s těmi mariňáky nejste.“

Rionová přimhouřila oči a podívala se na Desjaniovou.

„Pokud si myslíte, že to navrhuji lehkovážně, ráda bych vás upozornila, že někteří mariňáci účastnící se útoku pochází z Callaské republiky. Nevystavila bych je riziku, kdybych si nebyla jistá.“

Carabaliová se zamračila. Desjaniová také. Obě se podívaly na Gearyho. Jo, fajn, Rionová věří v to, co říká, ale věřím tomu i já? Není voják. A nevelí, proto se všichni dívají na mě. Je to moje rozhodnutí. Chci věřit, že má Rionová pravdu, protože pokud ano, proběhne operace tak, jak chci.

Jsem ochotný souhlasit právě kvůli tomu? Co když se plete?

Co když Syndikové neblufují?

Ztratíme partu mariňáků a všechno, pro co jsme si do tohohle dolu přišli.

Musím se rozhodnout. Pokud se spletu, budu mít na svědomí smrt spousty mariňáků. A pokud se spletu jinak, flotila se zbytečně zdrží, zatímco Syndikové budou dál sbírat síly v okolních slunečních soustavách.

Předkové, dejte mi znamení.

Pokud předkové nějaké znamení poskytli, Geary ho neviděl ani necítil. Podíval se po Desjaniové a viděl naprostou důvěru v to, že se rozhodne správně. Ať už se rozhodne jakkoli. Rionová sledovala Gearyho s odhodlaným výrazem, jako by ho vyzývala, ať jí věří. Plukovnice Carabaliová prostě čekala a pocity schovávala za nečitelnou profesionální maskou. Čím déle bude Geary váhat, tím pravděpodobněji se to nějak vyvrbí i bez něj. Měl povinnost vůči mariňákům, povinnost rozhodnout, aby bylo jasné, kdo je za to v případě nejhoršího zodpovědný. Bylo to divné, většinou ho před možností nejhoršího varovala Rionová…

Většinou. Politička Rionová nikdy neměla ráda, když jakákoli část flotily cokoli riskovala. Ale tady navrhovala jednat ve chvíli, kdy velitelka mariňáků i nejdůvěryhodnější kapitánka flotily shodně doporučovaly opatrnost. Buď Rionová zešílela, nebo mu předkové poslali znamení. Skrze ni. Geary bezhlesně pronesl kratičkou modlitbu.

„Myslím, že má paní koprezidentka Rionová pravdu.

Pošlete mariňáky obsadit důl.“

Carabaliová s nehybnou tváří zasalutovala.

„Ano, pane.“

Její obrazovka zmizela už ve chvíli, kdy začínala vydávat rozkazy.

Geary sklopil pohled a doufal, že jeho zdravý rozum nepřebila naléhavost situace. Když vzhlédl, ukazoval taktický displej mariňáky vnikající hlouběji do instalace.

Segment za segmentem měnil barvu na zelenou, jak mariňáci čistili a zabezpečovali jednotlivé části těžebního komplexu.

Nic zatím neexplodovalo.

Neodolal pokušení a zvolil si kameru jednoho z nižších mariňáckých důstojníků. Vznášelo se před ním okno zobrazující pohled z helmy mariňáckého důstojníka.

Nacházel se v části instalace otevřené na povrch měsíce, takže se vojáci přesouvali oblastí bez atmosféry. Občasný paprsek světla ozařoval vybavení, které mariňáci přesouvali, proud fotonů ostrý jako břitva, protože vzhledem k nepřítomnosti vzduchu se světlo nerozptylovalo do okolí jako obvykle. Stíny měly stejně ostré okraje a byly černočerné obdobně, jako byly osvětlené oblasti příliš jasné.

Na opuštěných místech bylo vždycky něco strašidelného.

Pocit, že předchozí obyvatelé neodešli, jen někde mimo dohled číhají a sledují, jak do jejich světa vcházejí cizinci.

Jelikož se v instalacích na místech bez atmosféry za dlouhé roky měnilo jen málo, mohlo se místo opuštěné pouze krátce tvářit jako dávno zapomenutá strašidelná instalace prázdná už staletí. Prošel tudy někdo před hodinou, včera nebo před sto lety? I když před chvílí viděl, jak se tudy přesouvají obránci, měl z dolu přesně takový pocit. Zvenku tichý a prázdný, jakkoli uvnitř podzemních budov stále fungovaly stroje.

Před mariňáckým důstojníkem se tyčil vzduchotěsný průchod. Geary sledoval, jak dva mariňáci připojili k zámku přechodové komory přístroje a odemkli zakódovaný vstupní systém. Na otvírající se poklop se zaměřily zbraně, jeden z mariňáků poblíž vhodil dovnitř zvětšující se mezerou malý předmět a uskočil. Magnetický pulz granátu uvnitř komory spálil obvody blízkých zbraní, nepřátelských skafandrů i detonátorů min.

A pak byli mariňáci uvnitř, přesouvali se prázdnými chodbami, vykopávali nebo trhavinami rozráželi dveře, pátrali po čemkoli podezřelém, co by mohlo jen vzdáleně připomínat bombu.

Geary se podrážděně bouchl do čela, protože zapomněl na něco, co by mohlo opravdu pomoct, a pak udeřil do ovládače komunikátoru.

„Kapitánko Tyrosianová. Vaše lodě teď mají přístup ke kamerám mariňáckého výsadku, který obsazuje těžební instalaci. Předpokládám, že inženýři na zásobovacích lodích vědí, jaké stroje tam na nás čekají, a mohli by identifikovat cokoli, co tam nepatří. Co nejrychleji je posaďte k mariňáckým kamerám.“

Odpověď Tyrosianové chvíli trvala, protože zásobovací lodě teď byly ve středu alianční formace.

„Pane,“ odpověděla váhavě, „můj personál se většinou operací přímo neúčastní.“

Geary potlačil chuť řvát a místo toho pevně přikázal: „Tentokrát to bude jinak. Chci, aby u těch videosignálů co nejrychleji seděli kvalifikovaní lidé, a chci okamžitě vědět, kdyby zahlédli něco podezřelého.“

Než stačila dorazit odpověď, vyskočilo před Gearym další okno s plukovnicí Carabaliovou.

„Někdo posílá vizuální data mých mariňáků inženýrům na zásobovacích lodích,“ ohlásila se zamračením.

„Ten někdo jsem já, plukovnice.“

„Musím protestovat, pane. Je to nebojový podpůrný personál, který nepotřebuje přístup v reálném čase k mé útočné jednotce.“

Geary se snažil nedat najevo podráždění.

„Ničemu to neublíží.“

„Se vší úctou,“ prohlásila Carabaliová naškrobeně, „inženýři dokáží bez pečlivého dozoru napáchat ve skutečném světě neskutečné škody a já nemám tolik času, abych na ně mohla dávat pozor.“

Okamžitě poté dorazila v druhém okně odpověď kapitánky Tyrosianové: „Kapitáne Geary, nemáme seznam specifikací, po nichž bychom se měli dívat.“

Předchozí napětí nahradila narůstající bolest hlavy.

Geary promluvil skrze zaťaté zuby.

„Počkejte, plukovnice. Kapitánko, vaši inženýři se mají dívat po čemkoli, co by nemělo v těžební instalaci být.“

Tyrosianová přikývla, ale v očích měla stále zmatek.

„Bomby. Pasti. Něco, co by mohlo bouchnout.“

Zmatek Tyrosianové zjevně narostl.

„Velká část vybavení může katastroficky selhat, pokud není správně…“

„Kapitáne Geary,“ prohlásila plukovnice Carabaliová a její hlas i držení těla ztuhlostí dávaly najevo naprostý nesouhlas. „Nedoporučuji to co nejdůrazněji…“

„Mí lidé potřebují mluvit přímo s mariňáckými důstojníky ohledně toho, co vidí,“ navrhla Tyrosianová váhavě. „Bez detailního vedení…“

„Fajn!“ přerušil je Geary obě. Špatný nápad. Buď jim musím říct, ať splní rozkaz, nebo to celé odpískat. Jsem tak naštvaný, že mám chuť zařvat: „Proveďte“, což znamená, že bych to asi neměl dělat. Dobře mi tak, to mám za to, že se snažím improvizovat a dávat dohromady tak naprosto odlišně myslící lidi.

„Ruším předchozí rozkazy. Videosignál z útočné jednotky bude inženýrům dostupný, ale jen v příjmovém režimu. Pokud uvidí něco, co budou považovat za podezřelé, okamžitě

mě

kontaktujte,

kapitánko

Tyrosianová.

Plukovnice Carabaliová, pokračujte prosím v útoku.

Omlouvám se za vyrušení.“

Obě důstojnice Gearyho rozkaz překvapil, jako by očekávaly jiný výsledek, ale pak Carabaliová zasalutovala a její obraz zase zmizel. Tyrosianová přikývla.

„Ano, pane. Ehm, raketoplány s inženýrským týmem a vybavením odstartovaly.“

„Dobře. Postarejte se, aby všichni v raketoplánech věděli, že mají poslouchat rozkazy velitelky mariňáků.“

Komunikační okno se zavřelo a Geary ztěžka zapadl do křesla. Začal si třít čelo a snažil se bojovat s bolestí hlavy.

Desjaniová, která Gearyho rozhovory s jinými důstojníky nemohla poslouchat, mu věnovala pohled plný sympatií: „Inženýři?“

„A mariňáci,“ odpověděl Geary kysele. „Proč to občas vypadá, že musím strávit víc času bojem s vlastními důstojníky než s nepřítelem?“

Vrátil se pohledem k displeji ukazujícímu útok na těžební instalaci. Mariňáci postupovali cílem, už stačili obsadit skoro celou instalaci a rozmisťovali oddíly hlídající těžební šachty, do kterých se stáhli syndičtí obránci. Shora přilétaly raketoplány přivážející inženýrské týmy a připravovaly se vysadit vlastní zkušený personál přímo na hlavní přistávací plochu komplexu.

Pokud mělo něco bouchnout, nejspíš k tomu dojde každou chvíli.

3.

Alianční mariňáci vstoupili do hlavní řídicí místnosti těžebního komplexu, rozptýlili se a začali pomocí přenosných přístrojů hledat pasti. Na mnoha panelech v místnosti zářily zelené kontrolky označující, že je těžební zařízení v plném provozu. Mariňácký důstojník, kterého Geary monitoroval, přistoupil k jednomu panelu plnému červených blikajících světýlek.

„Magnetické kolejnice,“ ohlásil voják nadřízeným a jeho hlášení slyšel i Geary. „Jediná část vybavení, která hlásí poruchy. Všechno ostatní je zapnuté a běží.“

Mariňák se kvůli tomu netvářil nadšeně, spíš mu to dělalo starosti.

Před Gearym se objevilo další okno a ukázalo mu mračící se kapitánku Tyrosianovou.

„Nevypnuli svoje vybavení.“

„To ne,“ souhlasil Geary.

„To nás hodně zdrží,“ postěžovala si Tyrosianové.

„Čekal bych, že nahodit znovu veškeré systémy by trvalo déle.“

Zdálo se, že to Tyrosianovou překvapilo.

„No… ano. Kdyby bylo vybavení odpojené, museli bychom ho pomalu nahodit, abychom se ujistili, že Syndikové nikde neprovedli sabotáž, ať už mechanicky nebo programově. Vždyť víte, červi a podobná havěť skrytá v operačních systémech. Ale už všechno běží, pane.“

Což znamenalo, že programoví červi a jakékoli další destruktivní programy už byly v provozu také. Nikdy nevěřte darům Syndiků.

„Aha.“

Vedle se objevil obraz mračící se plukovnice Carabaliové.

„Pane, budeme muset provést řízené odpojení všech systémů, zkontrolovat je a pak nahodit jeden po druhém.“

Geary ztěžka vydechl a přemýšlel, proč zrovna na tomhle se museli mariňáci a inženýři shodnout.

„Co nejhoršího se může stát, pokud bychom se systémy pokusili použít tak, jak jsou?“

„Katastrofické selhání všech systémů, destruktivní odpojení vybavení, fatální poškození operačních systémů, zranění a úmrtí, ztráta všech těžebních schopností,“

odpověděla Tyrosianová.

„Všechno vyletí do vzduchu,“ zjednodušila to mariňačka.

Geary přikývl. Fajn. Špatné věci se stávají.

„Jak dlouho nám to bude trvat?“

„Odhady se značně liší s ohledem na mnohé faktory,“

začala Tyrosianová.

„Flotila se kolem tohohle dolu nemůže zdržovat, kapitánko Tyrosianová!“ vyštěkl Geary.

„Kolik toho potřebujeme?“ zeptala se Carabaliová.

„Abychom se dostali ke skladům potřebných prvků, zanalyzovali je a naložili?“

Tyrosianová se zatvářila naštvaně.

„Potřebujete těžební subsystémy. Musíte mít v provozu hlavní operační systémy, ať je možné vydávat rozkazy těžebním subsystémům. Pokud nebudou aktivovány bezpečnostní systémy a monitorovací zařízení v hlavním operačním systému i v těžebních subsystémech, bezpečnostní pojistky nepovolí provoz ničeho.“

„Takže potřebujeme skoro všechny ty zatracené krámy,“

poznamenal Geary.

Tyrosianová přikývla.

„Nemůžeme…“ začal Geary a odmlčel se, když zablikala kontrolka prioritní komunikace, značící, že se někdo chtěl přidat do jeho konference s Carabaliovou a inženýrkou. Podíval se na identifikaci signálu. Přicházel z Titánu. Zprávy z Titánu bývaly většinou špatné. Vyrušení Gearyho znepokojilo a málem zprávu zablokoval.

Nepotřebuju nikoho dalšího, kdo by mi komplikoval rozhodování. Sakra, jak to jen může být ještě komplikovanější? Potřebuju vymyslet lepší variantu a možná ten někdo bude mít nápady. Geary napočítal do pěti, nadechl se a stiskl tlačítko přijmout.

Objevila se tvář komandéra Lommanda, kapitána Titánu.

Byl na svou hodnost mladý, ale Geary už zjistil, že Lommand dohání nedostatek zkušeností iniciativou a nadšením. Teď se však mladý komandér tvářil poněkud lítostivě.

„Omlouvám se, že ruším, kapitáne Geary, ale bylo mi řečeno, že kapitánka Tyrosianová je nedostupná kvůli komunikaci s vámi, a myslím, že tohle potřebuje slyšet. Dvě mobilní těžební jednotky na Titánu jsou naložené do těžkých raketoplánů a připravené odstartovat.“

Geary se podíval po Tyrosianové, která se neúspěšně snažila tvářit, že ji to nepřekvapilo.

„Mobilní těžební jednotky?“ zeptal se Geary. „Můžou nám nějak pomoct?“

„Mohou, pokud není možné použít vybavení v syndickém dole,“ prohlásil Lommand nevinně. „Zdálo se mi, že je dobrý nápad připravit je pro všechny případy.“

„Ano,“ přerušila ho Tyrosianová, jako by přesně to Lommandovi přikázala. „Jejich použití je riskantní, protože ty dvě na Titánu jsou jediné ve flotile, ale MTJ dokáží lokalizovat, analyzovat a naložit syndické zásoby stopových prvků, které potřebujeme.“

„Jaká je letová doba?“ chtěl vědět Geary a pátral mezi ovladači po tom, který by mu poskytl potřebné informace.

„Třicet jedna minut, pokud okamžitě odstartujeme,“

odpověděl komandér Lommand.

Plukovnice Carabaliová sama něco kontrolovala.

„Nemůžeme riskovat přítomnost kriticky důležitého vybavení tady dole, dokud jsou syndické systémy v provozu a mohly by spustit nějakého trojského koně. Provedení bezpečného odpojení syndického vybavení potrvá přibližně… dvacet minut.“

Geary přikývl.

„Co to vybavení, které bychom potřebovali? Měli bychom raději použít ty, ehm, MTJ?“

„Pane, bude trvat nejméně několik hodin, než projdeme syndické systémy a vyčistíme je, pak možná další půlden, než je řízeně nahodíme…“

„Jak rychle mohou MTJ začít pracovat, když už budou na povrchu?“ zeptal se Geary inženýrů.

„Okamžitě, pane,“ odpověděl komandér Lommand.

„Nastartování probíhá ještě na palubě raketoplánu. Jakmile přistane, sjedou emtéčka z rampy a začnou se pást.“ Fajn.

Další drobnost, kterou se musel Geary dozvědět od podřízených. Naštěstí mezi ně patřil komandér Lommand.

Geary se mu už chystal přikázat vypustit raketoplány, ale na poslední chvíli se zarazil a obrátil se ke kapitánce Tyrosianové, Lommandově nadřízené. Komandér Lommand zase přeskočil hierarchii velení, ale tentokrát to alespoň udělal způsobem, aby to tak nevypadalo, a předstíral, že předává informace své nadřízené.

„Kapitánko Tyrosianová, přikažte Titánu, ať ty raketoplány vypustí. Chci, aby stroje začaly pracovat, jakmile se dostanou na povrch. Komandére Lommande, děkuji za informace. Plukovnice Carabaliová, ať vaši systémáci vypnou všechno, co nechali Syndikové v provozu.

Než tam doletí raketoplány z Titánu, bude všechno odpojené.“

„Ano, pane,“ potvrdila Carabaliová s náznakem úsměvu.

„Máme v systémech pátrat po sabotáži?“

„Ne, pokud to nepovažujete za nezbytné pro bezpečí vlastních vojáků. Nehodlám ty systémy nahazovat, dokud tam budeme. A jakmile odletíme, rozstřílíme každý stroj v komplexu na kusy.“

Carabaliové se usmála doopravdy.

„Ano, pane.“

Když obraz mariňačky zmizel, věnovala kapitánka Tyrosianová Gearymu sebevědomý pohled, jako by šlo o plán, který vymyslela sama.

„Přikázala jsem Titánu vypustit raketoplány, pane.“

„Děkuji vám.“

Tyrosianová alespoň dokázala rychle přemýšlet a správně zareagovala, když do konference vtrhl Lommand.

„Dobrá práce. Sebereme ty šutry a vypadneme.“

Komunikační okna zmizela a před Gearym se vznášel jen displej s pohledem na sluneční soustavu. Sledoval, jak se symboly označující jeho flotilu prohánějí kolem měsíce se syndickým těžebním komplexem, zahýbají u plynového obra a znovu prolétají kolem měsíce. Provedl několik rychlých výpočtů, aby zjistil, jestli nebude muset kvůli zdržení na povrchu flotilu ještě více zpomalit.

Zatím to vypadalo dobře. Výborně však ne a zůstávala mu jen minimální rezerva pro případ problémů, ale pokud mobilní těžební systém dokáže odvést práci rychle, nebude muset flotila spálit další palivové články při brzdění.

Geary se zapřel do křesla a všiml si, jak se kapitánka Desjaniová snaží skrýt zvědavost.

„Syndikové nechali všechno vybavení v komplexu v provozu,“ vysvětlil jí.

„Mizerové,“ odpověděla Desjaniová zamračeně. „Bylo jim jasné, že budeme předpokládat hardwarové a softwarové pasti.“

„Ano. Ale Titán má na palubě dvě mobilní těžební jednotky, které posílají dolů, aby pro nás získaly zásoby.“

Geary se obrátil, aby do konverzace zatáhl i Rionovou: „Mariňáci vypínají syndické vybavení.“

Rionová zavrtěla hlavou.

„Je nepravděpodobné, že by měli Syndikové dost času vložit do systémů nějaké mazané pasti, ale nemáme na výběr, musíme se chovat, jako by to udělali.“

„Všude, kde jsme narazili na Syndiky, na nás zkoušeli nastražit past,“ řekl Geary a sledoval, jak raketoplány z Titánu míří dolů na měsíc. Přál si, aby byl nepřítel trochu míň mazaný a jeho flotila v alespoň trochu menším nebezpečí.

Když poddůstojník dohlížející na mobilní těžební jednotky Titánu zaslechl Gearyho, zatvářil se překvapeně a jeho hlas byl plný úžasu: „Pane. Je nám ctí s vámi mluvit, pane.“

Geary se snažil, aby nebylo vidět, jak moc mu vadí uctivý tón hlasu. Lodníci flotily měli mnohem větší tendence než důstojníci věřit, že samotné žijící hvězdy poslaly Gearyho zachránit Alianci, a obzvláště jejich flotilu.

A také mnohem častěji věřili, že Geary je opravdu mytický hrdina z minulosti. Nicméně za jejich důvěru jim dlužil respekt, i když se snažil sám v sebe nevěřit.

„Máte chvilku? Rád bych věděl něco o vašem stroji.“

Nikde jinde se nic nedělo, ale Geary měl pocit, že by měl zůstat na můstku, dokud se situace neuklidní, navíc ho MTJ

zajímaly.

Výhled z kamery v poddůstojníkově helmě ukazoval jednu stranu syndického komplexu. Velká vrata blokující přístup k zásobám vytěžených a přepracovaných materiálů byla vyrvána z pantů mariňáky, kteří nadšeně uvítali příležitost začít s demolicí komplexu předčasně. Obrovské stíny dvou MTJ se na pásech přeplazily po povrchu měsíce a drtily nebo odstrkávaly bezpečnostní bariéry Syndiků. Teď už čekaly před vstupem do skladiště.

„Ano, pane,“ odpověděl poddůstojník. „Posádky emtéček ovládají vlastní krávy a já jsem tady, jen kdyby bylo něco potřeba.“

Krávy. Neoficiální přezdívka dávala pro velký stroj, který se dokázal pást na asteroidech, smysl.

„Vaše stroje neznám. Co mi o nich můžete říct?“ zeptal se Geary. Snažil se informace objevit v počítačové knihovně na palubě Neochvějného, ale zavalila ho jen hromada dokumentů, mezi kterými zřejmě nebyl žádný jednoduchý a jasný diagram nebo popis schopností MTJ. Po neúspěšné snaze prohrabat se tunami složitých informací se Geary rozhodl držet výcviku. Pokud důstojník něco neví, měl by se na to zeptat staršího poddůstojníka.

Tenhle konkrétní poddůstojník zjevně nechtěl věřit, že by Black Jack Geary něco nevěděl.

„Ta technologie se moc nezměnila od, ehm, no…“

„Za poslední století?“ zeptal se Geary suše. „Nevěděl jsem o tom nic ani předtím. Tenkrát jsem se o takové věci nemusel starat.“

„Ach ano, pane. No, jak jsem říkal, technika se moc nezměnila. Je jednoduchá a robustní. Všechno, co se snažili nasadit jako náhradu, bylo komplikovanější, dražší, víc se rozbíjelo a ehm, no však to znáte, pane.“

„Tohle opravdu znám,“ souhlasil Geary, který si vzpomněl na mnoho „vylepšení“ lodních systémů, u nichž se před sto lety vztekal. Většina z nich jen vytvářela nové problémy s vybavením, které fungovalo bezchybně, dokud nebylo nahrazené nespolehlivým chybovým krámem.

„Jsem rád, že vám nechali něco, co funguje dobře. Co teď krávy dělají? Čekají na povolení vstoupit do budovy?“

„Ne, pane! Dál jít nemusí. Posílají dovnitř žížaly, pane.

Jakmile se žížaly…“

„Žížaly?“

„Ehm, ano, pane.“

Výhled z poddůstojníkovy kamery se změnil, zaostřil se na čelní stranu jednoho emtéčka a přiblížil ji. Ze stroje vylézalo cosi podobného klubku velmi tenkých drátů, které se táhly dovnitř skladiště.

„Vidíte ta vodítka, pane? Každé je napojené na žížalu.

Říkáme jim tak, protože jsou velké asi jako žížaly a dělají to samé. Žerou hlínu. Nebo skálu.“

„Jak se dostanou přes skálu?“ zeptal se Geary.

„Mají v tlamě něco jako malinký šokový kanón. Žížala zanalyzuje strukturu kamení, vyšle vibrační pulsy a roztříští horninu před sebou. V tomto případě už máme hromady natěžených věcí, takže zpracovávají přímo čisté kovy.

Sežerou prach a plazí se dál, pořád dokola. Prach se přesouvá vnitřkem žížaly a molekulární senzory analyzují jeho obsah. Pak se to vysype ven. Prostě jako žížala, jak jsem říkal, pane.“

„K čemu jsou ty dráty?“

„Řízení a energie. Těžební žížala se hýbe mnohem rychleji než normální a nezastaví se, takže potřebuje víc šťávy, než by se do jejího tělíčka vešlo. A taky nechceme, aby se v dole zbytečně uvolňovalo záření, však víte, výbušné plyny, detonátory a tak. Taky by nám spojení mohly zablokovat nějaké kovy, takže veškerá komunikace jde po drátě.“

Výhled z poddůstojníkovy helmy se zaměřil na místo, kde dráty vedly do budovy.

„Při normální těžbě žížaly vylezou, zahrabou se pod povrch a najdou rudy nebo žíly materiálu, který je potřeba.

V tomhle případě víme, kde ty věci jsou, takže se žížaly prohrabávají zásobami, identifikují, co kde je, a dívají se po kontaminaci nanoštěnicemi.“

Nanoštěnice. O těch Geary věděl. Mikroskopická zařízení, která měla v zařízení vyvolat problémy, jakmile je aktivoval tlak nebo teplo.

„Já myslel, že nanoštěnice byly zakázané, protože bylo těžké udržet je pod kontrolou.“

Postřehl, jak se pohled pohnul, když poddůstojník pokrčil rameny.

„Ano, pane. Ale zakázaná je spousta věcí, pane, jestli mi rozumíte.“

„Jo, rozumím.“

Zakázané neznamenalo, že se nepoužívají. Ne v případě Syndiků, a jak Geary šokovaně zjistil, neplatilo to ani u Aliance. Sto let dlouhá válka snadno v lidech vyvolá opovržení k životu a zákonům.

„Narazili jste na nějaké problémy?“

„Ne, pane. Dáváme žížalám čas provést pořádnou analýzu a pak pošleme krtky.“

„Krtky?“

„Ano, pane. Krtci jsou ti, co jdou a vyhrabou, co je potřeba. Potom to donesou do krávy. Kráva má malé a velké krtky, používají se podle toho, kolik je toho třeba přinést. A pokud je potřeba, můžeme ke krávě připojit obrovského krtka, ale na Titánu je jen jedna taková potvora. Ta prostě vyhrabe pořádnou díru a posílá materiál zpátky dopravníkem, který má v prdeli.“

Poddůstojník se na chvíli odmlčel, než pokračoval mírně přidušeným hlasem: „Omluvte mě, pane. Chtěl jsem říct, že natěžený materiál vychází z dopravního otvoru na zádi krtka.“

„Pochopil jsem to hned napoprvé.“

Geary se odmlčel a chvíli informace zpracovával.

Sledoval při tom, jak z krávy do syndického skladiště a zpátky přebíhají malé stíny, které za sebou táhly vlastní dráty.

„Takže všechno vypadá dobře?“

„Ano, pane. Používáme malé i velké krtky, protože máme rozkazy suroviny naložit co nejrychleji a vrátit krávy do raketoplánů co nejdřív.“

„Správně. Díky za informace.“

Geary přerušil spojení a zamrkal, aby soustředil pohled zpátky na displej ukazující flotilu. Prozatím dobré, řekl si a bylo to snad poprvé, co to tak opravdu cítil.

Desjaniová zívla.

„Promiňte, pane.“

„Cítím se stejně. Ale aspoň jsem se dozvěděl něco o kravách, které používají inženýři.“

„Krávy?“ podívala se Desjaniová s nedůvěrou na Gearyho.

„Jo. Krávy, které mají žížaly a krtky.“

Usmála se.

„Nemluvil jste spíš s kuchaři o tom, čím nás teď flotila krmí?“

Jídlo. Jak dlouho už vůbec byl na můstku? Gearymu zakručelo v břiše.

Desjaniová se znovu usmála, sáhla do jedné kapsy a nabídla mu potravinovou tyčinku.

„Vždycky jich s sebou několik nosím.“

„Díky. Připomeňte mi, ať vám do hodnocení připíšu pochvalu za schopnost plánovat dopředu,“ řekl Geary a vzal si potravinovou tyčinku. Chvíli přemýšlel, jestli se podívá na popis obsahu, ale pak se rozhodl, že to radši nechce vědět. Tohle se nezměnilo ani za sto let. V nerozumné snaze uspokojit individuální chutě a poukázat na rozdílnost členských světů Aliance byly potravinové tyčinky údajně vyráběné tak, aby odpovídaly nejrůznějším kuchařským stylům mnoha planet a jejich oblastí. Ve skutečnosti však flotila dokázala vytvářet pouze dávky, které nějakým zázrakem dokázaly znechutit úplně každého bez ohledu na místo původu.

Otevřel obal, ukousl si, otřásl se a nakonec se podíval na popis.

„Forshukyen Solos? Co to sakra je?“ začetl se Geary do popisu menšími písmeny. „Oblíbené jídlo na planetách systému Hokaidenova hvězda. To určitě.“

„Snažte se vyhýbat tyčinkám Danaka Yoruk,“ poradila mu Desjaniová.

„Oni je pořád vyrábějí? Když se objevily poprvé, chtěli jsme je prodat Syndikům, ale…“ Ale měli jsme strach, že by nám v tom případě vyhlásili Syndikové válku. Ten vtip byl mnohem zábavnější, když se ještě neválčilo.

Desjaniová měla dost rozumu, aby se neptala, proč se Geary odmlčel v půli věty.

„Myslím, že je přestali vyrábět už dávno, ale pořád se marně snaží udat ty, které se už udělaly,“ zasmála se.

Vrásky vryté do její tváře během války povolily a kapitánka najednou vypadala mnohem mladší než obvykle.

Geary se na ni ušklíbl a byl vděčný, že si s někým, kdo ho považoval za mytického hrdinu, může společně postěžovat aspoň na jídlo ve flotile. Známé přátelské nadávání na nespravedlnost vesmíru mu pomohlo aspoň trochu zapadnout do světa, který se tolik změnil.

Krávy Titánu rychle nasávaly stopové prvky, jež zásobovací lodě tolik potřebovaly. Geary studoval pohyby flotily a znovu ho rozbolela hlava, když si uvědomil, jak těsný je teď časový plán. Dokonce i nejmenší zpoždění by ho donutilo plýtvat časem a palivem při brzdném manévru.

Jako na zavolanou se rozblikala poplašná kontrolka na displeji, jenž sledoval situaci na povrchu měsíce. Tvář plukovnice Carabaliové se objevila dřív, než stačil Geary na displej přeostřit pohled.

„Syndikové v důlních šachtách se snaží vylézt. Ostřelují se s mariňáky, kteří hlídají východy z šachet.“

Poslední, co teď potřeboval, byl boj na povrchu. Možná na to Syndikové přišli a byli ochotní obětovat několik svých lidí jen proto, aby trochu zpomalili alianční flotilu. Geary se zhluboka nadechl, zapřel se do křesla, a zrovna když začal přemýšlet, zastavil se pohledem na displeji flotily. Ale co, sakra. Pro jednou je to snadné.

„Plukovnice Carabaliová, připravte se stáhnout mariňáky k raketoplánům. Postarejte se, aby byly krávy Titánu dobře kryté, dokud nebudou naložené a neodletí bezpečně na palubě lodí.“

„Krávy, pane?“ zamračila se neznatelně mariňácká plukovnice.

„Emtéčka.“ Znělo to směšně. „Mobilní těžební jednotky.“

„Ach. Ano, pane. Pane, ve chvíli kdy začnu stahovat mariňáky, vylezou Syndikové z děr.“

„To si nemyslím, plukovnice. Ne, když je budou ostřelovat Vzorový a Statečné srdce pekelnými kopími. Jak velkou bezpečnostní zónu chcete mezi svými mariňáky a cílem?“

Plukovnice se zamračila pořádně.

„Se vší úctou, pane, dáváme přednost tomu být co nejdál od jakéhokoli místa, které flotila bombarduje.“

To bylo pochopitelné, ale moc mu to nepomohlo. Geary se podíval po Desjaniové.

„Jak přesné bude ostřelování pekelnými kopími, pokud začnou Vzorový a Statečné srdce střílet po Syndicích?

Mariňáci z toho mají obavy.“

Desjaniová si odfrkla.

„Lodě tak blízko cíli a s nulovou relativní rychlostí? Za takových podmínek je nemožné, aby pekelné kopí minulo cíl o měřitelnou vzdálenost, a to mluvím o centimetrech. Ti mariňáci by klidně mohli být deset metrů od zaměřeného bodu a nic by jim nehrozilo.“

Geary si osobně nemyslel, že by byl ochotný stát deset metrů od místa, kam se chystá střílet pekelné kopí, ale nahlas to neřekl.

„Plukovnice, co tak dvě stě metrů bezpečnostní zóny mezi mariňáky a cílem ostřelování?“

„Mohl byste to posunout na tři sta, pane?“

Sakra… ale na druhou stranu, poslal jsem mariňáky dolů i ve chvíli, kdy bylo docela pravděpodobné, že jde o past. Mají to u mě.

„Dobrá. Tři sta metrů. Jakmile bude váš nejvzdálenější mariňák tři sta metrů od šachet se Syndiky, zahájí Vzorový a Statečné srdce ostřelování těch, kteří zkusí vystrčit hlavu.“

Mariňačka se rozzářila.

„Mohla by to být postupující baráž, pane? Jak se budou mí lidé stahovat, mohou lodě posouvat bombardování přes povrchovou instalaci. Urychlíme tak začátek demolice a odradíme případné pronásledovatele.“

„Skvělý návrh, plukovnice. Předám rozkazy Vzorovému a Statečnému srdci.“

Vyskočilo okénko s další zprávou.

„Krávy už sebraly vše, co potřebujeme, a jsou na cestě k raketoplánům.“

„Připravím

mariňáky,

začneme

se

stahovat,“

zasalutovala Carabaliová a zmizela.

Geary zavolal dvě průzkumné bitevní lodě, ujistil se, že jeho rozkazy chápou, a přidal požadavek, aby se postaraly o důkladné zničení těžební instalace s výjimkou několika místností a jejich systémů životní podpory. Syndikové zanechaní v instalaci budou mít těžký život, dokud k nim z obyvatelných planet v systému někdo nepošle záchrannou loď. Ale jelikož je mohla alianční flotila klidně pozabíjet do posledního, neměli si podle Gearyho právo stěžovat.

Konečně se zase něco dělo, i když se symboly označující mariňáky a krávy stahovaly k raketoplánům pomalu jako rostoucí ledovce. Geary byl navyklý pracovat s rychlostmi měřenými na desetiny rychlosti světla, a tak žasnul, jak dlouho trvá na povrchu ujít jen pár set metrů.

Syndici si po chvíli uvědomili, že se mariňáci stahují.

Hned na to začaly z východů těžebních šachet vylézat jednotlivé postavy ve skafandrech. Nejbližší alianční mariňáci však byli pořád v třísetmetrové bezpečnostní zóně.

Geary zatnul pěsti, ale obě průzkumné lodě zadržely palbu, přestože jasně viděly Syndiky pronásledující pomalu se stahující mariňáky.

S takovou se na třísetmetrovou vzdálenost nikdy nedostanou.

Ale možná na tom nezáleželo. Obě lodě, nejprve Vzorový a pak i Statečné srdce, zahájily palbu a pekelná kopí udeřila do oblasti poblíž východů šachet. Nabité částice snadno propálily skálu, kov i lidská těla. Geary zíral na displej a sledoval, jak symboly označující Syndiky rychle po sobě mizí po zásahu kopí.

Syndikové nejblíže mariňáků byli stále v bezpečnostní zóně, ale jejich postup se zastavil, sotva si všimli, jaký masakr se jim odehrává za zády. Byla to přirozená reakce a v tomto případě nejhorší možná. Mariňáci se dál stahovali, nejbližší nepřátelé se dostali na okraj tři sta metrů široké bezpečnostní zóny a pekelná kopí je změnila na obláčky rozptýlených atomů.

Senzory flotily už nedokázaly na povrchu odhalit žádné další. Bylo možné, že několik syndických pronásledovatelů přežilo, skryto pod troskami těžební instalace, kterou Vzorový a Statečné srdce s nadšením demolovaly na roztavený šrot. Ale na tom nezáleželo, jelikož se v palebné zóně nehýbalo nic s výjimkou rozpadajících se budov a trosek odvržených explozemi.

Raketoplány s krávami, bezpečně daleko od probíhající demolice, odstartovaly z povrchu. V jejich okolí se poslední mariňáci stahovali po oddílech do vlastních raketoplánů.

Geary sledoval, jak lodě vyskočily nahoru za těžšími bratránky naloženými krávami a eskortovaly zásoby stopových prvků na Titán, odkud budou rozvezené na ostatní zásobovací lodě.

Zbývaly dvě minuty do okamžiku, kdy by musel Geary zpomalit flotilu, aby ji raketoplány byly schopné dohnat.

Teď už ale zdržení nehrozilo.

Zhluboka vydechl. Další krize odvrácena.

Jsem zvědavý, jaká bude ta příští.

„Gratuluji všem, kteří napomohli úspěchu poslední operace,“ kývl Geary hlavou k plukovnici Carabaliové, kapitánce Tyrosianové a komandéru Lommandovi, a pak i ke kapitánům Vzorového a Statečného srdce. „Kapitánka Tyrosianová mi oznámila, že nezbytné stopové prvky jsou právě teď rozdělovány mezi všechny čtyři zásobovací lodě.

Munice a palivové články, které zásobovači mezitím vyrobili, byly už rozvezeny mezi válečné lodě. Jakmile bude dokončena poslední dodávka a raketoplány přistanou ve svých hangárech, zamíříme ke skokovému bodu pryč z Balduru.“

Nezdálo se, že Gearyho vstřícnost k Tyrosianové a Lommandovi sdílejí všichni. Kapitán Casia z Dobyvatele a komandérka Yin z Orionu se souhlasně usmáli na kapitány bitevních lodí, ale na inženýry se mračili. Geary přejel pohledem kolem dlouhého virtuálního stolu a snažil se odhadnout, kolik jeho důstojníků souhlasí s Casiou a Yin.

Nezdálo se, že by jich bylo hodně, ale nebylo snadné to poznat. Navíc Geary předpokládal, že nejnebezpečnější protivníci ve flotile budou nesnášenlivost skrývat lépe než Casia a Yin.

Rozčilovalo ho, že se protivníci snaží použít inženýry jako klín, který by mohli vrazit mezi flotilu. Ale byla to také užitečná informace.

„Kapitáne Geary,“ promluvil nový hlas. Gearymu chvíli trvalo, než si uvědomil, kdo to byl. Pomohl mu konferenční software, který označil jméno o kus dál podél stolu. Kapitán Badaya z Proslaveného. Byl velitelem toho, co zbývalo z šesté divize bitevních křižníků, která se teď skládala jen z Proslaveného a Neuvěřitelného.

„Kapitáne Geary,“ zopakoval Badaya pomalu, jako by si svá slova teprve promýšlel, „než budeme diskutovat o dalších záležitostech, je tady něco, na co bych chtěl upozornit. Cestou na alianční teritorium nás čekají závažné obtíže a nemůžeme strávit tolik času přemýšlením nad tím, jak ublížit Syndikům, aby je to bolelo. Jako jsme to udělali v Sancere. Uvažoval jsem o tom, co se tam událo.“

To mohlo znamenat mnoho různých věcí a nezdálo se, že by Badaya nějak ohrožoval jeho autoritu, a tak Geary na jeho prohlášení jen přikývl a čekal.

„Brána hypersítě v Sancere,“ nadhodil Badaya. „Když, se rozpadla, došlo k energetickému pulsu, který značně oslabil štíty našich lodí. Pochopil jsem, že nebýt Neochvějného, Opovážlivého a Diamantu, byla by síla pulsu mnohem horší,“ dodal a odmlčel se.

Badaya mířil proslovem do oblasti, které by se Geary raději vyhnul, ale nenapadl ho způsob, jak důstojníka umlčet, aniž by na to téma ještě více soustředil pozornost ostatních. Pro jednou byl Geary rád, že se setkání neúčastní Viktorie Rionová. Kdyby tady by byla, nejspíš by se nevyhnul rychlému pohledu na ni. A to by mohlo ostatním prozradit, že koprezidentka a Geary mají informace, jež ostatním zamlčeli.

„Správně,“ prohlásil Geary klidně.

„Mohli bychom to nějak využít?“ zauvažoval Badaya.

„Mohlo by nám to kupříkladu poskytnout prostředky, jak napáchat cestou domů velké škody v nepřátelských systémech. A jen za zlomek doby, kterou bychom potřebovali k likvidaci systému konvenčními prostředky.“

To rozhodně. A taky by to mohlo spustit genocidu, které se Geary děsil. Přemýšlel o odpovědi a uvědomoval si, že to, co řekne, by mohlo mít závažné následky. Předběhla ho však kapitánka Cresidová, která lítostivě prohlásila: „Kapitán Geary se mě na to ptal,“ prohlásila, „a já mu musela říct, že energetický výstup je příliš nepředvídatelný.

Mohlo by dojít k menšímu výboji, než jaký jsme zažili, nebo dokonce k žádnému.“

Kapitán Tulev přikývl.

„A navíc doufáme, že bychom se takovou branou mohli vrátit domů.“

Proti tomu nikdo nic nenamítal. Místo cestování mezi jednotlivými hvězdami pomocí starých skokových motorů je mohla hypersíť nejen vzít přímo do syndického systému na hranicích s Aliancí, ale dostat je tam mnohem rychleji.

„Kdybychom bránu místo toho zničili, nemohli bychom ji použít.“

„Ztráta výhody pro nás a šance, že syndická hvězdná soustava nebude nijak zasažena,“ poznamenal kapitán Duellos. „Zajímavý návrh, kapitáne Badayo, ale pravděpodobně pro nás nebude příliš praktický.“

Badaya se zamračil, ale také přikývl.

„To je pravda. Teď to zřejmě není použitelná možnost.

Ale neměli bychom na ni zapomínat.“

Geary se snažil tvářit zamyšleně.

„Děkuji vám, kapitáne. Je to pozoruhodný nápad.

Děkuji, že jste nás na to upozornil.“

Houby. Ve skutečnosti si přeju, abys neřekl ani slovo.

Promiňte mi tu lež, předkové. Není v můj prospěch, ale možná zachránila bezpočet nevinných. Na chvíli sklopil zrak a přemýšlel o tom, jak se do řeči okamžitě vložili Cresidová i Tulev a roztrhali nápad na používání bran jako zbraně na kusy. Cresidová o tom všem pochopitelně věděla, protože vytvořila zaměřovací algoritmus, s nímž zabránili bráně hypersítě v Sancere v explozi na úrovni novy. Ale Tulev ne.

Nebo ano? Existovala skupina důstojníků, jež si byla vědomá možnosti, že by brány hypersítě mohly být použity ke genocidě a vyhlazení celého lidstva? Byli odhodlaní pomoci Gearymu potlačit informace o této možnosti na tak dlouho, jak to jen bude možné?

Co by s takovou informací udělali v dlouhodobém horizontu, pokud by se rozhodli, že ji Geary nepoužívá správně?

Musel pokračovat a přesvědčit přítomné důstojníky, aby na to téma zapomněli. Naštěstí měl po ruce námět, který se o to určitě postará.

„Přemýšlel jsem o našem dalším směru. Jak víte, měl jsem v úmyslu vzít odsud flotilu do systému Wendaya. Ale rozmýšlím si to.“

Kolem virtuálního stolu projela vlna reakcí. Geary studoval výrazy důstojníků a nelíbilo se mu, co viděl.

Nadšení téměř neexistovalo ani mezi jeho nejvěrnějšími. Ale promluvil jen kapitán Casia.

„Jsme sotva blíž aliančnímu teritoriu, než jsme byli v syndickém domovském systému,“ postěžoval si.

„Nepřivedl jsem tuto flotilu do syndického domovského systému,“ připomněl Geary Casiovi. „Domů vede dlouhá cesta. S tím nic nenadělám.“

Odmlčel se a znovu hodnotil reakce. Příliš mnoho důstojníků se na hvězdnou mapu dívalo rezignovaně nebo s obavami.

„Ale musíme zkusit něco jiného. Vyhýbali jsme se skokům po přímé čáře k aliančnímu vesmíru, abychom se vyhnuli syndickým pastem, ale Syndikové už to určitě museli pochopit.“

Znovu upoutal jejich pozornost, všichni ho pečlivě poslouchali, ale Casia mávl rukou k hvězdné mapě: „Nebudeme zase ustupovat, že ne?“

Otázka byla položena perfektně, natolik dokonale, až Gearyho napadlo, jestli na ni přišel Casia sám, nebo mu ji poradil některý schopnější Gearyho protivník. Byl to přesně ten typ otázky, jaký by podlomil Gearyho autoritu a jakýkoli plán, který by navrhl.

Ale zdálo se, že tentokrát dokázal protivníky ve flotile vymanévrovat.

„Ne,“ oznámil Geary Casiovi s tvrdým výrazem v očích.

„Mám v plánu vzít flotilu přímo k aliančnímu teritoriu a vyzkoušet, jak daleko se dokážeme dostat, než Syndikové pochopí, o co se snažíme, a pokusí se kolem flotily zase utáhnout smyčku. Měli bychom být schopní urazit slušnou vzdálenost k domovu a zvrátit všechny syndické plány založené na předpokladu, že se budeme chovat přesně naopak.“

Tváře kolem stolu se rozzářily, ale tentokrát si Geary povšiml, že se kapitáni Duellos, Tulev a Cresidová zatvářili, jako by z toho měli obavy. Jako by si mysleli, že schválně ustupuje Casiovi. Zdálo se, že není možné uspokojit pokaždé všechny.

Ale jeho povinností nebylo starat se o to, kdo bude spokojený, a kdo ne.

Geary ukázal na displej.

„Místo abychom skočili do systému Wendaye, poletíme odsud ke hvězdě Sendai a pak přímo na Daiquon. Pokud tam bude vypadat všechno čistě, zamíříme na Ixion.“

Na displeji se objevily jasné čáry tvořící lehce ohnutou šipku zamířenou na alianční teritorium.

„Tak zvládneme skoro třetinu zbývající cesty domů!“

poznamenal komandér Neeson s úsměvem.

„Syndikové ale naši trasu určitě odhadnou dřív, než se dostaneme na Ixion,“ odpověděl s ustaraným výrazem kapitán Mosko z bitevní lodi Vzdorný.

„Taky si myslím,“ souhlasil s ním kapitán Tulev.

„Kapitáne Geary, pochopil jsem to správně, že situaci přehodnotíme v každém hvězdném systému, než provedeme další skok?“

„Správně,“ potvrdil mu Geary. „Předpokládám, že Syndikové poznají, nakolik jsme změnili postup na cestě domů. A až se to stane, budou moci se svou hypersítí přesouvat lodě rychleji, než my budeme skákat, a připraví nám znovu blokádu. Ale myslím si, že máme velmi dobrou šanci dostat se až na Daiquon, aniž bychom narazili na vážnější odpor. A slušnou šanci, že se dostaneme až na Ixion.“

Zdálo se, že je dostal. Geary na chvíli pocítil záchvat podrážděnosti. Štvalo ho, že je musí přesvědčovat, místo aby jim jen přikázal, co mají dělat. Od doby, kdy převzal velení nad flotilou, se přece nedopouštěl neustále nějakých omylů. Ale i tak musel prokazovat protivníkům každý den své schopnosti.

„Využijeme dobu ve skokovém vesmíru k výrobě dalších palivových článků a munice, a ty rozdělíme mezi lodě během tranzitu v Sendai a Daiquonu. Pokud budeme pokračovat na Ixion, chci, abychom byli připraveni na cokoli.“

Kapitán Casia se stále mračil.

„A co v Ixionu? Budeme pokračovat k domovu?“

Geary potlačil chuť popadnout Casiu za krk. Představa modrajícího Casiova obličeje naštěstí potěšila Gearyho natolik, že se dokázal uklidnit.

„Kurz této flotily ve výsledku vždy povede domů,“

prohlásil vyrovnaně. „Nehodlám však dělat detailní plány dál než na čtyři hvězdné soustavy. Až dorazíme do Ixionu, budeme muset zvážit, co dělají Syndikové.“

„Když si udržíme iniciativu…“

„Syndikové se dokáží přesouvat rychleji než my, kapitáne Casio. Mají výhodu hypersítě, kterou mohou používat.“

Proč mu jen musel vysvětlovat něco tak jednoduchého?

Do řeči se znovu vmísila komandérka Yin, jako by ji povzbudil nějaký impuls, kterého si Geary nevšiml.

„Vrátit flotilu do aliančního vesmíru tak rychle, jak to jen bude možné, je kriticky důležité pro válečné úsilí,“

prohlásila, jako by říkala něco objevného.

„Pokud flotila nepřežije cestu na okraj aliančního teritoria,“ zavrčel kapitán Duellos, „tak to válečnému úsilí moc nepomůže.“

„Probojováváme si cestu domů,“ dodala kapitánka Desjaniová se vzteklým pohledem směřovaným na Yin. „Na každém kroku domů působíme Syndikům škody.“

Místo aby komandérka Yin odpověděla, jen se při pohledu na Desjaniovou ušklíbla, jako by ji něco pobavilo.

Desjaniová si výrazu Yin zjevně také všimla a tvář jí ztuhla.

Než stačila něco říct, promluvil kapitán Tulev.

„Také na sebe vážeme většinu syndické flotily, která se nás snaží najít a zastavit,“ prohlásil suše. „Nemůžou využít naší nepřítomnosti na aliančním území k útoku na Alianci, protože potřebují skoro vše, co mají, jen k tomu, aby nás ulovili.“

Komandérka Yin přejela pohledem po okolí, nespatřila to, po čem pátrala, a zmlkla s temným výrazem ve tváři.

Už dávno bylo načase říct jim něco, co by jim připomnělo, že jsou součástí jedné flotily.

„Aliance nás potřebuje doma,“ prohlásil Geary tichým hlasem, aby donutil ostatní pozorně poslouchat. „Alianční lodě, které nebyly součástí flotily, teď zadržují nepřítele a počítají s tím, že se k nim vrátíme. Syndikové se nám jen zoufale snaží zabránit v návratu. Každý den, kdy tahle flotila funguje za syndickými liniemi, je vítězstvím pro Alianci a prohrou pro Syndiky. Až se dostaneme domů, uděláme to s hlavami hrdě vztyčenými a se syndickou flotilou, jež bude mnohem menší díky vítězstvím, která jsme už vybojovali a jichž se ještě dočkáme. Naši předkové na nás budou pyšní.“

Odmlčel se. Všichni ho sledovali, ale nezdálo se, že by měl ještě něco dodávat.

„Děkuji vám. Manévrovací rozkazy ke skoku do systému Sendai dostanete během hodiny.“

Obrazy důstojníků zmizely jako mýdlové bubliny praskající v silném větru. Kapitánka Desjaniová, stále se vzteklým pohledem upřeným na místo ještě před chvílí zabírané komandérkou Yin, se postavila a zamumlala: „Omluvte mne, pane.“ Pak rychle odešla z místnosti.

Zůstal jen poslední sedící obraz, který se zakláněl dozadu a nohy měl položené na stole. Kdyby Geary nevěděl, že je to jen virtuální obraz muže přenášený z jiné lodi, přísahal by, že je tam důstojník opravdu s ním.

„Kapitáne Duellosi,“ řekl Geary obrazu. „Díky, že jste zůstal.“

Duellosův virtuální obraz se usmál.

„Není to zas tak namáhavé.“

„I tak jsem vám vděčný,“ posadil se s povzdychnutím Geary. „Chtěl jsem se vás zeptat na pár věcí.“

„Je něco špatně? Nebo bych se měl možná zeptat, je ještě něco dalšího špatně?“

Geary se ušklíbl a přikývl, aby otázku uznal.

„Myslím, že nic, co by se neobjevilo na schůzi.“

„Běžné skryté intriky a kontraproduktivní debata,“

poznamenal Duellos a zkoumal nehty na své ruce.

„Jo.“

Rutinní, ještě ne zcela vzbouřenecké či neuctivé chování některých důstojníků.

„Něco mě ale zaujalo.“

Obraz Duellose se postavil, došel k sedadlu naproti Gearymu a znovu si sedl.

„Politika? Personál?“

„Obojí. Za prvé, co mi můžete říct o kapitánu Casiovi?“

Duellos se ušklíbl.

„Důstojník jen velmi skromného nadání, tak skromného, že ho značně předstihoval i kapitán Numos. Chcete vědět, proč na minulé a téhle konferenci začal najednou dělat problémy?“

„Jo.“

„Protože Numos i Faresová sedí v base. A tak v třetí divizi bitevních lodí zůstává mocenské vakuum,“

poznamenal Duellos. „Jak vás asi napadlo, byla ta divize od začátku odkladištěm problémových důstojníků.“

Gearyho to napadlo. Za jeho časů bylo tak málo velkých bitevních lodí, že by byla představa celé divize určené k izolaci potížistů nepředstavitelná.

„Jak vážný problém je Casia?“

„Těžko říct,“ přiznal Duellos se zamračením. „Sám o sobě určitě dokáže napáchat škody tím, že něco vážně podělá. Ale pokud bude sloužit jako mluvčí těch, kteří nestojí o vaše velení… mohl by se stát nebezpečnou figurkou mnohem schopnějších důstojníků, co zatím své motivace skrývají.“

Naneštěstí to odpovídalo Gearyho nejhorším obavám.

„Byl byste ochotný zaspekulovat si o tom, kteří důstojníci by do té skupiny mohli patřit?“

Na Duellosovi bylo vidět, že mu otázka není příjemná.

„Dal bych přednost tomu, kdybych nemusel, pane.

Pokud bych měl důkazy nebo spolehlivé informace, bylo by to něco jiného. Ale nechce se mi někoho obviňovat jen na základě spekulace.“

„Chápu. Upřímně řečeno, nechci být typ velitele, který špehuje potenciálně problémové podřízené.“

Nikdy si takového velitele ani nedokázal představit, protože před sto lety by bylo v prostředí flotily něco takového nepřijatelného.

„Není to něco, co by bylo vysloveně neznámé,“ utrousil Duellos. „Určitě vám už došlo, že jdete proti tradici, když jako velitel nešpehujete podřízené, abyste zjistil, komu věřit, a komu ne.“

Z nějakého důvodu to u Gearyho vyvolalo ironický úsměv.

„Před sto lety se od velitele flotily očekávalo, že dokáže takové věci zjistit, aniž by musel podřízené špehovat.“

„Byly to jednodušší doby. Stejně jako mnoho jiného je současná praxe omluvitelná faktem, že bojujeme o přežití.“

„Je to skvělá výmluva, že? Ale nedovedu si představit, že by na to naši předkové pohlíželi se spokojeností,“ zavrtěl Geary hlavou. „Odmítám provádět mezi důstojníky hon na čarodějnice.“

Duellos Gearyho dlouze a mlčky sledoval.

„A pokud bude cenou za vaši čest ztráta flotily a prohra Aliance?“

„Snažíte se mě přesvědčit, abych jednal proti vlastním důstojníkům jen na základě podezření?“ zeptal se Geary.

„Jsem překvapený.“

„A zklamaný?“ mávl Duellos jednou rukou zamítavě.

„Náhodou věřím, že pokud se tahle flotila dostane domů, bude to jen proto, že jsme si vzpomněli na čest svých předků.“

Zaměřil se na hvězdnou mapu na jedné stěně kabiny.

„Je to tak zjevné. Odporné praktiky přijaté během posledního století byly opakovaně prohlašovány za politováníhodné, nicméně nezbytné pro vítězství. Je divné, že jsme ještě nevyhráli. Řekl byste, že někoho napadne, proč ty prostředky stále nepřinesly výsledky. Vy jste první, kdo nás o tom donutil přemýšlet.“

Duellos si povzdychl.

„Ne, jen hraju ďáblova advokáta, kapitáne Geary. Každý velitel někoho takového potřebuje, že?“

„Nejméně jednoho,“ potvrdil Geary.

„A vy nemáte jen mne, ale taky koprezidentku Rionovou,“ zadíval se Duellos na Gearyho tázavě. „Jak to jde? Jestli se mohu zeptat.“

„To dokážete odhadnout stejně dobře jako já.“

„Je to silná žena. Tvrdá žena a respektovaná ve flotile tak, jak jen může politička být.“

„Mám

spoustu

zkušeností

s

prvními

dvěma

charakteristikami. O té třetí nepochybuji,“ pokrčil Geary rameny. „Po Ilionu se mi odcizila. Nevím proč. Nechce mi to říct.“

„Velitelé lodí z federace Trhliny a Callaské republiky se mi svěřili, že se koprezidentka Rionová v poslední době chová divně,“ poznamenal Duellos. „I od nich jako by si držela odstup.“

„To je zvláštní.“

Předpokládal jsem, že jsem něco udělal já. Ale proč by se pak Rionová chovala stejně i k lodím vlastní republiky? Z

toho, co jsem viděl, má Rionová k těm posádkám silný vztah.

„Uvidím, jestli se mi nepodaří něco zjistit. Je opravdu zvláštní vidět tohle zrovna u Rionové.“

Duellos přikývl.

„Když už mluvíme o hádankách, všiml jsem si něčeho, co jsem nepochopil. Můj poslední trn v patě, kapitán Casia, je velitel bitevní lodě.“

„Ano,“ potvrdil Duellos, kterému zjevně nebylo jasné, proč o tom Geary mluví.

„A stejně tak jimi jsou nebo byli lidé typu Numos, Faresová a Kerestes. Na druhou stranu mám velitele, jako jste vy, Desjaniová, Tulev a Cresidová. Vynikající důstojníci, všichni z bitevních křižníků.“

Duellos roztáhl ruce v rádoby pokorném gestu a přikývl.

„Proč?“ zeptal se ho Geary.

„Proč?“ zopakoval zmateně Duellos.

„Proč jsou velitelé bitevních lodí horší než velitelé bitevních křižníků?“ zeptal se Geary na rovinu.

Duellos se tvářil jako muž tázaný na to, proč je vesmír černý.

„Tak flotila funguje. Nejslibnější důstojníci míří na bitevní křižníky. Ti, kteří nejsou považováni za dost dobré, skončí na bitevních lodích.“

Geary čekal, ale zdálo se, že podle Duellose to není třeba dál vysvětlovat.

„Fajn, takhle to funguje. Ale proč? Za mých časů bylo velení bitevní lodě považováno za nejvyšší a nejprestižnější pozici. Bitevní křižníky jsou také důležité, ale byly řazeny pod bitevní lodě.“

To bylo poprvé, co Geary Duellose opravdu překvapil.

„To myslíte vážně? Ale bitevní lodě jsou pomalé. Lenivé.

Jsou silné, ale nevedou flotilu do boje!“

„Nevedou flotilu?“

„Ano!“ máchl Duellos rukou. „Bitevní křižníky jsou rychlé. Jako první se dostanou do kontaktu s nepřítelem…“

„Umírají rychleji a častěji, protože nemají takovou ochranu jako bitevní lodě,“ přerušil ho Geary.

„Přirozeně,“ souhlasil Duellos. „Nejdeme do bitvy, abychom se schovávali za pancířem. Letíme bojovat. A bitevní křižníky jsou v první linii.“

Najednou mu to dávalo smysl. Bylo to prostředí flotily, která si cenila boj nade vše ostatní a viděla nejvyšší ctnost v co nejrychlejším zakousnutí se do nepřítele, která se naučila opovrhovat vším, co by se dalo brát jako obrana ve prospěch boje. Bylo pochopitelné, že nejlepší důstojníci budou aspirovat na velení nejofenzivnějšího typu lodě. A nejméně žádoucí budou posíláni na lodě, co kladly kromě výzbroje velký důraz na obranu.

Jenže takový způsob myšlení měl v sobě závažnou chybu. Gearyho napadlo, jestli konečně nenarazil na jednu z příčin ochromeného velení flotily.

„Kapitáne Duellosi, přemýšlejte o tom, co flotila dělala.

Dávala nejlepší důstojníky na lodě, které budou s největší pravděpodobností zničeny. Nejhorší zase na lodě, které jsou nejsilněji chráněné. Nezdá se vám, že je to z dlouhodobého hlediska šílený způsob, jak vést válku?“

Duellos se zamračeně zamyslel.

„Z tohohle úhlu pohledu jsem o tom nikdy neuvažoval.

Ale flotila potřebuje své nejlepší v nejrychlejších a méně obrněných lodích. Chápejte, méně schopný důstojník dokáže přežít v bitevní lodi, protože ty je obtížnější zničit.“

Geary si nemohl pomoct a rozesmál se.

„Systém je postavený na principu ochrany méně schopných důstojníků?“

Duellos se zamračil ještě více.

„Nikdy jsem neslyšel, že by to někdo řekl takhle.

Obvykle se to bere tak, že obrana bitevní lodě dokáže kompenzovat slabiny svého velitele.“

To jistým pokrouceným způsobem dávalo smysl.

„Dělají Syndikové to samé?“

„Nevím,“ přiznal Duellos nevědomost. „Předpokládám to.“ Pokud ano, tak se o co nejrychlejší likvidaci nejlepších lidí alespoň snažily obě strany současně. Geary znovu zapřemýšlel, proč by potřebovala inteligentní cizí rasa nějak zasahovat proti lidem, když ti neustále předváděli velké umění a ochotu likvidovat se mezi sebou.

„Alespoň konečně chápu něco důležitého. Jen tak mezi námi, podle mě je to naprosto šílený způsob, jak organizovat flotilu, jenže prozatím to pochopitelně nemůžu změnit.“

Pokud bude nadále přicházet o bitevní křižníky, zahynou i nejlepší a nejzkušenější důstojníci. Neznal ale způsob, jak má v případě boje se Syndiky držet křižníky mimo nebezpečí. Ani jeho nejlepší důstojníci by to nepřijali. Stálo to proti všemu, v co věřili, pro co trénovali a jak bojovali.

Jenže jestli nevymyslím, jak své bitevní křižníky bránit, nemá flotila šanci.

„Je tady ještě něco, na co jsem nepřišel sám a co bych měl vědět?“

Duellos se zamračil a zdálo se, že váhá.

„Je vám jasné, že vaši protivníci ve flotile nadále šíří nejrůznější zvěsti ve snaze podkopat vám autoritu.“

„Jo. To jsou staré zprávy. Říkají něco nového?“

Další a ještě silnější zamračení.

„Nevím, jestli vám to mám říct, kapitáne Geary. Ale určitě jste si všiml mezihry mezi kapitánkou Desjaniovou a komandérkou Yin na konci konference.“

„Ano, všiml. Co to mělo znamenat?“

Duellos pokračoval se zjevnou neochotou: „Pochybuju, že se to doneslo ke kapitánce Desjaniové, pokud jí to neřekl někdo, kdo se vydával za jejího přítele, ale měl byste vědět, že podle povídaček máte s kapitánkou Desjaniovou velmi úzký vztah.“

Pro změnu se zamračil Geary.

„Chápu to tak, že má jít o něco víc než úzký profesionální vztah.“

Duellos přikývl a z výrazu tváře mu čišela nechuť z toho, že musí o něčem takovém mluvit.

„Oni tvrdí, že podvádím Rionovou? Já myslel, že o ní ví celá flotila.“

„Zjevně jste schopný uspokojovat dvě ženy najednou,“

odpověděl Duellos a na rty se mu vkradl sardonický úsměv.

„Jeden muž, údajně schopný ukojit Rionovou i Desjaniovou.

To by ve spravedlivém světě mělo vaši reputaci spíš zvýšit.“

„To není legrační,“ odpověděl Geary temně.

„Ne. Naznačuje to nečestnost nejen na vaší straně, ale i u kapitánky Desjaniové, a vlastně i u koprezidentky Rionové,“

pokrčil Duellos rameny. „Každý, kdo vypadá na vašeho spojence, je pro vaše protivníky kořist.“

„Včetně vás?“

Duellos tiše přikývl a Geary zavrtěl hlavou.

„Nemělo by mě to překvapovat. Ale budu si dávat pozor s Desjaniovou, postarám se, aby nedošlo k ničemu, co by mohla i ta nejperverznější mysl překroutit na cosi nepřístojného.“

„Perverzní mysl dokáže být výjimečně invenční,“

upozornil ho Duellos. „Kdybyste byl na palubě mé lodi, nejspíš by šířili takové povídačky i o nás dvou.“

„Bez urážky, kapitáne Duellosi, ale nejste můj typ.“

„To nevadí,“ odpověděl Duellos s veselým úšklebkem.

„Kromě toho by moje žena na takový vztah nejspíš pohlížela s velkou nelibostí.“

„Ženy takové bývají,“ souhlasil Geary a vzpomněl si, že Duellos má doma na aliančním území rodinu. Pak si nemohl pomoct a musel se usmát. „Na chlapa, který má údajně dvě ženské, jsem si toho teda moc neužil.“

„Berte to z té lepší stránky,“ navrhl mu Duellos.

„Kdybyste opravdu podváděl Rionovou s Desjaniovou, nebo naopak, tak by vás jedna nebo druhá, dost možná obě, zabila a smály by se, až byste umíral. Ženy takové bývají.“

„To rozhodně. Zvlášť ženy jako Rionová nebo Desjaniová. Díky za varování. Nechci, aby se kvůli mně pochybovalo o něčí cti.“

Geary zaváhal, když se mu v mysli se vzpomínkou na Rionovou vynořila další otázka.

„To, co vytáhl kapitán Badaya, ty brány hypersítě.“

Duellos klidně přikývl.

„Podařilo se nám to zažehnat.“

„Kolik toho víte?“

„Vyhynutí celé rasy.“

Duellos se zapřel do křesla a na chvíli zavřel oči.

„Supernovy nebo novy vybuchující v každém hvězdném systému s branou hypersítě. Komandérka, pardon, kapitánka Cresidová o potenciální hrozbě řekla malé skupině několika důstojníků. Předvídala, že možná budete potřebovat v takové záležitosti podporu.“

Duellos otevřel oči a vážně se na Gearyho zadíval.

„Doufám, že na ni nebudete naštvaný. Myslím, že bylo od Cresidové moudré říct o tom několika dalším lidem. Sám jste to viděl během konference, když na to přišla řeč.“

„To jsem viděl,“ uznal Geary. „Máte pravdu. Bylo to od ní chytré. Upřímně řečeno, byl bych radši, kdyby to nikdo nevěděl, ale pokud máme zabránit nejhoršímu, někteří lidé to vědět musí.“

„Komu jste to ještě řekl?“

„Jen koprezidentce Rionové.“

„Ach, alianční senátorce,“ ušklíbl se Duellos. „Alianční senát by hlasoval, abychom použili brány a nechali je v syndických systémech explodovat. To snad víte, ne?“

„To předpokládala i Rionová. Syndikové by pak měli dost času pochopit, co děláme, a oplatit nám stejnou mincí.“

Duellos přikývl a náhle vypadal o dvacet let starší.

„Pokud dostanete flotilu domů, povezete s sebou informace o tom, jak vyhubit lidskou rasu.“

„Jo,“ odpověděl Geary a začal si třít čelo. „Chcete převzít velení?“

„Jen přes vaši mrtvolu,“ odpověděl Duellos a podíval se na hvězdnou mapu. „Možná se žijící hvězdy rozhodly, že je lidská rasa beznadějná.“

„Žijící hvězdy nevytvořily hypersíť,“ odpověděl Geary tvrdým hlasem.

„Když nás vedly, je to to samé…“

„Někdo… něco jiného nám dalo tu technologii. Jsem si tím jistý.“

Duellos dlouho přemýšlel, než se zeptal: „Něco. Něco nelidského?“

„Takový je můj předpoklad. Rionová s tím souhlasí.

Myslíme si, že jsou na druhé straně syndického teritoria.“

„Zajímavý nápad.“

Dlouhá pauza.

„Dali nám jed zabalený v líbivém obalu a čekají, až ho spolkneme?“

„Možná.“

Geary mávl k hvězdné mapě.

„Jejich motivy můžeme jen odhadovat. Mají pravdu, že lidstvo je dost blbé, aby si jejich dárek vzalo a zničilo se jím.

Ale neznají nebo zapomněli na jinou lidskou vlastnost.“

„A to je?“ pozvedl Duellos tázavě obočí.

„Nesnášíme, když nám někdo rozkazuje, a dokážeme být nepředvídatelní.“

Duellos se usmál.

„Pravda. Můžu tuhle informaci předat dál?“

„Jo,“ souhlasil Geary a chvíli přemýšlel. „Řekněte to těm samým lidem, kteří už vědí o bránách hypersítě. Měl jsem takový strach, co by se stalo, kdyby se to doneslo ke špatným lidem, až jsem zapomněl zajistit, aby o tom věděli ti správní. Jen pro případ, že by se mi něco stalo.“

Duellos se znovu zamračil. „Sice jsme hodně zdegenerovali, ale vražda nadřízeného důstojníka nikdy nebyl způsob, jak získat ve flotile vyšší pozici.“

Geary si nemohl pomoct a musel se rozesmát.

„Omlouvám se. Nemyslel jsem to tak. Ale víte, možná jste si všiml, že máme válku. Lidé umírají.“

„Slyšel jsem o tom,“ řekl Duellos a pomalu a zamyšleně se postavil.

„Sázky se stále zvyšují a nakonec zodpovědnost zůstává na vás. Jak vám to jde?“

„Mizerně.“

Duellos přikývl.

„Pokud dojde k nejhoršímu a přijdeme o vás v boji, udělám, co bude v mých silách. Se vším. Máte mé slovo na čest mých předků.“

Geary také vstal a natáhl se, aby sevřel druhému muži rameno. Na poslední chvíli si uvědomil, že je to virtuální obraz, a tak jen opětoval gesto.

„O tom jsem nikdy nepochyboval. Díky, příteli.“

Duellos zasalutoval. Geary mu pozdrav opětovat, pak obraz zmizel a Geary zůstal znovu opravdu sám.

4.

Bez ohledu na to, jak špatné to mohlo být, bez ohledu na to, jak osamělý a izolovaný se cítil ve velení flotily, vždy tady byli jeho předkové.

Flotila se konečně dostala na to správné místo na oběžné dráze kolem slunce Baldur a vstoupila do skokového prostoru na cestě k Sendai. Geary sledoval, jak se obraz na externím displeji proměnil z nekonečné černi poseté hvězdami na nekonečnou nudnou šeď posetou občasnými světelnými skvrnkami, které rozkvétaly a zase hasly. Za Gearyho časů nikdo nevěděl, co světla znamenají, jelikož průzkum skokového prostoru nebyl možný. A se zrodem hypersítě o něj zájem upadl. Nebo možná byl výzkum, jenž by byl schopný vysvětlit světla ve skokovém prostoru, odsunutý na vedlejší kolej ve prospěch válečného úsilí, které si žádalo všechny dostupné prostředky – vědecké, technické i finanční.

Kapitánka Desjaniová přistihla Gearyho při sledování světel. Když si uvědomila, že si jí Geary všiml, rychle sklopila zrak. Brzy poté, co převzal velení, mu řekla, že podle mnoha lodníků flotily býval Geary jedním z těch světélek, jeho duše spočívající v jinak neměnném, nekonečném skokovém vesmíru. Čekající, dokud nebyla Aliance v tak zoufalé situaci, že se legendární Black Jack Geary musel vrátit, aby zachránil svůj lid. Věřili tomu ještě poté, co zjistili, že Geary ve skutečnosti celou dobu spal hibernačním spánkem v poškozeném záchranném modulu v systému jménem Grendel na okraji aliančního teritoria? S

poškozeným majákem a hibernačním systémem, který ho sotva dokázal udržet při životě, než na něj flotila náhodou narazila?

Uvidí ještě někdy Grendel? Nijak zvlášť po tom netoužil.

Byla to poměrně zbytečná hvězda, taková, přes kterou jen prolétaly lodě a konvoje cestou na důležitější místa. Geary se dozvěděl, že byl systém opuštěn, protože se nacházel příliš blízko hranic se Syndikovanými světy a nebylo tam nic, co by mělo smysl bránit. Jako stopy dřívější lidské kolonizace zůstávaly jen vraky po tuctu bitev na oběžné dráze kolem hvězdy. Jeden z těch vraků ale patřil jeho staré lodi zničené při krytí ústupu zbytku konvoje. U Grendelu zemřela velká část jeho posádky. Dlužil jim návštěvu místa, kde pod jeho velením bojovali a zahynuli.

Naneštěstí i za jeho současného velení už zemřelo mnohem víc lidí, téměř určitě včetně prasynovce, jehož loď Odpůrce byla zničena, když kryla ústup flotily ze syndického domovského systému. Michael Geary nejspíš už spočíval s Gearyho předky, s předky, kterým už příliš dlouho nevzdal úctu.

„Kapitánko Desjaniová, po příští hodinu mě prosím nevolejte, pokud nepůjde o nouzovou událost.“

Přikývla, ve tváři vepsanou únavu z dlouhých hodin strávených na můstku během letu nepřátelským teritoriem.

„Během skoku není moc pravděpodobné, že by k nějaké nouzové situaci došlo. Skokový prostor je nudný, ale právě teď mi nuda připadá lákavá.“

Geary se otočil, aby opustil můstek Neochvějného, a očima na chvíli spočinul na prázdném křesle pozorovatele.

Normálně v něm koprezidentka Rionová seděla i při natolik rutinních záležitostech, jako byl přechod do skokového prostoru. Musím zjistit, co se s ní děje. Měl jsem to udělat už dávno, ale dokud jsme byli u Balduru, vždycky jsem si našel nějakou výmluvu, proč to odložit.

Opustil můstek, ale místo aby zamířil do své kajuty, vydal se dovnitř lodi na místo skryté tak hluboko uvnitř křižníku a tak chráněné před nehodami nebo nepřátelskou střelbou, jak to jen bylo technicky možné. Od Gearyho časů se toho hodně změnilo, a tak se mu značně ulevilo, když zjistil, že alespoň tohle místo bylo zachováno.

Lodníci a důstojníci v chodbách Gearymu salutovali a usmívali se na něj s výrazy obdivu a nepokryté úcty k hrdinovi. Opětoval jejich úsměvy, i když ve skutečnosti měl sto chutí popadnout je a zatřást s nimi, donutit je, aby si uvědomili, že je člověk se stejnou schopností chybovat jako oni. Vracel nekonečné salutování, až ho z toho rozbolela ruka. Napadlo ho, jestli přece jen neudělal chybu, když znovu zavedl salutování jako způsob pozdravu nadřízených.

Poblíž svatyně postávalo několik lodníků, když ale Geary dorazil, rychle mu vyklidili cestu. Jakmile kolem nich prošel, zaslechl za sebou zvuky šeptané konverzace.

Posádka byla ráda, že mluví s předky, líbilo se jí, že stejně jako všichni ostatní i legendární hrdina vyhledává rady a útěchu ve svatyni.

Geary vstoupil do malé místnosti, zavřel za sebou dveře a pak se posadil na dřevěnou lavici naproti malé poličce, na níž stála svíčka. Sebral ležící zapalovač, zažehl knot svíčky a pak chvíli jen seděl, zklidňoval mysl a čekal, až se přiblíží duše jeho předků.

Nakonec začal mluvit.

„Děkuji vám, předkové, že jste provedli flotilu bezpečně další nepřátelskou hvězdnou soustavou. Děkuji vám, že mě vedete v mých rozhodnutích, a jsem vám vděčný za to, že jsme u Balduru nikoho neztratili.“

Geary se odmlčel a jeho myšlenky se rozběhly na místa, kam je už nějakou dobu nechtěl pouštět.

„Doufám, že se Baldur nezměnil. Rád bych tu planetu někdy viděl osobně, chtěl bych poznat, jestli je taková, jak všichni říkali. Ale to už si ve flotile kromě mne nikdo nepamatuje. Nikdo jiný si nepamatuje Baldur jako něco jiného než jen další nepřátelskou planetu.“

Znovu se odmlčel a nechal myšlenky volně bloudit.

„Doufám, že jsem udělal správné rozhodnutí, když jsem přikázal flotile letět k Sendai a dál. Pokud jsem se spletl, prosím, najděte způsob, jak mě na to upozornit. Ti lidé mi věří. Tedy, většina z nich. Někteří z nich si myslí… sakra, já ani nevím, co si myslí. Já tuhle práci nechtěl.“

Zadíval se za svíčku u stěny, v duchu viděl prázdnotu za trupem Neochvějného.

„Je to velké pokušení. Víte, co mi našeptává. Prostě buď Black Jack Geary. Dělej to, co chceš. Bylo by to o tolik jednodušší. Nesnaž se lidi přesvědčovat. Jen jim ukaž, jak se to má dělat. Musím si neustále připomínat, že nejsem ten, za koho mě považují. Nejsem Black Jack, legendární hrdina Aliance. Pokud se začnu chovat jako někdo, kdo nejsem, mohla by to být katastrofa nejen pro Alianci, ale i pro celé lidstvo.

Je to vůbec v pořádku? Nemůžu uvěřit, že se ptám, ale…

je v pořádku vidět Syndiky jako lidi? Jejich vůdcové jsou strašní, jejich válečné lodě a vojáky musíme zastavit, ale pokud si začnu myslet, že jsou všichni Syndikové nelidské stvůry, na jejichž smrti nezáleží, nebylo by to špatně? Pokud opravdu existuje nelidská inteligentní rasa na druhé straně syndického teritoria, která trikem přesvědčila lidstvo, aby si do každého důležitějšího hvězdného systému nainstalovalo neuvěřitelně ničivou minu, nepotřebujeme si pamatovat dobré věci, které drží lidstvo pohromadě? Možná teď máme společného nepřítele.“

Možná. To slovo nějakou dobu jen tak viselo ve vzduchu.

„Přál bych si vědět, jak to je. Ani si nemůžu být jistý, jestli ti cizinci opravdu existují. Co chtějí? Jaké mají plány?

Můžu přivézt flotilu bezpečně domů, aniž bych spustil genocidu, válku do posledního člověka mezi Aliancí a Syndikovanými světy?“

Dlouhou dobu jen seděl, snažil se nemyslet a nechal mysl volně plout, aby byla co nejotevřenější, kdyby mu snad předkové chtěli předat zprávu.

Neobjevil se ale žádný náhlý záchvat inspirace. Geary si povzdychl a připravil se k odchodu, předtím ale ještě jednou promluvil: „Nevím, co trápí Viktorii Rionovou, ale něco ano. Něco, s čím se nechce podělit ani se mnou, ani s nikým jiným. Vím, že nepatří do rodiny, pokud však pro ni můžu něco udělat, ukažte mi jak, pokud můžete. Opravdu nevím, co k té ženě vlastně cítím, ale udělala pro ostatní hodně.“

Pak se natáhl, aby uhasil knot, a odrecitoval prastará slova: „Dejte mi mír, dejte mi vedení, dejte mi moudrost.“

Když odcházel, cítil se mnohem lépe.

„Mariňáci v té těžební instalaci na Balduru objevili zajímavé materiály.“

Zpráva poručíka Igera od rozvědky toho moc neobjasňovala, ale rozvědčíci si libovali, když se mohli tvářit tajemně a záhadně, jako by vždy věděli víc, než vám ve skutečnosti říkají. V tomto případě zpráva dokázala přitáhnout Gearyho dolů do zpravodajské sekce.

„Tak co máte?“

Poručík Iger a jeden z jeho poddůstojníků nabídli Gearymu přenosnou čtečku.

„Je to tady, pane,“ vysvětlil Iger.

Geary se zadíval na první dokument. „Drahá Asiro…“

Byl to soukromý dopis, začal ho rychle pročítat, pak ale zpomalil.

„Nemůžeme sehnat součástky, které potřebujeme k udržení provozu, a museli jsme rozebrat část těžebních strojů, abychom mohli pracovat aspoň s něčím… minulý týden jsme zase měli nedostatek potravin… mluví se o dalším odvodu do armády, prosím, řekni mi, že to není pravda… kdy tahle válka skončí?“

Vzhlédl od dopisu a zeptal se: „To je ze souborů bezpečnostní policie v tom dole? Předpokládám, že ten, kdo to napsal, skončil v base.“

Iger zavrtěl hlavou.

„Bylo to ve frontě na odeslání, pane. Bezpečáci už to odsouhlasili.“

„To si děláte srandu,“ zamračil se Geary na dopis.

„Předpokládám, že jste mě sem dolů nezavolali, jen abyste mi řekli, že v Syndikovaných světech panuje větší svoboda, než mi tvrdili.“

Poručík i jeho poddůstojník se usmáli.

„Ne, pane,“ odpověděl Iger. „Pořád jsou policejní stát.

Ale tohle je jen jeden dopis. Jejich tam celá hromada, stažená z fronty syndického vysílače, a většina obsahuje podobné věci. Projeli jsme jména z dopisů v souborech, které mariňáci vytáhli z bezpečnostní kanceláře, a kromě rutinních záznamů tam o těch lidech nic není.“

„Proč ne?“ zvedl Geary čtečku. „Není tohle přesně ten typ řečí, za které Syndikové posílají lidi do pracovních táborů?“

„To je, pane,“ řekl Iger vážně. „Nebo mělo by to tak být.

Ale podle všeho byly v tom dole tolerovány otevřené stížnosti až do bezprecedentní úrovně. Buď byla bezpečnostní

jednotka

extrémně

laxní,

nebo

je

nespokojenost natolik rozsáhlá, že jsou podobné nálady nepotlačitelné.“ Ukázal na čtečku a pokračoval: „Mezi soubory z dolu byla i nějaká pošta z obydlené planety, která ještě nebyla předána horníkům a dalším pracovníkům instalace. Spousta těch dopisů říká to samé. Nedostatek všeho a obavy, že si válka vyžádá další lidi nebo zdroje.“

„Kritizují některé z nich vládu?“

Těch pár Syndiků, které Geary od převzetí velení potkal, se k smrti bálo říct cokoli špatného o svých vůdcích nebo něco proti nim.

„Pouze jeden, pane. Ostatní se přímé kritice vůdců Syndikovaných světů opatrně vyhýbají.“

Iger se natáhl a vyťukal několik příkazů.

„Tady je ta výjimka.“

Geary si ji pozorně pročetl.

„Co si naši vůdcové myslí? Někdo musí dělat vážné chyby. Ale platíme za to jen ty a já. Tohle nemůže dál pokračovat.“

„Byl dopis označen bezpečností? Musel být.“

„Ne, pane,“ potlačil Iger další úsměv. „Napsal to šéf bezpečnosti těžební instalace.“

„Děláte si legraci?“ zadíval se Geary znovu na zprávu.

„Není to falešné? Nějaký trik, který nás má zmást?“

„Pokud jsme schopni posoudit, pane, tak je to pravé.“

„Mluvil jsem se Syndiky, které jsme zajali. Vy sám jste je vyslýchal. Nikdo z nich nic takového neříkal.“

„Nám ne, pane,“ souhlasil Iger. „Je jedna věc probírat takové věci mezi sebou, ale kdyby to nějaký Syndik řekl nám a pak se někdy dostal domů a vyslechla ho jejich bezpečnost, byla by to pro něj sebevražda. ‚Řekl jste něco Alianci? O čem jste mluvil s členy Aliance?‘ Něco takového. Byli by vyhodnoceni, že něco tají, a pak by byli vystaveni, ehm, drsnějším metodám výslechu. Nakonec by skončili s obviněním z pronášení zrádných řečí před nepřítelem.“

To znělo rozumně.

„Co si myslíte o faktu, že si syndičtí civilisté mezi sebou říkají takové věci, poručíku?“

Iger se odmlčel a zase zvážněl.

„Projeli jsme to našimi nejlepšími expertními systémy pro sociální analýzu. Podle systémů, pokud jsou zprávy autentické a přesně odrážejí stav veřejného mínění v systému Baldur, a pokud nebyly jejich následkem tresty nebo zatčení, pak stojí syndické politické vedení na velmi vratkých nohách. Válečné problémy jim musejí čím dál tím víc komplikovat kontrolu nad disidenty a nespokojenci s vládou. Některé z dopisů probírají oficiální syndická prohlášení o vítězství nad Aliancí téměř vždy s nedůvěrou.

Pravda, je to jen jeden systém mimo hypersíť a nálada v jiných se bude lišit v intenzitě a úrovni, ale není důvod myslet si, že by byl Baldur unikátní.“

„V Sancere jsme nic takového nenašli,“ poznamenal Geary.

„To ne, pane, ale Sancere je bohatý systém plný vojenských loděnic… tedy byl, než jsme je všechny rozmlátili na kusy. Spousta vládních kontraktů, dobrá práce, priorita na zdroje, napojení na hypersíť. A velká část lidí byla nejspíš na pozicích důležitých pro válečné úsilí, takže se na ně nevztahovaly odvody do armády. Neměli tolik důvodů stěžovat si jako lidi z Balduru.“

Poručík Iger se zatvářil omluvně a dodal: „Pocházím z hvězdného systému v Alianci, který je na tom podobně, pane. Marduk. V takových soustavách je život docela dobrý.

Rozhodně během války lepší než kdekoli jinde.“

Geary se zadíval na poručíka.

„Ale stejně jste se dal k flotile, místo abyste nastoupil někam do práce, která má výjimku z odvodů?“

„Ehm… ano, pane,“ zadíval se Iger na poddůstojníka, který se znovu usmíval. „Lidi si rádi dělají legraci, že jsem skončil u zpravodajů, protože jsem nedával pozor na zprávy a nevěděl, co mě čeká.“

Vtipy o lidech od rozvědky se zjevně za sto let příliš nezměnily. Geary se znovu soustředil na dopisy z Balduru.

Zdálo se to až příliš dobré, aby to mohla být pravda.

Nepřátelská morálka konečně dostávala trhliny.

„Co říkají o Alianci?“

Chvíli mu nikdo neodpovídal, a tak se Geary tázavě zadíval na poručíka i poddůstojníka.

„Říkají vůbec něco o Alianci?“ Iger přikývl a bylo vidět, že z odpovědi sám nemá radost.

„Většinou opakují syndickou propagandu, pane. Jedna z posledních zpráv ve frontě byla uložena ve chvíli, kdy naši flotilu zahlédli, a je to psané pomalu jako poslední vůle.

Našli jsme několik podobných rozepsaných, ale neodeslaných zpráv. Ve všech se předpokládalo, že naše flotila rozstřílí vše v celém Balduru a nebudeme rozlišovat mezi civilními a vojenskými cíli, pisatelé se obávali o bezpečí svých rodin. Jeden mluvil o příbuzném, kterého jsme zajali, a byl si jistý, že jsme ho popravili. Takovéhle věci.“

„Tak propaganda?“ zopakoval Geary. „Poručíku, vím, že alianční vojenské síly už nějakou dobu rutinně bombardují civilní cíle. Vím o zajatcích, kteří byli popraveni.“

Iger se zatvářil šokované.

„Ale to si vyžádala situace, pane! Bylo to v tu chvíli nezbytné. V Alianci nebylo nikdy pravidlem to, co je pro Syndiky zákonem.“

„Syndická populace ten rozdíl zjevně nedokáže rozeznat, poručíku,“ ukázal Geary na čtečku. „Možná nejsou spokojení se svými vůdci, ale nás se bojí. Je to podle vás přesné zhodnocení?“

„Já… ano, pane. Asi to tak bude.“

„Což by znamenalo, že syndické vůdce a jejich válku populace nadále podporuje ze strachu z nás. Ze strachu, který vyvolaly naše vlastní činy.“

Poddůstojník se poprvé vmísil do hovoru a prohlásil: „Ale pane, my jsme to dělali jen proto, že jsme museli.“

Geary měl co dělat, aby si nahlas nepovzdychl.

„Předpokládejme, že to byla ve sto procentech případů pravda, a nepochybuji, že tomu alianční personál věří. Vědí to Syndikové? Nebo nás lidé Syndikovaných světů soudí jen podle našich činů, ne úmyslů?“

Poručík Iger na Gearyho zíral s vytřeštěnýma očima.

„Pane, zastavil jste bombardování civilních cílů a zakázal zabíjení vězňů, jakmile jste převzal velení. Každý syndický systém, kterým jsme proletěli, ví, že pod vaším velením není flotila hrozbou pro jejich domovy a rodiny. Jak jste věděl, co cítí? Jak jste věděl, co máte udělat?“

Pamatuj, že poručík, jeho poddůstojník i každý další muž a žena ve flotile strávili celý život ve válce se Syndiky.

Pamatuj, že i jejich rodiče strávili celý život stejně. Pamatuj na zvěrstva, odvety, nekonečná kola provokací a pomst.

Pamatuj, že ty sis to nemusel prožít, a tak nemáš právo soudit je za to, že myslí jinak.

„Udělal jsem, co jsem udělal,“ řekl Geary měkce, „protože to bylo správné. Učili mě, že je to správné, že to naši předkové od nás vyžadují, že si to žádá i naše čest.

Vím, čím jste si prošli, kolik toho Aliance během války vytrpěla. Pod takovým tlakem je možné zapomenout, proč vlastně bojujete.“

Poddůstojník sklíčeně přikývl.

„Jak jste nám řekl v Corvu, pane. Jak jste nám připomněl. Předkové nám museli říct, že jsme vykročili na špatnou cestu, a poslali vás, protože věděli, že vám budeme naslouchat.“

No super. Nemohl jim jen tak jednoduše připomenout, co dřív byli, musel k tomu být i posel od jejich předků.

I když určitým způsobem jím byl, když přišel z minulosti vzdálené sto let a přinesl s sebou způsob, jakým jejich předkové mysleli.

Protože byl jedním z nich. Nerad na to pamatoval, nerad si vzpomínal na dávno zmizelý svět, ale byla to pravda.

Poručík Iger položil ruku na stůl a zíral na ni.

„Musíme Syndiky přesvědčit, že jsme jiní, že už pro ně nejsme větší hrozba než jejich vlastní vůdcové. Dokážeme to, pokud jim to budeme neustále předvádět. Je to pravda, pane?“

„Ano, je,“ souhlasil Geary.

„A pokud se jejich morálka začíná lámat a oni se nakonec rozhodnou, že nás se nemusí bát tolik jako svých vůdců, mohlo by to Syndikované světy konečně zlomit.“

„To je výsledek, v jaký bychom měli doufat,“ obrátil Geary zamyšleně čtečku v dlaních. „Začneme se dívat po něčem podobném, a pokud budou mít vaše expertní systémy doporučení, jak využít problémy s morálkou, které naznačují ty dopisy, chci to okamžitě vědět.“

Možná, možná šlo opravdu vidět světlo na konci tunelu.

Aliance neměla naději porazit Syndikované světy, dokud jejich vůdcové budou moci využívat zdroje všech planet pod svou kontrolou. Ale i kdyby se jen část planet začala bouřit a přestala poskytovat lidi a zdroje syndickému válečnému tažení, Aliance by konečně získala tolik potřebnou výhodu, jíž nebyla schopná dosáhnout celých sto let.

Viktorie Rionová se Gearymu úspěšně vyhýbala po všech šest dní potřebných na dosažení systému Sendai.

Geary strávil většinu času procházením různých bojových scénářů a snažil se zjistit, jak se vyhnout ztrátám mezi bitevními křižníky a jejich kapitány. Nepřišel ale na nic.

Prostě neměl dobrou výmluvu, proč ty lodě držet dál od centra boje.

Když flotila opouštěla skokový prostor, znovu seděl na můstku

Neochvějného.

Existovala

jen

mizivá

pravděpodobnost, že by v systému stačili Syndikové rozmístit miny, nebo dokonce jen odhadnout, že tam alianční flotila vůbec letí. Nicméně pro případ, že by měli syndičtí velitelé velké štěstí při odhadu jeho úmyslu, chtěl být Geary připravený reagovat.

Jakmile došlo k přesunu do normálního vesmíru, sevřely se mu vnitřnosti, šeď skokového vesmíru zmizela a byla nahrazena nekonečně velkým počtem hvězd na všech stranách.

Geary neplýtval časem na obdivování výhledu, oči měl upřené na displej systému a pátral po jakékoli známce syndických lodí nebo min.

„Vypadá to tady úplně prázdně,“ poznamenala Desjaniová. „Ani hlídkové lodě. Měl jste pravdu, pane.

Syndikové nemají nejmenší tušení, že jsme letěli na Sendai,“

věnovala mu obdivný úsměv.

„Díky,“ zamumlal Geary a cítil se velmi nepohodlně.

„Nejsou tady ani monitorovací satelity?“

„Ne, pane,“ ohlásil jeden z důstojníků. „Kvůli tomuhle,“

dodal a ukázal nervózně na střed displeje.

Ten by byl obvykle vycentrovaný na hvězdu, což byl jediný objekt s dostatečnou hmotou, aby dokázal ohýbat vesmír kolem sebe a vytvářet podmínky nezbytné pro vznik skokových bodů. Sendai taková hvězda byla. Kdysi.

Bývala to velká hvězda. Určitě tehdy, před mnoha a mnoha miliony let, měla spousty planet.

Dokud jí nedošlo palivo a nestala se z ní supernova, která planety změnila na spálený prach a pak se zhroutila sama do sebe. Hmota dřív tvořící hvězdu Sendai se tlačila víc a víc k sobě, stávala se hustější a hustější, až byla nakonec veškerá zbývající hmota stlačená do koule o velikosti malé planety s tak obrovskou gravitací, že z ní nedokázalo unikat ani světlo.

Kapitánka Desjaniová přikývla a pak také se zjevnou nervozitou polkla.

„Černá díra.“

Pouhým okem nebyla vidět žádná známka, že by pozůstatky Sendai ještě existovaly. Ale na širokospektré analýze z černé díry proudilo tvrdé záření ve dvou paprscích ze severního a jižního pólu mrtvé hvězdy, smrtící chroptění hmoty stahované neuvěřitelnou rychlostí do černé díry.

Geary se rozhlédl a viděl, že všichni muži a ženy na můstku zírají na displeje se stejnými obavami. Ač veteráni bezpočtu bitev, černá díra jim naháněla strach.

„Navštěvují ještě vůbec lodě černé díry?“

„Proč by to dělaly?“ zavrtěla Desjaniová hlavou.

Dobrá otázka. Při používání skokových motorů musely lodě prolétat kolem každé hvězdy na dráze ke svému cíli.

Ale hypersíť umožňovala lodi přecházet z jedné brány přímo do jiné. Systémy s černými dírami už vlastně ani nebyly systémy, protože ta hladově spolykala veškerou hmotu z okolí. Nenabízely tedy lodím nic zajímavého, naopak je ohrožovaly proudy tvrdého záření vypouštěného do vesmíru.

Ani moderní štíty nedokázaly takové bombardování vydržet delší dobu.

Ale i tak, byla to jen černá díra. Neměli v plánu tady otálet, potřebovali pouze rychle proletět k dalšímu skokovému bodu a vyhnout se přitom proudům radiace z pólů černé díry. Geary se naklonil k Desjaniové a zeptal se jí: „Co se děje?“

Sklopila zrak a neochotně odpověděla: „Je to…

nepřirozené.“

„To teda není. Černé díry jsou naprosto přirozená věc.“

„Tak jsem to nemyslela,“ odpověděla Desjaniová a zhluboka se nadechla.

„Říká se, že když se díváte do černé díry příliš dlouho, tak… tak se ve vás objeví hrozná touha skočit dovnitř, vzít s sebou loď za horizont událostí a podívat se, co je na druhé straně. Že vás to, co bylo kdysi hvězdou, začne volat, aby vás to mohlo pohltit jako vše ostatní.“

Takovou historku Geary nikdy neslyšel, a to za mlada sloužil s lodníky, kteří mu s nadšením vyprávěli kdejakou hororovou historku a povídačku o záhadných hrozbách požírajících lidi a lodě v chladných zapomenutých částech vesmíru. Ale sto let bylo dost času, aby se objevily nové příběhy.

„Moc jsem se kolem nich nepohyboval, viděl jsem jenom několik. Ale nikdy jsem nic takového necítil.“

„Vsadila bych se, že kromě vás ve flotile není nikdo, kdo byl u černé díry,“ odpověděla Desjaniová.

Neznámo. Pořád ta nejúrodnější půda pro lidský strach.

Když se Geary znovu zadíval na displej, tentokrát si vědomý víry lidí kolem sebe, měl chvilkový pocit, že ho neviditelná masa v srdci systému táhne k sobě. Něco víc než jen gravitace tak silná, že byla schopná uvěznit i světlo.

„Proto tady Syndikové nejsou,“ prohlásila Desjaniová najednou. „Vědí, že kdyby se pokusili rozkázat nějaké lodi hlídkovou službu tady, tak by se posádka radši vzbouřila, než aby zůstala delší dobu u černé díry.“

„To je dobrý odhad,“ řekl Geary a zvýšil hlas, aby ho všichni slyšeli: „Už jsem u černých děr byl.“ Byl si vědom, že upoutal pozornost všech lidí na můstku. „Nejsou pro vás žádnou hrozbou, pokud se k nim zbytečně nepřiblížíte. A to my v plánu nemáme. Prostě poletíme k dalšímu skokovému bodu.“

Uvědomil si, že rozkaz ke skoku ze Sendai bude pravděpodobně jediný rozkaz, který mu bezpodmínečně schválí i největší nepřátelé ve flotile.

„Zatraceně.“

Tři další alianční bitevní křižníky právě explodovaly.

Geary vypnul simulaci vzteklým úderem do ovladače.

Taktika, již zkoušel, vypadala šíleně a zjevně taková i byla.

Rozhodně moc nefungovala. Místo aby snížil ohrožení bitevních křižníků, zavedl je pod křížovou palbu dvou syndických flotil a ty mu lodě rozstřílely na kusy. Jistě, simulovaní Syndikové byli zřejmě chytřejší než ti, na které Aliance narazí. Nicméně důstojníci, které Geary znal a uznával před sto lety, ho mnohokrát varovali, aby nikdy nezakládal plány na předpokladu, že je nepřítel hlupák.

Chytrá past pracovala mnohem lépe než ta, která spoléhala na pitomost protivníka. Takže teď potřebuju chytrou past.

Zvonek u dveří ohlásil návštěvníka, kapitánku Desjaniovou, která s profesionálním výrazem zasalutovala.

„Jsme dvě hodiny od skokového bodu do Daiquonu, pane. Chtěl jste být informován.“

„To ano, ale nemusela jste jít za mnou osobně.“

Desjaniová pokrčila rameny a do tváře se jí vkradl výraz nepohodlí.

„Vaše přítomnost je… uklidňující, pane. Určitě jste si všiml, jak posádka u černé díry ocenila váš klid. Ujišťuju vás, že už se to rozneslo mezi všechny lodě flotily a uklidnilo to i ostatní.“

„Hm.“ Připadalo mu divné být chválen za to, že ho nevyděsila černá díra. Ale Geary se přistihl, že jakmile ho začaly ovlivňovat pověry lidí okolo něj, cítí čím dál větší nechuť se na tu věc dívat.

„Díky, ale nebudu vám lhát, tohle místo mi chybět nebude.“

„Vám ani nikomu jinému ve flotile,“ usmála se krátce Desjaniová. „Omlouvám se, že jsem vás vyrušila, pane.“

„To nic. Jen jsem sjížděl simulaci, která nevycházela dobře.“

Geary se zapřel do křesla a povzdychl si.

„Posaďte se. Oceňuju možnost promluvit si o něčem jiném než o taktice, strategii, Syndicích a válce.“

Desjaniová zaváhala, pak ale vstoupila a sedla si naproti Gearymu. Seděla ztuhle v pozoru tak jako obvykle, když byla v jeho kajutě. „Tahle témata převládají v konverzaci mezi lidmi Aliance déle, než jsem naživu,“ přiznala se. „Ani nevím, o čem bychom se bavili, kdybychom je neměli.“

„Jsou i jiné věci. Věci, které nás udržují v chodu, když to vypadá, že vesmír obsahuje jen válku,“ zadíval se Geary na stále vzdálené hvězdy na aliančním území. „Co budete dělat, až se vrátíte na Kosatku, Táňo?“

Zdálo se, že Desjaniovou otázka překvapila, její vlastní pohled se také zaměřil na hvězdnou mapu.

„Moje domovská planeta,“ zamumlala. „Nebyla jsem doma už hodně dlouho. Neexistuje záruka, že bych měla šanci, i kdyby… až se vrátíme domů.“

„Chápu. Válka neskončí jen proto, že se dostaneme domů.“

Geary chvíli mlčky seděl, než pokračoval: „Jsou tam ještě vaši rodiče?“ Myslel tím, jestli jsou naživu, ale nechtěl to říct tak na rovinu.

Pochopila, jak to myslel, a přikývla.

„Jsou tam oba. Otec pracuje v továrně, která dodává součástky orbitálním loděnicím. Matka slouží v planetárních obranných jednotkách.“

Válečná ekonomika, pochopitelně, i na planetě tak vzdálené od fronty jako Kosatka. Co jiného čekat po sto letech války.

„Co si myslí o tom, že jste kapitánkou bitevního křižníku?“

Kapitánka Táňa Desjaniová, zocelená veteránka desítek bitev, se začervenala a sklopila pohled.

„Jsou… pyšní. Velmi pyšní.“ Její výraz se změnil.

„Znali rizika, která s sebou nese kariéra důstojníka flotily.

Jsem si jistá, že od mého odletu na první loď neustále očekávají dopis s oznámením o mé smrti v nějaké bitvě.

Prozatím se mi podařilo pravděpodobnost překonávat, a tak toho byli ušetřeni, ale teď nejspíš věří, že jsem mrtvá společně se zbytkem flotily.“

To u Gearyho vyvolalo zamračení.

„Přece by to alianční vláda lidem neřekla? Nejde o to, že by to lidé neměli právo vědět, ale vlády občas věří tomu, že mohou lhát o špatných událostech.“

Oficiální dějiny války prozkoumal brzy poté, co převzal velení nad flotilou, a zjistil, že jsou plné pozitivních a nafouknutých popisů údajných neustálých vítězství, ale už nijak neřešily, proč všechna ta vítězství ještě nepřinesla konec války. Gearyho znepokojovalo, jak se to podobá nesmyslům, které mu napovídal zajatý syndický důstojník z obchodní lodě. Vláda, jež ty dějiny psala, by nejspíš nepřiznala, že její hlavní flotila zmizela za nepřátelskými liniemi a pravděpodobně byla do poslední lodě zničena.

„Jistě,“

souhlasila

Desjaniová.

„Ale

syndická

propaganda by to oznámila. Posílají automatické vysílače do hraničních systémů a snaží se napumpovat do éteru co nejvíce lží, než je stačí obrana systému zničit.“

Geary přikývl a pomyslel si, že Aliance nejspíš dělá to samé v hraničních systémech Syndiků.

„Oficiálně,“ pokračovala Desjaniová, „nemá nikdo opakovat to, co slyšel od Syndiků, ale roznese se to. Na rozdíl od Syndiků mohou občané Aliance stále veřejně mluvit a nemusí věřit všemu, co jim politikové řeknou.“

Pokrčila se zachmuřenou tváří rameny a dodala: „Mí rodiče se už určitě doslechli, že je podle Syndiků naše flotila ztracená hluboko na nepřátelském území. Nebudou Syndikům věřit, ale oficiální popření alianční vlády jim moc útěchy nepřinese. Budou se bát.“

„To je mi líto,“ řekl Geary. Připadlo mu to nedostačující, ale nic lepšího ho v tu chvíli nenapadalo. „Nejspíš budou mít o to větší radost, až se vrátíte domů.“

Desjaniová se usmála.

„Ano. Ach ano,“ zadívala se na Gearyho stydlivě. „A až se na mé planetě lidé dozví, že jsem měla na lodi samotného Black Jacka Gearyho a z můstku velel celé flotile a zavedl nás domů navzdory všem překážkám, stanou se nejslavnějšími lidmi na Kosatce. Tím jsem si jistá.“

Geary se musel zasmát, aby zamaskoval rozpaky.

„Přemýšlel jsem, že až se vrátíme, podíval bych se na Kosatku.“

Vzpomněl si na to, co mu kdysi řekla Viktorie Rionová.

Kosatka není dost velká, aby tě udržela, Johne Geary.

„Myslím na návštěvu.“

„Opravdu?“ žasla otevřeně Desjaniová.

„Říkal jsem vám, že už jsem tam jednou byl. Kdysi dávno.“

Geary měl sto chutí praštit se do čela, jen to vyslovil. Jen máloco v jeho životě dnes nespadalo do kategorie „kdysi dávno“.

„Nevadilo by mi vidět to tam zase.“

„Určitě se planeta hodně změnila, pane.“

„To asi jo. Budu potřebovat průvodce.“

Desjaniová zaváhala.

„Mohli bychom, teda, chci říct, kdybyste chtěl, abych šla s vámi, teda…“

„Bylo by to fajn,“ odpověděl Geary. „Možná to tak uděláme.“

Mít s sebou známou tvář patřící přátelské osobě by opravdu mohlo být dobré. A už začínal přemýšlet, jak se bude cítit, až dostane flotilu domů a odejde od ní, poté co nad rámec všech očekávání splnil povinnost. Protože to, co pro něj kdysi byla jen sbírka podivných lodí a neznámých lidí, se čím dál víc stávalo jeho flotilou, s posádkami, jež znal a v některých případech měl rád a obdivoval.

Sakra, poté co viděl posádky Neochvějného, Opovážlivého a Diamantu pevně stát u explodující brány hypersítě v Sancere, začal cítit velkou pýchu nad odvahou a odhodláním svých lodníků. Opravdu to chtěl vyměnit za neznámo civilního světa, ve kterém třeba bude ještě obtížnější unikat uctívání Black Jacka Gearyho?

Měl by se na to vůbec sám sebe ptát? Nemohl zůstat ve velení flotily, až se vrátí do aliančního teritoria. Nešlo jen o to, že by se necítil kompetentní vykonávat funkci, měl strach, že Viktorie Rionová mohla mít pravdu, když mluvila o pokušeních, jimž pak bude vystaven. Všechno, co chtěl, by mohlo být jeho. Stačilo by jen natáhnout se a vzít si to.

„Pane?“ zeptala se ho Desjaniová se zvědavým pohledem. „Řekla jsem něco špatně?“

„Cože? Ne. Omlouvám se. Myslel jsem na něco jiného,“

ujistil ji Geary úsměvem. „Pojďme na můstek a rozloučíme se se Sendai.“

Důstojníci na můstku se pečlivě vyhýbali pohledu na místo, kde vesmíru vládla černá díra. Když Geary vstoupil na můstek, všiml si, že všichni se na něj dívají a v očích mají směsici naděje a důvěry. Stejně jako Desjaniová ho zjevně považovali za ochranný talisman před démonem číhajícím uvnitř černé díry.

Škoda, že on sám žádný talisman neměl.

O hodinu a půl později se flotila dostala ke skokovému bodu. Geary si chvíli srovnával myšlenky a pak aktivoval ovládání komunikátoru, aby mohl promluvit k celé flotile.

Uvnitř skokového vesmíru budou možnosti komunikace mimořádně omezené, mezi loděmi se daly vyměňovat jen zprávy o délce několika slov. Bylo pár věcí, které potřeboval říct, dokud je flotila ještě v normálním vesmíru. Pokud se tedy okolí černé díry dá označit za normální.

„Všem lodím Aliance, tady kapitán Geary,“ začal se záměrným klidem. „Nevíme, co nás čeká u Daiquonu.

Syndikové neočekávali, že bychom letěli k Sendai, ale už určitě pochopili, že jsme neletěli na žádné jiné místo dosažitelné z Balduru. Možná dokáží včas odhadnout, že by pro nás Daiquon mohl představovat cíl, a díky hypersíti tam poslat dostatek lodí. Chci, aby byly po skoku do Daiquonu všechny lodě připravené. Možná nás bude čekat okamžitý boj, a pokud ano, chci, aby byly všechny syndické válečné lodě v dostřelu zničeny dřív, než stačí pochopit, co se děje.“

Na chvíli se odmlčel a snažil se vymyslet co nejlepší zakončení zprávy.

„Na čest našich předků.“

Pak už to byla jen otázka čekání. Geary strávil čas opětovným pročítáním informací o připravenosti flotily.

Zásobovací lodě vyráběly nové palivové články a munici maximální možnou rychlostí, jako by byli inženýři odhodláni napravit chyby, které způsobily nedostatek stopových prvků. I bez nově vyrobených součástí byly lodě flotily v dobrém stavu a připravené k boji, kdyby u Daiquonu čekali Syndikové. Pochopitelně s výjimkou Orionu, Majestátního a Válečníka. Nicméně už byla opravena většina škod, které utrpěly bitevní křižníky kapitána Tuleva u Sancere, a Leviatan, Neotřesitelný, Drak a Chrabrý byly ve stavu plné bojové pohotovosti.

Pokud u Daiquonu opravdu číhali Syndikové, flotila na ně byla připravená.

„Kapitáne Geary,“ přerušila jeho myšlenky Desjaniová, „flotila dosáhla skokového bodu k Daiquonu.“

„Fajn. Tak sakra vypadneme.“ Znovu stiskl ovládač komunikátoru.

„Všem lodím alianční flotily, skočte na Daiquon.“

Jakmile flotila vstoupila do skokového vesmíru, černá díra Sendai zmizela a Neochvějným proběhla tak silná vlna úlevy, až skoro Geary přísahal, že i samotná loď si spokojeně oddechla.

Čtyři dny a několik hodin cesty na Daiquon. Viktorii Rionové se dařilo vyhýbat se Gearymu po celou tu dobu, takže strávil čas prací na dalších simulacích, sledováním, jak jeho bitevní křižníky explodují, a bojem s narůstající frustrací.

Syndikové u Daiquonu byli.

Přímo před skokovým bodem.

Geary zíral na mapu systému, na níž se objevovaly další a další symboly nepřátelských lodí. Nejprve se soustředil na dvě bitevní lodě a dva bitevní křižníky, přelétající přímo před skokovým bodem.

„Pokládají miny!“ varovala ho Desjaniová.

A trajektorie alianční flotily povede přímo oblastí, kde už byly položeny. Geary si v duchu vypracoval manévrovací řešení.

„Všem jednotkám alianční flotily. Okamžitě proveďte zatáčku na pravobok čtyři nula stupňů, nahoru dva nula stupňů.“

Obrátil se k důstojníkům na můstku a vyštěkl další rozkaz: „Umístěte značky min na trasu, kterou syndické lodě musely letět!“

Čtyři velké válečné lodě. Gearyho oči přejížděly po displeji a sčítaly zbytek syndických sil. Tři těžké křižníky, pět lehkých, tucet lovců-zabijáků. Nejspíš sem byly lodě vyslány zaminovat skokový bod a pak zde zanechat jen pár lehkých lodí jako hlídky, jež měly v případě příletu alianční flotily ohlásit Syndikům její přítomnost. Místo toho ale byly lodě chycené přímo uprostřed pokládání minového pole.

Syndické válečné lodě nepředstavovaly pro alianční flotilu větší hrozbu, zvlášť s ohledem na to, že neměly čas připravit se k boji. Ale flotila se nacházela přímo u nepřítele, obě formace byly propletené dohromady bez možnosti plánovat nebo provádět jakékoli komplikovanější operace.

„Všem lodím, zaútočte na nejbližší syndickou válečnou loď!“

Ze skokového bodu vyletěla eskadra torpédoborců přímo do klína dvěma syndickým bitevním lodím. Lehké torpédoborce se snažily zoufale manévrovat pryč a pálily přitom zbrusu novými střelami, jež ale vytvářely jen jiskry na masivních štítech bitevníků. Syndikové palbu opětovali a jejich těžké zbraně snadno protrhávaly lehké štíty torpédoborců a tu trochu pancéřování, kterou lehké lodě měly. Kheten explodoval po jediné salvě a Kord byl rozerván na kusy, jež se začaly setrvačností pomalu vzdalovat z bojiště.

Jediné, co zbytek torpédoborců zachránilo, byl přílet eskadry lehkých aliančních křižníků, které také vyletěly ze skokového vesmíru přímo do náruče syndických bitevních lodí. Ty promptně změnily cíle, roztříštily Předprseň na malé kousky a poničily Aegis a Hauberk.

To už se ale k syndickým bitevním lodím dostaly i těžké a bitevní křižníky alianční flotily, jejichž štíty byly dost silné, aby mohly v boji s bitevními loděmi odolat, a zbraně měly dostatečně výkonné, aby se rovnováha sil proměnila v naprostou nevýhodu na straně Syndiků.

Bitevní lodě eskortovalo šest lovců-zabijáků a pět z nich se rozletělo na obláčky trosek, když roj aliančních torpédoborců dokončil úhybný manévr před těžkými loděmi a zaútočil na cíle ve své váhové kategorii. Poslední elzetko se pokusilo uniknout, ale nemělo dost času vyvinout dostatečnou akceleraci a bylo proměněno na šrot. Dva lehké bitevní křižníky se pokusily schovat za bitevní lodě, ale dostaly se do křížové palby mezi třemi divizemi aliančních těžkých křižníků a byly téměř okamžitě rozdrceny. Jediný syndický těžký křižník doprovázející bitevní lodě náhle zjistil, že stojí proti celé Tulevově divizi bitevních křižníků a po jediné salvě aliančních lodí se rozpadl.

„První, druhá a čtvrtá divize bitevních křižníků,“

přikázal Geary. „Ignorujte syndické bitevní lodě a napadněte nepřátelské bitevní křižníky a jejich eskortu.“

Přejel očima po displeji a snažil se přijít na to, koho a kam má ještě poslat.

„Druhá, pátá a sedmá divize bitevních lodí, postarejte se o syndické bitevníky. Všechny těžké křižníky, snažte se udeřit na zbývající syndické eskorty bitevních křižníků.

Všem lehkým jednotkám, útočte na příležitostné cíle.“

Nebyla to ani tak taktika jako snaha prostě přemoci nepřátelské síly co nejrychleji, ale v tu chvíli to vypadalo na nejlepší volbu.

A taky se musel připravit na možnost, že se Syndikové pokusí o zoufalý protiúder.

„Osmá a desátá divize bitevních lodí, hlídejte divizi zásobovačů. Zajistěte, aby se k nim nic nedostalo.“

Nebyl si jistý, jestli v žáru bitvy všechny bitevní lodě poslechnou, ale i kdyby rozkaz splnila jen část, budou schopny zásobovací lodě ochránit.

Jedenáct aliančních bitevních křižníků obrátilo přídě a zrychlilo ke dvěma syndickým bitevním křižníkům, následovala je změť divizí těžkých a lehkých křižníků a torpédoborců.

„Zrychlete na nula celá jedna světla,“ přikázala kapitánka Desjaniová. „Nahoru jedna pět stupňů, levobok nula čtyři stupňů. Všechny zbraně, zaměřit vedoucí syndické bitevní křižníky. Připravit na vypálení přeludů.“

V tu samou chvíli jedenáct aliančních bitevních lodí z druhé, páté a sedmé divize udeřilo na syndické bitevní lodě.

Geary viděl, že dvě přeživší a bojeschopné bitevní lodě čtvrté divize udělaly oblouk a zamířily k nepříteli, ale ani se jim nesnažil přikázat změnit cíl. Odplata a Pomsta dlužily Syndikům ztrátu Triumfu u Vidhy a hrozivé poškození Válečníka v té samé bitvě.

Na Syndiky udeřilo třináct bitevních lodí, na vzdálenost tak krátkou, že bylo zbytečné vypouštět střely. Místo toho několik nejbližších aliančních lodí vypálilo kartáče. Kovové koule zasáhly nepřátelské štíty a při nárazu se vypařily. Pak všechny alianční lodě zahájily palbu ze tří stran bateriemi pekelných kopí. Oslabené štíty zásah nevydržely, téměř okamžitě se prolomily a se zábleskem zmizely. Pekelná kopí pak prorazila pancéřování a propálila se až do vnitřností syndických lodí. Vytrhávaly při tom velké díry, takže z nepřátelských lodí otřásajících se pod zásahy začala unikat atmosféra.

Odplata a Pomsta proletěly kolem na krátkou vzdálenost a vypálily z projektorů nulového pole. Zářící koule nulových polí narazily do trupů syndických lodí, a kde proletěly, tam molekulární vazby hmoty selhávaly a uvolňovaly se. Velké kusy bitevních lodí se dotekem nulového pole doslova vypařily a zanechaly po sobě velké zející rány.

Dva syndické bitevní křižníky se mohly pokusit utéct před aliančními pronásledovateli, ale jejich velitelé zjevně zaváhali. I kratičká pauza odsoudila obě lodě k záhubě.

„Vypálit přeludy,“ přikázala Desjaniová. Když Neochvějný vypálil salvu střel, přidaly se k němu i ostatní bitevní křižníky a společně vyslaly k nepříteli houf autonomních smrtících střel.

Syndikové palbu opětovali, přežívající el-zetka, lehké i těžké křižníky se snažily zaštítit trupy bitevní křižníky před rojem aliančních střel. Navzdory úhybným manévrům, maskování a rychlosti velká část střel zazářila a zemřela ještě před cílem. Ale soustředěním palby na přeludy umožnili Syndikové proklouznout lehčím aliančním lodím na dostřel.

El-zetka zmizela pod palbou aliančních torpédoborců a lehkých křižníků v explodujících oblacích, zatímco tři lehké syndické křižníky byly provrtány skrz naskrz palbou těžkých křižníků, doprovázejících hlavní voj aliančních bitevníků.

Pak se alianční bitevní křižníky dostaly na dostřel pekelných kopí. Vedoucí syndický bitevní křižník se rozzářil, jak jeho štíty pohlcovaly zásah za zásahem. Pak se štíty zhroutily a pekelná kopí začala pustošit trup syndické lodě.

Geary zadržel dech a snažil se nedat najevo své obavy, zatímco Desjaniová vedla Neochvějného, Opovážlivého a Vítězného na nálet proti otřesenému syndickému křižníku, který byl při průletu lodí zasypán výstřely projektorů nulového pole. Měl jsem strach riskovat bitevní křižníky a tady je házím přímo doprostřed bitvy, vedené přesně tím křižníkem, který nesmím ztratit. Pokud přijdeme o Neochvějného, ztratíme klíč k syndické hypersíti. Musím nějak přijít na řešení tohohle problému.

Ne snad, že by čelní syndický křižník ještě mohl někoho ohrozit. Nulové pole a záplava pekelných kopí válečnou loď provrtaly a proměnily ve volně letící vrak, ze kterého jen občas vylétaly záchranné moduly, jak se jeho posádka marně snažila dostat do bezpečí.

Geary začal hledat druhý syndický křižník a zatnul zuby, když viděl, že jeho velitel otočil loď a zrychluje k aliančním zásobovacím lodím.

„Nemá šanci,“ poznamenala Desjaniová.

Jak bitevní křižník pronikal alianční formací, dostával zásah za zásahem od torpédoborců a lehkých i těžkých křižníků letících podél jeho trasy. Jednotlivé zásahy působily jen minimální škody, ale sčítaly se, zatímco se Syndik snažil zrychlit a zmást alianční zaměřovací systémy.

Neměl ale dost času a místa, aby dosáhl potřebné rychlosti, a tak byl zasahován znovu a znovu. Prorazil kolem Proslaveného a Neuvěřitelného a otřásl se, když alianční bitevní křižníky zasypaly palbou jeho levobok.

Poškozený syndický bitevník nicméně letěl do dalších a dalších vln střel.

Než se dostal k bitevním lodím desáté divize, byl zasažený tolikrát, že už nejspíš letěl naslepo, se senzory zničenými. Jeho zbývající zbraně sice zoufale střílely, ale nic nezasahovaly. Pouze hlavní pohon zůstával relativně nepoškozený a dokázal syndickou loď se stálým zrychlováním dotáhnout přes rychlost nula celá jedna světla.

Amazonka a Ochránce, nejbližší alianční bitevní lodě na trase syndického křižníku, už dávno odsouzeného ke zkáze, vypálily salvu kartáčových střel přímo na jeho trajektorii.

Kovové koule zasáhly trup křižníku s kombinovanou rychlostí blízkou nula celá dva světla.

Pod nárazy se čelní část křižníku vypařila, jeho zadní se otřásla, jak se prodrala zbytky přídě, a pak se rozpadla do oblaku malých fragmentů, z nichž některé neškodně narazily do štítů Amazonky a Ochránce.

Desjaniová si povzdychla.

„Celá posádka křižníku musí být mrtvá.“

Geary přikývl.

„To nemohl nikdo přežít.“

„Škoda,“ podívala se Desjaniová na Gearyho. „Poprvé v životě jsem se chtěla s nějakým Syndikem setkat. S

velitelem té lodě. Bojoval velmi odvážně.“

Desjaniová ušla velkou cestu od chvíle, kdy ji Geary poprvé poznal. Tehdy považovala Syndiky za nelidské nepřátele, kteří nebyli hodni ani opovržení.

„Je asi dobře, že je mrtvý,“ dodala Desjaniová rozvážně.

„Opravdu nerada bych nechala takového Syndika naživu.“

„Vy byste nenechala naživu Syndika, kterého respektujete?“ zeptal se Geary.

Desjaniová sklopila pohled.

„Respektovat? Nedokázala bych respektovat žádného Syndika, pane. Jak by někdo mohl? Ale tenhle zemřel dobře.

Zajímalo by mě, jaký takový Syndik je.“

Geary pokrčil rameny.

„Právě teď je mrtvý, rozervaný na malé kousíčky se svou posádkou i lodí.“

„Ano, pane,“ odpověděla Desjaniová s úsměvem.

Možná zas tak dlouhou cestu neušla. Ale Desjaniová byla dcerou stoleté války, mnoha let neustále navzájem opětovaných zvěrstev a masakrů. Nepřítel jí byl stejně cizí jako rasa, která podle Gearyho číhala za okrajem syndického teritoria.

„Dáme flotilu zase do pořádku. Všem jednotkám, dobrá práce.“

Geary se zadíval na displej, kde v jednom rohu rudě svítil seznam ztracených aliančních lodí: dva torpédoborce a tři lehké křižníky. Spousta dalších lodí utrpěla během masakru škody. Některé ze zbývajících torpédoborců možná nebudou opravitelné a bude je třeba opustit. Nejméně jeden těžký křižník utrpěl velmi vážné škody.

„Zaujměte formaci delta jedna, pokud právě nesbíráte alianční záchranné moduly.“

Bude muset zjistit, které lodě jsou poškozené natolik, že se budou muset stáhnout k zásobovacím lodím a nechat si pomoct s opravami. Ze zásobovací skupiny doprovázené poničenými bitevními loděmi Orion, Majestátní a Válečník se stávala formace mrzáků.

Geary přepnul komunikační okruhy a zavolal do zpravodajské sekce.

„Zkuste zjistit, jestli v některém syndickém záchranném modulu nepřežil výše postavený důstojník.“

Potřeboval vědět, co Syndikové dělají a jak pokračuje válka u hranic Aliance. S ohledem na syndickou posedlost utajením a udržováním přísné kontroly nad vlastními lidmi byla pravděpodobnost získání odpovědí velmi nízká i v případě, že by přežil velitel celé syndické formace. Ale čím déle letěl Geary bez odpovědí, tím více ho tyto otázky v duchu hryzaly. Jak dlouho dokáže uhýbat nepříteli, když nevidí jeho tahy?

Kdyby alianční flotila dorazila na Daiquion o půl dne později, skončila by přímo v minovém poli před skokovým bodem a syndické hlídkové lodě by unikly, aby mohly oznámit velení, po jaké trase alianční lodě letí.

Jakékoli nadšení z vítězství zmizelo, když se Geary podíval na jména zničených lodí a vedlejší hlášení o škodách a úmrtích mezi posádkami ostatních lodí. Bylo to malé vítězství a draze za ně zaplatil.

5.

Za normálních okolností by tranzit systémem Daiquion ke skokovému bodu k Ixionu vyžadoval přibližně pět a půl dne. Pět důležitějších objektů na oběžné dráze kolem hvězdy Daiquon tvořily čtyři kusy skály sotva planetární velikosti a jeden plynový superobr, kterému chyběla jen trocha hmoty, aby se sám stal hvězdou. Malá syndická stanice, jež byla kdysi zřízena na jednom kusu skály, byla mrtvá a pravděpodobně už dávno zakonzervovaná. Neexistoval důvod, proč v Daiquionu otálet, a také nic, co by mohlo flotilu zadržet.

Nicméně těžký křižník Geniální byl během krátkého boje natolik poškozen, že musel Geary zpomalit celou formaci, zatímco hlavní pohon Geniálního procházel nouzovými opravami. Jedinou alternativou bylo křižník opustit, a to Geary nechtěl.

Když ale došlo na torpédoborce Mačeta a Lamač mečů, neměl na výběr. Oba byly tak vážně poškozené, že by je dohromady dokázaly dát jen plně vybavené loděnice. Geary nechal posádku evakuovat a nastavit energetická jádra obou lodí na autodestrukci, takže se oba poškozené torpédoborce proměnily na pomalu expandující koule trosek a připojily se k vrakům a úlomkům syndických lodí zničených během bitvy. Zbylé lodě flotily potřebovaly důstojníky a lodníky, ale i tak morálce nutnost zničit dvě lodě nepomohla.

Skupina dvaceti dalších torpédoborců, tři lehké křižníky a jeden těžký se připojily ke třem bitevním lodím v provizorní divizi těžce poškozených otálejících poblíž zásobovací divize. Geary se snažil zachránit pýchu těch lodí tím, že je oficiálně prohlásil za eskortu zásobovačů, ale bál se, že posádky budou i tak nešťastné. Pozice daleko od potenciálního boje jim radost neudělá a časem z toho mohou vzniknout další problémy. Budou naštvaní, i když to byl jediný rozkaz, který v dané situaci dával smysl. Jenže odkdy ve válce něco dávalo smysl?

Geary zavřel oči a snažil se zapomenout na obrazy umírajících lodí a jejich posádek. Jeho kajuta byla velmi tichá, trupem k němu pronikaly jen známé slabé zvuky, dokazovaly, že je Neochvějný živá loď, a poskytovaly mu alespoň nějakou útěchu. Ventilátory hučely, jak chladily a rozváděly po lodi vzduch, pumpy hnaly tekutiny na potřebná místa a po chodbách se rozléhaly sotva slyšitelné hlasy lodníků procházejících kolem, občas doprovázené rachocením transportního vozíku. Kolik staletí lodníci takové zvuky poslouchali? Předtím to bylo vrzání dřeva a skřípání ráhnoví na lodích, které pod plachtami mířily přes planetární oceány. Lodě nikdy nebyly úplně tiché. Ne, pokud ještě žily.

„Kapitáne Geary? Tady poručík Iger ze zpravodajské sekce.“

Stiskl tlačítko komunikátoru, aby hovor přijal.

„Tady Geary. Co máte?“

„Zanalyzovali jsme komunikaci mezi záchrannými moduly ze zničených syndických lodí. Prozatím to vypadá, že všichni služebně starší důstojníci zemřeli. Nevypadá to, že by v některém modulu byl kdokoli, kdo by se snažil přijmout velení nebo je nějak koordinovat.“

Nemělo smysl posílat lodě na sběr vězňů, kteří by nic užitečného nevěděli.

„Stále míří na tu zakonzervovanou stanici v systému?“

„Ano, pane,“ potvrdil Iger. „Nikam jinam nemohou.“

„Jak dlouho dokáží přežít s tím, co mají v modulech a co by mohlo být na základně?“

Prozatím alianční flotila pokaždé při zkoumání opuštěných syndických základen našla nouzové dávky nebo normální zmražené jídlo.

„V modulech je dost jídla na několik týdnů za předpokladu, že jsou plné přeživších. Pochopitelně to můžou trochu prodloužit, když budou šetřit. I kdyby tady měla většina lodí zůstat a čekat na nás, Syndikové mají pravidlo, že vyšlou kurýrní loď, aby ohlásila dokončení mise, v tomto případě rozmístění minového pole. Když se nepřátelští velitelé v okolních systémech nedozví příliš dlouho nic o svých lodích v Daiquonu, pošlou někoho na kontrolu.

Možná už je taková loď na cestě.“

„Fajn, díky.“

Nemělo smysl posílat loď na vyzvednutí syndických záchranných modulů. Až doletí do systému Ixion, mohl přikázat, aby flotila poslala zprávu syndickému velení na obydlené planetě a informovala je, že tady na záchranu čekají jejich lidé.

Geary se pokusil vrátit k rozjímání, ale téměř okamžitě zazvonil zvonek u jeho dveří.

„Dál,“ řekl Geary rezignovaně, aniž by otevřel oči.

Chvíli trvalo, než zaslechl suchý hlas: „Gratuluji k dalšímu vítězství.“

Geary prudce otevřel oči. Ve vstupu stála Viktorie Rionová. Když si všimla, že se na ni dívá, vstoupila dovnitř a posadila se naproti Gearymu. Na rozdíl od Desianiové se Rionová opřela, aby seděla pohodlně, ale tvářila se jako kočka připravená kdykoli zase vyskočit.

„Čemu vděčím za návštěvu?“ zeptal se Geary.

„Už jsem vám to říkala. Jdu vám pogratulovat.“

„Houby,“ mávnul Geary vztekle rukou. „Celé týdny se mi vyhýbáte. Proč jste se konečně rozhodla ukázat se?“

Rionová sklopila pohled.

„Měla jsem své důvody. V bitvě, kterou jste právě dobojoval, jsme přišli o loď z Callaské republiky.“

„Já vím. Předprseň. Je mi to líto. Přišli jsme o polovinu její posádky, ale zbytek jsme zachránili. Přeživší byli rozmístěni na zbývající lodě z Callaské republiky.“

„Děkuji vám,“ zatnula Rionová zuby. „Měla jsem se o to postarat sama. To je moje zodpovědnost.“

„Ne, moje jakožto velitele flotily, ale uvítal bych při tom vaši asistenci. A abych mluvil upřímně, lodě z Callaské republiky jsou zvědavé, proč už s nimi nejste v bližším kontaktu.“

„Měla jsem své důvody,“ zopakovala Rionová po dlouhé odmlce.

„Mohla byste se o ně podělit,“ navrhl Geary. „Neradila jste mi kdysi, že mám o vlastních problémech mluvit?“

„To jsem řekla? Cítíte se v poslední době osamělý?“

dodala náhle.

„Chyběla jste mi, ano.“

„Nejsem jediná žena na palubě téhle lodě, kapitáne Geary.“

„Jste jediná, které se můžu dotknout,“ odpověděl Geary ostře. „Moc dobře to víte. Všichni ostatní ve flotile pro mne pracují.“

Chvíli se na něj jen dívala a jako vždy dobře skrývala pocity.

„Neměl jste nikoho jiného, s kým byste si mohl promluvit?“

„Párkrát. Kapitán Duellos. Kapitánka Desjaniová.“

„Ale?“ řekla a z jejího tónu stále nebylo možné poznat, co cítí. „Kapitánka Desjaniová? Probírali jste různé způsoby, jak masakrovat Syndiky?“

To skoro znělo jako kyselé rýpání, kterým ho Rionová dřív pravidelně obšťastňovala. Geary zvážil odpověď a rozhodl se mluvit otevřeně.

„Většinou jsme mluvili o operačních věcech, ano. Ale jednou jsme se bavili o Kosatce. Říkal jsem jí, že až se vrátíme, chtěl bych tu planetu navštívit.“

Rionová pozvedla obočí v tázavém gestu.

„Proč ne? Je tam hezky. Možná bych tam nemohl zůstat, ale rád bych ji zase viděl.“

„Změnilo se to tam, kapitáne Geary.“

„To říkala i Desjaniová,“ pokrčil Geary rameny. „Možná chci vidět, jak se to tam změnilo, ať můžu líp pochopit, co se stalo za sto let, kdy jsem tam nebyl.“

„Sotva by vám povolili se tam jen tak poflakovat,“

zkřivila Rionová ústa v úsměšku. „Black Jacka by dav ušlapal.“

„Ano. Desjaniová se mi nabídla jako průvodkyně.

Možná by mi pomohla vyhnout se davům. Její rodiče stále žijí. Myslím, že by nás dokázali nějak schovat.“

Viktorie Rionová chvíli s nehybnou tváří mlčela.

„Takže,“ poznamenala nakonec, „Táňa Desjaniová vás pozvala k sobě domů, abyste se seznámil s jejími rodiči.“

Ani ho nenapadlo, že by se nabídka Desjaniové dala vyložit takhle.

„Co je? Snad nežárlíte?“

„To sotva.“

„Fajn. Protože poslední, co teď potřebuju, je, aby si někdo myslel, že o ni mám zájem. Nebo naopak.“

Dostaly se k Rionové ničím nepodložené pomluvy o něm a Desjaniové, o kterých se zmínil Duellos? Jak by o nich mohla nevědět, když její špioni sledovali ve flotile vše, co se kde šustlo?

Tentokrát se Rionová mírně pousmála.

„Ale jistěže ne, Johne Geary. Pomyslete na výhody toho mít ženu, která věří, že vás poslaly na naši záchranu samotné žijící hvězdy. Spousta mužů touží po ženě, která by je uctívala. Vy máte jednu připravenou a dychtivě čekající.“

Geary rozzlobeně vstal.

„To mi vůbec nepřipadá vtipné. Táňa Desjaniová je dobrá důstojnice. Nechci, aby si někdo myslel, že se oddává neprofesionálnímu chování. Mí nepřátelé ve flotile se už tak snaží dělat problémy a podlamovat mou autoritu šířením zvěstí, že s Desjaniovou něco mám. Nechci žádné další pomluvy týkající se našeho vztahu. To jí neudělám.“

Úsměv Rionové zmizel a na chvíli sklopila pohled. Když se na něj znovu podívala, tvářila se opět vyrovnaně.

„Omlouvám se. Máte pravdu.“

„No sakra,“ nemohl si Geary pomoct a musel to říct nahlas. „A teď mám ženu, která přiznala, že mám pravdu.

Po tom taky touží spousta chlapů.“

„Jen proto, že jsem mrcha, se nemusíte chovat jako svině.“

Tentokrát uhnul pohledem Geary.

„Máte pravdu.“

„Kromě toho,“ pokračovala Rionová, „jsem v tom mnohem lepší, než byste vy kdy mohl být.“

Rozvalila se do křesla a její tvář prozrazovala směs únavy a nespokojenosti.

Geary se k ní naklonil.

„Co se sakra děje, Viktorie? Poznám, že tě něco trápí, a nemyslím si, že jsem to já. Snažil jsem se pochopit, co by tě mohlo vést k tomu, abys začala zanedbávat povinnosti k Alianci a Callaské republice, a opravdu nemám tušení.“

Mlčky seděla a její výraz nic neodhaloval.

„Jde o mne?“ pokračoval Geary. „Nedotkla ses mě od Ilionu. Nikdy jsme si nic neslibovali, ale opravdu nechápu, co se stalo, že se všechno tak změnilo.“

Rionová pokrčila rameny a odvrátila tvář.

„Jsem mrcha. To jsi věděl. A stejně to bylo jen fyzické.

Pouze sex.“

„Ne, to nebylo,“ namítl Geary, a když Rionová nevzhlédla, pokračoval: „Říkal jsem to předtím, řeknu to znovu. Rád si s tebou povídám. Rád jsem ti poblíž.“

„Jak slyším, s tou mrchou souhlasíš.“

„A ty se snažíš změnit téma.“

Všiml si, jak se zamračila.

„Má to souvislost s tím, kvůli čemu jste s Desjaniovou na kordy, ať už je to cokoli?“

Uštěpačně se zasmála.

„Jak pozorný muž. Kdybychom byly s Desjaniovou dvě formace syndických lodí, už bys dávno zjistil, co se vlastně děje.“

Geary odmítal polknout návnadu.

„Respektuju vás obě. Mám vás obě rád, každou jiným způsobem. A taky respektuju způsob, jakým obě přemýšlíte.

Proto mě sakra hodně trápí, že nevím, proč se od Ilionu nenávidíte.“

Rionová chvíli klopila zrak, než odpověděla: „Kapitánka Táňa Desjaniová má strach, že ublížím muži, kterého si idealizuje.“

„Zatraceně, Viktorie.“

„Nedělám si legraci, Johne Geary,“ hluboce si povzdychla a konečně se mu podívala do očí. „Použij hlavu!“ přikázala mu tvrdě. „Co jsme vyzvedli na Sancere?“

„Spoustu věcí.“

„Včetně zastaralého, ale rozsáhlého seznamu aliančních válečných zajatců.“

Ke Gearyho úžasu se zdálo, že se Rionová třese.

„Víš, že Syndikové si s námi už dávno přestali vyměňovat seznamy. Víš, že spousta jmen na seznamech patřila lidem dávno považovaným za mrtvé. Měl by sis uvědomit, že smrtí některých z nich si byli jiní lidé stoprocentně jistí!“ Poslední větu na něj téměř zakřičela.

Konečně to pochopil.

„Tvůj manžel. Jeho jméno je na seznamu?“

Zatnula pěsti a viditelně se třásla.

„Ano.“

„Ale ty jsi říkala, že víš, že je mrtvý.“

„Ti, kdo z lodě unikli, říkali, že zemřel!“ vykřikla, ale Geary si uvědomoval, že nekřičí na něj. Uklidnila se a chvíli se dlouze a hluboce nadechovala. „Jenže seznam, který jsme získali, uvádí jeho jméno a identifikační číslo. Říká, že byl vážně zraněn, ale když ho zajali, byl ještě naživu.“

Geary chvíli čekal, ale nic dalšího mu neřekla.

„To je vše?“

„To je vše, Johne Geary. Vím, že ho Syndikové zajali živého. Vím, že byl vážně zraněný. Nevím, jestli přežil byť jen jediný den. Nevím, jestli přežil lékařskou péči, pokud mu vůbec nějakou Syndikové poskytli. Nevím, jestli ho poslali do pracovního tábora. Nevím, jestli pak zemřel.“ Na chvíli se odmlčela, než dodala: „Prostě nevím.“

Z Viktorie Rionové, jejíž sebeovládání bylo jinak dokonalé, bolest přímo vyřazovala. Geary k ní přistoupil, objal ji a cítil, jak se třese.

„To je mi líto. Sakra, to je mi líto.“

„Já ani nevím, jestli ještě žije,“ řekla tlumeným hlasem.

„Nevím, jestli je mrtvý. Jestli nějak přežil, jestli je někde v pracovním táboře. Šance, že to někdy zjistím, šance, že ho uvidím, je tak mizivá, že skoro neexistuje. Ale mohl by žít.

Můj manžel, muž, kterého miluji.“

A jak si Geary uvědomil, tohle všechno zjistila několik týdnů po tom, kdy přišla do jeho postele. Ošklivá ironie ho donutila přemýšlet, proč jen žijící hvězdy Rionové něco takového provedly.

„To nic. Už nemusíš nic říkat.“

„Ale musím. Po deseti letech, kdy jsem byla jeho památce věrná, jsem se ti oddala, a pak jsem zjistila, že možná ještě žije,“ odstrčila Rionová Gearyho od sebe a sklopila zrak. „Osud si rád zažertuje, že? Myslela jsem si, že dělám správnou věc, Johne Geary. Myslela jsem si, že jsem mrtvého manžela uctila a udělala, co by si přál. A teď vím, že jsem ho ponížila. Sebe taky, ale hlavně jeho.“

„Ne,“ odpověděl Geary bez přemýšlení a pak se zarazil, aby si další slova důkladněji promyslel. „Nikoho jsi neponížila. Řekni mi pravdu. Kdybychom ho objevili v zajateckém táboře v dalším hvězdném systému, šla bys za ním, nebo zůstala se mnou?“

„Šla bych za ním,“ řekla bez váhání. „Promiň, Johne Geary, ale to je pravda a ta se nezmění. Řekla jsem ti, kde bude navždy mé srdce.“ Rionová se zhluboka nadechla a snažila se ovládnout pocity. „Desjaniová to taky ví. Ona našla jméno mého manžela na seznamu a kvůli smyslu pro čest šla za mnou. Tvoje kapitánka Desjaniová je smyslu pro čest velmi oddaná. Taky jí mě bylo líto, ačkoli v tu chvíli jsem to neviděla, a byla šokovaná, když se dozvěděla, že už jsem to taky našla a neřekla ti to.“

Rionová se zadívala Gearymu do očí a pokračovala: „Nemyslela si, že bych to před tebou zatajila. Nechtěla, aby tě bolelo, až to zjistíš sám.“

Nebyl důvod Rionové nevěřit. Znělo to přesně jako něco, co by Desjaniová udělala.

„A když jsi mi to odmítla říct…“

„Neprozradila mé tajemství. Ne čestná a ušlechtilá kapitánka Desjaniová,“ zkřivila Rionová tvář v grimase a zavrtěla hlavou. „Nezaslouží si, abych o ní takhle mluvila.

Jen se tě snažila ochránit. Táňa Desjaniová má čest. Pokud si tě někdo zaslouží, je to ona.“

„Cože?“

Tenhle obrat v konverzaci přišel na Gearyho příliš náhle.

„Zaslouží si mě? Ona je moje podřízená. Nikdy se ani v nejmenším nezatvářila…“

„Ani to nikdy neudělá,“ přerušila ho Rionová. „Jak jsem říkala, má svou čest. I kdyby byla ochotná poskvrnit ji, nikdy by nepošpinila tvou. Já jsem na druhou stranu politička. Využívám lidi. Využívala jsem i tebe.“

„Nic jsi mi neslibovala,“ zopakoval Geary. „Zatraceně, Viktorie, mám se snad cítit zneužitý? Když ty jsi ta, koho to trhá uvnitř na kusy?“

„Byl jsi nalákán, abys veřejně sdílel lože se ženou, jejíž muž možná ještě žije!“ vykřikla Rionová, která opět ztratila sebekontrolu. „Poskvrnila jsem tvou čest a otevřela pro tvé nepřátele cestu, jak na tebe útočit! Proč kvůli tomu nejsi naštvaný?“

„Kdo ještě o tom ví?“ zeptal se překvapený Geary.

„Já…“ máchla Rionová naštvaně rukou. „Ty, já a ušlechtilá kapitánka Desjaniová. Tři lidé určitě. Ostatní možná našli tu samou informaci a čekají s ní, až ti to ublíží nejvíce. Musíš předpokládat, že tomu tak je. Musíš předpokládat, že kvůli mně dříve nebo později veřejně zpochybní tvou čest.“

„Mám pocit, že si vzpomínám, jak jsi mi tvrdila, že se o svou čest dokážeš postarat sama. Já to zvládnu taky.“

„Zvládneš to?“ nadechla se Rionová zhluboka. „Pokud to zkoušíš na mně, tak ti to moc nejde. Proč se mě snažíš bránit?“

„Protože tě žádný rozumný muž nemůže vinit z omylu…“

„Rozumný muž? To teď mluvíš za mého manžela, Johne Geary?“ sežehla ho Rionová pohledem. „Co mu řeknu? Co řeknu předkům? Nemluvila jsem s nimi od chvíle, kdy jsem to zjistila. Jak bych taky mohla?“

Geary se na ni chvíli mlčky díval.

„Můžu mluvit upřímně?“

„Ale proč ne? Aspoň jeden z nás by mohl být upřímný,“

odpověděla Rionová hořce.

„Tak ti teda několik věcí řeknu,“ řekl Geary pevným hlasem, tónem, jakým vydával rozkazy na můstku. „Za prvé, má čest není nijak ohrožena. Ani tvá. Poskvrna na cti vyžaduje vědomé provedení nečestného skutku.“

„To není…“

„Je mi fuk, jak to lidé vidí teď! Před sto lety tomu rozuměli! Copak nemáte po sto letech války životy už tak dost těžké? Copak si je musíte ještě ztrpčovat tím, že od sebe vyžadujete nemožné?“

Rionová na něj jen zírala.

„Nemám právo říkat ti, jak se máš cítit, ale říkám ti, jak se cítím já. Za druhé,“ pokračoval Geary, „tímhle sebemrskačstvím nikomu a ničemu nepomůžeš. Ano, v dokonalém, ideálním vesmíru by od tebe mohli požadovat, abys dodržovala nemožnou věrnost. Ale ne tady.“

Zavrtěla hlavou.

„To mého manžela ani předky nijak neutiší.“

„Co bys chtěla, aby se stalo, kdyby se situace obrátila?“

udeřil na ni Geary. „Kdybys byla vážně zraněná, považována za mrtvou, možná navždy oddělená od manžela.

Co bys chtěla?“

Rionová dlouze klopila pohled a nic neříkala. Nakonec se na něj znovu podívala a klidně promluvila: „Chtěla bych, aby byl šťastný.“

„I kdyby to znamenalo, že by si našel někoho jiného, kdyby tě považoval za mrtvou?“

„Ano.“

„A kdyby zjistil, že možná stále žiješ, ale nejspíš tě už nikdy neuvidí? Chtěla bys, aby vinil sám sebe?“

„Nepoužívej proti mně manžela, Johne Geary,“ zasyčela Rionová. „Na to nemáš právo.“

Posadil se a přikývl. Snažil se zůstat klidný.

„Pravda. Proč si nepromluvíš s předky? Možná ti dají znamení, ukáží ti, co cítí.“

„Jako že by se mi třeba na čele objevil nápis cizoložnice?“ zeptala se ho stále vzteklá Rionová.

„Jelikož už se za ni považuješ, proč ne?“ odrazil ji Geary. „Ale možná tě neodsoudí. Jsou to tví předkové, Viktorie. Taky byli lidmi. Žili nedokonalé životy. To proto s nimi mluvíme, protože si pamatují, rozumí a možná, možná nám ukážou nějakou moudrost, na kterou jsme sami ještě nepřišli.“

Zavrtěla hlavou a opět sklopila zrak.

„Nemůžu.“

„I ti nejvíce zneuctění mohou mluvit s předky! Tohle ti nikdo vzít nemůže!“

„Tak jsem to nemyslela,“ upřela Rionová pohled na protější zeď kajuty.

Studoval její profil a zaťatou čelist. Pomalu začal chápat.

„Ty se s nimi bojíš mluvit? Bojíš se toho, jak by mohli reagovat?“

„Překvapuje tě to, Johne Geary? Samozřejmě že se bojím. Udělala jsem spoustu věcí, na které nejsem moc pyšná, ale nikdy jsem neudělala nic, co by zneuctilo mé předky.“

Chvíli o tom přemýšlel.

„Nemusíš za nimi sama. Jsou…“

„Nebudu sdílet svou hanbu s někým jiným!“

„Už ses o ni podělila s Desjaniovou a se mnou,“ zařval na ni Geary.

„A tím to taky končí,“ zamumlala Rionová s pochmurnou tváří.

„Mohl bych…“

„Ne!“

Rionová se zjevně snažila ovládnout a uklidnit. Po chvíli pokračovala: „To by měla být role mého manžela. Nemůžu tě mít po boku, když půjdu za předky.“

Tím pádem zbývala poslední možnost.

„Co Desjaniová? Dokázala bys ji požádat, aby šla s tebou?“

Rionová na něj šokovaně zírala.

„Ona už to ví.“

„A nesnáší mě.“

„Protože jsi mi to nechtěla říct. Teď jsi to udělala.“

Oči Rionové se zamlžily.

„Sama jsi to říkala. Desjaniová má čest. Tví předkové proti ní nemůžou nic namítat.“

Rionová zavrtěla hlavou a znovu sklopila zrak.

„Proč by to pro mě měla udělat?“

„Mohl bych ji požádat.“

Špatná odpověď, jak mu naznačil žár v očích Rionové.

„Nebo ji požádej ty. Myslíš si, že by tě Desjaniová odmítla?“

Nakonec si povzdychla.

„Ale ne. Ne ušlechtilá kapitánka Desjaniová. Dokázala by pomoct i politikovi, pokud by to potřeboval, že? Zvlášť když by si myslela, že to od ní chce velký kapitán Geary.“

„Taky si to myslím, ale vynechej z toho nesmysly s velkým kapitánem Gearym. Snažím se ti pomoct a Desjaniová ti pomůže, pokud ji o to požádáš, tak nemusíš střílet slovní rakety ani na jednoho z nás.“

Rionová vstala a pátravě se na Gearyho zadívala.

„Nebudeš mít velení nad flotilou věčně. Jednou ji dostaneš domů. Jen žijící hvězdy vědí jak, ale ty to dokážeš.

Den poté můžeš odejít do výslužby, pokud budeš chtít.

Nikdo v Alianci ti v tom nemůže bránit. Toho dne, až nebudeš mít na krku velitelskou zodpovědnost a čest už ti nezakáže osobní vztahy s jinými důstojníky, chtěl bys mít něco s někým, jako jsem já, nebo být radši svobodný, abys mohl poznat srdce někoho, jako je Táňa Desjaniová?“

„Já nikdy…“

„Ne. A taky to neuděláš. Proklínám tě,“ odsekla Rionová a odešla.

Geary se prudce probral, když se dveře jeho kajuty otevřely a zase zavřely. Udeřil do tlačítka osvětlení a aktivoval sporé noční světlo. Uviděl, jak u dveří stojí Viktorie Rionová a mlčky ho sleduje.

„Nazdar, Johne Geary,“ řekla a poněkud nejistě k němu zamířila. Pak si sedla na okraj postele a upřela na něj zrak.

„Nezeptáš se?“

I na dálku cítil z jejího dechu víno.

„Na co?“

„Jak to šlo,“ mávla Rionová rukou. „Já, mí předkové a kapitánka Desjaniová. Určitě to chceš vědět.“

„Viktorie…“

„Nic,“ zavrtěla nejistě hlavou a pokračovala nezřetelným hlasem: „Vysvětlila jsem jim, co se stalo. Vyjádřila jsem svou lítost. Požádala o vedení. Nic. Nic jsem necítila. Nic mi neposlali. Mí předkové už mě ani neznají, Johne Geary.“

Konečně se posadil.

„To nemůže být pravda.“

„Zeptej se své ušlechtilé kapitánky Desjaniové!

Proklínám ji a proklínám i tebe!“

Rionová se vyškrábala na nohy a začala ze sebe sundávat oblečení.

Geary se taky postavil.

„Co to děláš?“

„Dělám to, čím jsem,“ prohlásila, strhla ze sebe poslední kus oblečení a praštila sebou na postel.

„Jdi na to,“ řekla mu.

„Ty jsi snad zešílela, jestli si myslíš, že tě teď zneužiju.“

„Jsi na to moc čestný? Nic si nenamlouvej. Jen buď na chvíli Black Jack. Udělej, na co máš chuť.“

Zíral na ni a snažil se najít správná slova.

Rionová znovu promluvila a dívala se přitom za Gearyho, jako by za ním něco viděla.

„Víš, zabiju ho, pokud budu muset. Pokud se Black Jack pokusí ublížit Alianci a nebude jiný způsob, jak ho zastavit, zabiju ho. Příliš mnoho lidí zemřelo, nemůžu nechat jejich oběti přijít nazmar. Možná právě tehdy moje čest zmizela, když jsem přísahala, že udělám cokoli, abych Black Jacka zastavila.“

Znovu se na něj zadívala a měla při tom problém zaostřit pohled.

„Cokoli,“ zopakovala.

Nebylo to snadné, ale musel jí říct, co ho napadlo.

„To proto jsi se mnou začala spát?“

Otevřela ústa, ale pak jen zavrtěla hlavou.

„Ne,“ zašeptala. „Myslím, že ani já bych něco takového neudělala.“

„Ani ty? Jednou jsi mluvila o věcech, které bych neudělal pro změnu já, a teď jsi stejně tvrdá na sebe.“

Geary se natáhl, aby přes ni přetáhl deku, zatímco ho nehybně sledovala.

„Nebudu s tebou zacházet špatně, Viktorie. Zasloužíš si něco lepšího, ať už tomu věříš, nebo ne.“

Posadil se poblíž a díval se na jemnou záři hvězdné mapy na zdi.

„Jsi tvrdá žena, ale jsi stejně tvrdá na sebe jako na všechny ostatní. Možná ještě tvrdší. Nemyslím, že by ti mohli předkové odpustit, když odmítáš odpustit sama sobě.“

Uplynula dlouhá tichá chvíle. Pak se podíval dolů a zjistil, že Rionová usnula. I teď, v zajetí spánku, se tvářila znepokojeně.

Když se Geary poprvé probral na palubě Neochvějného, byl příliš omráčený, než aby věnoval pozornost lidem ve flotile, potomkům těch, které kdysi znal a mezi nimiž žil.

Když převzal velení, rychle objevil změny, které přineslo sto let času a ošklivé války. Nakonec věřil, že se ocitl mezi cizinci, kteří už nemyslí a necítí jako on. S tím, jak ubíhaly týdny a on zjišťoval více, rozhodl se, že je možná soudil příliš tvrdě, a začal to vnímat tak, jako by s nimi sdílel alespoň nějaké základní věci. Jenže teď zase cítil pochybnosti. Čest mohla být břemeno i zbraň. Mohla být stejně snadno zneužita. A připadalo mu, že lidé Aliance dnešní doby, sto let vzdálené od jeho časů, používali čest jako zbraň sami proti sobě, až se z ní stalo tak nerozumné a neohebné břímě, že dokázala stejně snadno ublížit jim jako jejich nepřátelům a velice snadno zaměnila nespravedlnost za morální integritu.

Geary si povzdychl, opatrně vstal, aby ji neprobudil, a tiše se oblékl. U dveří se zarazil a zadíval se na ni. Cítil jsem takovou bolest kvůli vědomí, že jsou všichni, které jsem kdy znal a miloval, dávno mrtví. Jenže kolik lidí v Alianci je jako Viktorie Rionová? Nevědí, jestli jejich milovaní žijí, nebo ne, a netuší, jak žít se svou duší rozervanou nejistotou. Kolik lidí v Syndikovaných světech to vnímá stejně? Poprvé si uvědomil, že krutá jistota, s níž se musel vyrovnat, měla výhody. Alespoň to byla jistota.

Procházel

tichými

chodbami

a

odděleními

Neochvějného, vítal se s členy posádky na noční službě a snažil se najít útěchu v důvěrně známých rituálech velení.

Když zahnul za roh, zjistil, že kapitánka Desjaniová dělá to samé.

„Kapitáne Geary?“ neskrývala Desjaniová překvapení.

„Je všechno v pořádku?“

„Jo, jsem v pohodě.“

Jeho tón a postoj zjevně prozradil Desjaniová opak, protože se zamračila.

„Mluvil jste s koprezidentkou Rionovou?“

Geary přikývl.

„Myslela jsem si…“ začala Desjaniová, odmlčela se a pak to zkusila znovu: „Byla jsem na ni hrozně naštvaná.

Sám jste to viděl. Myslela jsem si, že vám to odmítá říct, protože nemá čest. Neuvědomovala jsem si, že ji její smysl pro čest naopak ničí.“

„Jak to šlo? Opravdu ji předkové odmítli?“

Desjaniová sklopila hlavu a chvíli přemýšlela.

„Já něco cítila. Nevím co. Byli tam. Ale myslím, že ona to nepřijme.“

„Taky jsem měl takový dojem.“

„Ona, ehm…“ zatvářila se Desjaniová najednou naštvaně a současně rozpačitě. „Před chvílí jsem ji viděla. Pila a řekla několik věcí.“

„Ano, já vím.“

„Pane, doufám, že nic z toho, co jsem udělala nebo řekla, vás z nějakého důvodu nevedlo…“

Zvedl ruku, aby ji zarazil.

„Jste naprostá profesionálka. Nemohl bych chtít lepší kapitánku.“

I tak se Desjaniová stále tvářila neklidně.

„I kdybyste neměl před sebou velkou misi, i kdyby vás žijící hvězdy neposlaly v hodině největší nouze, stále by nebylo správné, abych…“

„Kapitánko, prosím,“ řekl Geary a doufal, že to nezní příliš rozrušeně. „Já tomu rozumím. Už o tom nemusíme mluvit.“

„Po flotile se šíří pomluvy, kapitáne Geary,“ procedila Desjaniová skrz zaťaté zuby, „o vás a o mně. Dozvěděla jsem se o nich.“

„Pomluvy, které jsou kompletně smyšlené, kapitánko Desjaniová. Vymyšlené a šířené důstojníky, co sami nedokáží pochopit, co je to čest. Udělám vše, abych se ve vaší přítomnosti vždy choval profesionálně, a jsem si jistý, že i vy se tak nadále budete chovat.“

„Ano, pane. Děkuji vám, pane. Věděla jsem, že to pochopíte.“

Vděčně přikývla, zasalutovala a odešla. Geary ji sledoval odcházet a uvědomoval si přitom, že bez ohledu na to, že už o tom nikdy nezačnou mluvit, bude to nad nimi stále viset jako Damoklův meč.

Nakonec skončil zpátky ve své kajutě. Rionová pořád nebyla při vědomí, a tak si Geary sedl a znovu aktivoval simulace. Tři dny letu systémem Daiquon a pak alianční flotila dorazí ke skokovému bodu na Ixion.

Měl by vzít flotilu na Ixion? Syndikové zjevně byli schopní odhadnout jeho trasu dost dobře, aby sem vyslali jednotky s minami. Co by na ně mohlo čekat v Ixionu?

Jenže alternativní cíle nebyly tak atraktivní. A rozhodně překvapili Syndiky tím, jak rychle dorazili k Daiquonu.

Pokud by se alianční flotila dokázala přesouvat rychleji, než dokáží Syndikové reagovat, mohli by z Ixionu odletět dřív, než by ho mohli nepřátelé zablokovat.

Nebo ne. Podle nejnovějších syndických záznamů, které se jim podařilo ukrást v Sancere, byla u Ixionu obývaná planeta a množství mimoplanetárních kolonií a základen, jež by stále mohly být aktivní. Nebyl to prázdný nebo opuštěný hvězdný systém. Musel být připravený, opravdu připravený, až dorazí k Ixionu. Předpokládej, že skokový bod, kterým přiletíme, bude zaminovaný. Předpokládej, že Syndikové budou mít nachystanou past. Postarej se, aby se s tím flotila dokázala vyrovnat.

Když se to takhle řeklo, znělo to snadně. Přál si ale vědět, jak to ve skutečnosti provést.

Nakonec Geary usnul v křesle s přáním, aby se Rionová probrala z deprese a začala mu zase radit.

Když se probral ztuhlý spánkem v křesle, viděl, že Rionová stále leží v jeho posteli. Byla už ale vzhůru a upírala pohled na strop. Beze slova vstal a šel k umyvadlu v kajutě, vytáhl prášky proti bolesti a vodu, pak jí vše přinesl.

Přijala to, ale stále se na něj nepodívala. Až když si sedl, konečně promluvila: „Nepamatuju si všechno, co jsem včera v noci říkala.“

„Což je nejspíš dobře,“ poznamenal Geary neutrálním tónem.

„Taky si nepamatuju, co jsem všechno včera v noci dělala.“

„Nedělali jsme nic, pokud se ptáš na tohle.“

Rionová přikývla, pak si povzdychla a překvapeně zamrkala bolestí, kterou vyvolal náhlý pohyb.

„Děkuji ti. A jestli mi teď uděláš laskavost a otočíš se ke mně zády, posbírám si oblečení a případné zbytečky důstojnosti, pokud nějaké najdu, a ušetřím tě nutnosti vyrovnávat se nadále s mou přítomností.“

„A co kdybych se k tobě nechtěl obrátit zády?“

„Ušetři mě falešného rytířství, Johne Geary. Pokud se prostě nechceš vyžívat v mé nahotě. Nemám právo ti takové malé potěšení upírat,“ řekla poraženeckým tónem.

Geary poznal, že se na ni začíná zlobit, pokusil se to potlačit a uvědomil si, že sympatie mu zatím nic nepřinesly.

„Fajn, paní koprezidentko. Možná jsem to neřekl dost jasně.“

Rionová se při jeho drsném tónu zamračila.

„Je mi celkem fuk, co si o sobě právě teď myslíte. Jsem zklamán, že někdo tak inteligentní a schopný jako vy se rozhodl vyžívat se v sebelítosti zrovna ve chvíli, kdy zoufale potřebuji vaše rady, abych udržel flotilu při životě a zachoval si zdravý rozum. Za necelé tři dny budeme skákat k Ixionu a já nemám nejmenší tušení, co tam na nás čeká.

Rozhodla jste se, že Black Jack vás ke správnému rozhodování už nepotřebuje?“

Rionová se zamračila ještě více, ale Geary měl pocit, že v ní postřehl záblesk strachu. Přemýšlela nad tím, co řekla včera v noci? Jestli mu náhodou na rovinu nesdělila, jak daleko by zašla, aby ochránila Alianci před Black Jackem?

Geary dál pokračoval tvrdým tónem: „Opakovaně jste mi říkala, jak důležitá pro vás Aliance je. Aliance musí mít tuhle flotilu zpátky. Pokud ji mám vrátit domů, potřebuju, abyste se mnou spolupracovala a udržovala mě při zdravém rozumu. Velení mi vyhovuje čím dál víc a začínám mít problémy nevydávat rozkazy, jen protože můžu.

Legendárnímu Black Jackovi totiž projdou věci, v jejichž moudrost nebo čestnost by John Geary nevěřil. Co je pro vás důležitější, paní koprezidentko? Vaše vlastní utrpení, nebo dobro Aliance, v kterou údajně tolik věříte?“

Rionová se posadila a deka z ní spadla. Zjevně si toho ale nebyla vědoma a místo toho na něj upírala vzteklý pohled krví podlitých očí.

„Aspoň vidím, jakých sympatií je schopný velitel flotily,“ zasyčela na něj.

„Pokud si chcete léčit depresi, radši byste měla zkusit něco efektivnějšího než alkohol,“ pokračoval Geary a tentokrát se mu v Rionové podařilo zažehnout zuřivost.

„Zdá se, že jste odhodlaná neodpustit si a nehodláte to dovolit ani nikomu jinému. Nemůžu vás donutit, abyste se změnila. Ale můžu trvat na tom, že mi máte poskytovat co nejlepší podporu a rady, jaké jen dokážete, a ať se přestanete chovat způsobem, který by mohl ublížit Callaské republice i Alianci jako celku. Očekávám, že se začnete chovat v souladu s funkcí senátorky Aliance a koprezidentky své republiky.“

Zaťala pěst a tvářila se, že je připravená skočit Gearymu po krku.

„To je vše, kapitáne Geary?“ zavrčela na něj.

„Ne,“ odmlčel se a uvědomil si, že jak tam napůl nahá Rionová s očima metajícíma blesky sedí, připomíná pradávnou bohyni připravenou sežehnout nevěřícího. Bylo to zvláštní, ale i přes jeho vztek mu nikdy nepřipadala přitažlivější.

„Včerejší noc se nestala, pokud to tak chcete. Mezi námi se nic nikdy nestalo, pokud to tak chcete. Cokoli, jen ať se konečně postavíte na nohy.“

Vstala a předvedla mu své tělo, i když z ní stále vyzařoval vztek.

„To pro vás znamenám tak málo? To se mi snažíte říct?“

„Ne.“

Taky vstal a bojoval s touhou popadnout ji a zatáhnout zpátky do postele.

„Říkám, že toho pro mě znamenáte tolik.“

Geary nevěděl, jestli se dokáže ještě ovládat, a tak se raději rychle otočil a odešel z kajuty.

Měl k dispozici bitevní křižník, ne, celou flotilu bitevních křižníků i lodí, ale stejně si neměl jít kam sednout, aniž by se někdo divil, proč vypadá, jako by včera v noci spal na židli. Nakonec si uvědomil, že konferenční místnost flotily je soukromá a zamířil tam. Zavřel za sebou a zapadl do křesla v čele stolu.

Připadalo mu divné, že je sám u stolu, který pro jednou měl normální velikost, místo aby se díky virtuální realitě natahoval do nekonečna a vešli se tak k němu všichni kapitáni ve flotile. Geary si aktivoval hvězdnou mapu, pak displej s formací flotily a začal sledovat lodě. Jo. Moje lodě.

Jsem za ně zodpovědný. A vím, že Syndikové na mě u Ixionu s něčím čekají.

Budou čekat bez ohledu na to, ke které hvězdě skočím.

Nenáviděl fakt, že neví, jak flotilu rozmístit. Jak to můžu udělat, když netuším, co na mě u Ixionu čeká? Jsem zvyklý mít alespoň hodiny, většinou dny a týdny, abych se podíval, jak jsou nepřátelské síly rozmístěné, a podle toho vždy upravím formaci do tvaru, se kterým se chci s nepřítelem utkat. Nemůžu si dovolit divoké rodeo, jako když jsme přiletěli k Daiquonu.

Bylo to jako nevědět, kde právě teď je Rionová. Mohl se vrátit do své kajuty a najít ji tam, nebo na ni narazit někde za rohem. A co pak? Musel předpokládat to nejhorší a jednat hned, protože jinak by mu po tom malém motivačním proslovu těsně před odchodem taky mohla skočit po krku.

Nejdřív jednat. Sakra. Je to tak snadné. Jsem natolik zvyklý na normální boj ve vesmíru, kdy mám spoustu času na plánování střetu. Musím prostě předpokládat, že na nás Syndikové čekají s těžkou silou. A s minovým polem přímo před skokovým bodem. Budou mít připravenou past. To vím.

A stejně tam budu muset jít. Takže flotila bude manévrovat a bojovat už ve chvíli, kdy proletí skokovým bodem.

Proč ne? Stará flotila za Gearyho časů by to nedokázala.

Ne proto, že by na to lidé neměli schopnosti, ale protože to bylo příliš jiné než cokoli, na co celý život cvičili a co plánovali. Všechno bylo mnohem uhlazenější, elegantnější, žádné chaotické bitky nablízko nebyly tolerovány. Jenže v téhle flotile kapitáni milovali útok přímo na nepřítele. Ti to nejen mohou udělat, ale také udělají. Potřebovali pouze dobrý plán, který by podpořil jejich chuť udělat cokoli, jen aby zabili nějaké Syndiky.

Fajn. Jak bude vypadat past v Ixionu? Nejhorší možný případ. Pokud to bude cokoli snazšího, budu mít čas reagovat. Takže v nejhorším případě miny přímo u ústí skokového bodu. Hned za nimi hlavní syndický voj připravený udeřit na nás okamžitě poté, co budou naše lodě zasaženy minami. Pokusí se nám udělat to, co jsme udělali my jim u Ilionu, jen to nachystají ještě blíže ke skokovému bodu než my. Pokud budou dál, fajn. Zvládnu to snáze, pokud budu očekávat nejhorší.

Možná, jestli mě viděli v akci, budou mít připravené síly nahoře, dole a po stranách, aby mohli flotilu chytit do křížové palby, zatímco zamíří na hlavní voj. Možná ne. To by vyžadovalo hodně lodí. Musím jim narušit plán tím, že udělám něco, co by lodě normálně neudělaly. Něco, co tahle flotila normálně nedělá.

Chvíli si hrál s displejem, zkoušel různé formace a manévry, pak konečně spokojeně zamířil do své kajuty, aniž si byl jistý, jestli Rionovou chce nebo nechce vidět.

Jenže jeho kajuta byla prázdná. Geary se zastavil ve vstupu a vzpomněl si na tvář koprezidentky, když odcházel.

Vážně přemýšlel, jestli by neměl nechat kajutu zkontrolovat, zda v ní nenechala pasti. Jen předkové věděli, jakým způsobem by se mohl improvizovaně mstít někdo jako Rionová.

Nebuď paranoidní. Už tak je zlé, že musím být paranoidní kvůli vlastním kapitánům. Geary vyslal zprávu, že za půl hodiny svolává konferenci kapitánů, pak se rychle umyl a upravil. Jakmile zamířil zpět ke konferenční místnosti, přemýšlel, jestli se už mezi flotilou roznesla zpráva o jeho výbušném rozchodu s Rionovou a jestli to někdo vytáhne na světlo.

Kapitánka Desjaniová už seděla na místě a uctivě vstala, jakmile Geary vešel.

„Něco urgentního, pane?“

„Tak trochu. Nic nebezpečného, jen něco, co musí všichni vědět, než skočíme k Ixionu.“

Čekali a sledovali, jak se s blížícím se začátkem konference začínají u stolu objevovat další postavy.

Místnost se při každém zvýšení počtu přítomných natahovala i se stolem uprostřed.

Jakmile nastal určený čas začátku, vstal Geary, aby začal, ale byl zaražen kapitánkou Mideou z Paladina.

„Rozhodl jste se neletět na Ixion?“ chtěla vědět. „Už zase utíkáme od aliančního území?“

Všichni u stolu zadrželi dech a čekali na Gearyho reakci.

Geary ucítil záchvat vzteku, který sotva ovládl. Sedřel si zadek ve snaze vymyslet, jak rozmlátit Syndiky a zachránit lodě a lidi na nich. A dostal za to jen drzá obvinění od důstojníků, kteří by mu měli být vděční, že právě teď v syndickém pracovním táboře na nějaké sotva obyvatelné planetě nerozbíjejí kamení na menší kusy. Nijak zvlášť mu nepomohl fakt, že kapitánka Midea, která až donedávna na konferencích zachovávala ticho, měla ve tváři výraz ladící s uniformou tak dokonale střiženou, že připomínala syndické ředitele.

Na chvíli se na kapitánku Mideu vyrovnaně zadíval, aby si s pomocí informací konferenčního programu připomněl, že Paladin je součástí nechvalně proslulé třetí divize bitevních lodí, domova kapitánů Casii a komandérky Yin, kde kapitáni Numos a Faresová nadále seděli v lodním vězení.

Kombinace neuctivé otázky, jeho vlastní únavy kvůli nepohodlně prospané noci, emociální bouře vyvolané Viktorií Rionovou a frustrace nad divizí bitevních lodí z pekla málem způsobila, že Geary vybuchl. Naštěstí si zapamatoval, proč svolal tuhle konferenci, a uvědomil si, že buď štěstí, nebo předkové mu poskytli dokonalý způsob, jak atak kapitánky Midey odrazit.

Takže místo toho, aby explodoval jako supernova, věnoval jí pochmurný úsměv.

„Letíme na Ixion, kapitánko. Letíme na Ixion a ze skokového bodu vyletíme v bitevní formaci, protože očekávám na místě syndickou past. Svolal jsem tuhle konferenci, abych se ujistil, že všichni budete vědět, jak bitvu vybojujeme.“

To ji rozhodilo, Geary to na ní jasně viděl. Očekávala, že se s ním bude hádat kvůli přílišné opatrnosti, ale nejenže flotila pokračovala kupředu, pokračovala s výhledem na bitvu. Nikdo z jeho protivníků se proti něčemu takovému neopovážil nic namítat. Kapitán Casia, který byl zjevně připravený skočit do verbálního boje po boku Midey, zavřel ústa a zase se posadil.

Geary začal zadávat rozkazy. Nad stolem ožil displej a zobrazil formaci, již Geary ráno připravil.

„Než skočíme, přemístíme flotilu do bojové formace Kilo jedna. Ta dělí flotilu na mnoho menších formací.

Každá z nich je vystavěná kolem divize bitevních křižníků nebo lodí a všechny jsou rozmístěné tak, aby mohly poskytovat podporu sousedním formacím.“ Otočil displej, aby všichni viděli, že formace se skládá z celkem dvanácti střídavě rozložených bloků lodí, poskládaných do celkového tvaru krychle.

Kapitánka Desjaniová studovala obraz společně s ostatními důstojníky a promluvila jako první: „Pro případ, že zase narazíme na něco jako v Daiquonu?“

„Správně. Jak vidíte, každá formace je samostatná.

Žádná z lehkých jednotek nebude daleko od těžké podpory a všechny větší lodě budou mít poblíž eskortu lehkých. Bez ohledu na to, na co narazíme, se formace budou schopné bránit a společně dokážeme udeřit na jakoukoli syndickou z několika úhlů najednou. Není to dokonalá útočná formace, protože nevíme, jak budou Syndikové rozmístěni. Ale bez ohledu na tu jejich budeme schopní zmasakrovat jakékoli Syndiky u skokového bodu a poskytovat efektivní ochranu vlastním lodím tak dlouho, dokud se nedostaneme z úvodního místa střetu a neupravíme formaci k dalšímu útoku.“

„Očekáváte u skokového bodu velký boj?“ zeptal se kapitán Tulev. „U Daiquonu se to stalo náhodou, ale my jsme nikdy tahle nepracovali.“

„Tentokrát budeme,“ odpověděl Geary s úsměvem a pak se rozhlédl kolem stolu. „Vyletíme ze skokového bodu připraveni na boj s velkou nepřátelskou silou. Udeříme na ně a vážně jim ublížíme, dřív než si vůbec všimnou, že jsme tam.“

Viděl, jak tváře kolem stolu září nadšením. Tahle flotila milovala přímé zteče na nepřítele. Většina jeho práce od převzetí velení spočívala v pomalém učení ostatních, aby mysleli stejně tvrdě, jako bojovali. To většinou znamenalo vyhýbat se bezhlavým útokům, což kapitáni přijímali vesměs jen těžko. Teď jim nabízel něco velmi podobného bezhlavé zteči a oni měli z výhledu na pořádný masakr radost.

„Všechny jednotky zamíří na pozici ve formaci Kilo jedna v čase tři nula,“ pokračoval Geary. „Rozmístění ve formaci bude všem lodím odesláno, jakmile tahle konference skončí. Navíc budeme mít připravené manévrovací rozkazy, které začnou platit, jakmile vaše lodě dorazí na Ixion. Bodem proletíme rychlostí pouze nula celá nula pět světla. Jakmile každá loď a její formace opustí skokový bod v Ixionu, změní kurz nahoru na šest nula stupňů.“

„Miny?“ zeptala se kapitánka Cresidová.

„Správně. Změna kurzu nahoru by nás měla dostat pryč od min připravených pro lodě vylétající přímo z bodu.

Syndikové zaminovávali výstupy tady v Daiquonu, takže musíme předpokládat, že to samé dělají v každém systému, který máme na dosah. Jakmile se dostaneme z pole pryč, znovu změníme kurz dolů a zrychlíme podle potřeby, abychom mohli udeřit na nepřítele.“

„To je spousta min,“ poznamenal kapitán Duellos. „Musí v tom utápět hodně zdrojů.“

„Taky to naruší jejich obchod se systémy, které nejsou na hypersíti,“ dodal Geary.

„Začínají být zoufalí,“ shrnula to Cresidová. „Selhalo vše, co proti naší flotile zkusili, a my se stále blížíme k domovu.“

To prohlášení podporoval dostatek důkazů, takže proti němu nikdo nic nenamítal, i když se někteří zamyšleně zamračili.

„Nějaké otázky?“ zeptal se Geary.

„Kam zamíříme po Ixionu?“ zeptal se kapitán Casia, který se vzpamatoval natolik, že byl schopný promluvit.

Prostě ho zbav velení a zavři ho do basy, nabádal Black Jack Gearyho. Ten se ale zhluboka nadechl a odpověděl pevně, nicméně klidně.

„Ještě jsem se nerozhodl. Záleží to na tom, co najdeme u Ixionu. V dosahu skokových motorů z Ixionu se nacházejí čtyři hvězdné systémy, pět včetně Daiquonu, ačkoli nemám v úmyslu se sem vracet. Ještě nějaké otázky?“

Ozvala se komandérka Yin: „Proč už se těchto konferencí neúčastní koprezidentka Rionová?“

Povídačky a pomluvy se šířily tak rychle, jak Geary předpokládal. Přemýšlel, kdo a jak sleduje dveře jeho kabiny.

„To se musíte zeptat paní koprezidentky Rionové. Ví, že je její účast vítaná, a navíc očekávám, že ji důstojníci z lodí z Callaské republiky a federace Trhliny o všem informují.“

Řečení důstojníci přikývli, všichni s různou úrovní zaváhání.

„Proč nepřednese své názory tady, na konferenci?“

chtěla vědět kapitánka Midea. „Víme, že v soukromí vám rady nabízí.“

Jeho protivníci se předtím snažili vyrobit problémy obviňováním Gearyho z toho, že na činy flotily má civilní politička příliš velký vliv. Zdálo se, že se to vrátilo. Místo aby ztratil rozvahu, rozhodl se to Geary zvládnout s humorem.

„Kapitánko Mideo, pokud víte něco o koprezidentce Rionové, tak určitě to, že jí nikdo a nic nedokáže zabránit v přednesení vlastních názorů, kdykoli a kdekoli uzná za vhodné.“

To na spoustě tváří vyvolalo veselé úšklebky.

„Koprezidentka Rionová mi sděluje své názory a už několikrát mi poskytla během operací cenné návrhy.“

Desjaniová s tváří pečlivě vyrovnanou přikývla.

„Během operací je koprezidentka Rionová většinou na můstku.“

„Koprezidentka Rionová otevřeně předkládala návrhy během pozemních operací na Balduru,“ přidala se plukovnice Carabaliová. „Její zapojení nebylo nijak skrýváno.“

„Tak proč není tady?“ tlačila dál komandérka Yin a snažila se svým tónem naznačit, že Geary něco skrývá.

„Já nevím,“ odpověděl Geary chladně. „Členka aliančního senátu ode mě rozkazy nepřijímá. Jako občanka Aliance máte právo kdykoli se senátorkou mluvit, tak proč se jí nezeptáte osobně?“

„Politička, které neustále naslouchá velitel flotily,“ řekl kapitán Odhodlanosti. „Jistě rozumíte našim obavám, kapitáne Geary.“

Geary se snažil odpovědět vyrovnaným hlasem, i když se mu opravdu nelíbilo, kam konverzace směřuje.

„Koprezidentka Rionová je alianční politička, ne syndická politička. Je na naší straně.“

„Politici se starají jen o sebe,“ prohlásil kapitán Smělého.

„Flotila se pro Alianci obětuje, zatímco politici dělají špatná rozhodnutí a pobírají velké platy.“

„Takováhle diskuze je taky politická,“ nadhodil Geary.

„Nejsme tady, abychom probírali počestnost aliančního politického vedení. Znovu prohlašuju, že koprezidentka Rionová nečiní a nebude činit rozhodnutí ohledně vojenských akcí flotily, ale že má právo a zodpovědnost informovat mě o svých názorech a seznámit mě s vlastními doporučeními. Když se to všechno shrne, pracujeme pro ni, protože ona pracuje pro lid Aliance.“ Neznělo to moc pompézně? Nebyl si jistý. Ale nikdy předtím ho nenapadlo, že by musel aliančním důstojníkům připomínat takováhle základní fakta.

Ticho se chvíli protahovalo, dokud ho lhostejným tónem nepřerušil kapitán Duellos: „Vy věříte, že nad vámi má civilní vláda absolutní autoritu, kapitáne Geary?“ Schválně zavádějící otázka, kterou neměl problémy zodpovědět.

Nicméně musel přemýšlet, proč mu ji Duellos vůbec pokládá.

„Správně. Poslouchám rozkazy vlády, jinak bych musel rezignovat na svou pozici. Tak flotila funguje.“

Neodpovědělo mu tolik souhlasných pokývání hlavou, v kolik Geary doufal. Kromě jiných škod dlouhá válka zjevně silně poškodila vztahy mezi flotilou a vedením Aliance.

Gearyho zkušenosti s kapitánem Falcem ho upozornily na přesvědčení panující v části flotily, že vojenská čest by mohla opodstatnit odpor vůči civilní vládě. Možná legenda Black Jacka napomůže k diskreditaci téhle jedovaté myšlenky dřív, než napáchá příliš velké škody.

„To z nás dělá Alianci. Zodpovídáme se vládě a vláda je zodpovědná lidu. Pokud někdo z vás pochybuje o výhodách tohoto systému, doporučuju vám prostudovat si nepřátele.

Syndikované světy ukazují, co se stane, když si mocní lidé dělají, co je napadne.“

To bylo nejblíže veřejné facce, kterou chtěl uštědřit protivníkům, jak si jen Geary troufal, a jasně viděl, že v některých případech se trefil.

„Děkuju vám. Očekávám, že další konferenci budeme mít u Ixionu.“

Jednotlivé postavy rychle zmizely, ale tentokrát s Gearym v místnosti zůstal obraz kapitána Badayi. Badaya se podíval po kapitánce Desjaniové, která si ho přeměřila pohledem a pak se omluvila a odešla.

Když se za Desjaniovou zavřely dveře, kapitán Badaya se obrátil ke Gearymu a tiše promluvil: „Kapitáne Geary, patřím mezi ty, kteří o vás dřív měli pochybnosti. Stejně jako mnozí ve flotile jsem byl vychován ve víře, že Black Jack Geary je zosobnění aliančního důstojníka, ideál, který Alianci zachránil a jednoho dne by se mohl vrátit, aby to udělal znovu.“

Tohle Geary opravdu nerad slyšel.

„Kapitáne Badayo…“

Badaya ho zarazil zdviženou rukou.

„Nechte mě domluvit. Když vás flotila objevila, nepatřil jsem mezi ty, kteří byli ochotní rovnou vám věnovat veškerou důvěru a víru. Nestál jsem proti vám, ale ani jsem vás nepodporoval. Po tolika letech války jsem měl problémy věřit v zázračné spasitele.“

Geary se pousmál.

„Ujišťuju vás, kapitáne Badayo, že zázračný rozhodně nejsem.“

„To ne,“ souhlasil s ním Badaya. „Jste člověk. A právě to mě přesvědčilo, abych se přidal k těm, kteří ve vás fanaticky věří. Nesouhlasím s jejich abstraktní vírou ve vaši osobu, ale souhlasím, že jste se ukázal jako výjimečně schopný velitel. Neznám jiného důstojníka, který by dokázal zavést flotilu tak daleko nebo získat natolik přesvědčivá vítězství jako vy. Pokud se dostaneme domů do Aliance, stane se tak, protože nás tam zavedete. Dokázal jste něco, co nemohl udělat nikdo jiný.“

Geary si najednou uvědomil, kam by to mohlo vést.

Zoufale doufal, že se plete.

„Jak hloupé by bylo, kdyby se někdo s vaším talentem, kdo konečně může vyhrát válku, poddal velení hlupáků z alianční velké rady a senátu, kteří sehráli vlastní nechutnou roli v prodlužování tohoto konfliktu?“ zeptal se ho Badaya.

„Jste plný idealismu minulosti, jenž nám tak dobře posloužil, ale musíte pochopit, že za poslední století se toho doma hodně změnilo. Ano, politici by se měli zodpovídat lidu Aliance, ale už dávno nedělají nic jiného, než že se starají o vlastní zájmy. Vedou politické hry s osudem Aliance i flotily, která Alianci brání. Kolik lidí zemřelo, civilistů i vojáků, ve válce, jež nekončí, protože nemyslící civilní politici zasahují do rozhodnutí, která by po právu měli dělat ti, co riskují životy na frontových liniích?“

Geary zavrtěl hlavou.

„Kapitáne Badayo.“

„Poslouchejte mě, prosím! Vy to můžete změnit! Můžete zachránit Alianci před politiky, kterým lid Aliance už dávno nevěří a nedůvěřuje. Až se dostaneme na alianční území, můžete si získat autoritu nezbytnou k rozhodnutím, která tuhle válku a nekonečné krveprolití definitivně skončí. Lidé budou následovat Black Jacka Gearyho, pokud je povolá,“

pokýval hlavou Badaya s vážným výrazem ve tváři. „V téhle flotile je spousta důstojníků, kteří v to věří. Byl jsem požádán, abych za ně promluvil a ujistil vás, že jejich důvěra není založena jen na slepé víře v legendu. A ano, existují takoví lidé, kteří se proti vám postaví bez ohledu na vše ostatní. O takové důstojníky se můžeme postarat, pro dobro nás všech.“

Nevyslovená příležitost stát se diktátorem nebyla Gearymu nikdy přednesena tak otevřeně. Už samotná nabídka stačila k obvinění z velezrady, nicméně aby dostal flotilu domů, potřeboval důstojníky, jako byl Badaya.

„Já… chápu vaši logiku. Jsem… vděčný, že o mně smýšlíte tak dobře. Nemůžu ale s čistým svědomím přemýšlet o tom, co mi nabízíte. Jde to proti všemu, v co věřím jako důstojník Aliance.“

Badaya znovu přikývl.

„Nečekal jsem, že byste po té nabídce skočil. Jste příliš schopný, a tak něco takového neuděláte, aniž byste si to důkladně promyslel. Jen jsme chtěli, abyste si byl vědomý toho, co byste mohl udělat, a podpory, jakou máte. Teď o tom můžete před návratem na alianční území přemýšlet. Až uvidíte neschopnost politiků v radě a senátu, budete to cítit jinak.“

„Kapitáne Badayo, podobné myšlenky mi předkládal i kapitán Falco, ačkoli v jeho případě považoval za přirozeného vůdce sám sebe.“

Badaya se ušklíbl.

„Kapitán Falco nikdy neváhal mluvit o vlastní sebedůvěře. Nikdy se mi to nelíbilo. Vy jste jiný, stejně jako je jiná podoba vašeho vítězství u Ilionu v porovnání s katastrofou, které Falco šéfoval u Vidhy.“

Jen to řekni. Řekni to na rovinu. Nemohl nechat ve vzduchu viset něco, co by mohlo někoho vést k domněnce, že o návrhu uvažuje.

„Kapitáne Badayo, protože nejsem kapitán Falco, nedokážu si představit okolnosti, za jakých bych se mohl pokusit o převzetí kontroly nad civilní vládou Aliance.“

Vypadalo to ale, že to Badayu nijak neurazilo, jen znovu přikývl.

„To jsme očekávali. Jste přece jen Black Jack Geary. Ale Black Jack Geary je oddán Alianci, ne? Chceme jen, abyste myslel na dobro, jehož byste mohl dosáhnout. Lid Aliance vás zoufale potřebuje, kapitáne Geary. Potřebuje zachránit stejně, jako zachraňujete tuhle flotilu. Nevěřil jsem v to, když jsme vás našli, ale přesvědčil jste mě, že je to pravda.

A neočekávejte vděčnost od politiků, až flotilu dovedete domů. Uvidí ve vás rivala a pokusí se vás zničit. Já vás však ujišťuju, že jakýkoli rozkaz k vašemu zatčení se setká s aktivním odporem většiny flotily. Děkuji vám, že jste mi věnoval svůj čas, pane.“

Badaya zasalutoval, počkal, až mu Geary gesto oplatí, a pak jeho obraz zmizel.

Geary se sesunul do křesla a sevřel si hlavu v daních.

Sakra.

„Myslete na dobro, kterého byste mohl dosáhnout.“

Předkové, zachraňte mě před těmi, kteří mě nenávidí, i před těmi, kteří mě milují.

Když jsem zjistil, že syndičtí občané na Balduru nejsou spokojení s vůdci, považoval jsem to za skvělou zprávu.

Možná se Syndikové konečně postaví své vládě. A teď se dozvím, že stejně tak je velká část aliančních důstojníků nespokojená se svou vlastní vládou.

Nebylo by ironické, kdyby se vlády Aliance i Syndikovaných světů rozpadly kvůli tomu, jak jsou lidé naštvaní na nekonečnou válku? A co by je nahradilo?

Spousta malých skupinek soupeřících a bojujících po několika hvězdných systémech?

Co když budu mít na výběr pouze sledovat, jak se to děje, nebo přijmout pozici diktátora, již mi chtějí Badaya a jeho kamarádi dát?

6.

„Potřebuju si s vámi promluvit,“ sdělil Geary roztřeseným hlasem do interkomu. Věděl, že se mu hlas chvěje. Nemohl si pomoct.

Rionová neodpovídala.

„Zatraceně, paní koprezidentko. Tady jde o Alianci. O

Black Jacka.“

Její hlas jím projel jako tupý nůž.

„Zvážím to. A teď mě nechte na pokoji.“

Geary přerušil spojení a upřel vzteklý pohled na zeď kabiny. Část flotily byla připravená vyhlásit vzpouru, část ho chtěla mít v čele zrady na Alianci a část ho považovala za slušného velitele. Musel přemýšlet, co by udělala ta poslední, kdyby Geary podlehl pokušení, jež mu nabízela ta druhá. Skončila by flotila v trojstranné bitvě mezi sebou, nebo by ta vnitřní válka měla jen dvě strany?

Bylo by to výrazně jiné, kdyby nevěděl o branách hypersítě a o reálné šanci, že se alianční vláda o jejich destruktivním potenciálu dozví a odhlasuje jejich použití.

Nešlo jen o záchranu Aliance. V sázce byla budoucnost lidské rasy.

A on nevěděl, jestli má sílu tomu odolat, zvlášť když netušil, co by bylo správné, kdyby opravdu šlo o osud lidstva. Rozkaz k zatčení. Na to nedokázal zapomenout.

Skutečně by politické vedení Aliance přikázalo, aby ho zatkli? A ať už ano, nebo ne, fakt, že v to věřil důstojník jako kapitán Badaya, sděloval Gearymu něco, co se mu opravdu nelíbilo.

Přemýšlel, zda nezavolat Desjaniové a vše jí říct. Ale ta by mohla potvrdit to, co říkal Badaya. Geary prostě nechtěl čelit tomu, jak moc v něj Desjaniová věří. Nikdy neprojevila příliš velkou úctu k politikům, koprezidentka Rionová toho byla jasným příkladem. Navenek uctivé chování, to ano, ale bylo jasné, že Desjaniová politickým vůdcům Aliance nevěří. A věděl naprosto jistě, že v tomhle ohledu není žádnou výjimkou.

Předkové, co se to jen stalo? Myslel jsem, že už začínám chápat, jak lidi ve flotile myslí, že jsem pochopil změny, jaké přineslo století války, ale teď si uvědomuju, že je toho mnohem víc. A ledacos je horší, než jsem si původně myslel.

Nakonec usnul, aniž by měl odpovědi na otázky, které ho pronásledovaly i ve snu.

Geary se probudil, aniž by věděl proč, a pak se rozhlédl po kajutě.

Vedle někdo seděl a sledoval ho. Zašilhal do tmy a rozeznal, kdo to je.

„Paní koprezidentko?“

„Správně,“ řekla klidným hlasem, což ho uklidnilo.

„Upřímně řečeno mě překvapuje, že jste nezměnil nastavení zámku a nezakázal mi přístup do své kajuty.“

Posadil se a snažil se vyhnat z hlavy zbytky ospalosti.

„Napadlo mě, že by mohlo být dobré nechat vám přístup i nadále.“

„Pamatuji si něco z toho, co jsem řekla tu noc, kdy jsem se opila, Johne Geary. Vím, co jsem vám prozradila.“

„Že uděláte cokoli, abyste zastavila Black Jacka. Jo.“

„Řekla jsem toho víc,“ trvala na svém.

„Tvrdila jsi, že mě zabiješ, pokud budeš muset,“ potvrdil Geary. „Možná si myslím, že je dobře, když nade mnou visí taková hrozba.“

„Ty jsi buď příliš důvěřivý, naivní, nebo výjimečně pitomý,“ prohlásila zoufale.

„Zkus vyděšený,“ poradil jí.

„Sám ze sebe?“ nečekala Rionová na odpověď a rovnou dodala: „Prý jsi dostal nabídku.“

Geary si přál, aby mohl ve tmě rozeznat výraz v její tváři. Už ho napadlo, jestli špioni Rionové o nabídce něco zjistí a řeknou jí o ní.

„Co ještě jsi slyšela?“

„Že tvoje odpověď zněla, promyslím si to.“

„Ne. Moje odpověď byla, to se nestane. Řekl jsem to jasně a zřetelně.“

Zasmála se.

„Ach, Johne Geary, ty neznáš ani první lekci, kterou se naučí každý politik. Nezáleží na tom, co řekneš, záleží na tom, co lidi slyší. Kdokoli ti nabídne vládu nad Aliancí, nikdy neuslyší čistě zápornou odpověď,“ vysvětlila a na chvíli se odmlčela. „Chtěl sis promluvit. Máš pokušení, co?“

„Jo,“ přiznal se. „Kvůli branám hypersítě.“

„Nedůvěřuješ politikům s informacemi o takové zbrani?

Nemůžu ti to mít za zlé. Ani já nechci, aby se o tom alianční vláda dozvěděla. Ale sám sobě si s takovými informacemi taky nevěříš, že ano? Proto jsi dal program na navýšení úrovně uvolněné energie při kolapsu brány mně.“

„Možná bys měla být diktátorkou ty.“

„Myslím, že už jsem ti dala dostatek důkazů o vlastních chybách, Johne Geary.“ Odmlčela se a pak si povzdychla.

„Řekl jsi mi několik tvrdých slov a já v nich poznala pravdu.

Můžeš teď udělat další vtip o ženské, která přiznala, že máš pravdu.“

„Děkuju, ne.“

„U mých předků, ty ses o ženských něco málo naučil, co? Proč letí flotila na Ixion?“

Náhlá změna tématu Gearyho překvapila.

„Protože je to nejlepší možnost ze seznamu mnoha špatných.“

„Myslíš si, že tam na nás budou Syndikové čekat v plné síle?“

„Jo, předpokládám, že na nás budou v plné síle čekat u každé hvězdy, kam se vypravíme.“

Shodil ze sebe deku a obrátil se k ní.

„Nemůžu se věčně spoléhat na štěstí. U Daiquonu to bylo hodně těsné. Mohli jsme na dokončeném minovém poli přijít o spoustu lodí a nezničit žádnou nepřátelskou, abychom to aspoň trochu vyrovnali. Co ještě ti špioni řekli?

Opravdu potřebuju vědět, co se k tobě doneslo.“

„Casia a Midea nevedou kliku důstojníků, která stojí proti tobě. Nepodařilo se mi zjistit, kdo za nimi je, ale zodpovídají se někomu jinému. Navzdory tomu, že jsou Numos a Faresová zavření a hlídaní mariňáky, dokázali si najít cestičky, jak předávat zprávy věrným.“

To nebylo nijak překvapivé.

„Ale Numos ani Faresová opozici taky nevedou?“

„Ne,“ řekla Rionová změněným hlasem, plným únavy.

„A měl bys vědět, že se mluví o tom, jak strašně žárlím na tvůj vztah s kapitánkou Desjaniovou.“

Geary se udeřil pěstí do stehna.

„Na můj imaginární vztah?“

Chvíli trvalo, než Rionová odpověděla.

„Asi nejlépe se dá proti pomluvám bojovat tak, že se ti přestanu vyhýbat a začnu se znovu chovat k Desjaniové slušně. Kromě toho, jak jsi sám poukázal, zanedbávám povinnosti. Pokud jsi ke mně byl upřímný, dávala jsem ti dřív cenné rady. Můžeš se spolehnout, že v tom zase budu pokračovat.“

„Díky.“ Geary zaváhal a nevěděl, jak položit další zjevnou otázku.

„Co se stalo, stalo se,“ prohlásila Rionová měkce. „To, co jsem ti předtím řekla, zůstává pravdou. Moje srdce bude vždy patřit jinému. Ale jinak se vlastně nic nezměnilo. I kdyby manžel žil, je pro mě ztracený stejně, jako kdyby si ho vzala smrt. Mám povinnosti vůči Alianci. Vím, že mě potřebuješ.“

To neznělo dobře.

„Paní koprezidentko…“

„Viktorie.“

Uplynul dlouhý čas od poslední chvíle, kdy pro něj byla Viktorií.

„Viktorie, potřebuju tvoje rady a cením si tvé společnosti. Není nic dalšího, co bych od tebe mohl žádat.“

„Moje čest už utrpěla, Johne Geary. Odteď musím dělat to, co považuju za nejlepší. A chyběl jsi mi. Není to jen ze smyslu pro povinnost.“

„To rád slyším.“

„Nechtěla jsem, aby to vyznělo tak neosobně. Chceš mě?

Nejsem opilá. Já… potřebuju tě.“

Díval se na ni v šeru a sotva rozeznával obrysy její tváře.

Její hlas zněl upřímně. Jenže pokud bylo nejvyšším cílem Rionové zachránit Alianci před Black Jackem, tak by chtěla, aby s ní zase spal. Věděla, že dostal nabídku, kterou už před časem předvídala. A věděla, že ho to pokouší. Byla jen shoda okolností, že se k němu znovu vrátila zrovna v ten samý den, kdy mu kapitán Badaya nabídl pozici diktátora s tvrzením, že ho podporuje většina flotily?

Opravdu ho chtěla, nebo jen byla ochotná udělat cokoli, aby mohla jednat, až přijde správný čas? Nebo se toužila pevně přimknout k jeho moci, amorální politička snažící se stát partnerkou potenciálního budoucího vládce Aliance?

Viktorie Rionová se postavila, oblečení jí spadlo k nohám, ušla ten kousek, který je ještě odděloval, a přitiskla se k němu. Když se jejich rty setkaly, zjistil Geary, že v jistém ohledu je mu jedno, jaká je odpověď na jeho otázky, jen když bude zase v jeho posteli. Jakmile ho přitlačila na postel a nasedla na něj, uvědomil si, že je mu jedno i to, jestli právě teď má, nebo nemá v druhé ruce nůž.

„Všem lodím, připravte se ke skoku.“

Hvězda Daiquon v tu chvíli byla pouhým okem vidět jen jako malá světelná tečka. Flotila letěla ve formaci Kilo jedna už několik dní, připravená na cokoli, co by na ni mohlo čekat v systému Ixion. Alespoň Geary v to doufal.

Viktorie Rionová znovu seděla v křesle pozorovatele na můstku Neochvějného a sledovala události, jako by nikdy nenastalo období, kdy se můstku vyhýbala. Desjaniová Rionovou vychovaně pozdravila, ale Geary měl pocit, že v jejím hlase zachytil podtón obav. A co se Rionové týče, zdálo se mu, že v očích jí zahlédl záblesk triumfu, když na pozdrav odpovídala. Ale to byla jistě jen jeho představivost, povzbuzovaná obavami z toho, co je čeká u Ixionu.

„Všem jednotkám alianční flotily, po příletu k Ixionu okamžitě proveďte naplánované manévry a zaútočte na jakékoli nepřátelské lodě v dosahu. Skočte k Ixionu, teď.“

Necelé čtyři dny ve skokovém vesmíru cestou k Ixionu.

Teoreticky o nic nešlo, ale Geary byl kvůli době strávené ve skokovém vesmíru čím dál víc nešťastný. S ohledem na rizika, jimž čelili, si přál dostat se do Ixionu, což by je přiblížilo k hranicím aliančního vesmíru. Místo aby doba během skoku fungovala jako možnost odpočinout si a přemýšlet bez nutnosti čelit syndickým hrozbám, měl pocit, že je to spíš proplýtvaný čas. Hodiny a dny se vlekly a mimo loď se nic neměnilo. Ve skokovém vesmíru se tam pochopitelně neměnilo nikdy nic, ale teď ho to začínalo obtěžovat. Chtěl něco dělat. Postavit se Syndikům, jednou provždy je porazit v bitvě, zjistit pravdu o cizí rase, jejíž existenci za hranicemi syndického území spolu s Rionovou považovali za pravděpodobnou, a hlavně konečně skončit tuhle zatracenou válku.

Ve skutečnosti neměl o nic větší šanci toho dosáhnout ani v reálném vesmíru, ale to jeho frustraci nikterak nepomáhalo. A začal si všímat, že ve skokovém vesmíru se mu zdá více snů než dříve. O lidech, kteří byli dávno mrtví.

Nebylo příjemné probudit se ze snu, v němž se bavil se starým přítelem, a uvědomit si, že s ním už nikdy mluvit nebude. Alespoň ne v tomto životě.

Když už nic, tak tenhle skok aspoň nemusel trávit sporadickými pokusy o vyhledání Viktorie Rionové a zjišťováním, jak se cítí. Rionová přicházela do jeho kajuty a zůstávala tam každou noc. Její milování mísilo vášeň i zoufalství v téměř rovném poměru. Když s ním ale nebyla v posteli, i nadále skrývala své vnitřní já a neukazovala vášeň, zoufalství ani nic jiného.

Geary se snažil zabavit prováděním simulací, snahou odhadnout, co na něj u Ixionu čeká, co tam bude muset flotila udělat. Ale bylo to jen hádání a odpovědi měl přinést až přílet na Ixion.

Ve chvíli, kdy se skokový bod k Ixionu přiblížil, se Geary snažil zaměřit pozornost na displej. Právě teď zobrazoval jen zastaralé syndické záznamy, které získali před časem v jiném hvězdném systému. Data stará několik desetiletí mu ukazovala relativně prosperující systém s planetou téměř ideální pro uživení rozumně velké populace a spoustu mimoplanetárních instalací a základen. Záznamy, určené pro obchodní lodě, neobsahovaly nic o možnostech obrany s výjimkou standardních varování, že je v případě kontaktu s vojenskými autoritami bezpodmínečně nutné dodržovat jejich instrukce.

„Je něco špatně, pane?“ zeptala se ho kapitánka Desjaniová.

„Jen přemýšlím, co tam je,“ přiznal se Geary. „A přemýšlím, proč hvězdný systém v tak dobrém stavu nedostal bránu hypersítě.“

Odpověděla mu Viktorie Rionová z pozorovatelského křesla, odkud opět poslouchala vše, co se na můstku Neochvějného dělo.

„Mohla v tom být politika. V Alianci chtělo bránu mnohem víc planet, než bylo zdrojů na stavbu. V určité míře jsou rozdíly mezi planetami velmi malé. A tak se to stalo politickou záležitostí, záviselo to na tom, čí politici si dokázali vymanévrovat největší výhody.“

Geary jasně viděl, jak Desjaniová s obličejem odvráceným od Rionové obrátila oči v sloup v mlčenlivém komentáři na téma politiků. Gearymu se podařilo zachovat nehybnou tvář a přikývl tak, aby to Rionová, ale s trochou štěstí ne Desjaniová, dokázala vzít jako souhlas.

„Připravit na výstup ze skoku,“ oznámil jeden z důstojníků. „Pět… čtyři… tři… dva… jedna… výstup.“

Šeď byla nahrazena černotou vesmíru a bílými tečkami hvězd. Ticho nahradilo řvaní poplašných signálů, jak senzory Neochvějného detekovaly poblíž nepřátelské lodě.

Současně Geary pocítil, jak je jeho tělo vtlačováno do křesla, protože manévrovací systémy bitevního křižníku automaticky zahájily předem naplánovanou změnu kurzu, jež je měla dostat z minového pole. Systémy otáčely přídí lodi nahoru a zrychlovaly ji tak silně, až tlumiče setrvačnosti nedokázaly plně zablokovat všechny následky prudkého pohybu a posádka je částečně cítila na vlastní kůži.

Příště by Syndikové mohli zkusit umístit minové pole i nad výstup ze skoku. Tentokrát se ale Geary divoce usmál, když viděl, jak jeho flotila zahýbá nahoru v tak ostrém úhlu, jak to jen lodě při současné rychlosti dokázaly. Senzory provádějící širokospektré skenování okolního vesmíru už odhalily malé anomálie, které odpovídaly přítomnosti maskovaných min, a označily na displeji minové pole společně s trasou, po jaké by flotila letěla po skoku bez změny kurzu. Geary rychle z hlavy odhadl, že kdyby flotila vyletěla ven vyšší rychlostí, nedokázala by se minám vyhnout včas.

Ignoroval zbytek hvězdného systému a soustředil se jen na oblast několika světelných minut kolem skokového bodu.

Chvíli mu trvalo, než uvěřil tomu, co uviděl. K nejhorší možné situaci v tomhle případu nedojde, i když se na ni připravoval. Hned za okrajem minového pole čekaly syndické válečné lodě. Čtyři bitevní lodě a čtyři bitevní křižníky, plus osm těžkých, ale jen tři lehké a sotva tucet el-zetek, ve formaci tvaru konkávního disku soustředěného na střed skokového bodu. Cokoli, co by proletělo minovým polem, by s oslabenými štíty vrazilo přímo do formace, dřív než by stačily být zhodnoceny škody způsobené minami, natož alespoň provizorně opraveny. Ale…

„Jsou jen světelnou minutu daleko a v nulové relativní rychlosti ke skokovému bodu,“ vydechla Desjaniová s úžasem.

„Viděli, jak kapitán Geary porušuje pravidla,“

poznamenala Rionová suše.

Desjaniová po Rionové střelila pohledem a pak přikývla.

„Syndické nejvyšší velení vidělo nové způsoby boje, ale ještě je nepochopilo. Stejně jako bychom to nepochopili my, kdyby Syndikové našli velitele, který by znal staré metody Teď si Syndikové myslí, že nejlepší způsob, jak nás porazit, je dělat něco podobného, co už viděli, ale tlačit tu taktiku ještě dál.“

„Myslíte si, že tohle se děje?“ zeptal se Geary.

„Vím to,“ prohlásila Desjaniová. „Udělali bychom to samé. Jsem si tím jistá. Ale když jdou do extrémů, nechápou smysl. Jedna věc je přiblížit se ke skokovému bodu natolik, abyste mohli udeřit přímo na vystupujícího nepřítele, poté co máte chvíli na zhodnocení jeho sil. Je něco naprosto jiného být natolik blízko, že nemáte čas reagovat, a navíc jste ztratili výhodu relativní rychlosti!“

„Ano,“ souhlasil Geary, spokojený s tím, že Desjaniová analyzovala syndický postup, ale dokonce dokázala přiznat i slabinu, která by se mohla vyskytnout na její vlastní straně.

„Naše flotila už má výhodu rychlosti. Ne velkou, ale na takovou vzdálenost stejně nemá nikdo čas zrychlit příliš, než se protivník dostane na dostřel.“

Vedoucí sestava lodí alianční formace přelétala nad okrajem minového pole. Geary viděl, jak Syndikové začínají zrychlovat a otáčet formaci, aby se mohli soustředit na vedoucí jednotky jeho flotily. Okamžitě vydal rozkaz, aby jim to zkomplikoval: „Všem jednotkám alianční flotily, zrychlit na nula celá jedna světla, změnit kurz nahoru dva nula stupňů. Provést okamžitě.“

Alianční formace zahnula ještě více, až se pohybovala skoro kolmo k ekliptice hvězdného systému Ixion. Lodě na konci formace, které právě vstupovaly do normálního vesmíru ještě v původním úhlu, nebudou schopné provést větší otočku a dostanou se poněkud mimo určenou pozici, ale to nebylo důležité.

Syndický disk se zplošťoval, jak velké bitevní lodě ve středu formace zrychlovaly více než menší jednotky na okraji.

„Měli mít bitevní lodě a křižníky na okraji,“ poznamenal Geary, „a místo toho je nacpali všechny do středu.“

„Očekávali přece, že poletíme na jejich střed,“ namítla Desjaniová. „Jejich hlavní lodě by nikdy nepřijaly pozici na periferii formace, nedovolily by, aby čest být cílem útoku připadla lehčím lodím.“

Fajn, tak i Desjaniová stále podřizovala taktiku zachování cti jednotlivých velitelů, místo aby se soustřeďovala na vítězství v boji. Díky žijícím hvězdám, že i Syndikové takticky zhloupli stejně jako Aliance.

Syndikové v reakci na Gearyho manévr znovu naklonili formaci, otočili ji a zamířili na místo, kde se měl nacházet spodní roh alianční flotily. Geary si uvědomil, že se snaží provést letmý úder na nepodporované jednotky, stejně jako to udělala kapitánka Cresidová s operačním svazem Zuřivý u Sancere, nicméně bez vysoké relativní rychlosti, kterou Cresidová využila. Přesně tak, jak Desjaniová analyzovala rozmístění lodí u skokového bodu, i teď se snažili Syndikové kopírovat chování Gearyho flotily, aniž by pochopili základní smysl takového konceptu. Při mnohem nižší relativní rychlosti Syndikové směřovali do pozice, ve které je čeká pořádný výprask.

A Geary měl v úmyslu přesně to udělat. Počkal, dokud se poslední jednotky jeho formace nedostaly nad okraj minového pole.

„Všem jednotkám, zatočit formaci dolů na jedna jedna nula stupňů v čase jedna sedm. Změnit kurz dolů jedna jedna nula stupňů, levobok dva nula stupňů, čas jedna osm.“

Syndikové stále mířili na místo, kde se měl nacházet spodní roh alianční formace, s rychlostí sotva poloviční oproti Gearyho lodím. Pak nastal čas jedna sedm a alianční lodě zamířily dolů přímo na syndickou trajektorii. Jak alianční lodě na novém kurzu zrychlovaly, zamířila široká strana hranolu aliančních subformací na bod přesně ve středu předpokládané syndické pozice.

Protivníkův velitel buď byl, nebo nebyl hlupák, ale současná taktická situace mu nechávala jen málo možností, které byly navíc všechny špatné.

„Myslíte, že se pokusí o další manévr?“ zeptala se Desjaniová vesele, jak se zaměřovací systémy Neochvějného začínaly soustřeďovat na blížící se syndický bitevní křižník.

Důsledkem přeskupení byl teď blok lodí s Neochvějným ve středu celé formace poblíž bodu, kterým syndická flotila proletí kolem alianční, takže se zdálo jisté, že Neochvějný bude mít příležitost udeřit.

„Pokud se pokusí proletět naší formací, dost možná nám zmate zaměřování natolik…“ zarazil se najednou Geary.

„Co to sakra je?“

Syndická formace se znovu začala otáčet kolem svého středu, současně se pokoušela změnit kurz nahoru a na jednu stranu, ale jeden těžký a jeden bitevní křižník neodhadly pohyby a musely zoufale manévrovat, aby se nesrazily. Při zoufalém manévrování poslal těžký křižník jiný bitevní do divoké otáčky nahoru a na stranu a pak vletěl přímo do trasy jedné ze syndických bitevních lodí.

Masivní bitevní loď by normálně měla mít dost času, aby se kolizi vyhnula, ale její úhybný manévr přišel příliš pozdě a nebyl dostatečný. Bitevní loď narazila do těžkého křižníku celkem nízkou relativní rychlostí, která se ale stále měřila na stovky kilometrů za sekundu. Menší loď se změnila na oblak výparů a drobných trysek, zatímco bitevní loď přišla o štíty a byla odhozena stranou s levobokem rozervaným na kusy.

Lehký křižník, snažící se vyhnout potácející se bitevní lodi, vrazil přímo do el-zetka a obě menší lodě se okamžitě vypařily.

Během několika minut přišla syndická formace o tři lodě, čtvrtou měla ochromenou a celkově se změnila na chaotickou změť stále zrychlující na kontakt s alianční flotilou.

„Copak nikdo z nich neví, jak řídit loď?“ zeptal se Geary, znechucený pohledem na katastrofu, přestože šlo o nepřátelské lodě.

„Ne,“ odpověděla Desjaniová radostně. „Jsou mizerně vycvičení. Napáchali jsme Syndikům takové škody, že posílají do boje nezkušené jednotky. Gratuluji, pane.“

Gratulace. Nepřipadlo mu to jako správný termín pro něco, co by tak jako tak byla jednostranná bitva, ale teď z toho byla čistá jatka. Syndické lodě se ani nesnažily obnovit formaci, místo toho se pokoušely rozptýlit. Kdyby byly dost daleko od alianční flotily nebo měly výhodu vyšší rychlosti, mohlo to uspět.

Ale byly příliš blízko a alianční flotila se oproti nim pohybovala dvojnásobnou rychlostí.

„Všem jednotkám, zaútočte na příležitostné cíle. Zahajte palbu, jakmile se dostanete na dostřel. Šetřete municí.“

Alianční hranol proletěl zmateným rojem syndických lodí. Alianční lodě se záblesky opustilo několik salv přeludů, jež zamířily na cíle. Bitevní křižník, na který mířil Neochvějný, se snažil zrychlit přímo přes alianční formaci a ani se nepokoušel o úhybné manévry. Díky tomu byl ideálním cílem pro kartáčové střely z Neochvějného, Opovážlivého a Vítězného.

Náraz střel do čelního štítu syndického křižníku vyvolal sérii jasných záblesků, jak se kovové koule při kontaktu s polem štítu vypařovaly. Štíty se pod nárazy rozpadly a umožnily poslední části salvy Vítězného narazit do čelního pancéřování nepřátelské lodě a ozářit prostor dalšími záblesky světla, žáru a vypařeného kovu. Následná salva pekelných kopí ze tří aliančních křižníků prorazila syndický bitevník od přídě až na záď, zlikvidovala všechny jeho systémy a nejspíš zabila většinu posádky.

Geary ani nevěděl, že celou dobu zadržoval dech.

Vydechl a zanadával, když si uvědomil, že se soustřeďoval na jediný střet s nejbližším cílem, místo aby sledoval celou bitvu.

Většina syndických lodí už byla ochromená. Tři zbývající el-zetka se snažila uletět z alianční formace s divokým manévrováním, jímž se pokoušely vyhýbat ostřelování ze všech stran. Dvě bitevní lodě dokázaly proniknout větší částí alianční formace, ale jejich štíty se rozpadaly a pancéřování bylo poškozené větším množstvím zásahů. Geary sledoval, jak jedna bitevní loď dostala dva přeludy do zádi a ztratila i zbývající pohonné jednotky.

Nemohl dostat zbytek Syndiků a přitom udržet flotilu pohromadě, a tak Geary přepnul komunikátor, aby mohl mluvit k Syndikům: „Všem syndickým jednotkám, vzdejte se. Okamžitě vypněte štíty a deaktivujte zbraně, nebo budete zničeni.“

Přepnul na jiný okruh a zavolal vlastním lodím: „Všem jednotkám alianční flotily s výjimkou subformací Kilo jedna devět a Kilo jedna deset, zahajte pronásledování nepřítele.

Rozpustit formaci a zaútočit na nepřítele podle vlastního uvážení.“

Poškozené lodě se zásobovači v subformaci Kilo jedna devět a bitevní lodě druhé divize v jádru subformace Kilo jedna deset z toho rozkazu nebudou mít radost, to bylo Gearymu jasné. Během okamžiku se dočkal reakce z Nepřekonatelného: „Pane, proč se nemůžeme zúčastnit pronásledování?“

„Protože potřebuju někoho, kdo se postará, aby se Syndikům nepodařil případný sebevražedný útok na poškozené lodě v Kilo jedna devět. Jste v dobré pozici, abyste je mohli chránit, a ty lodě na vás spoléhají.“

Spoléhaly na ně hlavně zásobovací lodě, ale Geary věděl, že bitevní lodě spíš přijmou úlohu eskorty svých bitevních sester.

„Orion, Majestátní a Válečník se dokáží postarat o cokoli syndického, co přežilo,“ hádal se s ním kapitán Nepřekonatelného.

Geary se opravdu nechtěl přít, zvlášť když byla druhá divize bitevních lodí šest světelných sekund daleko, což konverzaci kvůli prodlevám nesnesitelně natahovalo.

Potřeboval sledovat bitvu. Jak ty stížnosti jen zarazit?

„Je větší čest bránit zraněné druhy než vyhledávat slávu, kapitáne,“ prohlásil Geary. „Jsem si jistý, že Nepřekonatelný i ostatní bitevní lodě druhé divize jsou takové cti hodné a s nepřekonatelnou odvahou ji splní.“

Kapitán Nepřekonatelného zamrkal, jako by ho to překvapilo.

„Já…“

„Děkuju vám, kapitáne,“ dodal Geary rychle. „Ujišťuju vás, že v budoucnosti bude druhá divize v čele boje, a děkuju za ochotu, s jakou současnou důležitou roli splníte.“

Syndická bitevní loď, která přišla o pohon, stále bojovala. Několik baterií pekelných kopí střílelo na alianční lodě, jež na ni opakovaně nalétávaly a pomalu ji měnily na šrot. Druhá syndická bitevní loď poblíž vypustila houf záchranných modulů a pak explodovala.

Geary cítil, jak ho setrvačnost táhne na stranu, protože kapitánka Desjaniová přikázala Neochvějnému provést prudkou

zatáčku

při

pronásledování

přeživších

nepřátelských bitevních lodí. Prudká otáčka je relativní pojem, pokud se vztahuje na loď letící rychlostí blízké nula celá jedna světla, ale i tak široký oblouk vyžadoval od kompenzátorů Neochvějného práci na maximum.

Dvě ze tří prchajících el-zetek už zahynuly. Třetí se roztočila po přímém zásahu přeludem a také začala vyhazovat záchranné moduly.

Geary odtrhl oči od bitevní lodě dole na pravoboku, na niž mířil Neochvějný, a snažil se odhadnout, která nepřátelská loď by ještě mohla dělat problémy. Syndikové od počátku stáli proti velké přesile, jejich formace se rozpadla a už dávno ztratili naději na únik nebo alespoň na to, že Alianci způsobí větší škody. Vypadalo to, že jen jeden lehký křižník má nějakou šanci. Zrychloval takovým způsobem, až se musel Geary ujistit, že údaj přečetl napoprvé správně. Drží pohonné jednotky na plném nouzovém tahu. Jak dlouho to jejich pohon a kompenzátory setrvačnosti vydrží?

Dlouho ne. Když se Neochvějný zaměřil na další nálet na syndickou bitevní loď, spatřil Geary, jak se prchající lehký křižník rozpadá, poté co jeho kompenzátory selhaly a zrychlení rozervalo nechráněnou loď na kusy. Raději ani nechtěl myslet na to, co se stalo s posádkou.

Kapitánka Desjaniová se plně soustředila na syndickou bitevní loď, která právě přežila rychlý nálet Zuřivého, a snažila se zbývajícími zbraněmi odrazit opakované údery torpédoborců a lehkých křižníků, které kolem ní bleskově prolétaly a při každém průletu ji zasahovaly jedním nebo dvěma výstřely z pekelných kopí.

„Zaměřovací priorita na zbývající zbraně,“ přikázala Desjaniová. „Palte, jakmile budete na dostřel.“

Neochvějný proletěl během okamžiku kolem nepřítele a automatické palebné systémy v kratičké chvilce, kdy byly ideálně na dostřel, napadly protivníkovy zbraňové systémy pekelnými kopími. Jen jediný syndický výstřel zasáhl štíty Neochvějného a bez následků byl zastaven.

Ale většina výstřelů Neochvějného zasáhla. Syndické bitevní lodi zůstávala v provozu poslední baterie pekelných kopí. Když Neochvějný proletěl kolem syndické lodi, dostal se k ní Paladin a napumpoval do ní několik salv, čímž umlčel poslední baterii a zbavil nepřítele schopnosti manévrovat. Vzdej se, vyzýval Geary v duchu velitele ochromené syndické lodi, ze které sice vyskakovaly záchranné moduly, ale stále neoznámila kapitulaci.

Bez ohledu na to, že už byla syndická loď vyřazená z boje, vypálil do ní Paladin z projektoru nulového pole ve chvíli nejbližšího průletu. Zářící koule se zahryzla hluboko do bezbranné bitevní lodě.

Za Paladinem letěla jeho sesterská loď Dobyvatel, také pálící z pekelných kopí do pomalu rotujícího vraku, od kterého zoufale odlétaly záchranné moduly. Geary sledoval a cítil při pohledu na mučení bezbranného nepřítele narůstající hněv. Dokonce i Desjaniové to připadalo nechutné. Po vypálení vlastního nulového pole vystřelil Dobyvatel do vraku ještě dva přeludy.

To poskytlo Gearymu možnost reagovat.

„Dobyvateli, šetřete munici na lodě, které jsou ještě hrozbou,“ vyštěkl.

V dostřelu flotily ale už žádné takové nezbývaly. Rychlá kontrola stavového displeje to potvrdila. Geary změnil měřítko, aby znovu viděl celý systém Ixion, a pocítil zášleh vzteku.

„Tak teď už víme, proč ty velké lodě měly s sebou tak málo el-zetek.“

Desjaniová se také podívala.

„Devět dalších ve skupinách po třech, rozmístěné u všech skokových bodů z Ixionu.“

Geary zkontroloval jejich pozice.

„Nejbližší skupina el-zetek je tři světelné hodiny daleko.

Ještě ani nevědí, že jsme tady.“

„Až k nim světlo tuhle bitvu donese, nebudou se zrovna bavit,“ poznamenala Desjaniová s úšklebkem na rtech.

„Nejsem si jistý, jestli se tohle vůbec dá označit za bitvu.

Fajn, žádná hrozba blíž než tři světelné hodiny. Složíme flotilu zase do formace, tedy za předpokladu, že se mi podaří přesvědčit třetí divizi bitevních lodí, jak zbytečné je plýtvat municí na mrtvé vraky.“

„Přikažte jim, ať pošlou týmy dovnitř vraků na jejich finální likvidaci,“ navrhla mu Desjaniová. „To je otravná práce.“

„Proč bych měl trestat posádky těch lodí?“ zeptal se Geary. Někdo se ale musel postarat o to, aby nemohli Syndikové vraky svých lodí ještě nějak použít.

„Ale pravda, aspoň budou mít Casia a Midea nějakou dobu co dělat.“

Připravil rozkaz, pak chvíli čekal, zatímco zkoumal hlášení o škodách. Moc jich nebylo, jelikož kolaps syndické formace zbavil nepřátelské lodě podpory a zanechal je bezbranné před koncentrovaným ostřelováním alianční přesily. Ale…

„Sakra. Jak je možné, že je Titán poškozený?“

Ze všech možných lodí, proč se to muselo stát zrovna Titánu?

„Narazil na minu,“ všimla si Desjaniová. „Nedokázal zatočit dost rychle, aby se kompletně vyhnul minovému poli.“

„Kapitánka Tyrosianová mě varovala, že se Titán hýbe jako opilé prase, když má sklady plné surovin,“ povzdychl si Geary. Odhodlal se přečíst si kompletní hlášení o škodách.

„Není to zas tak hrozné, ale budeme muset snížit rychlost flotily, dokud Titán neopraví škody.“

Bylo už opravdu na čase vrátit do flotily řád.

„Všem jednotkám, přestaňte střílet, pokud nebudete pod palbou. Zaujměte formaci Delta dvě se středem kolem vlajkové lodě Neochvějný.“

Geary seděl na můstku Neochvějného a sledoval, jak se jeho flotila vrací do formace. Snažil se přitom zjistit, co přesně ho trápí. Nešlo o zbývající Syndiky v Ixionu. I když ho devět zbývajících el-zetek štvalo, nemohl s nimi nic dělat. Jelikož jejich úkolem bylo zjevně sledovat alianční flotilu, utečou, pokud by je napadl, a nebudou vyhledávat beznadějný boj. Dvě skupiny el-zetek byly tak daleko, že ještě přílet alianční flotily ani neviděly. V systému pak už nebyly žádné lodě, o které by se musel starat. Ty obchodní nepředstavovaly žádnou hrozbu, a jak se systémem šířilo světlo ohlašující přílet Aliance, prchaly civilní lodě k nejbližším možným útočištím.

Flotila dorazila k Ixionu ve vzdálenosti šesti světelných hodin od samotné hvězdy. Kromě hrstky těžebních a výrobních stanic rozesetých ve vnější části se Syndikové soustřeďovali na jedinou obyvatelnou planetu vzdálenou pouhých devět světelných minut od hvězdy. Jak se dalo čekat, Ixionu nepřítomnost brány hypersítě nepomohla, ačkoli mu to neuškodilo tolik jako jiným místům, která Geary viděl. Stále šlo o celkem prosperující systém a podle analýzy atmosféry a povrchu planety v něm žila spousta lidí a fungovalo hodně průmyslu.

Kolem obývané planety kroužila orbitální základna, kterou senzory flotily označily jako pravděpodobně vojenskou, nicméně pro alianční flotilu nepředstavovala žádnou hrozbu. Geary už odeslal všem Syndikům v systému krátkou zprávu, ve které je varoval, aby se nepokoušeli nijak bránit průletu alianční flotily. Taky je upozornil, že v Daiquonu čekají na záchranu trosečníci ze zničených lodí.

Tak v čem byl problém? Hlavní síly Syndiků v systému rozdrtili snadno. Až příliš snadno. To bylo ono.

„Posádky syndických lodí byly naprosto nezkušené a nepřipravené k boji.“

Kapitánka Desjaniová se po něm podívala a přikývla.

„To je jasné.“

„Byli ale umístěni tak, jako by Syndikové náš přílet k Ixionu očekávali.“

„Ano, pane,“ zamračila se Desjaniová. „To nedává moc smysl, že? Pokud by věřili, že sem přivedete flotilu, proč by na nás nechali čekat nejméně zkušené jednotky?“

„To je dobrá otázka. A nebyli to jen tak nějací obětní beránci, ale i bitevní lodě a křižníky. Proč by Syndikové zahazovali tak cenné lodě a posílali je proti nám?“

Geary se obrátil za sebe do zadní části můstku a zeptal se: „Paní koprezidentko? Co si o tom myslíte?“

„Myslím, že nejdřív potřebuji něco vysvětlit,“

odpověděla Rionová. „Víte, že Syndikové byli nezkušení, na základě jejich chování. Pamatuji si na něco podobného ze Sancere. Několik syndických lodí se sotva vyhnulo kolizím.

Ale tohle bylo mnohem horší.“

„Formace u Sancere byla složená z nových lodí se sotva vycvičenými posádkami,“ vysvětlila Desjaniová. „Myslím, že podobně jako tady, ale v Sancere měli přece jen trochu lepší výcvik.“

„Takže?“ pokračovala Rionová. „Proč by na tom mělo záležet? Jak mohou posádky ovlivnit, co lodě dělají, když jsou vydány manévrovací rozkazy? Nejsou snad pohyby válečných lodí ovládány automatizovanými systémy?“

Geary přikývl a uvědomil si, že to je velmi rozumná otázka.

„Správně. Při rychlostech, s jakými lodě létají, je téměř šílené pokoušet se o ruční manévrování.“

„Proč by teda úroveň výcviku a zkušeností měla mít takový vliv?“

Desjaniová promluvila jako instruktorka, aniž by si uvědomovala, jak moc takový tón Rionovou štve: „Existují tři úrovně výcviku a zkušeností s manévrováním lodí.

Nejméně zkušení prostě nevěří automatickým systémům, jelikož všichni víme, že takové systémy mohou dělat chyby.

Největší problémy vznikají, když se do hry dostanou relativistické účinky, protože lidské instinkty přestávají fungovat správně. Máme pocit, že manévrovací systémy nefungují správně, protože naše smysly a zkušenosti v mnohem pomalejším prostředí neodpovídají tomu, co při desetině rychlosti světla vidíme a cítíme.

U posádek na nejnižší úrovni zkušeností hrozí pravděpodobnost zpanikaření nejvíce. Snadno se mohou rozhodnout, že manévrovací systém dělá velkou chybu, a tak se pokusí o ruční řízení,“ mávla Desjaniová rukou k displeji.

„Sama jste to viděla. Trvá docela dlouho, než se posádka naučí dost, aby pochopila, že manévrovací systémy vědí, co dělají, a pochopí, co se stane, když se je pokusí odpojit. To je druhá úroveň zkušeností. Ti, kteří vydrží dost dlouho, si časem uvědomí, že i nejlepší automatický systém se občas splete nebo udělá chybu, takže je ho ve vzácných případech potřeba vypnout. Pak ale víte, kdy převzít řízení a co dělat, což je třetí úroveň zkušeností.

Správně, pane?“ usmála se nakonec Desjaniová na Gearyho.

„Za mých dob to bylo takhle. Chce to strávit spoustu času létáním při nula jedna až nula dva světla, aby si člověk vypěstoval instinkty potřebné k hlídání automatizovaného systému. Říkám instinkty,“ dodal k Rionové, „protože se to musí dít na podvědomé úrovni. Není dost času, aby to naše vědomí dokázalo zpracovat. A i pak by se jen hlupák pokoušel vypnout automat v bojové situaci, kdy přes sebe prolétávají dvě různé formace. Než si uvědomí, že do něčeho narazí, je z něj už plasma v obrovské explozi.“

„Děkuji,“ odpověděla Rionová suše. „V tom případě je odpověď na vaši otázku zjevná. Mysleli si, že byste sem mohl s flotilou přiletět, ale nepovažovali to za nejpravděpodobnější místo. Mohlo podle nich být klidně nejméně pravděpodobné. Nechali tady něco jen tak pro všechny případy, ale nečekali, že by se lodě dostaly do boje.“

Geary se podíval po Desjaniové, která přikývla.

„To zní rozumně. Ale proč předpokládat, že tohle byl nejméně pravděpodobný cíl naší flotily?“

Rionová máchla rukou v přehnaném gestu a pronesla značně nadneseným tónem: „Protože velký Black Jack Geary už opakovaně ukázal, že neutíká přímo na alianční území. Pohybuje se opatrně, snaží se vyhnout zjevným cílům a upřednostňuje ty, které Syndikové nejspíš nebudou považovat za pravděpodobné.“

To dávalo smysl.

„Snaží se odhadnout má rozhodnutí na základě toho, co jsem prozatím dělal. Jenže v tomhle případě jsem se rozhodl pro něco neobvyklého.“

„Neobvyklého je jeden z možných termínů,“ souhlasila Rionová sarkasticky.

„Fungovalo to,“ instinktivně bránila Desjaniová velitele ostrým tónem.

„Ale nemůžeme se spolehnout, že to bude fungovat i příště,“ odpověděla stejně ostře Rionová. „Jak vidíte, první ze syndických lovců-zabijáků už míří ke skokovým bodům.

Doveze velení zprávy o pozici naší flotily a Syndikové v trase uvidí nový vzorec.“

„Ano,“ uťal Geary rychle hádku dřív, než stačila narůst.

„Obě máte pravdu.“

To prohlášení nicméně ani jednu z nich neuspokojilo.

„Musím si promyslet náš další cíl. Děkuju vám za názory, kapitánko Desjaniová a paní koprezidentko.“

Postavil se, celý ztuhlý z dlouhého sezení v křesle, ve kterém čekal na přílet flotily na Ixion.

Rionová se také postavila a doprovodila Gearyho pryč z můstku. Čekala, dokud nebyli v chodbě na chvíli sami, než znovu něco řekla: „Příště to fungovat nebude.“

„Říkal jsem vám, že si to musím promyslet,“ odpověděl Geary poněkud tvrdším tónem, než měl v úmyslu.

„Moc přemýšlení nebude třeba. Vím, že nejbližší hvězda na přímce k aliančnímu území je T’negu. Pokud tam poletíme, flotila skončí v mnohem horší pasti, než na jakou jsme narazili tady.“

„Možná máte pravdu.“

„Já mám pravdu! I když neznám všechny drobné detaily o flotile, o kterých se se svou kapitánkou Táňou Desjaniovou tak rádi bavíte!“

Zastavil se a sežehl Rionovou pohledem.

„Jde o tu otázku o zkušenostech? Zeptala jste se a my odpověděli. A máte se přece snažit vyvrátit pomluvy, že na Desjaniovou žárlíte!“

„Já žárlím?“ zavrtěla Rionová hlavou s úsměvem, který ale zůstal jen na tváři, do očí se nedostal. „To ne. Jen chci, abyste nezapomněl, že kapitánka Desjaniová uctívá vesmír, jímž jste proletěl. To ovlivňuje rady, jaké vám dává.

Nedokáže si představit, že byste mohl selhat.“

„To je…“ zarazil se Geary a násilím se ovládl. „Dobrá, uznávám, že je důležité na to pamatovat. Nezapomněl jsem na to. A teď, opakuju, ještě jsem se nerozhodl, kam odsud poletíme. Počkejte, prosím, až se rozhodnu, než mi zase oznámíte, jak strašně se pletu.“

„S radostí si na to počkám,“ povzdychla si Rionová a projela si jednou rukou vlasy. „Já se snažím nebýt mrcha.

Mám strach. Ten skok k aliančnímu území nám prošel lépe, než jsme měli právo doufat. I vás to překvapuje, že ano?

Díky, že to přiznáte. Mezi sebedůvěrou potřebnou k efektivnímu velení flotile a přehnanou sebedůvěrou, která by ji mohla zničit, vede jen tenká hranice.“

V jejím hlase už nezněla ani stopa výsměchu nebo hněvu, alespoň Geary žádné nezachytil, a tak odpověděl stejným rozumně znějícím tónem.

„Já to chápu. Vím, že potřebuju někoho, kdo bude o mých rozhodnutích přemýšlet.“

„Někoho, kdo ví, že jste jen člověk,“ zdůraznila to Rionová.

„Vím, že nejsem to, za co lidi Black Jacka považují.“

„To si uvědomuji. Ale…“ tentokrát se Rionová zamračila. „Vy na něj žárlíte?“

To ho naprosto překvapilo.

„Cože?“

„Žárlíte na Black Jacka? Velkého hrdinu, který dokáže zvítězit v jakékoli bitvě? Chcete prokázat, že byste mohl být stejně dobrý jako on?“

„Ne! To je směšné!“

„Opravdu?“

Rionová Gearyho chvíli mlčky pozorovala.

„Mnozí z vašich nejoddanějších, dokonce i někteří kapitáni, si zidealizovali Black Jacka, ne vás. A to musí frustrovat každého člověka.“

„Někteří kapitáni už dnes vědí, kdo jsem.“

Ale Geary si nemohl pomoct a musel o tom přemýšlet.

Naštval se pokaždé, když někdo vytáhl Black Jacka. Skoro jako by byl mýtus rivalem opravdového muže.

„Nemyslím si, že bych se snažil komukoli něco dokazovat.“

„Díky, že jste mi to objasnil. Jen chci, abyste věděl o tom, že žárlivost na Black Jacka by mohla ovlivňovat vaše myšlenkové pochody.“ Rionová zavrtěla hlavou a dodala: „Myslím, že tenhle útěk k aliančnímu území byl nebezpečný. Prozatím to fungovalo, ale uvízli jsme na Ixionu a kolem nás se zase stahují Syndikové. A já teď přemýšlím, jestli jste to neudělal z části i proto, že tohle by přikázal Black Jack.“

Možná že ano. Přece jen byli kapitáni flotily znovu neklidní a chtěli vidět nějaký pokrok při návratu domů, chtěli provést něco odvážného, ne opatrného. To věděl a dal jim, co chtěli.

„Nemůžu ignorovat, co si důstojníci ve flotile přejí a po čem touží. To víte.“

„To vím. Ale oni potřebují přemýšlivého rozumného kapitána Johna Gearyho, ne hrdinu Black Jacka.“ Ustoupila o krok a dodala: „Přemýšlejte o tom, co jsem vám řekla. A teď mě omluvte, musím zjistit, jak se daří lodím Callaské republiky. Pokud bude všude klid, uvidíme se večer.“

„Dobře.“

Sledoval, jak Rionová odchází, a pak zamířil do vlastní kajuty. Snažím se překonat Black Jacka nebo se mu vyrovnat? Ne. Ačkoli je ta legenda otravná, dává mi i páky, díky nimž jsem flotilu dostal až sem. Není to o tom, že bych se snažil přechytračit Black Jacka. Ne, snažím se přechytračit Syndiky, a to už od chvíle, kdy jsem převzal velení. Teď už Syndikové viděli z mé práce dost, aby se mohli pokusit přechytračit mě. Jak mám zároveň přechytračit sám sebe i je?

Musím si promluvit ještě s někým. Ale s kým? Duellos, Tulev, Cresidová, všichni by mi dali dobré rady, ale byly by to rady důstojníků vycvičených přemýšlet způsobem, jaký Syndikové znají. Rionová je mazaná politička, ale když jde o vojenské akce, má omezení. Desjaniová… Rionová má pravdu. Táňa Desjaniová si nemyslí, že bych mohl udělat špatné rozhodnutí.

Koho ještě mám k dispozici? Nemůžu se na radu zeptat svých protivníků, navíc bych jen těžko dokázal respektovat rady od lidí, jako jsou Midea, Casia, Numos nebo Faresová.

Nebo Falco.

Falco.

Rionová by mě zabila.

Ale zajímalo by mě, co by mi poradil Falco. Ten chlap je šílený idiot, ale… pokud hledám variantu, která by se naprosto lišila od toho, co bych udělal normálně…

7.

„Jak se vede kapitánu Falcovi?“ zeptal se Geary profesionálním bryskním tónem, ve kterém ale nechal zaznít obavy o svého druha důstojníka. Nechtěl, aby si to někdo vyložil tak, že se Falcovi vysmívá.

Lodní doktor na obrazovce se zamračil.

„Je šťastný.“

Což mohlo znamenat jen to, že Falco je nadále naprosto šílený. Pokud by si uvědomoval, že je zatčený a nevelí flotile, řval by vzteky.

„Léčí ho?“

„Je udržován ve stabilizovaném stavu,“ odpověděl doktor. „Takové jsou naše rozkazy a také je to obvyklá procedura, když není možné kontaktovat nejbližšího příbuzného kvůli rozhodnutí ohledně léčby. Bráníme dalšímu zhoršení stavu a zajišťujeme, aby se nestal násilnický vůči okolí nebo sobě samému. Většinu času tráví vytvářením plánů na tažení a dohlížení na administrativní potřeby virtuální flotily, ke které má přístup.“

„Když jsem se ptal naposledy, lékaři ještě prováděli testy a vyhodnocovali stav kapitána Falca. Můžete mi už říct, jestli ho bude možné vyléčit?“ zeptal se Geary, i když si nebyl jistý, jestli chce znát odpověď.

„Vydržte, podívám se na jeho záznam.“

Doktorův obraz zmizel a byl nahrazen obrázkem pracujících lékařů! Geary se snažil kvůli doktorovu přístupu nenaštvat, jelikož i před sto lety za Gearyho časů se lékaři k normálním lidem tak chovali. A dalo se čekat, že jim to vydrží ještě několik tisíc let.

Konečně se znovu objevil doktorův obraz.

„Léčení je možné. Pravděpodobně, řekl bych. Některé příznaky,“ dodal doktor. „Mohli bychom značně oslabit jeho sebeklamy, ale podle toho, co jsem četl v záznamech kapitána Falca, trpěl dlouhodobými problémy dávno před tím, než byl svěřen do mé péče. Jeho stav se pro něj už stal normálním a pouhá korekce fyzických problémů a návrat k realitě, před níž utekl v důsledku neustálého stresu, by zažité myšlení kapitána Falca nijak výrazně nezměnily.“

„Dlouhodobé problémy? Myslíte něco, co se u kapitána Falca vyvinulo, když byl v zajetí Syndiků?“

„Ne, ne,“ opravil ho lékař poněkud podrážděným způsobem, který používali doktoři vždy, když narazili na nelékařskou část populace, snažící se pochopit tajemství medicíny. „Dlouhodobé. Ještě před tím, než kapitán Falco upadl do zajetí Syndikovaných světů, trpěl mentálním problémem, v jehož důsledku se považoval za muže mimořádných schopností, který by dokázal převzít alianční flotilu a vyhrát celou válku. Je to běžnější, než si možná uvědomujete,“ poučoval ho doktor, který zjevně dávno zapomněl, že mluví s velitelem flotily.

„Vážně?“ zeptal se Geary.

„Ach ano. Je to tak běžný problém, že dostal vlastní jméno už před několika desetiletími.“

„Jméno?“

„Jistě! Říká se tomu Gearyho komplex.“

Doktor se zarazil, zamračil se a pátravě se na Gearyho podíval.

„To jste vy, že?“

„Když jsem si to naposledy kontroloval, tak ano,“

odpověděl Geary a přemýšlel, kolik důstojníků za sto let války tímto komplexem trpělo.

Doktor zamyšleně přikývl a pozoroval Gearyho, jako by očekával, že mu každou chvíli půjde pěna od pusy.

„No tak to byste měl přesně vědět, o čem mluvím.“

Geary se málem rozesmál, ale zaváhal. Dovedl si představit, co by mu právě teď řekla Viktorie Rionová, a částečně by měla pravdu. Opravdu věřil, že je na post velitele flotily nejlépe kvalifikovaný. Ale bylo to proto, že mohl využít svou legendu, aby udržel lodě pohromadě, a trénink přinesený ze zapomenuté minulosti, aby vyhrával.

Nebylo to založené na nerealistickém ohodnocení vlastních schopností, ani na víře, že jen on sám by mohl vést flotilu k vítězství. A nebylo to o tom, že by se snažil vyrovnat legendě o Black Jackovi.

Nejsem jako Falco a ani nechci být jako Falco. Rozdíl mezi námi je právě ten důvod, proč chci s Falcem mluvit.

Nakonec pokrčil rameny.

„Možná, doktore. Ale já flotile ve skutečnosti velet nechci. Neměl jsem na výběr. Byl jsem služebně nejstarší a musím plnit povinnosti.“

Doktor přikývl způsobem, jakým psychiatři s pacienty souhlasí vždy.

„Pochopitelně. Všichni říkají něco podobného.

Povinnost. Zodpovědnost. Nutnost zachránit Alianci. A tak dál.“

Geary si povzdychl, tahle konverzace mu příliš zalézala pod kůži.

„Mou zodpovědností je zachraňovat životy, doktore, a pokud se podíváte do databáze flotily na služební záznamy, snadno zjistíte, že jsem služebně nejstarší kapitán, a to s jasným náskokem.“

Byl povýšen na kapitána před sto lety. In memoriam, protože se věřilo, že zemřel u Grendelu, nicméně řády flotily se o nic takového nestaraly. Jakmile ho našli živého, seniorita se počítala.

„Mohu přikázat léčení kapitána Falca? Aby se vrátil zpátky do reality.“

„Pokud jste velitel flotily, můžete. Vaše rozhodnutí bude pochopitelně přezkoumáno autoritami Aliance.“

Mělo by být snadné rozhodnout se. Proč nechat muže v zajetí šílenství? Nicméně Falco byl zatčen a čekalo ho obvinění z mnoha přečinů proti řádům flotily a aliančním zákonům, za které se dával trest smrti. Pokud bude vyléčen, bude se muset postavit realitě mnohem horší, než jsou iluze, v nichž je šťastný. Jenže jakým právem se mohl někdo rozhodnout nevyléčit ho, když tu možnost měl?

„To není snadné rozhodnutí,“ prohlásil nakonec Geary těžce.

„Doporučoval bych to nedělat,“ odpověděl doktor. „S

ohledem na všechny okolnosti případu kapitána Falca by se mohl po konfrontaci s realitou stát zoufalým a pravděpodobně by se u něj projevily sebevražedné tendence.

Bude mu mnohem lépe v plně vybaveném a specializovaném ústavu, kde léčba proběhne s lepší nadějí na úspěch.“

To byla cesta ven, ve kterou Geary doufal. Nebude se muset rozhodovat sám.

„Nevidím důvod, proč jít proti vašemu doporučení, doktore. Postarejte se, prosím, abych byl informován, kdyby se doporučení změnilo, případně kdyby se změnil nebo výrazně zhoršil stav kapitána Falca.“

„Předpokládám, že to bych mohl. Ano, jste velitel flotily, máte přístup k takovým informacím.“

„Děkuju vám. Rád bych navštívil kapitána Falca, ve virtuálním režimu.“

„Navštívil?“ zeptal se doktor překvapeně.

„Má kapitán Falco hodně návštěv?“

„Je zatčený. Víte o tom?“

„Ano,“ odpověděl Geary trpělivě. „To já jeho zatčení rozkázal.“

„Ach ano. A teď ho chcete vidět?“

„Vidět a mluvit s ním.“

Doktor se zamračeně zamyslel a pak přikývl.

„Pro pacienty s problémy kapitána Falca není návštěva kontraindikována, a jelikož nebudete fyzicky přítomen, nedojde k riziku tělesného zranění ani u jednoho z vás.

Nicméně bych vám radil, abyste se ho nesnažil násilím seznámit s jeho reálným stavem.“

„Nic takového nemám v úmyslu. Předpokládám, že software v konferenční místnosti flotily mi umožní virtuální návštěvu v kajutě kapitána Falca. Dejte mi spojení a potřebné přístupové kódy.“

To vyvolalo další zamračení se a varování ohledně zdravotních procedur a soukromí, nicméně doktor nakonec informace, které Geary potřeboval, vydal. S ulehčením přerušil spojení a zamířil do konferenční místnosti. Cestou se snažil bojovat s narůstajícími chmurami.

Nerad přemýšlel o tom, co se Falcovi stalo. Částečně chtěl Falca nenávidět za to, že zbytečně způsobil zkázu lodí a smrt jejich posádek. Částečně toho chlapa litoval. A částečně se obával, kolik škod ještě mohl Falco napáchat, kdyby se vrátil do reality, nebo alespoň do té verze, v níž dlouhodobě přežíval.

Geary se postaral, aby byla konferenční místnost uzamčená jeho vlastním kódem, aktivoval software na nejvyšší úroveň zabezpečení a pak zadal kódy potřebné ke komunikaci s Falcem.

O chvíli později před ním stál obraz kapitána Falca v bezchybně střižené uniformě a tvářil se, jako by byl vyrušený uprostřed něčeho důležitého. Falco se rozhlédl a pak se zadíval na Gearyho.

„Ano?“

Po chvíli se Falcův výraz změnil z podrážděného na nacvičený automatický kamarádský úsměv, který si Geary pamatoval.

„Kapitáne Falco, chtěl bych se vás zeptat, jestli máte čas probrat několik věcí,“ začal Geary opatrně.

„Čas? Velitel flotily má spousty povinností, víte,“ poučil ho Falco, jenže pak mu znovu věnoval zářivý úsměv. „Ale pro kolegu důstojníka si vždycky chvilku najdu. Přikázal jsem mariňácké čestné stráži před mou kajutou, aby pustili dovnitř každého důstojníka, který by se mnou chtěl mluvit.“

Jak doktor říkal, Falco stále věřil, že velí flotile.

Dokonce si zdůvodnil přítomnost hlídačů tak, že má před dveřmi čestnou stráž odpovídající jeho postavení. Poznal vůbec Gearyho?

„Je to operační otázka, ohledně manévrů flotily.“

„Ano. Jistě. Zkoumal jsem situaci. Ještě jsem se nerozhodl, kam odsud poletíme.“

Odpověď byla natolik blízká tomu, co řekl Geary Rionové, až sebou málem škubl, ale dokázal se ovládnout.

„Můžu?“ zeptal se Falca a aktivoval hvězdnou mapu okolní oblasti. Falco se na mapu sebevědomě zadíval, jako by ji už znal nazpaměť.

„Flotila se nachází u Ixionu.“

„Jistě. Ofenzíva probíhá velmi dobře,“ prohlásil Falco.

„Ach… ano. A teď míříme zpátky na alianční území.“

„Hmmmm,“ studoval Falco displej a na chvíli se tvářil zmateně. „Hypersíť. Syndická hypersíť.“

„Můžeme ji použít,“ potvrdil Geary. „Jenže Syndikové se pokusí zničit každou bránu dřív, než se k ní dostaneme.“

„Ano, jistě.“ řekl Falco a ukázal na mapu: „Přímá trasa na alianční území vede přes T’negu. Ale tam my nepůjdeme.“

Geary čekal, že Falco prohlásí T’negu za jediný rozumný cíl. „Ne?“

„Jistěže ne,“ přidal Falco zářivému úsměvu ještě několik kilowattů. „Je to past! Zjevné, copak to nevidíte?“

Geary přikývl, ačkoli to neviděl.

„Miny. Systém jimi bude posetý,“ prohlásil Falco a náhle jeho úsměv povadl. „Miny.“

Gearyho napadlo, jestli si Falco vzpomněl na škody, které mu způsobilo syndické pole u Vidhy.

Gearyho nenapadla možnost, že by Syndikové v T’negu rozseli velké množství min, ale dávalo to smysl. Cesta k Alianci vedla právě tím systémem. Pokud by pokračoval daným způsobem, bylo T’negu jediná možnost. V systému nebyla žádná obyvatelná planeta a jen několik málo Syndiků v podzemních městech na planetě s nedostatečným slunečním svitem a prakticky nulovou atmosférou. Všechny skokové body v systému mohly být důkladně zaminované nejen jedním polem, ale Syndikové je klidně mohli proměnit v úplné bludiště, jehož velikost omezovaly pouze jejich zásoby min.

Falco stále zíral na mapu, ale nic dalšího neříkal.

„Kam bychom tedy měli letět?“ zeptal se ho Geary.

„Kam?“ zamrkal Falco a podíval se po Gearym, pak se vrátil k mapě.

„Lakota.“

„Lakota? V Lakotě je brána hypersítě. Syndikové budou moci systém snadno posílit.“

„Přesně tak! Vědí, že my to víme! Proto ho nebudou potřebovat posílit! Budou si myslet, že se tam neodvážíme!“

usmál se Falco triumfálně. „Překvapíme je.“

Geary se snažil pochopit Falcovo vysvětlení. Z určitého úhlu dávalo smysl. A rozhodně by to nebylo něco, co by napadlo Gearyho. Měl Falco pravdu? Syndikové zjevně pociťovali ztráty, které jim alianční flotila způsobila v posledních několika měsících. Ztratili hodně lodí. Riskovali by slabou ochranu Lakoty, kdyby věřili, že se tam alianční flotila neopováží?

Falco nevěděl o zničení brány hypersítě v Sancere, netušil, že Syndikové už předvedli ochotu zničit bránu hypersítě, jen aby se nedostala do rukou Aliance. Jenže Syndikové věděli, že to Aliance ví.

„Bránu hypersítě bude chránit syndická formace,“

poukázal na problém Geary. „Nemohou si dovolit nemít v systému aspoň malou flotilu.“

„Ale jistě,“ mávl Falco zamítavě rukou. „Nic, co bychom nezvládli. Snadno ty obránce zničíme, změníme obývané planety v hromadu popela a pak odletíme, jak se nám bude chtít.“

Možná, i když Geary neměl v úmyslu bombardovat civilní cíle. Materiály z Balduru, které mu ukázal poručík Iger, jen potvrdily jeho přesvědčení, že se strategie neomezené války Alianci vymstí. Průměrný občan Syndikovaných světů se bál Aliance, bál se zničení svého domova, a tak bojoval o to více, aby Alianci porazil. Dával ale zbytek Falcových argumentů smysl? Byl v tomhle případě Falco šíleně mazaný, ne jen šílený?

Geary studoval mapu. Pomocí skokových motorů se z Lakoty dalo dostat na tři další hvězdy kromě Ixionu.

Mohlo by to fungovat.

„Děkuju vám, kapitáne Falco. Omlouvám se, že jsem vás rušil.“

Falco se znovu usmál a Geary ucítil kvůli podvádění psychicky nemocného muže výčitky svědomí.

„Jste jinak v pořádku?“

Falco se mírně zamračil.

„V pořádku? Ano, jistě. Kromě toho, že na mě působí stres velení. Víte, jaké to je, ale je mi ctí, že můžu jakýmkoli způsobem sloužit Alianci. Je to moje povinnost,“ dodal a na rty se mu opět vrátil úsměv.

„Potřebujete něco?“

„Měli bychom co nejdřív zorganizovat konferenci flotily.

Postaráte se o to, kapitáne…?“

„Geary.“

„Vážně? Nějaké příbuzenstva s legendárním hrdinou?“

Geary přikývl.

„Ano, vlastně jsme příbuzní.“

„Úžasné. A teď mě omluvte, povinnosti volají,“

propustil ho Falco a nejistě se rozhlédl.

Geary přerušil spojení a Falcův obraz zmizel. Sakra.

Zatraceně.

„Lakota?!“ vyjela na něj Viktorie Rionová způsobem, který neměl daleko k vzteklému řevu. „Kde jste na ten nápad přišel?“

Najednou se jí na tváři objevilo zděšení.

„Vy jste odpoledne mluvil s kapitánem Falcem. To vám navrhl on? A vy jste ho poslechl?“

„Já…“ zarazil se Geary a zíral na ni. „Vy víte, že jsem mluvil s Falcem? Dal jsem ten hovor pod nejvyšší bezpečnostní pečeť!“

„Nevím, co jste mu říkal, pokud vás to uklidní,“ řekla Rionová, odvrátila se a třásla při tom hlavou. „Prosím, řekněte mi, že jste od něj nechtěl radu.“

„Ne těmito slovy,“ řekl Geary defenzivně. Věděl, že Rionová má všechny důvody být na něj naštvaná. „Chtěl jsem vědět, co by udělal on.“

„Něco pitomého! To bych vám dokázala říct i já!“

„Nechtěl letět na T’negu.“

Rionová se prudce obrátila zpátky ke Gearymu a zadívala se na něj přimhouřenýma očima.

„Falco si myslí, že T’negu je past.“

Rionová rozhodila rukama.

„Konečně se na něčem s kapitánem Falcem shodnu.

Nikdy bych nečekala, že se to stane.“

Geary se ujistil, že jsou dveře jeho kabiny zamčené.

Nechtěl, aby tuhle část debaty někdo vyslechl.

„Podívejte, já bych na Lakotu neletěl.“

„Tak na ni nepoletíme.“

„Syndikové nejspíš vědí, že bych tam neletěl,“ vysvětlil Geary se vší trpělivostí, jakou dokázal dát dohromady.

„Vědí, kam asi poletím, na jednu z dalších hvězd v dosahu Ixionu. Vědí, kam flotila poletí, pokud bude pokračovat po nejkratší trase domů. Lakota nespadá ani do jedné skupiny.“

„Protože letět tam je pitomé!“

„Syndikové vědí, že letět tam by bylo pitomé, a my víme, že to je pitomé, takže to je to poslední, co by od nás čekali!“

Rionová na něj jen zírala.

„Vy to myslíte vážně.“

„Ano!“

Geary nervózně přešel sem a tam a pak se zastavil a obrátil se k hvězdné mapě. Vycentroval ji na Ixion.

„T’negu je pro nás příliš jasný cíl. Nemůžeme tam letět, aniž bychom předpokládali, že jsou všechny skokové body zasypané mnohem větším počtem min, než kolik jich na nás čekalo tady. Vrátit se na Daiquon by nám nijak nepomohlo, jen by to ublížilo morálce a mohlo by nás to zavést přímo do náruče syndické flotily, která nás pronásleduje po naší vlastní trase. Vosta by nás nasměrovala nahoru a zpátky na syndické území a odtamtud se dá skočit jen ke dvěma dalším hvězdám. Kopara nás zavede stranou, nezískáme ani neztratíme vzdálenost od domova, ale skokovým motorem se odtamtud dostaneme jen na jednu další hvězdu. Dansik, podle naší rozvědky a záznamů, jež se nám podařilo získat, je oblastní vojenské velitelství a určitě bude silně chráněné.

Takže zbývá Lakota.“

Rionová přeletěla pohledem z displeje na Gearyho s pečlivě kontrolovaným výrazem, pak se znovu zadívala na mapu.

„Kam by letěl kapitán Geary?“

„Na Vostu,“ zamračil se Geary na mapu. „Abych unikl pronásledovatelům.“

„Ale Syndikové už vás viděli více než jednou vracet se takovým způsobem.“

„Jo.“

„Napadlo by je, že poletíte na Koparu?“

„Těžko říct. Stačilo by jim umístit silnou flotilu jen do dvou hvězdných systémů a dostali by nás do pasti. Bylo by fajn, kdyby mě považovali za takového pitomce, ale nemůžeme se na to spolehnout.“

Rysy Rionové ztvrdly.

„Dokázal jste nás dostat na Ixion, kde se vám nelíbí žádná další možnost.“

Málem na ni vztekle zasyčel, ale pak si uvědomil, že má pravdu.

„Nemyslel jsem si, že se dostaneme až na Ixion.

Předpokládal jsem, že Syndikové budou reagovat rychleji a u Daiquonu ten běh domů přerušíme.“

„A teď zakládáte svůj plán na naději, že vás Syndikové nebudou považovat za hlupáka? Poslouchejte se, necháváte si radit od Falca! Falco byl vždycky idiot, a teď je to navíc šílený idiot.“

Rionová obešla hvězdnou mapu a zabořila tvář do dlaní.

„Johne, nedělej to. Neber flotilu na Lakotu.“

Nikdy předtím ho neoslovila jen křestním jménem.

„Ostatní možnosti nejsou tak dobré. Pokud by Lakota fungovala.“

Rionová rozhodila rukama a zaměřila na něj vzteklý pohled.

„Pokud! A co když ne? Jaké možnosti budeš mít pak?“

„Můžeme se vyhnout boji, proletět systémem a skočit k jiné hvězdě.“

Rionová sklopila hlavu.

„Opravdu věříš, že tahle flotila dokáže nebojovat? Ano, po ztrátách v syndickém domovském systému to udělala, všichni byli natolik šokovaní, že to dočasně ovládlo i jejich instinktivní touhu po sebevražedném útoku. Ale když se pokusíš vyhnout u Lakoty boji, některé tvé lodě se odtrhnou, zaútočí, a co uděláš pak?“

Tohle ho nenapadlo. Geary zíral do prázdna a přemýšlel.

„Opravdu si myslíš, že by to udělali? Ti, kteří pracují proti mně, lidi jako Casia, mi nepřipadají jako typy ochotné riskovat vlastní život hrdinským útokem proti naprosté přesile.“

„Těch se bát nemusíš! Co ti daly žijící hvězdy místo mozku, Johne Geary?“

Rionová k němu přistoupila a popadla ho za ramena.

„Nejnebezpečnější jsou ti, kteří v tebe věří natolik, že jsou ti ochotní nabídnout pozici diktátora, ale ne natolik, aby kvůli tobě změnili vlastní myšlení! Zeptej se důstojníků, jimž věříš nejvíc! Zeptej se Roberta Duellose. On ti to řekne.

Dokonce i Táňa Desjaniová ti to potvrdí. Pokud mi nevěříš, zeptej se jich!“

To rozhodně dávalo smysl.

„Zdá se, že je občas výhoda mít myšlení politika.“

„Děkuji. Aspoň myslím,“ vyprskla na něj Rionová, pustila ho a znovu ukázala na hvězdnou mapu.

„Pokud neuvěří, že bys letěl na Koparu…“

„Ne! Pokud uvízneme u Kopary, nemáme cestu ven!

Lakota nám dává aspoň nějaké možnosti,“ zadíval se Geary vztekle na mapu a pak přesunul pohled na Rionovou.

„Proč jsi to neřekla?“

Opětovala mu vzteklý pohled a zeptala se: „Co?“

„Proč mi nevyhrožuješ, že lodě Callaské republiky a federace Trhliny už nebudou poslouchat mé rozkazy? Proč jsi mi ještě neřekla, že tohle uděláš?“

„Protože nikdy nevyhrožuji, když nemám čím výhrůžky podložit,“

odpověděla

Rionová

vztekle.

„Prosím,

nepředstírej to. Dobře víš, že věrnost mých důstojníků je teď rozpolcená. Bez ohledu na to, co bych řekla, by tě mnozí následovali.“

„Vážně?“ zeptal se a jeho překvapení muselo být vidět.

„Nijak jsem se nesnažil podlomit jejich věrnost.“

„Aaaach!“ zaječela Rionová vztekle, přiskočila k němu a udeřila ho pěstí do hrudníku.

„Přestaň předstírat, že jsi tak velký pitomec! Oni v tebe věří, Johne Geary! Protože jsi dovedl flotilu tak daleko a vybojoval přitom několik velkých vítězství! Věří, že jsi Black Jack a zachráníš je, a že zachráníš i Alianci! Věří, že nejsi politik, a v tom se rozhodně nepletou. Ale vysloužil sis jejich důvěru.“ Rionová vztekle ukázala prstem na hvězdnou mapu a dodala: „Neoplácej jim důvěru tak, že je vezmeš na Lakotu!“

„Zatraceně.“

Geary zapadl do nedalekého křesla a zalila ho únava.

„Ty si myslíš, že se nesnažím každou minutu každého dne dělat to nejlepší pro lidi, kteří mi důvěřují?“

Vztek Rionové zjevně vyprchal, teď se na Gearyho dívala se zjevnou bezmocí.

„Co uděláš?“

„Svolám konferenci flotily. Uvidím, jak budou reagovat na Lakotu.“

„Budou nadšení. Je to přesně ten typ odvážného úderu, jaký by přikázal Black Jack Geary,“ řekla kysele Rionová a taky zapadla do křesla.

Po minutě ticha se na ni Geary zadíval.

„Paní koprezidentko, slyšela jste někdy o Gearyho komplexu?“

Rionová zvedla obočí a tázavě se na něj zadívala.

„Ano. Poprvé se mi o tom zmínil kolega senátor, když mi vyprávěl o kapitánu Falcovi. Konečně jste se o tom doslechl, Johne Geary?“

„Překvapuje mě, že jste mě z něj ještě neobvinila.“

„Těžko vás může někdo obviňovat z přesvědčení, že jste kapitán John Geary.“

„Myslím, že minimálně jeden doktor mě podezírá,“

odpověděl Geary suše. „Nechápu to. Tentokrát se chováte jinak.“

„No, děkuji pěkně,“ zavrčela Rionová. „Co to jako mělo znamenat?“

„Mimo jiné mi nepředhazujete varování ohledně Black Jacka, neříkáte mi, co se může stát, pokud bych začal věřit, že jsem to opravdu já.“

Rionová pokrčila rameny.

„Opakovala jsem to už tolikrát a vy jste si toho zjevně vědomý. Říkat to znovu by bylo nejspíš zbytečné.“

„To vás nikdy předtím nezastavilo.“

„Možná je na čase, abych vás varovala před vaším smyslem pro humor,“ prohlásila Rionová nebezpečným hlasem. „Směřujete tím k něčemu?“

„Ano,“ odpověděl Geary a chvíli se na ni díval, než pokračoval: „Máte silné námitky proti odletu k Lakotě.

Myslíte si, že se pletu, jste přesvědčená, že se snažím naplnit pověst Black Jacka. Ale ještě jste nevybuchla. Nevyběhla jste z kajuty ani kolem sebe netrousíte špatně zamaskovaná varování ohledně toho, co by se mně osobně mohlo stát, kdybych se začal chovat jako Black Jack. Proč nic z toho?“

Pokrčila rameny a sklopila hlavu.

„Možná se snažím být nepředvídatelná. Myslíte si, že to udělám, já vím, že se to stane, a tak provedu něco jiného.

Ačkoli já aspoň na rozdíl od některých nedělám nic hloupého.“

„Taky máte aspoň nějaký smysl pro humor,“

poznamenal Geary a pak pokračoval bez jakéhokoli nádechu vtipkování: „Vážně. Co se změnilo?“

Rionové chvíli trvalo, než se na něj konečně podívala a odpověděla: „Abych to řekla na rovinu, předtím jsem vám překládala závažná varování ohledně toho, co máte v plánu.

Pokaždé jsem si byla jistá, že mám pravdu. A pokaždé se ukázalo, že pravdu jste měl vy a já se pletla. Sancere byl jen největší omyl z mé strany. Nedá se říct, jak by flotila dopadla, kdybyste mě poslouchal, ale těžko věřit tomu, že by byla v lepším stavu nebo že by naši nepřátelé utrpěli takové ztráty.“

„Vy mi důvěřujete?“ řekl a jeho překvapení muselo být zjevné.

Rionová se kysele usmála.

„Obávám se, že je to tak. Myslím si, že odletět na Lakotu je chyba. Řekla jsem vám to a vysvětlila jsem i důvody, proč si to myslím. Naslouchal jste mi, kapitáne. Ano, všimla jsem si toho. Ale teď s ohledem na naše výsledky nemám pocit, že bych měla právo bojovat dál s vašimi instinkty. Na to jste měl příliš často pravdu.“ Odmlčela se a dívala se mu do očí.

„Ano, vím, že přemýšlíte, jestli se ohledně mě vaše instinkty nepletou. Nejste si jistý, proč jsem zase s vámi, proč jsem se vůbec rozhodla sdílet vaše lože, nebo proč jsem se do něj vrátila“

„To je pravda,“ přikývl.

„A nezeptáte se mě, protože nevíte, jestli mé odpovědi uvěříte. Nezapírejte. Vidím, jak váháte. Zasloužím si to.“

„Neříkal jsem.“

„Nemusíš,“ rozhodila Rionová rukama. „Mám ti snad říct, že tě miluju? To neudělám. Víš, kde je moje srdce.“

„Tak proč?“ chtěl Geary vědět. „Proč se mnou spíš?“

„Jsi pro ženy neodolatelný, to jsi nevěděl?“ zasmála se Rionová. „Měl bys teď vidět svůj výraz.“

Usmál se na ni a dobře si uvědomoval, že Rionová na žádnou otázku neodpověděla, jen ho zasypala dalšími slovy, jejichž upřímnost nebude možné dokázat. „Budu o tom muset ještě přemýšlet.“

„O Lakotě? Opravdu?“ přešel Rionovou smích a pak přikývla. „Možná proto jsem za tebou přišla, Johne Geary.

Možná proto s tebou dnes v noci zůstanu.“

„A co až se vrátíme do Aliance? Pokud to zvládneme.

Odejdeš z lodě a budeš se přitom se mnou držet za ruku?

Budeš se mnou trávit noci i potom?“

Dlouho si ho jen mlčky prohlížela.

„Ptáš se političky, co udělá v budoucnosti? Ano. Věříš mi?“

„Já nevím.“

„Dobrá práce. Já tě snad ještě o politice něco naučím. Až se vrátíme, budeš to zoufale potřebovat.“

Postavila se a natáhla k němu ruku.

„Pojď. Půjdeme něco sníst. Veřejně. Spolu. Musíme ukázat flotile, že je její hrdina šťastný.“

Geary se také postavil, ale stále se cítil unaveně.

„No, snad dokážu několik hodin štěstí předstírat.“

„Půjde ti to dobře,“ znovu se na něj usmála, tentokrát jinak. „A až se sem vrátíme, tak spolu budeme alespoň na chvíli opravdu šťastní.“

I přes vzrušení, které u něj ten slib vyvolal, si Geary přál vědět, co si v tu chvíli Viktorie doopravdy myslí.

„Nebylo snadné rozhodnout, co budeme dělat dál,“

prohlásil Geary k obrazům kapitánů shromážděných v konferenční místnosti. Panovalo tam napětí stejně silné jako těsně před bitvou. Zjevní protivníci jako kapitáni Casia a Midea a komandérka Yin byli připravení zaútočit na cokoli, co Geary navrhne a co by se dalo považovat za nedostatečně agresivní.

Jeho spojenci, jako byli kapitáni Duellos, Tulev a Cresidová, se stejně zjevně obávali, že Geary navrhne něco takového, co by flotilu upokojilo, ale zároveň ji dostalo do vážného nebezpečí. Se všemi si před schůzí osobně promluvil a snažil se je ujistit, že si to promyslel. Doufal, že je přesvědčil.

Vedle něj čekala kapitánka Desjaniová. Plně se soustředila na Gearyho protivníky, jako by byla jeho osobní stráž. O kus dál podél stolu, kde se shromáždili velitelé lodí z Callaské republiky, seděl i virtuální obraz koprezidentky Rionové. Dala přednost virtuální před fyzickou přítomností, aby lodě její republiky měly pocit, že je jim oddána.

Nicméně Geary přemýšlel, kolik toho Rionová v jejich debatě neřekla, jestli ho podpoří, bude mlčet, nebo na jeho plán zaútočí, jakmile ho ostatním předloží.

Hvězdná mapa se se zablikáním probrala a rozzářila nad stolem.

„Jsem si jistý, že všichni znáte naše možnosti. Ačkoli T’negu vypadá atraktivně, je to určitě past.“

„Na přímé trase domů jsme se dostali snadno až sem,“

přerušil ho kapitán Casia.

„A tím jsme se začali chovat předvídatelně, takže by další krok dokázali Syndikové rozpoznat i se zavřenýma očima,“ odpověděl Duellos. „T’negu je vysloveně připravené na obrovská minová pole.“

„Přesně to si myslím,“ souhlasil Geary a pak Casiu umlčel pohledem. „Ostatní hvězdy v dosahu mají různé nevýhody a představují různé úrovně hrozby. Po dlouhém přemýšlení a konzultacích s ostatními jsem dospěl k názoru, že naším nejlepším cílem je Lakota.“

Kapitánka Midea otevřela ústa, ale pak se rozkašlala, když pochopila, co Geary řekl.

„Lakota?“ vyrazila ze sebe nakonec.

„Ano.“

Ať už se mu podaří Syndiky převézt, nebo ne, Mideu rozhodně překvapil. To ho potěšilo, jelikož to znamenalo, že špioni jeho protivníků ve flotile nebyli schopní před konferencí jeho plán zjistit.

„V tom systému bude syndická flotila, hlídající bránu hypersítě. Syndikové by ale mohli považovat Lakotu za natolik nepravděpodobný cíl, že ta flotila nebude dost silná, aby nás zastavila.“

„Budeme moct bránu použít sami?“ zeptal se někdo se zatajeným dechem.

„Pokud to bude možné,“ odpověděl Geary vyrovnaně.

Nemohl si dovolit připustit, aby měl někdo příliš velké iluze.

„Víme ale, že Syndikové jsou ochotní ničit vlastní brány, jen aby nám zabránili v jejich použití. Flotila u Lakoty určitě bude mít podobné rozkazy. Pokud budeme mít hodně velké štěstí, možná nepřátelskou flotilu zachytíme ve špatné pozici a dokážeme se dostat k bráně dřív než oni. Ale to je hodně nepravděpodobné. A pokud začnou Syndikové ničit bránu…“ nechal konec věty viset ve vzduchu a umožnil tak všem vzpomenout si na kolaps brány hypersítě u Sancere.

„Stejně můžeme zkusit vyrazit na bránu a zastavit je,“

hádala se komandérka Yin.

„Pokud mám mluvit za sebe,“ prohlásil kapitán Opovážlivého, „raději bych už poblíž rozpadající se brány nikdy nebyl.“

„Ani já ne,“ dodal kapitán Diamantu. „Pokud se Orion na takovou práci hlásí, s radostí mu to přenechám.“

Komandérka Yin oba kapitány sežehla pohledem, ale měla dost rozumu, aby se s nimi nesnažila dál hádat a stát se terčem otevřeného posměchu.

„Kolik Syndiků by mohlo u Lakoty být?“ zeptal se kapitán Válkychtivého. „Během posledních několika bitev jsme jim pořádně ublížili a poničili jsme rozestavěné lodě u Sancere i jejich loděnice. Pokud se dá soudit podle party, která na nás čekala tady u Ixionu, musí Syndikům lodě zoufale chybět.“

„Vzpomeňte si na naše vlastní vážné ztráty v syndickém domovském systému,“ odpověděl kapitán Tulev pochmurně.

„Všechny škody, které jsme od té doby Syndikům uštědřili, jen částečně vyvažují to, o co jsme přišli.“

Kolem konferenčního stolu zavládlo pochmurné ticho. S

Tulevovým prohlášením se nikdo nemohl přít.

„Ale syndické lodě, které jsme tady zničili, měly naprosto nezkušené posádky,“ poznamenal komandér Neeson z Nesmiřitelného. „Takoví lidé by neměli být posíláni do boje.“

„Pravda,“ souhlasil kapitán Duellos. „Probírali jsme to s kapitánem Gearym a věříme, že Syndikové považovali náš přílet k Ixionu za velmi nepravděpodobný, takže zkušenější lodě poslali jinam.“

„Ale to znamená, že mají nedostatek lodí,“ přel se Neeson.

„Nedostatek v tom smyslu, že nad námi potřebují mít lokální přesilu ve více než jednom systému, jelikož přesně neví, kam poletíme,“ vysvětlil Duellos. „A s tím rozhodně mají čím dál větší problémy.“

„S trochou štěstí,“ dodal Geary, „to ovlivní i to, jaké lodě na nás budou čekat v Lakotě.“

„Prodiskutoval jste tuhle záležitost se senátorkou Rionovou?“ zeptala se kapitánka Midea.

Geary si ji bez výrazu prohlížel a napadlo ho, že mu stále víc a víc připomíná syndickou ředitelku.

„Správný titul je koprezidentka Rionová z Callaské republiky, kapitánko Mideo, ačkoli je také členkou aliančního senátu. Ano, diskutovali jsme o tom spolu.“

„Takže odlet na Lakotu je její rozhodnutí?“

Důstojníci kolem stolu ztuhli. Geary neměl problém určit reakce na Mideinu otázku. A taky věděl, že pokud má Rionová v plánu se proti Lakotě na konferenci postavit, právě k tomu dostala dokonalou příležitost.

„Jak už jsem říkal předtím, koprezidentka Rionová nečiní rozhodnutí týkající se trasy této flotily,“ prohlásil pevně.

„Jako členka aliančního senátu nemám žádnou velitelskou autoritu nad flotilou, kapitánko Mideo,“

prohlásila suchým hlasem Rionová. „To jste nevěděla?“

Midea zrudla v tváři.

„Pokud má koprezidentka Rionová velký vliv na rozhodování velitele téhle flotily, je to ve výsledku to samé.“

Rionová se téměř neznatelně pousmála.

„Jsem víc než ochotná přísahat na čest svých předků, že se kapitán Geary mých doporučení ohledně další trasy flotily drží jen málokdy.“

„Čest političky,“ zamumlal někdo.

Někteří, ale ne všichni kapitáni z Callaské republiky se zamračili. Část dalších důstojníků kolem stolu zareagovala na urážku pousmáním. Většina zachovala nevýraznou tvář.

Geary věděl, že jeho vlastní pocity se dají rozpoznat snadno.

„Uspokojí moje čest ty, kteří pochybují o tom, co řekla koprezidentka Rionová?“ udeřil na ně. Rionová neměla příležitost otevřeně vyjádřit pochyby o Gearyho plánu.

Ulevilo se mu a byl za to vděčný.

Odpovědělo mu jen ticho, dokud neohrabaně nepromluvil kapitán Mosko: „Očekává se od vás, že ji budete bránit, kapitáne Geary. S ohledem na váš vztah. Tak se chová čestný důstojník.“

„Koprezidentka Rionová nedává kapitánu Gearymu rozkazy, a kdyby to zkusila, neposlechl by ji,“ prohlásila kapitánka Desjaniová jasným hlasem bez jakýchkoli emocí.

„To je můj názor založený na přímém pozorování kapitána Gearyho na můstku Neochvějného. Říkám to na svou čest a jsem si jistá, že mě nikdo nemůže obviňovat z toho, že mám s koprezidentkou Rionovou vztah, kvůli kterému bych ji chtěla bránit.“

„Zjevně cítíte nutnost bránit kapitána Gearyho,“

odpověděla kapitánka Midea tónem, který naznačoval, že pocity Desjaniové nejsou založené jen na profesionální kolegialitě.

Desjaniová na důstojnici upřela tvrdý pohled.

„Kapitánko Mideo, budu bránit každého důstojníka, který dokáže porážet naše nepřátele, zvlášť takového, co to umí tak dobře jako kapitán Geary. Je velitelem mé flotily a má vlastní čest. Mí nepřátelé jsou Syndikové a všichni, kdo jim pomáhají.“

Ticho, které nastalo, v sobě neslo velmi výhrůžný podtón. Prolomil ho nakonec kapitán Casia, i když kvůli drzosti Midey se zjevnou neochotou.

„Diskuze a debaty jsou mezi důstojníky ve flotile přijatelné. Nejsou důvodem k obviňování ze zrady.“

„Já jsem někoho obvinila ze zrady?“ opáčila Desjaniová.

„Otevřené diskuze a debaty jsou přijatelné,“ přerušil další vlnu ticha Geary. „Ale ne poté, co bylo rozhodnuto, co se bude dělat. Vím, že jsou ve flotile důstojníci, kteří v soukromí říkají věci, jež odmítají opakovat otevřeně. Mluvil jsem o tom už jednou a znovu opakuju, že podporuju návrhy a konstruktivní komentáře, ale opakuju i to, že jakožto velitel flotily mám povinnost a zodpovědnost provádět rozhodnutí a vydávat rozkazy.“

Kapitán Badaya přikývl. „To jsme se od vás naučili očekávat,“ prohlásil s jedovatým pohledem zaměřeným na Casiu. „Pokud nebude možné použít bránu hypersítě v Lakotě, co bude naším dalším cílem?“

Geary byl vděčný za šanci opustit diskusi o opravdových a imaginárních vztazích a vrátit se k probírání operačních záležitostí. Ukázal na displej a začal: „Budeme mít několik dobrých možností. Kterou si vybereme, bude částečně záviset na tom, co najdeme v Lakotě a jaký boj tam na nás bude čekat.“

Přejel pohledem kolem virtuálního stolu ke kapitánce Tyrosianové a dalším velitelům zásobovacích lodí.

„Díky vynikajícímu výkonu zásobovačů jsme byli schopní dostat zásoby palivových článků a munice na rozumnou úroveň, i když celkově nám toho stále dost chybí.

Jenže výroba spotřebovala většinu surovin, které jsme prozatím získali. Budeme potřebovat najít další a doplnit sklady zásobovacích lodí. Důležitost zásobování bude záležet na tom, kolik palivových článků spálíme u Lakoty a kolik munice tam vystřílíme.“

„Trávíme spoustu času hlídáním zásobovačů,“ zabručel velitel Nezastrašitelného.

„Kdybychom to nedělali,“ poznamenal kapitán Duellos veselým tónem, „byl byste teď v syndickém pracovním táboře, protože je sakra těžké bojovat bez paliva a munice.“

Kapitán Náloketníku přikývl.

„Moje loď byla v Daiquonu hodně poničená. Inženýři pracovali až do roztrhání těla, aby nám pomohli s opravami.

Já i moje posádka je s radostí budeme nadále hlídat, dokud nebudeme uvedeni do plně funkčního stavu.“

Část důstojníků se zadívala na komandérku Yin a zastupující kapitány Majestátního a Válečníka. Na všech třech bitevních lodích probíhaly rozsáhlé opravy a nikdo z jejich velitelů na obranu zásobovacích lodí nevystoupil.

„Taky jsme vděční,“ dodal rychle komandér Suram z Válečníka. „V Lakotě už bychom měli být v bojeschopném stavu.“

„Čtvrtá divize je bez vás jako tělo bez ruky,“ pousmál se kapitán Pomsty, ale úsměv rychle povadl. „Ještě pořád dlužíme Syndikům za Triumf. Budeme rádi, když nám s výběrem dluhu Válečník pomůže.“

Škody. Geary se zamračil na stůl a snažil si vzpomenout, jak jsou na tom nejpoškozenější lodě. Titán odstranil škody po nárazu do miny a opravy Válečníka probíhaly také dobře, nicméně Orion i Majestátní byly sotva bojeschopné, a také na množství lehčích lodí probíhala tvrdá práce ve snaze zprovoznit je. Kdyby jen měl dva měsíce klidu od syndického pronásledování v hvězdném systému bohatém na zdroje… a s loděnicí… velkou loděnicí… Zrovna tak bych si mohl přát nehlídanou syndickou bránu. A bylo by to stejně pravděpodobné.

„Budeme nadále odplácet Syndikům, co nám dluží,“

dodal nahlas. „Flotila upraví kurz ke skokovému bodu k Lakotě. Vstoupíme do něj o něco pomaleji než tady a tentokrát provedeme po výstupu ze skoku okamžitou předem naplánovanou otočku na levobok, abychom se vyhnuli syndickým minovým polím. Budeme znovu připraveni bojovat hned po přechodu do normálního vesmíru, ale neočekávám, že by na nás u Lakoty čekali nepřátelé stejně blízko jako tady.“

„Jakmile Syndikové tady v Ixionu ohlásí, jak snadno jsme zlikvidovali obránce u skokového bodu z Daiquonu, je dost nepravděpodobné, že by syndické velení zkusilo tu samou taktiku opakovat,“ poznamenal Tulev.

„Zopakují to, jenom když budeme mít pořádné štěstí,“

odpověděl Geary a vyvolal tím u stolu řadu úsměvů.

„Nějaké otázky? Dobře. Uvidíme se v Lakotě.“

Tentokrát obrazy kapitánů zmizely rychle a v konferenční místnosti kromě Gearyho zůstaly jen čtyři postavy. Pochopitelně kapitánka Desjaniová, ale také kapitáni Badaya, Duellos a Tyrosianová.

Ta se překvapeně podívala po Badayovi a Duellosovi, pak rychle promluvila: „Chtěla jsem vám poděkovat, kapitáne Geary, za to, jak oceňujete naši roli v boji.

Pracovala jsem pro spoustu velitelů, kteří viděli jen potíže, které se zásobovacími loděmi jsou. Je dobré pracovat pro někoho, kdo ví, jak jsme potřební.“

„Jsem velmi vděčný, že mám ve flotile Čarodějnici, Titána, Džina a Goblina,“ ujistil ji Geary. „Jsou to nedocenitelné lodě a jejich posádky prokazují výjimečnou snahu. Řekněte o tom prosím i ostatním lodím.“

Tyrosianová přikývla, rychle zasalutovala a zmizela.

Kapitán Badaya se zamračil na kapitánku Desjaniovou.

„Neměla byste tolerovat takové nesmysly, zvlášť od někoho, jako je Midea. Před třemi lety málem skončila před válečným soudem za nevhodné chování společně se svým výkonným důstojníkem, a teď veřejně obviňuje z něčeho takového vás.“

Desjaniová se ušklíbla.

„Slova někoho, jako je ona, mě neobtěžují.“

„Flotila by na tom byla líp, kdyby byla Midea zbavena velení,“ pokračoval Badaya. „Pokud ji nedržela pevná ruka, měla vždycky tendence chovat se impulzivně a bez přemýšlení. Kdyby byla sesazena, jen málokdo by něco namítal, kapitáne Geary. Nemá dobrou pověst. Ani kapitán Casia.“

„To neměl ani kapitán Numos,“ poznamenal Duellos. „A přitom mu mnozí naslouchali.“

„To je pravda,“ uznal Badaya. „Ale počet takových lidí nestoupá. Nejsem velitel flotily, nemůžu mu říkat, co má dělat, ale chci, aby věděl, že Mideyiny žvásty tolerovat nemusí. A taky jsem chtěl vyjádřit svou účast kapitánce Desjaniové, i když by se dalo říct, že existují mnohem horší osudy než být považována za vyvolenou kapitána Gearyho.“

Desjaniová zrudla, zjevně ji poslední komentář nepotěšil, ale zdálo se, že to kapitán Badaya nepostřehl.

„Děkuji vám, kapitáne Badayo,“ řekla neutrálně.

Badaya se usmál, ostře zasalutoval a pak zmizel i jeho obraz.

Kapitánka Desjaniová zavrtěla hlavou a pak ztěžka vydechla.

„Asi bych s vámi neměla zůstávat o samotě, pane,“ řekla Gearymu naštvaným hlasem, „tak odejdu dřív, než zmizí kapitán Duellos.“

Duellos k ní udělal krok a ujistil ji: „Táňo, ti, kdo tě znají, pomluvám nevěnují pozornost.“

„Díky,“ přikývla. „Ale mně pořád záleží na tom, co si myslí ti, kdo mě neznají.“ Pak taky zasalutovala a rychle odešla z místnosti.

Geary se za ní díval se zaťatými zuby.

„Tohle si nezaslouží.“

„To ne,“ souhlasil s ním Duellos. „Ale navzdory názoru kapitána Badayi si myslím, že zbavit se kapitánky Midey by nic nezlepšilo. Spíš jsem přesvědčený, že by to znamenalo jen šíření pověstí o tom, jak se jí snažíte zabránit v mluvení.“

„Nejspíš máte pravdu. To, co o ní říkal kapitán Badaya, že potřebuje pevnou ruku, myslíte si totéž?“

Duellos přikývl.

„Je to ironie, že? Kapitán Numos jako důstojník dělá dojem na málokoho, ale když velel divizi bitevních lodí, dokázal kontrolovat Mideu tak dobře, že její zbrklost nebyla vidět.“

„To opravdu je ironické. Nikdy mě nenapadlo, že bych měl důvod myslet si o Numosových velitelských schopnostech něco kladného.“

Geary ztěžka vydechl a zadíval se na sedící obraz Duellose.

„Jak mám ty pomluvy umlčet? Pro Desjaniovou zřejmě můžu udělat jen to, že se k ní budu dál chovat jako kolega důstojník a nic víc.“

„Taky si myslím, ačkoli ničemu nepomohlo, když Badaya tak neohrabaně požehnal nápadu, že byste spolu mohli něco mít. Jakkoli to neřekl nahlas, pro mnohé důstojníky není právě lákavé vidět po vašem boku političku.“

„Kdo mi stojí po boku, je jen moje věc! Tedy dokud se chovám čestně a neporušuju řády,“ dodal Geary nakonec.

„To nepopírám. Ale nejste jen tak obyčejný velitel flotily a politikům, i natolik férovým, jako je podle všeho koprezidentka Rionová, se nedá věřit. Ti, kdo myslí jako Badaya, by bezpochyby viděli jako nejlepší možnost to, že byste ji opustil ve prospěch Desjaniové, dva důstojníci flotily vládnoucí Alianci,“ prohlásil Duellos a na chvíli se odmlčel, než pokračoval: „Udělal byste to?“

„Cože?“ zíral Geary na Duellose. „Jak se na to vůbec můžete ptát? Už jsem říkal, že se tak k Desjaniové chovat nebudu.“

Duellos posměšně zkřivil rty.

„Omlouvám se. Vaše prohlášení ohledně kapitánky Desjaniové jsem pochopil. Ptal jsem se na nabídku, kterou vám nedávno předložil kapitán Badaya.“

„Ach,“ vydechl Geary. Zavrtěl hlavou a jeho hněv rychle opadl.

„Ne. Nepřijal bych a nepřijmu takovou nabídku, a taky jsem mu to řekl. Kolik lidí o tom ví?“

„Nejspíš všichni velící důstojníci flotily,“ odpověděl Duellos a zadíval se Gearymu přímo do očí. „Jsem rád, že je vaše odhodlání v téhle záležitosti natolik pevné. Mám své chyby a pochybnosti o našich politických vládcích, ale beru přísahu Alianci vážně. Nemohl bych vás při tom podporovat. Postavil bych se vám.“

Geary přikývl, bylo mu jasné, že Duellos by zůstal věrný vládě.

„Má Badaya pravdu? Podporovala by mě při něčem takovém většina flotily? Doufám, že řeknete ne.“

„Naneštěstí to říct nemůžu. Nejspíš tak dvě třetiny flotily by vás jako diktátora přijaly, i když přesné důvody by se lišily kapitán od kapitána.“

Duellos chvíli hleděl stranou, než pokračoval: „A část kapitánů, kteří by vás nepodporovali, by byla posádkou nahrazena kýmkoli, koho byste schválil.“

Geary si sevřel hlavu do dlaní a snažil se přemýšlet.

„Ani se nemůžu zeptat plukovnice Carabaliové, mám strach, aby si nemyslela, že ji zkouším.“

„Mariňáci?“ zamračil se Duellos zamyšleně. „No, to je divoká karta. Velká osobní loajalita vůči vám, o tom není pochyb, ale jejich věrnost Alianci je legendární. Na tom opravdu nezáleží,“ pokrčil rameny. „Pokud půjdou posádky za vámi, není mariňáků dost, aby je mohli zastavit.“

„Nemůžu uvěřit, že o tom vůbec mluvíme,“ zavrtěl Geary hlavou a začal pomalu přecházet po místnosti. Musel se tomu pevně postavit, jak navenek, tak uvnitř vlastní hlavy.

„Nepřijmu Badayovu nabídku.“

„Dobře,“ usmál se Duellos. „Ne snad, že bych si myslel opak, ale jde o velké sázky, a tak mě uklidňuje, když mi to přímo potvrzujete. Nechtěl bych stát proti vám.“

„To jsme dva,“ odpověděl Geary s úsměvem. „Myslím, že vždycky budeme na stejné straně.“

„Táňa Desjaniová by vás následovala. Trhalo by jí to duši na kusy, ale zůstala by vám věrná.“

„Proč mi to říkáte?“

„Protože si nemyslím, že byste ji někdy požádal, aby porušila přísahu, což by za jiných okolností určitě neudělala.

Ale chci, abyste věděl, že by to udělala, pokud byste chtěl.“

„Díky,“ odpověděl Geary, i když mu nebylo jasné, proč Duellos chce, aby to věděl. „Co si myslíte o letu na Lakotu teď? Stále máte obavy?“

Duellos se znovu pousmál.

„Vy ne? Je to risk. Kamkoli poletíme, čeká nás nepřítel.

Ale myslím, že je to riziko, jaké se vyplatí. Dřív nebo později, bez ohledu na to, jak dobře budeme hádat a plánovat, nám dojde štěstí a flotila se dostane do pořádných problémů. A bude lepší zemřít jako válečníci natahující se po hvězdách než jako myši schovávající se ve stínech.“

„I kdyby bylo u Lakoty hodně Syndiků, neznamená to, že by flotila byla rozprášena.“

„Snad ne. Ale pokud by se to stalo, pomohl jste nám po katastrofě v syndickém domovském systému srovnat skóre.

Pokud s sebou vezmeme dost Syndiků, bude mít Aliance pořád šanci. Uvidíme se v Lakotě,“ zasalutoval Duellos.

„Máme společnost, pane.“

Geary se při zvuku hlasu Desjaniové prudce probral ve své ztemnělé kajutě a udeřil do ovládání komunikátoru, aby zprávu přijal.

„Kolik?“

„Osm velkých syndických lodí dorazilo k Ixionu skokovým bodem z Dansiku. Čtyři bitevní lodě, čtyři bitevní křižníky, doprovázené šesti těžkými křižníky a směskou lehkých a el-zetek. Jsou asi dvě světelné hodiny daleko, relativní kurz na náš pravobok, před dvěma hodinami letěly rychlostí celá jedna světla.“

„Od té doby se už nejspíš otočili k nám.“

„Ano, pane. Je to tady. Právě je vidíme zatáčet, ale nemyslím si, že se nás pokusí zachytit. Jsme čtyři hodiny a deset minut od příletu ke skokovému bodu na Lakotu.“

„Nezkusí to,“ souhlasil Geary. Při rychlosti nula celá jedna světla jen uletět dvě světelné hodiny trvalo dvacet hodin. Jelikož se alianční flotila přesouvala a Syndikové museli letět pod úhlem, byla výsledná vzdálenost ještě větší.

„Budou nás sledovat skokovým bodem, který použijeme, a pronásledovat nás.“

Nepřítele objevili, ale nebylo nic, co by se s tím dalo dělat. Otočit flotilu proti Syndikům by bylo horší než zbytečné, jelikož by se prostě vyhýbali boji a čekali na posily.

„Díky z a informace. Pokračujte na kurzu ke skokovému bodu do Lakoty.“

„Ano, pane,“ odpověděla Desjaniová.

Znovu si lehl a cítil se provinile. Desjaniová byla na můstku, monitorovala situaci a sledovala nepřítele, zatímco on ležel ve své kajutě v posteli. Samozřejmě že na můstku neměl co dělat, ale i tak se cítil provinile.

Rionová mu položila jednu ruku na hrudník.

„Poletí za námi na Lakotu?“ zamumlala mu do ucha.

„Jo. Promiň, že jsem tě vzbudil.“

„To nic. Nejspíš teď budeš mít problémy usnout. Nemá smysl plýtvat časem, když jsme oba vzhůru, že?“ zeptala se a zajela rukou níž.

Zdálo se, že zprávy o syndických lodích přilétajících do systému Rionovou nerozrušily. Nebo se snažila odpoutat jeho pozornost od obav, které to vyvolalo. Nebo možná měla velký strach z toho, co se stane u Lakoty, a opravdu nechtěla proplýtvat jakoukoli příležitost.

Po chvíli mu přestalo záležet na tom, jakou měla motivaci.

Geary seděl na můstku Neochvějného a sledoval displej se stavem své flotily. Rozmístil ji do staré formace známé jako Echo pět, složené z pěti subformací připomínajících minci, tenký disk mířící kupředu. Flotilu vedlo Echo pět jedna, postavené kolem zbytků páté divize bitevních křižníků kapitánky Cresidové plus oslabená sedmá divize bitevních křižníků. Dvě divize měly dohromady jen pět lodí.

Kdyby se o tom opovážil přemýšlet, deprimovalo by ho to.

S těžkými a lehkými křižníky a eskortními torpédoborci měl předvoj slušnou sílu.

Na druhé straně hlavního voje se vznášelo Echo pět dva a Echo pět tři. Dvojka se skládala z osmi bitevních křižníků první a druhé divize plus zástupu lehčích jednotek, zatímco Echo pět tři bylo vystavěno kolem osmi bitevních lodí druhé a páté divize plus lehké eskorty. V zadní části flotily bylo Echo pět pět, složené ze čtyř zásobovacích lodí a poškozených bitevních lodí včetně Válečníka, Orionu a Majestátního, doplněné o Nezdolného, Vzdorného a Nebojácného ze sedmé divize bitevních lodí.

Zbývajících pět bitevních křižníků včetně Neochvějného, plus třináct bitevních lodí a dvě průzkumné zformovaly jádro hlavního voje ve formaci Fox pět pět. Doprovázel je zbytek těžkých a lehkých křižníků a torpédoborců. Společně by měla být alianční flotila schopná zvládnout cokoli, na co by mohla po skoku do Lakoty narazit.

„Všechny jednotky zpomalily na nula celá nula čtyři světla,“ ohlásila kapitánka Desjaniová. „Všechny jednotky hlásí připravenost ke skoku.“

Geary pomalu přikývl a doufal, že právě teď neudělá hrozivou chybu, které se obával od chvíle, kdy převzal velení nad flotilou.

„Všem jednotkám, po výstupu ze skokového bodu v Lakotě buďte připraveni k boji. Všem jednotkám, skočte teď.“

8.

Pět a půl dne k Lakotě. Dalších pět a půl dní zírání na nekonečnou šedou prázdnotu skokového prostoru.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se ho Rionová.

„Mám obavy,“ odpověděl Geary s očima stále upřenýma na displej.

Posadila se vedle něj a podívala se, na čem pracuje.

„Řekni mi, jaké to bylo být světlem ve skokovém prostoru?“

„Jsi vážně vtipná.“

„Já si ale nedělám legraci,“ řekla Rionová, a než pokračovala, zhluboka se nadechla. „Pamatuješ si něco?“

Podíval se na ni.

„Myslíš z hibernace?“

„Ano. Sto let. Není moc lidí, kteří by spali tak dlouho, a přežili. Vlastně vím o jediném.“

„To mám ale štěstí,“ zamyslel se Geary nad otázkou. „Já opravdu nevím. Občas mám pocit, že si pamatuju nějaké sny, ale to by mohly být vzpomínky na sny před bitvou o Grendel. Skočil jsem do záchranného modulu ve chvíli, kdy se loď chystala explodovat, neměl jsem čas myslet na bitvu ani na to, co se stalo. A když mě doktoři flotily probudili, měl jsem pocit, jako bych spal jen několik okamžiků.

Zpočátku jsem jim nevěřil. Myslel jsem si, že je to syndický trik. Nemohl jsem uvěřit, že by byli mrtví všichni lidé, které jsem kdy znal. Že se v dávné minulosti ztratilo všechno, co jsem kdy měl.“

„A pak jsi zjistil, že se z tebe stal Black Jack Geary, mytický hrdina Aliance,“ dodala Rionová jemně.

„Jo. Zachránilo mě jen to, že jsem musel převzít velení nad flotilou. Donutilo mě to vylézt z ochranné skořápky, kterou jsem si kolem sebe postavil.“

Vzpomněl si na led, který ho kdysi naplňoval, chlad, jenž se snažil odstínit svět kolem něj.

„Nebýt toho,“ zavrtěl Geary hlavou.

„Měl jsi štěstí. A my taky,“ poznamenala Rionová.

„A ty se cítíš šťastná?“ zeptal se.

„Já?“ povzdychla si Rionová. „Přemýšlím, jestli je manžel jedním z těch světel. Přemýšlím, co si o mně myslí předkové. Přemýšlím, co nás čeká u Lakoty a co se stane s Aliancí. Je to štěstí žít v takových časech a mít takové starosti?“

„Štěstí asi ne.“

„To ne. Rozhodně ne.“

Alespoň se mohl spolehnout na papírování, které mu zabíralo čas a odvádělo ho od obav nad nebezpečím čekajícím u Lakoty. Ve skutečnosti ale papírování obsahovalo pouze minimum práce s papírem, takže už poněkolikáté přemýšlel, odkud se název vzal. Zamračil se na zprávu ze Zuřivého. Rutinní administrativní přesun personálu mezi loďmi by mu neměl být zasílán ani jako kopie pro informaci. Kdyby se to začalo dít, nedělal by nic jiného, než že by četl zprávy.

Pak si přečetl jméno na žádosti a zavolal kapitánku Desjaniovou: „Mám tady žádost o přesun ze Zuřivého a…“

„Ano, pane. Hned u vás budu, abychom to mohli probrat osobně, pane.“

Geary čekal a přemýšlel, co se děje, dokud kapitánka Desjaniová nedorazila. Mávnutím ji poslal do křesla, kde jako obvykle seděla ztuhle v pozoru. Od chvíle, kdy se o nich začalo mluvit, že spolu něco mají, přestal ji Geary žádat, aby se trochu uvolnila. Napadlo ho, jestli se žádost o přesun nějak netýká právě těch pomluv.

„Jde o příkaz o převedení poručíka Casella Rivy ze Zuřivého na Záštitu. “

Desjaniová přikývla, aniž by jakkoli změnila výraz.

„Těžký křižník by mu vyhovoval více, ale potřeby flotily mají prioritu.“

„Chápu,“ řekl nahlas, ale pomyslel si, ne, to opravdu nechápu. „Věděla jste o tom?“

„Kapitánka Cresidová mě informovala, že má v úmyslu poručíka Rivu převelet na jinou loď, pane.“

„A vám to nevadí?“

„Pane, nemohu se starat o osud nižších důstojníků na jiných lodích.“

Geary se musel snažit, aby se nezatvářil překvapeně.

„Normálně by to byla pravda. Nijak by mě to nezajímalo, ale co jsem slyšel posledně, doufala jste, že se vám s poručíkem Rivou podaří obnovit osobní vztah.“

Jak dlouho to bylo, co se o tom s Desjaniovou bavil?

Nebyl si jistý. Strávil tolik času nad svým vztahem s Rionovou a spoustou emociálních problémů, které z něj vznikaly, a navíc tady byly pomluvy o něm a Desjaniové.

Zjevně už uplynula dlouhá doba od chvíle, kdy se zajímal o to, jak funguje její osobní život.

Desjaniová pokrčila rameny.

„Máme s koprezidentkou Rionovou něco společného, pane.“

To prohlášení Gearyho opravdu překvapilo.

Musela to na něm poznat, protože dál pokračovala velmi opatrně: „Kostlivce ve skříni, duchy z minulosti, kteří vyvolávají staré emoce a zanechávají za sebou osobní problémy.“

„Tomu nerozumím. Myslel jsem si, že vy a poručík Riva…“

Desjaniová zavrtěla hlavou.

„Poručík Riva projevil silný zájem o další důstojnici na Zuřivém a rozhodl se podle toho zájmu jednat.“

„Ale to je…“

„Ano, pane. Kapitánka Cresidová na něj kvůli porušení řádů a disciplíny tvrdě udeřila. A tak jsem se doslechla, že poručík Riva nepovažoval za nutné informovat mě o svém novém zájmu.“

Pro Desjaniovou už poručík Riva zjevně nebyl „Cassel“, ne snad, že by jí to mohl mít Geary za zlé. Sakra. A to já doporučil Desjaniové, ať pošle Rivu na Zuřivého.

„To je mi líto.“

Znovu pokrčila rameny, jako by se jí to vůbec netýkalo.

„Je to jeho ztráta, pane.“

„To máte sakra velkou pravdu.“

„Je to ale divné,“ pokračovala Desjaniová a dívala se někam do prázdna za Gearyho. „Bývaly doby, kdy jsem měla dojem, jako by poručík Riva strávil celou dobu zajetí v hibernaci. Zůstal stejný, jeho život i kariéra byly na tom samém místě, jako když byl zajat, stejně jako jeho tělo bylo uvězněné v syndickém pracovním táboře. Všechno na něm, s výjimkou věku, bylo takové, jak jsem si pamatovala.“

Na chvíli se odmlčela a přemýšlela, než pokračovala: „Jakmile se dostal přes šok ze své záchrany a z toho, že mě našel živou, myslím, že mu začalo vadit, jak jsem se změnila já. Nebyla jsem poručice, jakou si pamatoval a na niž vzpomínal během zajetí.“

„Pokud strávil v táboře takovou dobu přemýšlením o vás, překvapuje mě, že vám po osvobození nezůstal věmý.“

Desjaniová se pousmála, ale mnoho humoru v tom nebylo.

„Neříkám, že byl věrný mé vzpomínce, pane. V tom táboře bylo mnoho žen. Poručík Riva si užíval dočasné vztahy. Přiznal mi to a já mu to nemám za zlé, ačkoli jsem asi měla přemýšlet, proč byly všechny ty vztahy jen dočasné.“

„Myslíte si, že žárlil?“ zeptal se Geary. „Na to, že jste kapitánka a máte vlastní loď?“

„Tak jsem to začala vnímat. Poručíka Rivu frustrovalo, když viděl tolik mnohem mladších důstojníků, kteří měli vyšší hodnost než on. Říkala jsem mu, že povýšení přijde rychle, ale on měl pocit, že by ho měli povýšit hned, že by se měl okamžitě posunout a dohnat svět, který jel dál bez něj,“ zkřivila Desjaniová ústa. „Na Zuřivém sbalil praporčici, oproti které byl dvakrát starší.“

„To většinou není chytrý způsob, jak si posílit ego,“

poznamenal Geary. „No, i tak je mi to líto.“

Tentokrát se Desjaniová pousmála doopravdy.

„Myslím, že si zasloužím někoho lepšího, pane.“

„O tom není pochyb. Děkuju vám, Táňo. Omlouvám se, že jsem vás s tím obtěžoval.“

„Oceňuju váš zájem, pane,“ poděkovala Desjaniová a zatvářila se kysele. „Měla jsem vědět, že v mém životě není místo na osobní vztah. Neochvějný je vztah na plný úvazek, který ode mne vyžaduje veškerý čas.“

„Ten pocit znám,“ potvrdil Geary. „Velitelská pozice nezanechává moc prostoru pro život. Ale jste dobrá kapitánka.“

„Děkuji vám, pane,“ postavila se Desjaniová a obrátila se k odchodu, ale pak se k němu ještě otočila: „Pane, můžu vám dát osobní otázku?“

„Už jste si na to vysloužila právo,“ poznamenal Geary.

„Mluvili jsme o vašem osobním životě. Ptejte se.“

„Jak je to mezi vámi a koprezidentkou Rionovou?“

Geary si nebyl jistý, jaký výraz by byl nejvhodnější, a nakonec se současně napůl usmál a napůl zamračil.

„Jde nám to dobře, aspoň myslím.“

„Byla jsem… překvapilo mě to, pane. Nečekala jsem, že se k vám vrátí.“

„Já taky ne,“ přikývl.

Desjaniová zaváhala, než se zeptala: „Záleží vám na ní, pane?“

„Myslím, že ano,“ zasmál se Geary krátce. „Sakra, ne. Já nevím. Myslím si to.“

„A záleží jí na vás?“

„To si nejsem jistý.“

Pokud byl ve flotile někdo, s kým o tomhle mohl Geary mluvit otevřeně, určitě to byla Desjaniová.

„Já nevím. Neukazuje moc, co ve skutečnosti cítí.“

„Jednou to ukázala, pane,“ řekla Desjaniová tiše.

„Nedokážu říct, co paní koprezidentka Rionová cítí teď, ale podle mne by ji zjištění, že manžel možná žije, rozhodně nezasáhlo tak tvrdě, kdyby k vám nic necítila. Je to pochopitelně jen můj osobní názor.“

O tomhle Geary nikdy předtím neuvažoval.

„Díky, že jste mi to řekla. Nedokážu vždycky… no…“

„Nedokážete odhadnout, jestli říká pravdu?“ zeptala se Desjaniová s náznakem úsměvu.

Geary jí úsměv opětoval.

„Jo. Rionová je politička, ale to jsem věděl od začátku.“

„Někteří politici jsou horší než jiní, takže musí existovat i lepší než ostatní. A politici jsou sice špatní, ale jsou i horší povolání.“

„Opravdu? No jo, například právníci.“

„Ano, pane,“ souhlasila s ním Desjaniová. „Nebo literární agenti. To se málem stalo mně.“

„To si děláte legraci,“ zíral na ni Geary a snažil si představit kapitánku Neochvějného, jak sedí u stolu někde na nějaké planetě a čte a prodává dobrodružné příběhy, místo aby je sama prožívala.

„Než jsem nastoupila do flotily, strýc mi nabízel práci ve své agentuře,“ vysvětlila mu Desjaniová. „Ale kromě všeho ostatního by to znamenalo, že bych musela pracovat se spisovateli, a víte, jací jsou.“

„Slyšel jsem o tom něco,“ prohlásil Geary a nedokázal potlačit úšklebek. „Je to, co jste mi teď řekla, pravda?“

„Možná, pane,“ usmála se na něj Desjaniová.

Odešla, ale Geary ještě nějakou dobu seděl a díval se na zavřené dveře. Bylo fajn, že se mohl s Desjaniovou aspoň trochu uvolnit. Měli stejné životní zkušenosti, což bylo zčásti způsobeno tím, že oba strávili život ve flotile, která i po sto letech zahrnovala věci, jimž museli čelit všichni lodníci a důstojníci od počátku lidské rasy. Další zažili společně na téhle lodi, kde čelili útrapám velení nebo bojovali bok po boku proti společným nepřátelům. Geary si uvědomil, že s Desjaniovou se mu mluvilo snadno.

Co by se asi stalo, kdybych neskončil jako velitel Desjaniové a byl pořád na téhle lodi, kdybychom nebyli vázaní ctí a povinností…

Ani o tom neuvažuj. Nech toho. Nestalo se to a teď už se to nikdy nemůže stát.

Probudil se s vědomím, že je něco po půlnoci lodního času. V ideálním případě by flotila dorazila do Lakoty v rozumnou dobu, aby měli všichni příležitost dobře se vyspat a v klidu posnídat. Za předpokladu, že někdo může mít klidný spánek těsně před příletem do hvězdného systému, kde čeká neznámý počet nepřátelských lodí, nebo má chuť jíst, zatímco se mu vnitřnosti kroutí myšlenkami na blížící se boj. Nicméně i tak by byla taková příležitost příjemná.

Jenže lidstvo se sice naučilo, jak porušit některé zákony vesmíru, za přesně daných podmínek, jako je třeba používání skokových motorů k cestování nadsvětelnou rychlostí, ale i způsoby porušování pravidel měly vlastní pravidla. Cesta skokovým vesmírem mezi Ixionem a Lakotou trvala určitou dobu, ne méně, ne více. Alianční flotila vletí do normálního prostoru ve výstupním bodě v Lakotě přibližně ve čtyři nula nula ráno podle času, jaký se na lodích s ohledem na lidské biorytmy dodržoval.

Čtyři hodiny, to byla příliš dlouhá doba na to, aby jen ležel vedle Viktorie Rionové, která zřejmě klidně spala. To bylo samo o sobě natolik nezvyklé, že ji Geary nechtěl rušit.

Ať už si ve skutečnosti myslela a cítila cokoli, v noci ve stejné posteli mu bylo až příliš jasné, jaký vnitřní neklid se v ní skrývá.

Opatrně vylezl z postele, tiše se oblékl a zamířil pryč. Ve dveřích se ještě zastavil a chvíli se na Rionovou díval. Pak se natáhl, aby zavřel dveře kajuty, a uslyšel, jak na něj při plném vědomí volá: „Uvidíme se na můstku.“

„Dobře.“

Sakra. Už ani nedokázal poznat, jestli opravdu spí. Nebo zda do poslední chvíle předstírala spánek, jen aby mu v poslední možný okamžik ukázala, že ho zase převezla.

Kapitánka Desjaniová byla také vzhůru, seděla ve velitelském křesle na můstku a připravovala loď na bitvu.

Věnovala mu pohled plný důvěry.

„Jste tady brzo, pane.“

„Není snadné v takovou chvíli spát.“

Nějakou dobu procházel stejné stavové informace o flotile, které studoval už dlouhé dny, a pak se zase postavil.

„Trochu se projdu po lodi.“

Přesně jak čekal, téměř celá posádka byla vzhůru. I ti, kteří byli na předchozí směně končící o půlnoci, stále neklidně přešlapovali v jídelně nebo na svých pozicích.

Geary nasadil klidný a sebevědomý výraz a procházel mezi nimi, odpovídal na pozdravy a mluvil o domově, a jak v systému Lakota zase porazí Syndiky. Kdykoli se konverzace stočila na to, kdy se flotila dostane domů, snažil se Geary mluvit upřímně. Nevěděl, kdy se dostanou zpátky na alianční území, ale říkal, že udělá vše, aby se to podařilo.

A oni mu věřili. Věřili tomu, co říkal. Svěřili mu své životy. A věřili, že zachrání Alianci, jakkoli v závislosti na tom, s kým mluvil, neznamenala záchrana Aliance vždy to samé.

Dával trochu větší pozor na to, jak posádka Neochvějného mluví o domově a o Alianci. Snažil se zjistit, jestli jsou frustrováni politiky a zda viní vládu za to, že válka ještě neskončila. Možná byl teď na toto téma přecitlivělý, ale měl pocit, že podobných věcí slyší mnohem víc, než si předtím uvědomoval. Jak mi říkala Rionová, nezáleží na tom, co říkáš, ale na tom, co si lidé myslí, že slyší. A já tohle neslyšel. Není divu, že tak vítali „zázračný“

návrat Black Jacka Gearyho. Netoužili pouze po vojenském vůdci, ale taky po někom, kdo povede samotnou Alianci.

Předkové, pomozte mi.

Vrátil se na můstek ještě s hodinovou rezervou a našel tam Rionovou sedící v křesle pozorovatele. Navenek se k sobě s Desjaniovou chovaly slušně.

Jediný způsob, jak zabít zbývající čas, byl vyvolat si mapu okolních hvězd. Snažil se odhadnout, kam zamíří, pokud flotila nebude moci použít bránu syndické hypersítě v Lakotě, což byl také nejpravděpodobnější výsledek. Jako obvykle byly zpravodajské informace o okolních hvězdách natolik kusé, až to u něj vyvolávalo pocity v široké škále od podrážděnosti po vztek. Branwyn se zdála být relativně klidná hvězda, ale poslední zprávy byly staré několik desetiletí. Byla malá lidská populace systému odstěhována a těžební instalace zakonzervovány, nebo tam Syndici stále jsou, což by zkomplikovalo získávání materiálů pro zásobovací lodě? Odlet na Branwyn by také znamenal let k aliančnímu teritoriu. Budou tamní skokové body už zaminovány? Přesouvá se tam syndická blokáda?

Mezi zbylými možnostmi byl i systém T’negu, dosažitelný z Lakoty i Ixionu. Bude skokový bod vedoucí z Lakoty zaminovaný, nebo ho nechají nehlídaný, jelikož se nečekalo, že by alianční flotila vstoupila do T’negu právě z tohoto směru? Seruta vypadala průměrně, systém vynechaný hypersítí s jedinou nepříjemnou, ale obyvatelnou planetou a populací čítající několik desítek milionů lidí a hrstku mimoplanetárních instalací. Nebyla tam žádná zvláštní hrozba, ale odletět na Serutu by znamenalo další odklon od aliančního teritoria. A pochopitelně zůstával Ixion, ze kterého právě přilétali.

Ty možnosti se mu nelíbily, ale byly lepší než v jakémkoli jiném systému, do kterého zatím flotilu přivedl.

„Pět minut do výstupu ze skoku,“ ohlásil důstojník na můstku a vyrušil tak Gearyho z přemýšlení.

Kapitánka Desjaniová aktivovala interkom: „Celé posádce, připravte se k boji hned po výstupu. Pamatujte, že nás sleduje kapitán Geary.“

Snažil se, aby sebou při tom neškubl, ale musel se podívat na reakci Rionové. Sledovala jej s nečitelným výrazem, ale její oči prozrazovaly nervozitu.

„Minuta do výstupu.“

Geary se snažil zklidnit dech a soustředit se na displej zobrazující hvězdný systém Lakota, jenž se vznášel před ním a ukazoval vše, co staré záznamy o hvězdě a syndické přítomnosti v něm věděly. Během okamžiku se začne displej zběsile aktualizovat, jakmile flotila vstoupí do normálního vesmíru a senzory začnou odhalovat vše, co ve starých záznamech nebylo.

„Připravte se. Výstup.“

Šeď se změnila na černotu a Geary ucítil, jak ho do strany tlačí prudký manévr předem naprogramovaný do manévrovacích systémů lodi. Všude kolem Neochvějného prováděly ostatní lodě hlavního voje stejnou otočku. Nahoře a před nimi předvoj už zatáčku pomalu dokončoval a křídla na obou stranách se otáčela společně s hlavním vojem. O

několik chvil později se náhle objevila i zadní část formace a také zahájila otočku na levobok.

„Kde jsou miny?“ chtěla vědět Desjaniová a pak se zachmuřeně usmála, když se na displejích objevily varovné ikony. Přesně podle očekávání podél přímé cesty ze skokového bodu číhalo husté minové pole. Alianční flotila se obrátila tak, že se formace ve tvaru mince pohybovala ve směru jedné z tenčích stran, jako by pět mincí klouzalo po hladkém povrchu. Na pravoboku alianční formace se bezmocně vznášely nepřátelské miny.

Geary přejel pohledem nejbližší hrozbu a začal pátrat po nepřátelských lodích. Přímo před výstupem ze skokového bodu nebyla žádná. Tedy – žádná nebyla poblíž. Zaměřil pohled dál po displeji a nemohl uvěřit, že nikde nejsou, dokud se nedostal k bráně hypersítě.

Tam se vznášela očekávaná syndická flotila, pomalu kroužila kolem brány na zřejmě fixní hlídkové trase.

„Syndická flotila alfa se skládá ze šesti bitevních lodí, čtyř bitevních, devíti těžkých, třinácti lehkých křižníků a dvaceti el-zet,“ ohlásila hlídka u bojových systémů ve stejnou chvíli, kdy se informace objevily i na displeji.

„Dostali jsme je,“ zaradovala se Desjaniová. „O takovou flotilu se dokážeme snadno postarat.“

Obrátila se ke Gearymu se zuřivým úsměvem na tváři, jaký se hodí ukázat spoluhráči, když protivník udělal fatální chybu a vítězství je jisté.

Geary se snažil uklidnit a hledal na displeji další syndické lodě. Ale s výjimkou několika el-zetek prolétajících kolem obydlené planety vzdálené pět světelných hodin od aktuální pozice alianční flotily se zdálo, že se všichni nepřátelé soustředili ve flotile prolétající kolem pochmurně vypadající brány hypersítě.

„Syndikové mají dostatečnou palebnou sílu, aby dokázali zničit bránu dřív, než se k ní dostaneme,“

poznamenala Rionová suše.

„To jo,“ přikývl Geary. Ale takovou příležitost by neměl zahodit. Nemohl ji zahodit. Desjaniová nebyla jediná důstojnice flotily přesvědčená o tom, že jsou zdejší Syndikové snadná kořist.

„Přímý úder by Syndiky donutil zachovat pozici a bránu zničit. Musíme je zkusit nějak vylákat a pak se dostat k bráně dřív, než se stačí vrátit.“

„Když je zničíme…“ začala Desjaniová.

„Já vím. Ale naší hlavní prioritou je dostat se k bráně, dokud je ještě funkční.“

„Jak je odlákáte?“ zeptala se Rionová.

„Co byste navrhovala?“ odpověděl Geary otázkou.

Rionová chvíli přemýšlela, než řekla: „Nabídnout jim něco? Lákavý cíl?“

„Ano,“ souhlasila Desjaniová. „Musí si myslet, že se o bránu nezajímáme, a musí vidět cíl, který si nemůžou nechat ujít.“

Naneštěstí měla alianční flotila jediný cíl, který takové podmínky splňoval.

„Formace Echo pět pět. Zásobovací lodě a silně poškozené bitevní lodě.“

Jako nemocná zvířata v zadní části stáda. Ale Geary nechtěl žádnou z nich ztratit. Zásobovací lodě byly pro přežití flotily nezbytné a poškozené bitevní lodě byly důležité ne pouze pro svou zbývající palebnou sílu, ale také kvůli tomu, co jejich přítomnost říkala zbytku flotily: že Geary neopustí lodě ani jejich posádky. Použít je jako návnadu tomu konceptu příliš neodpovídalo.

Pečlivě si prohlédl celou situaci. Hvězdný systém Lakota se zdál být bohatý, zvlášť po sotva osídlených systémech, jaké flotila v poslední době navštívila. Primární obydlená planeta vzdálená devět světelných hodin na druhé straně hvězdy vykazovala všechny známky dynamického a rostoucího osídlení. Na několika dalších planetách existovaly velké kolonie a na jednotlivých planetách, měsících nebo fixních oběžných dráhách byly četné instalace různého typu. Mezi nimi probíhal poměrně značný civilní provoz, obchodní lodě cestující v systému a mířící z něj nebo do něj od jiných hvězd i velké transportéry převážející zdroje z rudných dolů na bohatých, ale neobyvatelných vnějších planetách a asteroidech. Několik mimoplanetárních instalací obklopovaly fixní orbitální obranné systémy, ale těm Geary nevěnoval pozornost.

Orbitální stanice včetně velkých vojenských kolem obydlené planety byly jen nehybné terče pro dalekonosné bombardování.

Kdyby tady mohli zůstat natolik dlouho, aby stihli přesunout část

nákladů velkých transportérů

do

zásobovacích lodí.

Manévrovací systémy neměly problém připravit rozkazy k tomu, co Geary chtěl.

„Druhá a sedmá eskadra torpédoborců, odpojte se od formace a odchytněte syndické transportéry rudy poblíž plynného obra ve vzdálenosti jedna celá dvě světelné hodiny na pravobok od flotily. Ovládněte transportéry a eskortujte je k flotile, ať můžeme přeložit jejich náklad do našich zásobovacích lodí.“

Odmlčel se, aby se mohl rozmyslet, co je teď potřeba udělat, a pak se rozhodl zjednodušit situaci v hvězdném systému. Přikázal bojovým systémům Neochvějného, co je potřeba zničit. Označil cíle a vybral zbraně, následně mu bojové systémy po zlomku sekundy výpočtů přednesly plán.

Geary ho chvíli studoval a pak ho poslal Odvetě.

„Osmá eskadra bitevních lodí, zahajte kinetické bombardování syndických vojenských instalací podle přiloženého plánu.“

Než Geary dokončil výpočty dalšího kurzu, začaly čtyři bitevní lodě plivat pevné kusy kovu, které budou celou cestu k cílům získávat kinetickou energii. Do cílů narazí takovou rychlostí, že vypaří nejen je, ale i jejich blízké okolí. Lodě dokázaly snadno detekovat přilétající kinetické projektily a drobnou změnou kurzu se postarat, aby se střele letící ze vzdálenosti milionů kilometrů snadno vyhnuly, ale stanice na fixních oběžných drahách se pohybovaly naprosto předvídatelným způsobem, a tak byly snadným cílem od chvíle, kdy lidstvo začalo bojovat ve vesmíru.

„Všem jednotkám,“ přikázal Geary, „zatočte na pravobok sedm dva stupňů, dolů nula tři stupňů, v čase jedna šest.“

Po tomto rozkazu se všechny lodě obrátí na místě, formace nezmění rozmístění, ale zamíří jinam, takže širší strany mincí budou vpředu.

Desjaniové chvíli trvalo, než jeho rozkaz analyzovala.

„Snažíte se, aby to vypadalo, jako bychom letěli ke skokovým bodům k Branwynu nebo T’negu?“

„Chci, aby Syndikům nebyl náš cíl jasný,“ vysvětlil Geary a postavil se. „Připravená na další konferenci?“

„Pokud je zvládnete vy, já to dokážu taky,“ odpověděla.

Desjaniová následovala Gearyho z můstku, ale když procházel kolem Rionové, ta vstala a vklínila se mezi Gearyho a Desjaniovou.

„Hodláte být fyzicky přítomná na konferenci?“ zeptal se Geary, kterého Rionová svým manévrem vyrušila z přemýšlení o dalších alternativách.

„Možná,“ odpověděla s náznakem ledu v hlase. „Ráda bych předem věděla, co budete říkat, pokud to není tajemství.“

„Dobrá.“

Rionová mu šla cestou ke konferenční místnosti po boku, Desjaniová je mlčky sledovala.

„Řeknu jim, že mám v plánu odlákat Syndiky od brány hypersítě. Díky současnému kurzu jim nebude jasné, jaký cíl sledujeme, ale měli by věřit, že systémem jen prolétáme a máme v plánu zmizet, jakmile to bude možné.“

„A to není to, co máte v úmyslu?“ tlačila na něj dál Rionová.

„No ano, ale pokud se nám podaří odlákat syndickou flotilu dost daleko, můžeme se pokusit o sprint k bráně. To zůstává jednou z možností.“

„Opravdu si myslíte, že budou riskovat a opustí bránu?“

nesnažila se Rionová skrýt nedůvěru.

„Mohlo by se to stát. Pokud ne, poletíme do systému Branwyn.“

Software pro virtuální konferenci místnost zvětšil, jelikož většina kapitánů flotily už byla přítomna. Zatímco si Geary sedal na své místo v čele stolu, vznášely se před ním varovné ikony, upozorňující ho, že flotila je rozptýlená, a tak bude docházet ke značnému zpoždění při komunikaci se vzdálenějšími loděmi.

„Vítejte v systému Lakota,“ prohlásil Geary a uvědomil si, že bude muset vymyslet jiný způsob, jak tyhle schůze zahajovat. „Zdá se, že jsme Syndiky zase zmátli.“

„Proč ještě neletíme k bráně hypersítě?“ chtěl vědět kapitán Casia.

Gearyho už unavovalo, jak ho Casia stále přerušuje, a tak se jen postavil a dlouze se na něj beze slova díval, dokud se Casia nezačal nervózně ošívat.

„V budoucnosti bych ocenil,“ pronesl Geary hlasem tak prostým emocí, jak jen dokázal, „kdybyste s komentáři počkal, dokud nepřednesu své plány. Je vám to jasné, kapitáne Casio?“

„Já jen…“

„Je vám to jasné, kapitáne Casio? Rozuměl jste tomu, co jsem řekl?“

Ach ano. Tohle mohl Black Jack dělat. Byl to dobrý pocit, jen musel dávat pozor, aby se nedostal za bod, který ještě John Geary považoval za vhodný.

„Rozuměl jsem vám.“

Gearyho tvář ztvrdla a Casia nakonec dodal poslední slovo: „Pane.“

„Děkuju vám.“

Geary se znovu zadíval na stůl a pokusil se pokračovat, kde skončil.

„V systému je jen malá syndická flotila, ale je dost velká, aby dokázala bránu hypersítě zničit, kdybychom na ni zaútočili, dokud se bude zdržovat poblíž. Když jsou Syndikové tam, nemáme šanci bránu použít.“

Ukázal na displej, kde svítily ikony zobrazující alianční formaci a dlouhá čára protínající obloukem systém k bodu mezi dvěma skokovými body na druhé straně hvězdy.

„Pokud se nám nepodaří Syndiky odlákat dost daleko od brány, budeme muset znovu skočit. Pokud k tomu dojde, zamíříme do systému Branwyn.“

To vyvolalo úsměvy na tvářích zúčastněných, jelikož Branwyn ležel směrem k aliančnímu území.

„Prozatím ale můžeme udržovat Syndiky v mírné nejistotě, jestli přece jen neskočíme do systému T’negu.“

„Tu bránu neopustí,“ poznamenal kapitán Tulev.

„Syndikové musí mít rozkazy zajistit, abychom ji nemohli použít.“

„Nejspíš ano,“ souhlasil s ním Geary. „Ale možná se nám je podaří přesvědčit, že míříme ke skokovému bodu. A pokud uvidí dostatečně lákavý cíl, mohli by riskovat a pokusit se vyrazit za námi.“

U vzdálenějšího konce stolu sebou škubla kapitánka Tyrosianová. Když naposledy Geary potřeboval návnadu, použil jednu ze zásobovacích lodí. Bude mít ještě menší radost, až zjistí, že tentokrát hodlá použít všechny čtyři.

Geary přepnul displej vznášející se nad stolem na přiblížený pohled na alianční formaci.

„Syndikové dokáží s přesností říct, že se lodě ve formaci Echo pět pět skládají převážně ze čtyř zásobovacích lodí a nejvíce poškozených bitevníků. Už jsem rozmístil flotilu tak, aby se Echo pět pět táhlo o kus dál za flotilou. Zatímco poletíme systémem, bude se Echo pět pět pomalu vzdalovat, jako by nedokázalo držet s flotilou krok.“

„Jak moc se vzdálíme?“ zeptala se kapitánka Midea.

Geary si uvědomil, že se teď chová trochu jinak. Pokud zrovna nic nehrozilo, byla mimořádně otravná. Ale s dostatkem Syndiků poblíž se tvářila profesionálněji, víc se soustředila na nepřítele než na způsoby, jak Gearymu komplikovat život.

„Echo pět pět zůstane ve vzdálenosti, kde ji bude moci zbytek flotily podporovat,“ ujistil ji Geary.

„Pokud ano, Syndikové návnadu nespolknou,“ namítla Midea. „Musíme být dost daleko, aby to vypadalo, že nám zbytek flotily nebude schopný pomoct.“

Duellos věnoval Midee pátravý pohled, Casia se na ni mračil a kapitánka Cresidová přikyvovala.

„Má pravdu, pane.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Nemůžu riskovat…“

„Paladin je schopen bojovat,“ trvala na svém Midea.

„Přiřaďte ho zpět k Orionu, Majestátnímu a Válečníkovi.

Přidejte sedmou divizi bitevních lodí a budeme mít ve formaci celkem sedm bitevních lodí. To je dost velká síla, aby se dokázala o syndickou flotilu postarat.“

Komandérka Yin zírala na Mideu s neúspěšně skrývanou hrůzou. Velitel Majestátního zklamaně zavrtěl hlavou.

„Nejsme schopní bojovat v přední linii. Ani Válečník.“

„ Válečník je připravený k boji,“ opravil ho rychle a sebejistě komandér Suram.

Geary se na Surama pátravě zadíval. Jeho přístup udělal na Gearyho dojem a nechal to na sobě vidět.

„Odkdy potřebuje alianční flotila přesilu k tomu, aby bojovala s nepřítelem?“ chtěla vědět Midea. „Válečník je připravený k boji, takže i kdyby se toho neúčastnili Majestátní ani Orion, stále budeme mít polovinu lodí co Syndikové. Alianční lodě dokáží snadno zvítězit i nad dvojnásobnou přesilou,“ prohlásila a vyčítavě se na Gearyho podívala. „Sám Black Jack Geary porazil přesilu desetinásobnou.“

Opravdu stál u Grendelu proti přesile deset ku jedné? Je zvláštní, jak si na takové obecné věci nedokázal vzpomenout, pamatoval si jen na spousty konkrétních detailů z boje.

Geary si najednou uvědomil, že kapitánka Midea je potenciální trn v patě každého velitele flotily, ne jen jeho osobně. Když zrovna nehrozilo nebezpečí od nepřítele, dělala problémy a útočila na autoritu nadřízených. Když byl nepřítel poblíž, chtěla vletět po hlavě do boje. Odvahu rozhodně měla, ale nerozvážnost a unáhlenost nebyly u důstojníka dobré vlastnosti. Geary zapřemýšlel, jak jen ji dokázal Numos udržet pod kontrolou.

Stála šance na dosažení hypersítě za rostoucí riziko zničení jedné nebo více zásobovacích lodí? Přece jen, pomocí brány by se flotila dokázala dostat domů rychle, takže by zásobovací lodě už nepotřebovala.

Sakra, kdyby věřil, že je obětování raketoplánů dobrý nápad, proč se obtěžovat přemisťováním tří nepoškozených bitevních lodí sedmé divize do formace? Proč neposlat jen zásobovače a poničené bitevníky samotné, nechat je zničit a zamířit domů bez nich?

Geary zavrtěl hlavou.

„Chci vylákat Syndiky, ale nemůžu si dovolit riskovat zničení zásobovacích lodí nebo poškozených lodí formace Echo pět pět. Musíme zajistit, aby měly dostatečnou ochranu.“

„Alianční lodníci jsou připraveni zemřít za svou vlast,“

prohlásila Midea, což si vysloužilo dost pohledů, podle kterých se dalo poznat, že ne všichni lodníci tolik touží po smrti, i kdyby na to byli připraveni.

„Mým cílem,“ prohlásil Geary, „je zajistit, že se splní přání všem Syndikům, kteří jsou připraveni zemřít za vlast.“

To vyvolalo u řady důstojníků úsměvy a několik z nich si zjevně oddychlo. Přemýšlel, co to vlastně dělá a jak vystupuje, když si důstojníci opravdu mysleli, že by lodě takhle obětoval.

„Projedu si několik simulací, abych si zkontroloval možné výsledky, ale prozatím nechci, aby se formace Echo pět pět vzdálila více než tři světelné minuty od zbytku flotily. Je to jasné?“

„Může se Paladin připojit k formaci?“ chtěla vědět kapitánka Midea. „Dvě lodě z mé divize už tam jsou.“

Geary se zadíval na kapitána Casiu.

„Jste velitel divize, do které Paladin patří. Co si o tom myslíte?“

Casia střelil po Midee vzteklým pohledem.

„Jistě. Paladin se může připojit k Orionu a Majestátnímu.“

„Kapitáne Mosko?“ zeptal se Geary. „Velíte Echo pět pět. Potřebujete Paladina?“

Mosko pokrčil rameny.

„Jestli ho potřebuju? Ne. Ale Nezdolný, Nebojácný a Vzdorný vždy rády uvítají další loď po svém boku, pod mým velením,“ dal Mosko mírný důraz na poslední tři slova, což u Midey vyvolalo zamračení. Nicméně neprotestovala.

„Co Dobyvatel?“ zeptal se kapitán Duellos nevinně.

„Pokud by se k Echo pět pět připojil i on, bude celá třetí divize bitevních lodí znovu pohromadě.“

Kdyby mohly pohledy zabíjet, zavraždil by Casia Duellose na místě.

„ Dobyvatel by měl zůstat na pozici, kde… bude moci spolupracovat s velitelem flotily.“

Geary si ho přeměřil pohledem a uvažoval, co znamená tolik zkažených vajec pohromadě v třetí divizi bitevních lodí, jestli to není vyslovená žádost o pořádné potíže. A jestli převelení Casii nevyvolá ještě větší problémy. Ale svým způsobem měl Duellos pravdu. Poslat Paladina do Echo pět pět a nechat Dobyvatele v Echo pět čtyři nedávalo smysl.

Ne. Pokud tam pošlu i Casiu, budu na něj muset neustále dávat pozor. Takové rozptýlení si nemůžu dovolit.

Kapitán Mosko se zamračil.

„Kdyby byl ve formaci i kapitán Casia, mohly by z toho vzniknout zmatky ohledně struktury velení v pět pětce.“

Geary moudře přikývl, vděčný za další důvod, proč zamítnout Duellosův zlomyslný návrh.

„To je pravda. A Echo pět pět nemůže být příliš silné, jinak nebude Syndikům připadat přitažlivé. Paladin zajistí, že formace nebude stát proti příliš velké přesile. Nějaké otázky?“

„Co Syndikové, které jsme nechali u Ixionu?“ zeptal se komandér Neeson z Nesmiřitelného. „Čtyři bitevní lodě a čtyři křižníky. Ještě se neukázali, ale časem přiletí.“

„Čekají,“ prohlásil kapitán Tulev. Všichni se na něj podívali a zjevně přemýšleli, co ho k prohlášení vedlo.

Tulev jen pokrčil rameny a s nehybnou tváří vysvětloval: „Lakota nebylo místo, kde by nás zrovna čekali. Správně?

Takže si možná myslí, že ve skutečnosti sem skočíme a hned zamíříme zpátky do Ixionu, abychom je zmátli.“

„Takže budou čekat,“ přikývl Duellos.

„Ano,“ potvrdil Tulev. „Skok trvá pět a půl dne sem, pět a půl dne zpátky. Takže budou čekat řekněme tak dvanáct dní. Když se do té doby neobjevíme u Ixionu, skočí za námi.“

„Než sem dorazí, už budeme z Lakoty dávno pryč,“

namítla kapitánka Cresidová.

„No a? U brány hypersítě je syndická flotila. Je tady obydlená planeta a spousta instalací. Pokud jen proletíme a skočíme jinam, budou to vědět, ale pokud bychom tady zůstali a dělali problémy, stejně nás doženou.“

„Mohli by také čekat na posily, které se k nim měly připojit u Ixionu,“ namítl kapitán Badaya.

Tulev se zamračil a pak přikývl: „Pravda. Tak či tak sem nakonec přiletí, ale ne přímo za námi.“

„To mi připadá jako správné zhodnocení situace,“

souhlasil Geary. „Nemůžeme na ně zapomenout, ale nevíme, kdy doletí. Než se sem ale dostanou, měli bychom být už dost daleko od skokového bodu k Ixionu. Ještě něco?“

Kapitánka Tyrosianová promluvila se zřetelnou nechutí, jako by nechtěla přilákat pozornost k sobě a ke stavu svých lodí: „Zásoby surovin na palubách zásobovacích lodí začínají docházet, ale máme nové palivové články a munici připravené na transfer k ostatním lodím.“

„Můžeme riskovat přesun zásob, zatímco jsou kolem Syndikové?“ zeptal se Tulev.

Geary stiskl několik ovladačů a zkontroloval stav svých lodí. Nebylo to skvělé, ale šlo to.

„Začněte s přesunem zásob pro lodě v Echo pět pět,“ řekl Tyrosianové. „Aspoň to bude vypadat jako dobrá záminka, proč se opožďujete za zbytkem flotily, a možná kvůli tomu budete vypadat zranitelněji. Kapitánko Tyrosianová, dvě eskadry

torpédoborců

nahání

několik

syndických

transportérů s rudou poblíž naší trasy. S trochou štěstí se nám je podaří obsadit, vytáhnout z nich aspoň část materiálu a doplnit sklady na zásobovacích lodích.“

Myslel si, že to bude všechno, ale Midea znovu promluvila: „Kapitáne Geary, pokud si přejete nabídnout Syndikům lákavý cíl, přesuňte se na jednu z lodí v opožděné formaci tak, aby o tom Syndikové věděli. Šance zlikvidovat Black Jacka Gearyho bude představovat velké pokušení.“

V podstatě říkala pravdu. Zvlášť s ohledem na to, že žádal jiné, aby riskovali životy jako návnada. Ale Neochvějný měl na palubě klíč k hypersíti. Moc lidí o tom zatím neví, ale já ano. Musím zůstat na Neochvějném. Byl rád, že mu klíč na palubě poskytl dobrou výmluvu? Nešlo o to, že Neochvějný byl rozhodně bezpečnější místo než paluby lodí sloužící jako návnady. Bitevní křižník a jeho posádka se mu staly důvěrně známými, v podstatě to byly jediné známé věci, které Geary v tomhle vesmíru sto let vzdáleném od jeho časů měl. Nejspíš to byla slabina, ale nechtěl si procházet emocionálním zmatkem při snaze přizpůsobit se novým podmínkám, zvlášť když se blížila bitva a bylo třeba udělat tolik věcí. Dva důvody, proč zůstat na Neochvějném, ale ani o jednom z nich nechtěl teď diskutovat.

„Děkuju vám za návrh, kapitánko Mideo, ale myslím, že nejlepší bude, když budu dát velet flotile z paluby Neochvějného z hlavního voje formace.“

Ke Gearyho překvapení se Midea na okamžik zatvářila vítězoslavně, jako kdyby udělal přesně to, co od něj chtěla.

A její další slova mu to objasnila: „Je pro flotilu dobré mít velitele, který se rozhoduje ze špatných důvodů?“

Desjaniová zaměřila na Mideu vražedný pohled.

Geary zavrtěl hlavou.

„Vysvětlete to, kapitánko Mideo.“

Pokrčila rameny: „Uvědomujeme si, že máte silné důvody, proč Neochvějného neopouštět,“ prohlásila kapitánka Midea a jméno lodě pronesla ironickým tónem, jako kdyby ve skutečnosti mluvila o něčem jiném.

Desjaniová zrudla hněvem a Geary pochopil, na co Midea naráží. Jenže aby mohli Desjaniová nebo Geary odrazit Mideinu mazanou narážku, museli by ostatní upozornit na pomluvy týkající se jejich vzájemného vztahu.

„Nebudu…“ začala Desjaniová tónem stejně vzteklým, jako byla její tvář.

Přerušil ji však ledový hlas Viktorie Rionové s intenzitou odpovídající žáru Desjaniové a prosekl konferenci jako meč z ledu o teplotě absolutní nula: „Kapitánko Mideo, víte snad něco, co já ne? Nebo mluvíte o mně?“

Midea sice připomínala syndického ředitele dokonalostí uniformy a postojem, ale koprezidentka Rionová předváděla veškerou chladnou autoritu a povýšenost, jakou si Geary pamatoval z prvního setkání s ní. Říct, že v takovém stavu Rionová dokáže nahánět hrůzu, by nebylo dostatečně výstižné.

Kapitánka Midea to zjevně cítila stejně a viditelně se snažila najít způsob, jak se vyhnout otevřenému prohlášení toho, co zatím jen naznačovala. Casia na ni upíral pohled vyhrazený pro podřízené, kteří právě něco neuvěřitelným způsobem podělali. Gearyho podráždilo, když si všiml, jak jeho nejbližší spojenci jako Duellos, Tulev a Cresidová mlčky sledují Mideu a její neklid se špatně skrývaným uspokojením. Mlčeli, místo aby se pokusili změnit téma, přestože jim bylo jasné, že další hovor na toto téma jen vyvolá další nepříjemnosti.

Naštěstí promluvil kapitán Badaya tónem, jaký používají učitelé k zopakování toho, co už hloupí studenti měli dávno vědět: „Každý důstojník ve flotile si dobře uvědomuje, že si kapitán Geary vyvinul dobrý pracovní vztah s velitelkou vlajkové lodě. Pro flotilu je to důležité a přínosné. Je snadné pochopit, proč kapitán Geary nechce narušit tento stav a pokusit se navázat podobně efektivní spolupráci s velitelem nové vlajkové lodě, zvlášť když se flotila nachází v nepřátelském hvězdném systému a chystá se k boji.“ To, co řekl Badaya, bylo absolutně pravdivé a nedalo se o tom diskutovat. Také to nabídlo Midee cestu ven, a tak po ní okamžitě skočila: „Pochopitelně. Mluvila jsem o tom, že by velitel flotily možná udělal lépe, kdyby pozměnil současnou velitelskou strukturu, ale přesně jak říkáte, teď pro to není vhodný čas.“

Celá místnost se uklidnila, ale Geary si všiml, jak Rionová upírá na Mideu ledový pohled. Podařilo se mu zachytit pohled koprezidntky a mlčky naznačit, že si přeje na záležitost zapomenout. Rionová se na něj chvíli dívala stejně ledovým způsobem, ale nakonec toho nechala.

„To je vše,“ řekl Geary rychle. „Čeká nás sedm dní letu ke skokovému bodu k Branwynu, pokud nám Syndikové neskočí na návnadu. Nevíme, kdy a jestli se to stane, ale musíme být připravení reagovat. Děkuju vám.“

Během několika okamžiků téměř všechny virtuální obrazy zmizely, jen Badaya se krátce zdržel, aby na Gearyho mrkl. Alespoň si to Geary myslel. Zadoufal, že si toho Desjaniová nevšimla, a obrátil se k ní: „Je mi to líto, kapitánko Desjaniová.“

„Není to vaše chyba, pane,“ prohlásila pevně. „S

dovolením se vrátím zpátky na můstek.“

Desjaniová rychle a ztuhle odpochodovala kolem Rionové pryč.

V konferenční místnosti s Gearym zůstávala jen Rionová a virtuální obraz kapitána Duellose. Ten se Rionové drobně uklonil a obrátil se ke Gearymu: „Omlouvám se. Moje malá zábava vám to trochu zkomplikovala.“

„Jo, to jsem si všiml. Jen si pamatujte, že až zemřu a vy zdědíte velení nad flotilou, bude vás moje duše sledovat a smát se vám, jakmile se s nimi budete snažit vyjít.“

„To si zapamatuju,“ pousmál se Duellos. „Vědomí, že mě vaše duše sleduje, by mi přineslo útěchu, i kdyby to dělala jen pro vlastní pobavení. Nepřipadá vám všechno příliš klidné?“ ukázal nakonec na tváři obavy.

„No, když o tom mluvíte, ano,“ souhlasil Geary.

„Přemýšlím, jestli je to proto, že jsme tady očekávali spousty problémů, které se neobjevily.“

„No, zatím ne,“ upozornil ho Duellos. „Mám ale předtuchu, že naše komplikace v tomhle systému nebudou omezené jen na konference flotily.“

„Měli bychom být schopni postarat se o cokoli, co se tady ukáže,“ prohlásil Geary. „Ale taky mám trochu obavy.

Když už mluvíme o problémech, napadá vás, jak zavřít pusu kapitánce Midee, kromě toho, že bych ji zbavil velení?“

„Už se na to snažím přijít,“ přiznal Duellos. „Midea byla Numosova výkonná důstojnice a zástupkyně, než byla povýšena a dostala Paladina. Jak už jsme se bavili u Ixionu, věděl, jak ji udržet na uzdě. Můžeme se zeptat jeho.“

„Ne, díky. Pochybuju, že bych uvěřil čemukoli, co by mi řekl. Sakra, možná jí pořád posílá zprávy.“

„To je možné,“ zamyslel se na chvíli Duellos. „Numos by Mideu mohl takhle pošťuchovat. Snad ji nenavádí k ničemu horšímu než jen k drzým řečem.“

„Jo. No, je to něco, z čeho nebudu mít klidný spánek, ale opravdu nevím, co s tím mám dělat. A když už mluvíme o pošťuchování jiných důstojníků,“ zadíval se Geary na Duellose utrápeně, „příště prosím zkuste neprovokovat naše protivníky, ano?“

Duellos se usmál, zasalutoval a zmizel.

Rionová stále seděla na místě a upírala na Gearyho klidný pohled.

„Měl bys mě nechat, abych se o lidi, jako je ta ženská Midea, postarala. Nejsem lodní důstojnice, nemůžu debatovat o manévrech lodí, ale ona hraje politiku a v té oblasti ji dokážu bez problémů zneškodnit.“

Chvíli o tom přemýšlel a pak přikývl: „Dobře.“

„A měl bys mít obavy z toho, že se loď té ženské vzdálila z pod tvé kontroly,“ dodala Rionová. „Jak říkal kapitán Duellos, buď si odvykla tomu, že ji Numos držel na uzdě, nebo ji někdo provokuje k hloupým činům. Při každé další konferenci od zatčení Numose je agresivnější a hádavější.“

„Myslíš, že se bude stejně chovat i se svou lodí?“

„Jsem si tím jistá. Neměl jsi ji pouštět do jiné formace.

Udělá něco proti rozkazům. Určitě. A až to udělá, vezme s sebou několik dalších lodí.“

Což přesouvalo odhad Rionové z oblasti potenciálních potíží přímo mezi závažné obavy.

„Zatraceně. Možná máš pravdu. Škoda, že jsi…“

podařilo se mu na poslední chvíli spolknout, co chtěl říct.

Ale Rionové bylo jasné, co tím myslel.

„Škoda, že jsem to neřekla během konference? Té samé konference, během které jsi mi jasně naznačil, že mám sedět a držet hubu?“

„Neříkal jsem ti, že máš sedět a držet hubu!“

„Jasně jsi naznačil, že mám mlčet,“ prohlásila Rionová ledovým hlasem. „Nemám ti to za zlé. Strčilo by tě to mezi černou díru a supernovu.“

„Proč?“ zeptal se Geary a pomyslel si, že Rionová by se jako supernova kvalifikovat dala.

„Protože kdybych byla proti, aby se Mideina loď přesunula do jiné formace, cokoli bys pak řekl, by ostatní brali jako potvrzení, že já, odporná politička, na tebe mám příliš velký vliv,“ mávla Rionová rozzlobeně rukou. „Ale když nic neřeknu jako teď, nedozvíš se věci, které potřebuješ vědět. Nemůžeš počítat s radami, co ti nedám.“

Geary si sedl a přemýšlel.

„To mí protivníci ve flotile chtějí, že? Vrazit klín mezi mě a lidi, na jejichž podporu a rady spoléhám. Ty jsi toho jasným příkladem. Tím klíčovým.“

Rionová mu ze sedadla vysekla posměšnou poklonu.

„A pomluvy začínají komplikovat i spolupráci s Desjaniovou. Co s tím mám dělat?“

„Se mnou, nebo s kapitánkou Desjaniovou?“ zeptala se Rionová opět ledovým hlasem.

„S vámi oběma! Ona je kapitánka mojí vlajkové lodě, ty jsi moje poradkyně a… ehm…“

„Milenka. To je nejvhodnější termín. Jestli mě někdy označíš za konkubínu, budeš toho litovat.“

„Beru na vědomí. Tak co navrhuješ?“

„Postarej se, aby bylo tvoje chování ke kapitánce Desjaniové natolik neotřesitelné, že nebude existovat nic, co by mohlo posílit pomluvy, jimž by jinak normální rozumný člověk nevěřil. Předpokládám snad správně, že máš mezi důstojníky alespoň několik rozumných lidí? Co se mě týče, nadále na veřejnosti předváděj, jak jsi na mně nezávislý.

Ujišťuji tě, že jsem nebyla rozhodně jediná, kdo si všiml tvého rozkazu, ať mlčím.“

„Já jsem…“

„A jsem si jistá, že většina lidí si to vyloží tak, jak jsem to popsala,“ řekla Rionová a zkroutila rty v náznaku úsměvu. „Důkazy, že jsi v našem vztahu dominantní, aspoň trochu zklidní obavy těch, podle kterých tě ovládám.“

„Já, a dominantní vůči tobě?“ nemohl si Geary pomoct a musel se smát. „Tak tohle je myšlenka, která mě doopravdy nikdy nenapadla.“

Rionová pozvedla obočí.

„Nejsi typ, kterému by se dalo dominovat.“

„Alespoň to ses naučil,“ poznamenala suše.

„Dostal jsem několik lekcí,“ prohlásil Geary a znovu vstal. „Myslím, že půjdu na můstek znovu si projít stavové informace o flotile a možná projet pár simulací.“

„Proč na můstek? To všechno můžeš udělat i ve své kajutě.“

„To je pravda,“ zamračil se na ni a přemýšlel, proč o tom mluví. „Máš snad namířeno tím směrem?“

„Eventuálně,“ pokrčila Rionová rameny. „Musím se nejdřív postarat o několik věcí.“

„Pokud najdou kapitánku Mideu s nožem v zádech, budu ho muset nechat zkontrolovat, jestli na něm nejsou tvé otisky prstů a DNA,“ poznamenal Geary ve snaze rozptýlit humorem obnovené napětí mezi nimi, které nedokázal pochopit.

Usmála se a odpověděla tónem napůl vážným, napůl posměšným: „Na tom noži nebudou žádné otisky prstů ani DNA, Johne Geary. Ne, kdybych to udělala já.“

9.

Uplynuly tři dny a Syndikové se stále nepohnuli. Jak flotila prolétala hvězdným systémem Lakota, vzdálenost k bráně hypersítě se postupně zmenšovala. Během několika dalších hodin bude alianční flotila na nejbližším místě své dráhy k bráně (jakkoli pojem nejbližší je značně relativní, když se mluví o vzdálenosti tří a půl světelných hodin) a pak se zase začne cestou ke skokovému bodu vzdalovat.

Geary sledoval jak Syndiky, tak vlastní formaci Echo pět pět. Ale od chvíle, kdy do ní Paladin s kapitánkou Mideou dorazil, choval se slušně a držel se na pozici poblíž Orionu a Majestátního.

Jediné vzrušení za celou tu dobu představovalo sledování kinetické salvy vypálené bitevními loděmi, která pomalu prolétala na obrovské vzdálenosti po celém systému Lakota. Desítky trajektorií mířily k cílům na oběžných dráhách některých měsíců a planet a k meziplanetárním stanicím. Jak se jednotlivé projektily dostávaly, kam měly, ukazovaly senzory Neochvějného jasné ostré obrazy míst dopadu a oblaka plasmy a trosek, která byla ještě před časem syndickými obrannými instalacemi a fixními zbraňovými systémy.

„Alespoň něco jsme v tomhle systému udělali,“

zabručela Desjaniová, jakmile sledovala proměnu další syndické stanice na kráter lemovaný hromadami trosek. Pak se v rozpacích podívala na Gearyho: „Nechtěla jsem…“

„Rozumím. Taky mě to frustruje.“

Stranou od trajektorie flotily se k ní pomalu blížily zajaté syndické transportéry a alianční torpédoborce je ze všech stran eskortovaly jako bdělí ovčáčtí psi. Aby bylo setkání vůbec možné, musely pomalé transportéry spalovat všechny palivové články při neustálém zrychlení, ale to bylo jedno, jelikož po převozu rudy už je Aliance k ničemu nepotřebovala.

„Sedm hodin do setkání Echo pět pět s transportéry rudy,“ poznamenala Desjaniová.

„Jo. Proč Syndikové nic nedělají? Nikdy předtím, když jsme vstoupili do jejich systému, tak pasivní nebyli.“

Naneštěstí ani rozvědka nedokázala na otázku odpovědět, i když poručík Iger navrhl, že pokud Geary proletí poblíž nějaké obydlené planety, mohlo by to vyprovokovat více komunikace v syndické síti, která by se dala nějak využít. Jelikož Geary nechtěl zbytečně spálit další palivové články ani vystavovat lodě riziku zasažení syndickými planetárními zbraněmi, rozhodl se Igerův návrh nepoužít.

Alianční flotila minula bod nejbližšího přiblížení se k bráně už před hodinou a Geary vážně zvažoval, jak ještě zvýšit atraktivitu zásobovacích lodí jako návnady pro syndickou flotilu stále hlídající bránu hypersítě. Pak se ale konečně něco stalo. Naneštěstí nic dobrého.

„Kapitáne Geary, ze skokového bodu na T’negu vystupuje syndická flotila.“

Než se Geary dostal na můstek Neochvějného, dokončily senzory flotily analýzu nových nepřátelských sil. Kapitánka Desjaniová ukázala na displej: „Propočítali jsme to a tohle vypadá na blokační sílu z T’negu, kde nás očekávali. Jedno z el-zetek, které nás vidělo u Ixionu, určitě skočilo na T’negu, jakmile bylo jasné, že letíme k Lakotě. Pokud máme správné informace o době skoku z Ixionu na T’negu a z T’negu sem, odpovídalo by to. Elzetko mělo právě tak dost času dostat se k T’negu, informovat místní syndické velení, kam jsme letěli, a poslat flotilu sem.“

„To jsme měli očekávat,“ poznamenal Geary rozzlobený sám na sebe. Během dlouhého ústupu přes syndické teritorium se alianční flotila málokdy dostávala do situace, kde by tohle geometrie vesmíru umožňovala, ale to nebyla omluva, že si to neuvědomil.

„Syndikové většinou nereagují tak rychle,“ poznamenala Desjaniová. „Mělo by jim trvat déle, než dostanou povolení opustit T’negu a letět sem.“

Geary o tom nehodlal debatovat, místo toho pochmurně sledoval velikost nové syndické flotily.

„Osmnáct bitevních lodí, čtrnáct bitevních křižníků, dvacet tři těžkých.“ Plus spousta lehkých křižníků a el-zetek.

Dohromady měly syndická flotila u brány a tahle nová přibližně stejnou sílu jako jeho vlastní. „Poměr sil v systému se právě vyrovnal.“

„Pořád máme výhodu, pokud se s nimi střetneme individuálně,“ hádala se Desjaniová.

„To jo, jestli dokážeme vynechat z boje jednu z flotil.

Ale nová síla je natolik velká, že to bude velký problém.“

Přemýšlel, co by se stalo, kdyby alianční flotila přiletěla k T’negu, zamířila do bludiště minových polí, a ještě se musela utkat s tak velkou syndickou silou. Mohlo to být rozhodně horší. Znovu se podíval na displej.

„Museli nás vidět ve chvíli, kdy vstoupili do systému.

Proč ještě nezamířili k nám?“

„Já nevím, pane,“ zavrtěla Desjaniová hlavou. „Menší syndické síly byly vždycky agresivnější, když jsme na ně narazili. Možná se vás bojí,“ obrátila se k němu.

Málem se rozesmál, ale Desjaniová se tvářila smrtelně vážně.

„To by bylo fajn, kdyby to byla pravda,“ poznamenal nakonec. „Ale…“

„Otáčí se!“ vykřikl důstojník na hlídce. „Syndická flotila Bravo právě mění kurz a rychlost.“

Geary se obrátil zpět k displeji. Nepřítel byl vzdálený skoro tři světelné hodiny. Viděl alianční flotilu tři hodiny před tím, než si ta mohla uvědomit, že Syndikové dorazili.

Spousta času na naplánování akce nebo odeslání a přijetí rozkazů od syndického velitelství v systému. Jenže zdálo se, že nová flotila reaguje na alianční až teď.

„Nemíří na záchytný kurz,“ poznamenala překvapeně Desjaniová. „Kam to letí?“

Naneštěstí na to dostali odpověď brzo.

„Míří ke skokovému bodu Branwyn,“ dodala Desjaniová kysele.

„Zjevně tam nechtějí skočit,“ dodal Geary. Syndické flotily, na které narazil předtím, bývaly útočné, i když to nedávalo smysl. Tihle Syndikové se tak nechovali.

„Budou jen tak sedět u skokového bodu jako ta druhá flotila u brány hypersítě? To je jejich nová taktika? Čekat, dokud neuděláme něco pitomého?“

„Předpokládali jsme, že u T’negu pokládali miny,“

zamračila se Desjaniová.

„To ano,“ řekl a uvědomil si, co to znamená. „Hodlají zaminovat skokový bod na Branwyn, co?“

„Myslím si to, pane. Jelikož se snažíme systém opustit, můžou skokový bod zablokovat natolik dokonale, že tam budeme moci jedině přes minové pole.“

„A to bychom museli zpomalit, ať neztratíme příliš mnoho lodí, takže budeme zranitelní rychlými nálety.“

Počet dobrých možností se prudce snižoval.

„Myslíte, že se nám je podaří odlákat od skokového bodu, pokud zamíříme k bráně hypersítě?“

Desjaniová se kousla do rtu a chvíli přemýšlela, pak přikývla.

„Nemůžou si dovolit, abychom se dostali k bráně s takovou přesilou, a velitel nové flotily by to pořádně schytal, pokud by neletěl na pomoc a první flotila by musela bránu zničit. Jenže pokud k ní zamíříme, obrátíme se zády k novým Syndikům. Nebude to vypadat správně.“

„Chci dostat novou syndickou flotilu z pozice, abychom na ni mohli zaútočit,“ vysvětlil Geary.

„To je pravda,“ odpověděla Desjaniová pochybovačně.

„Nezaútočí jen tak bezhlavě,“ prohlásila Rionová.

Geary si ani neuvědomil, že se k nim připojila.

„Proč ne?“ obrátil se k ní.

„Protože i Syndikové nakonec něco pochopí, pokud je jim to vysvětlováno s dostatečnou silou,“ řekla Rionová a zadívala se na Gearyho. „Kolik syndických lodí už tahle flotila pod vaším velením zničila? Kolik bitev jste vyhrál?

Nejen vyhrál, ale udělal to tak jednoznačně, jak se to obvykle nevidí. A podařilo se vám to znovu a znovu. Tihle Syndikové se poučili,“ mávla rukou k obrazu syndické flotily Bravo na displeji. „Bezpochyby mají rozkazy zaútočit na vás, jen když budou ve výhodě, mají vás dotlačit do špatné pozice. Můžou si klidně počkat, ale my si takový luxus dovolit nemůžeme.“

„Bojí se kapitána Gearyho,“ prohlásila Desjaniová triumfálně. „Jenže téhle flotile zabrání v odletu ke skokovému bodu na Branwyn jedině pořádnou bitvou.“

Geary studoval situaci. Všechno důležité bylo rozložené na ekliptice systému, nic netrčelo výrazně dolů ani nahoru.

Alianční flotila po oblouku systémem urazila více než polovinu cesty k novému skokovému bodu a lodě teď mířily příděmi do hlubokého vesmíru. Brána syndické hypersítě a nepřátelská flotila strážící ji byly vzdálené něco kolem tří světelných hodin na levobok od aliančních lodí. Obydlená planeta se vznášela na druhé straně hvězdy Lakota, vzdálená skoro světelnou hodinu a z hlediska případných hrozeb alianční flotily byla zcela irelevantní. Nová syndická flotila vstoupila do systému skokovým bodem z T’negu ve vzdálenosti tří světelných hodin na pravoboku od aliančních lodí a mířila na kurzu, který ji časem dostane před jejich přídě. Pokud ani jedna flotila znovu nezmění kurz ani rychlost, proletí syndická flotila za alianční ve vzdálenosti poloviny světelné hodiny a bude dál mířit na skokový bod na Branwyn. Jenže alianční flotila musela trajektorii změnit.

Nemohla prostě dál letět do prázdného vesmíru. Otázkou bylo, jak kurz změnit a kam nebo na co zamířit?

Udělat nálet na obydlenou planetu, jestli se Syndikové nepokusí zabránit Alianci v bombardování? Ne, v jiných hvězdných systémech viděl dost, aby mu bylo jasné, že se syndičtí velitelé osudem civilistů, nebo dokonce průmyslu na planetě zabývat nebudou. Více než jeden syndický velitel se dokonce takové bombardování pokusil vyprovokovat, nejspíš v naději, že se populace bude nadále Aliance bát.

Zamířit zpět k bráně hypersítě v naději, že je bude nová syndická flotila sledovat? Ale jak už upozornila Desjaniová, neexistovala záruka, že budou Syndikové spolupracovat.

Pokračovat ke skokovému bodu na Branwyn s vědomím, že to tam nová flotila zaminuje a bude čekat, aby dala Gearymu pořádný výprask, pokud by se přece jen pokusil skočit z Lakoty pryč? Bylo mu jasné, že Desjaniová od něj očekává přímý útok na největší nepřátelskou sílu, a většina ostatních kapitánů to viděla stejně. Kdyby se teď obrátil, mohli by někteří z nich pokračovat ke skokovému bodu a donutit ho k boji.

Geary přejel očima na ukazatele stavu flotily, především na úrovně palivových článků na jednotlivých lodích. Nemám takové palivové rezervy, abych mohl lítat sem a tam po systému. Syndikové nebudou reagovat, pokud se nepřiblížím k bráně hypersítě, pak ji zničí a flotila bude příliš daleko, než aby se dostala k některému ze skokových bodů z Lakoty.

A pokud se brána rozpadne tak, že uvolní některou z vyšších možných hladin energie, celý hvězdný systém a vše v něm bude zničeno. Vše… včetně mé flotily.

Musí to být jednoduché. Musím se snažit šetřit palivo, abych ho měl, až ho budu opravdu potřebovat. Nemám na výběr.

„Kapitánko Desjaniová, zaútočíme na syndickou flotilu, která míří ke skokovému bodu na Branwyn.“

Usmála se a stejně tak i ostatní důstojníci na můstku.

„Můžete mi navrhnout vhodný záchytný kurz?“

„Jedna tři stupně na pravobok, nahoru nula čtyři stupňů,“

odpověděla okamžitě. „Pokud zvýšíme rychlost na nula celá nula sedm světla, dostaneme se k syndické flotile ve chvíli, kdy se bude blížit ke skokovému bodu na Branwyn. Čas ke střetu čtyřicet jedna hodin, dvanáct minut.“

„Děkuju vám, kapitánko.“

Desjaniová už pochopitelně kurz připravila předem.

I když byly alianční lodě natočené tak, že budou zatáčet na levobok, manévrovací příkazy používaly jako referenční bod lokální hvězdu. Kdyby se orientace brala podle natočení lodě, nebyla by si žádná další jistá, který směr pro ni znamená doleva, doprava, nahoru nebo dolů. Pravidlem v hvězdném systému bylo, že levobok je od hvězdy, pravobok k ní, zatímco nahoru a dolů se chápalo podle ekliptiky systému. Jelikož záchytný kurz vyžadoval, aby se flotila otočila k hvězdě Lakota, znamenalo to zatáčku na pravobok.

Rionová měla položenou ruku na čele a ve tváři měla rezignovaný výraz.

„Vzhůru do boje, kapitáne Geary?“ zeptala se.

„To se uvidí.“

Posadil se a aktivoval komunikační okruh pro celou flotilu.

„Všem lodím, zatočte na pravobok jedna tři stupně, nahoru nula čtyři stupně a zvyšte rychlost na nula celá nula sedm světla v čase tři dva. Máme v úmyslu odchytit syndickou flotilu. Očekávejte boj za tři dny.“

Další rozkaz opravdu dát nechtěl, ale po příletu syndických posil jinou alternativu neviděl: „Druhá a sedmá eskadra torpédoborců, nastavte energetická jádra syndických transportérů na autodestrukci a nejvyšší rychlostí se připojte ke zbytku flotily. Zajistěte, aby se zbývající členové syndických posádek přesunuli do záchranných modulů.

Nechci se během bitvy starat o to, že máte na palubě Syndiky.“

Co ještě? Ach ano, návnada, která Syndiky nepřilákala.

„Kapitánko

Tyrosianová,

zajistěte

dokončení

zásobovacích aktivit a vyzvednutí raketoplánů co nejrychleji, nejpozději do dvaceti čtyř hodin. Kapitáne Mosko, zvyšte rychlost formace Echo pět pět na úroveň nezbytnou pro přesun vaší formace zpátky do relativní pozice oproti zbytku flotily.“

„Tři další dny, než se dostaneme k Syndikům,“

zamračila se Desjaniová, která si zjevně přála, aby byla flotila už na dostřel. „Tohle čekání nesnáším.“

„Plánuješ skočit s flotilou ze systému, nebo se Syndiky bojovat?“ chtěla vědět Rionová. Cestou k jeho kajutě mlčela, ale jakmile se za nimi zavřely dveře, otázku po něm doslova hodila.

„To záleží,“ odpověděl Geary, rozvalil se do křesla a aktivoval displej zobrazující stav v systému Lakota. „Co udělají Syndikové? Jak budou reagovat? Nemůžu je nahánět.

Nemáme na to dost palivových článků.“

„Na zásobovacích lodích jsou další. Pokud…“

„Ne dost!“ vyštěkl, pak se zamračil a omluvil se: „Promiň. Nechtěl jsem tě přerušovat.“

Rionová, které už v očích začínal hořet vztek, se trochu zklidnila.

„I kdybych rozdělil všechny palivové články, které stačili zásobovači vyrobit, dostal bych před příletem ke skokovému bodu na Branwyn lodě na šedesát procent rezerv, a to za předpokladu, že nebudeme nadále manévrovat. To není dostatečná bezpečnostní rezerva pro rutinní bojovou operaci. Pro flotilu uvězněnou za nepřátelskými liniemi je to situace, která nahání hrůzu.“

„Mám pocit, že jsi říkal něco o nutnosti zpomalit flotilu, aby mohla proletět minami, co Syndikové u skokového bodu rozmístí. To bude vyžadovat spálení dalších palivových rezerv, ne?“

„Ano, to jsem říkal, a máš pravdu. Takže vidíš sama, jak špatné to je.“

Rionová si Gearyho chvíli měřila pohledem a pak se usmála: „Zase jsem tě podcenila.“

„Cože?“

„Ano, kapitáne Johne Geary,“ zasmála se Rionová.

„Omezené palivové rezervy, takže nemůžeš po systému létat dle libosti, podřízení, kteří by ti dělali problémy, kdyby měli důvod myslet si, že utíkáš od nepřítele. Takže předstíráš, že míříš do boje na přímé trase ke skokovému bodu, k němuž se potřebujeme dostat. A víš při tom, že se Syndikové stáhnou a umožní ti ze systému odletět. Dobrá práce. Ještě z tebe udělám politika!“

Věnoval jí pokřivený úsměv.

„Obávám se, že nejsem natolik chytrý. Myslím si, že Syndikové budou o skokový bod na Branwyn bojovat. Vědí, že ho musíme použít. Nechtějí, abychom se ze systému dostali nezranění.“

Úsměv Rionové zmizel. Pátravě se podívala Gearymu do očí. „Tak co máš tedy v úmyslu?“

„Jak jsem říkal, to záleží na okolnostech. Budou se ti noví Syndikové snažit bojovat a vletí do nás plnou silou?

Nebo se tomu pokusí vyhnout a budou útočit jen na naše případná slabá místa? Pokud to chtějí udělat, mohou nás sledovat skokovým bodem, a až doletíme na Branwyn, budeme je mít v patách.“

Zapřemýšlela, sedla si a sklonila hlavu. Po několika minutách se na něj zase podívala.

„Opravdu chceš jít na Branwyn?“

„Jakou jinou možnost mám? T’negu není dobrá varianta.“

„Dostáváš se do situace, kdy budeš muset s touhle syndickou flotilou bojovat.“

„Já vím,“ posadil se Geary a vyvolal na displeji nad stolem něco, na co se díval jen málokdy. „Poznáváš to?“

Rionová se na displej zachmuřeně zadívala.

„Syndický domovský systém. Na ten jen tak nezapomenu.“

„Alianční flotila tam v pasti utrpěla obrovské ztráty,“

ukázal Geary na dlouhý seznam lodí se jmény zapsanými červeně. „Velení bylo vymazáno ze světa a zbytek dostal pořádný výprask, když se snažil z pasti dostat.“

„To mi nemusíš připomínat!“ vyhrkla Rionová a sklopila s bledou tváří pohled. „Už jen vzpomínat na to je dost zlé.“

Geary přikývl.

„Promiň. Ale jak jsi poznamenala na můstku, prozatím jsme vítězili jednostranně. Ani jedno z vítězství se neblížilo tomu, co Syndikové provedli flotile ve svém domovském systému, ale když se to sečte, celkově jsme jim uštědřili velké škody.“

Rionová se soustředěně zadívala na displej.

„A když zničíš i tuhle syndickou flotilu, budeš blízko tomu, abys skóre vyrovnal. O tohle ti jde? O pomstu?

Myslela jsem si o tobě víc, Johne Geary, i když uznávám, že představa vyřídit si účty se Syndiky je mi příjemná.“

„Nejde jen o pomstu. Sakra, ona to ani není pomsta.

Museli jsme utíkat jako šílení, protože kvůli pasti v domovském systému získali Syndikové velkou číselnou převahu nad Aliancí.“

„A ty teď tu převahu rušíš,“ řekla a její výraz se znovu změnil.

„Správně. Odvedli jsme v tomhle ohledu slušnou práci, to proto museli Syndikové u Ixionu použít sotva vycvičené posádky a zbrusu nové lodě. Pokud zlikvidujeme i flotilu, která sem přiletěla, budou mít Syndikové značně omezené možnosti utkat se s námi někde s vyrovnanými silami.

Nezbude jim než rozptýlit zbývající síly, takže v kterémkoli jednotlivém systému budeme mít číselnou převahu. To by nám mělo poskytnout dost času na doplnění skladů zásobovacích lodí, výrobu palivových článků, kartáčových střel i přeludů a jejich rozvezení mezi válečné lodě.“

Rionová o tom chvíli přemýšlela a pak se na Gearyho tázavě zadívala: „A pokud budeme poškozeni stejně vážně jako Syndikové?“

„Tak máme problém.“

„Je to velké riziko.“

„Jo. Ale problém máme už teď. Bojujeme s problémy od chvíle, kdy flotila dostala výprask v syndickém domovském systému a skončila hluboko uvnitř nepřátelského teritoria.

Největší riziko tady může přinést potenciálně největší zisk.

Můžu snadno prohrát, když nebudu riskovat, ale nemůžu vyhrát, pokud nehodím kostky.“

V nulové gravitaci se kostky nikdy nepřestanou otáčet.

Po celý další den měl Geary pocit, jako kdyby se před ním do nekonečna točil pár kostek a nechtěl mu ukázat výsledek.

Pak pomalu prošel kolem další den. Nervy měl nadranc, několikrát vyštěkl na Rionovou, která mu to vrátila s ještě větší silou. Půl hodiny se hádali tak zuřivě, až se Geary divil, že se z toho neroztavily stěny kajuty. Nakonec odešel a potuloval se po chodbách Neochvějného, snažil se udržovat masku klidu a sebedůvěry, zatímco ho posádka a důstojníci zdravili s nezměrnou pýchou. Byl sice velitel flotily, ale tohle byla vlajková loď Black Jacka a členové posádky věřili, že díky tomu jsou loď i oni něčím zvláštní.

Nakonec zase skončil v konferenční místnosti a pochmurně si projížděl simulace různých možných bitev se syndickou flotilou Bravo u skokového bodu na Branwyn.

Ale nevěděl toho dost, netušil, co Syndikové udělají, aby měly simulace smysl.

Nakonec se vrátil do kajuty, odhodlán nenechat se vyhnat ze svého domova ani Viktorií Rionovou. Čekala na něj a beze slova ho zatáhla do postele.

Pomohlo jim to zabít čas, ale ani tak ho to neuklidnilo.

Třetí den. Geary seděl na můstku Neochvějného a naštvaně si prohlížel displej. Syndikové se stále chovali, jako kdyby tam alianční flotila vůbec nebyla.

„Máte nějaký nápad, jak bychom mohli donutit Syndiky reagovat?“ zeptal se nakonec kapitánky Desjaniové.

„Ne, pane,“ řekla omluvně. Mávla rukou k obydlené planetě a pokračovala: „Všechny syndické vojenské elementy už určitě dostaly rozkazy od místního velení a Syndikové se rozkazů drží otrocky.“

Řekla to pohrdavě a rozhodně to byl velký rozdíl mezi současnou alianční a syndickou flotilou. Geary strávil spoustu času přesvědčováním svých kapitánů, s různou úrovní úspěchu, že plnění rozkazů může být dobrá věc.

Ironií bylo, že v této části války měla rigidní naprostá kontrola Syndiků a alianční přístup „hurá do boje“ přibližně stejné výsledky – obě strany využívaly čelní střety, kde rozhodovala výdrž a větší množství lodí.

„Obávám se, že má koprezidentka Rionová pravdu,“

odpověděl Geary. „Tentokrát se s námi rozhodli nebojovat, dokud nebudou mít výhodu a nebudou připravení.“

„To je pravděpodobné,“ souhlasila Desjaniová, která se díky zkušenostem na takový sofistikovaný přístup musela mračit, dokud si neuvědomila, že Geary učí alianční flotilu témuž.

„Začínají se učit nebo alespoň myslet, že, pane?“

„Vypadá to tak. Nebo jen ztratili nebezpečně vysokou úroveň sebevědomí.“

Ať už to bylo jakkoli, pro alianční flotilu to nebylo nic dobrého.

„Budou s námi muset bojovat o skokový bod na Branwyn.“

Do střetu se syndickou flotilou Bravo zbývalo dvanáct hodin, pokud předtím nezačne některá strana manévrovat.

Syndická flotila se od příletu udržovala v krychlové formaci a neukazovala žádné známky, že by to chtěla měnit. Ale dvanáct hodin do kontaktu bylo příliš brzo na to, aby Geary nějak měnil formaci své flotily.

Znovu se podíval na stav zásob. Projel si projekce, kolik palivových článků dokáží zásobovací lodě vyrobit s materiálem, který mají ve skladech. Provedl simulaci distribuce článků mezi flotilou. Nebylo jich dost.

Zásoby min byly nízké, stav skladišť střel přeludů na palubách lodí se pohyboval mezi nízkým až průměrným, ale aspoň kartáčových střel bylo dost. Nebylo divu, protože kovové kuličky se vyráběly snadno.

Zásoby jídla byly v pořádku, ale taky s nimi bude časem problém, pokud nesežene další. Jídlo dovezené z Aliance už bylo v podstatě pryč a flotila se živila převážně syndickými zásobami vyrabovanými ze zakonzervovaných stanic a skladišť v Sancere. Jídlo ze Sancere nebylo špatné, aspoň na syndické jídlo, ale až dojde, zůstane jim jen jídlo považované Syndiky za natolik mizerné, že ho nemělo smysl ze zakonzervovaných stanic odvážet. Něco z toho ochutnal a i pro někoho zvyklého na pochybnou kvalitu armádního jídla to nebylo snadné strávit. Potravinové dávky udržely člověka naživu, ale to byla jejich jediná kladná vlastnost.

„Odhadovaný čas do začátku boje dvanáct hodin.

Postarejte se, aby si posádky dobře odpočinuly,“ přikázal Geary kapitánům a pak sám odešel předstírat odpočinek.

Pět hodin do kontaktu.

„Sprintují, pane,“ ohlásila Desjaniová nešťastně. „Chtějí se dostat ke skokovému bodu dřív než my. Před hodinou zahájili akceleraci, ale my to uviděli až teď. Můžeme poslat napřed několik bitevních křižníků, aby se pokusily o kontakt ještě dřív, než se Syndikové dostanou ke skokovému bodu, ale celá flotila takové zrychlení nezvládne.“

Vrhnout na syndickou formaci nepodporované bitevní křižníky? Mohl by přidat i nějaké lehké a torpédoborce, ale i tak by jeho síly stály proti značné přesile.

„Ne. Bitevní křižníky nemůžeme takhle riskovat.“

Desjaniová ztuhla, zjevně tím urazil její pýchu.

„Pane, bitevní křižníky jsou pyšné na svou roli rychlých úderných jednotek flotily. Můžeme na nepřítele opakovaně útočit, než nás dožene zbytek flotily.“

No jistě. Neochvějný byl také bitevní křižník.

„To oceňuju, kapitánko Desjaniová, ale v tomhle případě musíme strhnout syndickou flotilu z jejího kurzu, aby mělo smysl oddělit bitevní křižníky od zbytku. Samy o sobě nemají dost velkou palebnou sílu a syndickou flotilu téhle velikosti ke změně kurzu nedonutí.“

Naklonil se k ní, aby mohl pokračovat tišeji: „Moc dobře víte, že bych stejně nemohl poslat Neochvějného. Je to vlajková loď a veze něco naprosto důležitého.“

Myslel tím klíč k syndické hypersíti, který by mohl mít na válku rozhodující vliv, jen kdyby se mu ho podařilo dostat domů na alianční území. Všechny lodě flotily byly důležité, ale některé byly důležitější. Kvůli klíči k hypersíti byl Neochvějný rozhodně nejdůležitější z důležitých.

Desjaniová to věděla a nemohla se kvůli tomu hádat, takže se sice tvářila nešťastně, ale souhlasně přikývla.

A tak musel Geary sedět a sledovat, jak syndická flotila přilétá ke skokovému bodu jako první. Syndikové si to dobře načasovali a nedali Alianci dost času na reakci. Ale až se obě flotily dostatečně přiblíží, hodlal Geary ukázat Syndikům pár věcí na téma, jak dokáží dobře načasované manévry ublížit protivníkovi.

Při rychlosti nula celá jedna světla urazila nepřátelská flotila třicet tisíc kilometrů za sekundu. V planetárním měřítku to byla nepředstavitelná rychlost. V poměru k velikosti průměrného hvězdného systému, jako byla Lakota, kde vedla oběžná dráha nejvzdálenější planety ve vzdálenosti něco kolem deseti světelných hodin, neboli jedenáct miliard kilometrů, se lodě v temnotě poseté hvězdami pomaličku plížily. Geary občas přemýšlel, jak to jen lidé vydrželi v počátcích vesmírných letů, kdy lodě nebyly schopné dosáhnout ani desetinu rychlosti světla, a tak trvalo týdny, měsíce, dokonce i roky, než se dostaly na jiné planety nebo měsíce v jednom jediném solárním systému. Předpokládal ale, že lidé žijící na planetách měli také problémy pochopit, že kdysi trvalo týdny, měsíce, nebo dokonce roky projít jediný kontinent.

„Bez ohledu na to, jak rychle poletíme, to nebude dost,“

zamumlal Geary.

K jeho překvapení na to Desjaniová zareagovala uraženě: „Pane, kdyby mohla flotila udělat víc.“

„Omlouvám se. Nejde o flotilu. Ta dělá zázraky jako obvykle. Ne, myslel jsem na lidi.“

„Aha, chápu, pane.“

Zjevně to nechápala, ale jelikož nešlo o čest její lodi a flotily a poblíž byli nepřátelé, rozhodla se to Desjaniová ignorovat.

I Geary sledoval, jak Syndikové míří ke skokovému bodu, a doufal, že tam neudělají to, co od nich očekával.

Udělali to.

„Konečně se obrací k nám,“ oznámila Desjaniová. „Při letu přes skokový bod tvrdě zabrzdili a teď zrychlují k nám.“

Geary vydechl a přál si, aby se něco začalo dařit.

Částečně se mu ulevilo, protože už se nemusel bát toho, co se stane, a částečně byl naštvaný, protože k tomu došlo.

„Potřebuju to co nejrychleji potvrdit. Vysadili miny, když prolétali kolem skokového bodu?“

To bylo jediné rozumné vysvětlení pro brzdný manévr, zpomalit lodě natolik, aby bylo možné rozmístit miny dostatečně blízko sebe, ale taky Syndikové mohli jen blufovat.

„Ano, pane,“ ohlásil jeden z důstojníků na můstku.

„Naše senzory se stále snaží spočítat hustotu a rozmístění minového pole, ale objevili jsme množství vizuálních anomálií. Vypadá to, že vysypali přímo na skokový bod spoustu min.“

„Tak blízko?“ zamračila se Desjaniová. „Podívejte se, pane. Miny jsou tak blízko skokovému bodu, že se poměrně rychle dostanou z pozice.“

„Poměrně rychle znamená?“ zeptal se Geary s nadějí.

„No, několik týdnů,“ odpověděla Desjaniová. „Fyzika oblasti poblíž skokového boduje trochu podivná, ale můžeme spustit analýzu a určit to přesněji.“

„Pokud analýza neurčí, že to bude mnohem méně než několik týdnů, nijak nám to nepomůže.“

Znovu se podíval, jak senzory pečlivě hledají drobné vizuální anomálie, jaké prozradily i ty nejlépe zamaskované miny, a vykreslovaly na displeji tvar minového pole. Přesně na skokovém bodu, jak říkala Desjaniová.

Během několika týdnů sice pomalu odletí dál, ale do té doby se jim nedalo vyhnout, jedině že by alianční flotila zpomalila téměř na nulu a provedla velmi ostrou zatáčku. A kdyby to alianční lodě udělaly, byly by pro syndickou flotilu Bravo jako terče na střelnici, snadno zranitelné rychlými nálety.

„Víc se mi líbilo, když nás Syndikové podceňovali,“ řekl Geary tiše Desjaniové.

„Až zničíme tu syndickou flotilu, budeme moct manévrovat kolem min bezpečně. Nebo možná počkat v systému, dokud neodletí stranou,“ navrhla Desjaniová.

„Možná.“

Několik týdnů v Lakotě? To neznělo jako dobrý nápad.

Čím déle tady zůstanou, tím horší to bude.

„Syndická flotila Bravo mění kurz na kontakt s námi,“

oznámil navigační důstojník. „Stále zrychlují, už jsou zpátky na nula celá nula pět světla.“

„Na boj zrychlí na nula celá jedna světla,“ předvídala Desjaniová. „To je pro ně standardní taktika.“

„A pro Alianci taky,“ připomněl jí Geary. „Ale já naše lodě na nula celá jedna nestáhnu ještě nějakou dobu.“

„Pokud Syndikové zrychlí na nula celá jedna světla a budou tu rychlost udržovat,“ prohlásila Desjaniová, zatímco prováděla výpočty, „a my budeme udržovat rychlost nula celá nula sedm světla, tak máme jeden a půl hodiny do kontaktu.“

„Fajn,“ potvrdil Geary, chvíli přemýšlel a pak zavolal všem lodím: „Všem jednotkám alianční flotily, očekáváme boj přibližně za hodinu. Udržujte své místo ve formaci a já vám slibuju, že Syndikům ukážeme to samé, čeho se od nás zatím dočkaly všechny ostatní syndické flotily.“

Neočekával odpověď, ale ze zadní části formace jedna přišla: „Radím zvýšit na bojovou rychlost nula celá jedna světla.“

Geary si zkontroloval identifikaci zprávy a potvrdil si své podezření. Měl pocit, že je to hlas kapitánky Midey z Paladina a nepletl se.

„Zrychlíme až před kontaktem se Syndiky. Změnu rychlosti a formace přikážu ve vhodný čas.“

„Zeptá se vás, kdy nastane vhodný čas,“ zamumlala Desjaniová.

„Tady Paladin,“ dorazila další zpráva okamžitě na to.

„Upřesněte vhodný čas.“

Geary polknul vzteklou odpověď.

„Vhodný čas bude, až vydám rozkazy, Paladine.“

Zavrtěl hlavou a obrátil se k Desjaniové: „Není Midea tak pitomá, že ne?“

„Nemyslím si to,“ řekla Desjaniová zdráhavě.

„Tak určitě ví, že musím zakládat rozkazy na tom, co nepřítel udělá. Nevím, kdy to rozkážu, dokud se nedostaneme blíž ke kontaktu a neuvidíme, jakou formaci mají, jak rychle letí a jaké poslední manévry zkouší.“

„To je pravda, pane, ale já to vím jen proto, že jste mě to naučil,“ odpověděla Desjaniová. „Naše taktika byla mnohem jednodušší, než jste převzal velení vy.“

Jednodušší bylo slabé slovo. Jelikož byli zkušení důstojníci rychle decimováni v bitvách, které více a více připomínaly čistá jatka, společně s nimi umíraly i znalosti a vědomosti, jak efektivně manévrovat a počítat se vzdálenostmi a časovými prodlevami. Po sto letech Geary zjistil, že se taktika omezovala na zteč přímo na nepřítele, znovu a znovu, dokud jedna strana nebyla zničena nebo donucena ustoupit.

„Doufám, že nejste jediná, kdo se to naučil,“ poznamenal k Desjaniové.

„Jistěže ne, pane.“

Geary se vrátil pohledem k displeji, kde syndická flotila Bravo nadále zrychlovala k alianční flotile. S trochou štěstí se sledováním Gearyho bitev nepoučili příliš.

Jak čas ubíhal, bylo zjevné, že se Syndikové sice něco naučili, ale nebylo toho dost. Mířili na alianční flotilu ve stejné krychlové formaci, v jaké se drželi od příletu do Lakoty, jednou širší stranou zaměřenou na alianční flotilu, jako kdyby krychle pomalu padala na protivníka.

Geary přikývl a pak si všiml, že se na něj Desjaniová a ostatní důstojníci dívají a usmívají se. Potom si uvědomil, že i on se usmívá.

„Budeme držet tuhle formaci. Ne, udělám jednu změnu.“

Alianční flotila zůstávala rozdělená do pěti subformací ve tvaru mince, ve stejném tvaru, v jakém vstoupila do systému Lakota. V současné době všech pět mincí mířilo čelem kupředu na syndickou formaci, ačkoli Echo pět pět s poškozenými a zásobovacími loděmi se zdržovala za hlavním vojem Echo pět čtyři. Geary si chvíli hrál s manévrovacím systémem, aby připravil správné rozkazy, a pak je vyslal: „Všem jednotkám v Echo pět pět, zvyšte rychlost, ať se spojíte s Echo pět čtyři, a zaujměte určené pozice.“

Desjaniová se zatvářila zaujatě a sama se na rozkazy podívala.

„Zastrkáváte pět pětku na spodní okraj pět čtyřky.“

„Správně.“

„A sedmá divize bitevních lodí pod okrajem bývalé pět čtyřky?“ usmála se znovu. „Už se nemůžu dočkat.“

Do kontaktu stále zbývala více než hodina a flotily byly od sebe vzdáleny na deset světelných minut. Geary sledoval, jak se lodě Echo pět pět pomalu blíží k ostatním a zaujímají nové pozice. Věděl, že Syndikové manévr uvidí přibližně za deset minut a nejspíš se o něj nebudou starat, protože hlavní část alianční flotily a jediná syndická krychle zůstávaly na kolizním kurzu.

Když do kontaktu zbývalo půl hodiny, vydal Geary nové rozkazy: „Formace Echo pět dva a Echo pět tři…“ – dvě postranní formace na křídlech hlavního voje – „otočte formaci podél vertikální osy na devět nula stupňů v čase pět nula. Současně otočte formaci kolem horizontální osy čtyři pět stupňů na vnější okraje formace směrem k Echo pět čtyři.“

Kdyby rozkazy měly provádět lidské bytosti, nemohl by je vydat. Pro lidi by bylo příliš složité otáčet všechny lodě současně kolem horizontální i vertikální osy, přestože manévrovací systémy zobrazovaly přesný obrázek toho, co Geary pro jednotlivé lodě chtěl.

„Formace Echo pět jedna a Echo pět čtyři,“ pokračoval Geary, „otočte formace devět nula stupňů kupředu kolem horizontální osy v čase pět nula.“

Manévry se rozběhly jako šíleně komplikované taneční vystoupení ve třech rozměrech. Jednotlivé mince aliančních formací se přesouvaly tak, aby čelní tenké hrany předvoje a hlavního voje mířily na blížící se Syndiky, zatímco dvě formace na křídlech visely na obou stranách tenkými hranami také kupředu, ale v úhlu k hlavnímu voji. Výsledný složitý balet na obrazovce v sobě nesl podivnou krásu.

Manévry byly dokončené patnáct minut před kontaktem.

„Syndikové uvidí, že měníme formaci,“ poznamenala Desjaniová.

„Správně,“ potvrdil Geary, sledoval displej a odhadoval správný okamžik pro další tah. Syndikové uvidí vše, co udělá, se stále menším zpožděním, takže musel načasovat pohyby tak, aby Syndikové reagovali ve správný čas nesprávným způsobem. Budou sledovat jeho první pohyby a nepochopí důvod, proč měnit kurz vlastní formace, ale to se za chvíli změní.

Syndikové už byli vzdálení jen dvě světelné minuty, přibližně dvanáct minut do kontaktu s celkovou rychlostí nula celá sedmnáct světla.

„Všem jednotkám, zvyšte rychlost na nula celá jedna světla v čase jedna pět. Všem formacím, změňte základní kurz nahoru nula pět stupňů v čase jedna pět.“

Alianční flotila zrychlila a otočila se, takže mince teď mířily nahoru. Desjaniová se bojovně ušklíbla.

„Už chápu! Ale jejich velitel to uvidí včas a bude moct reagovat.“

„Na to spoléhám,“ odpověděl Geary a na chvíli se odmlčel. Odpočítával sekundy a sledoval pozici Syndiků relativně k vlastním lodím. U následujícího manévru se spoléhal na instinkt.

„Všem formacím, změňte základní kurz nahoru jedna nula stupňů, na pravobok nula jedna stupňů v čase jedna devět.“

O minutu později Geary viděl, jak Syndikové reagují na jeho předchozí manévr tak, že otočili krychli nahoru, aby se opět čelně srazila s hlavním vojem Aliance. Obě formace by proletěly kolem sebe v mírném úhlu a celkovou sečtenou rychlostí něco pod nula celá dva světla. Při vyšší rychlosti by relativistická distorze příliš zkomplikovala odhalení pozic nepřátelských lodí, ale pod nula celá dva světla dokázaly bojové systémy kompenzovat rychlosti, při nichž se doslova měnilo to, jak vypadá okolní vesmír.

Naneštěstí pro Syndiky, Gearyho druhá otáčka nahoru opět změnila úhel kolize, tentokrát však byli tak blízko ke kontaktu, že syndický velitel neměl čas zpozorovat to a nějak zareagovat.

„Všem jednotkám, zaútočte po eskadrách a divizích kartáčovými střelami a pekelnými kopími, jakmile cíle vletí do vaší palebné oblasti. Zahajte palbu, až budete na dostřel.“

Díky tomu rozkazu jednotlivé eskadry nebo divize aliančních lodí zaměří vždy jedinou nepřátelskou loď, čímž se zvýší šance, že dost výstřelů během okamžiku průletu obou flotil na dostřel zasáhne cíle.

„Nepřátelské střely a kartáče prolétají pod námi,“

ohlásila bojová hlídka radostně, když syndická salva proletěla místem, kde nepřátelé očekávali alianční lodě.

Pak přišel a okamžitě zase odešel okamžik kontaktu.

Kdyby dokázaly lidské oči a nervové systémy reagovat a registrovat vjemy dost rychle, viděly by, jak ploché strany mincím podobných formací aliančního předvoje a hlavního voje sklouzly kolem horního okraje syndické krychle a soustředily střelbu na relativně omezený počet nepřátelských lodí u okraje. Syndikové přitom mohli střílet jen s těmi několika málo loďmi na alianční jednotky prolétající kolem nich jedna za druhou. Mince křídlových formací alianční flotily proklouzly kolem horních rohů syndické krychle a jejich střelba byla ještě soustředěnější.

Geary zamrkal a zapřemýšlel, jestli opravdu viděl záblesky střelby a zásahů během toho zlomku sekundy, kdy automatické systémy zaměřovaly a střílely rychleji, než by to lidé mohli zvládnout. Syndické a alianční lodě se od sebe vzdalovaly a jednotliví důstojníci oznamovali odhady škod na nepřátelských lodí a ztrát mezi aliančními loděmi.

„Ublížili jsme jim,“ poznamenala Desjaniová.

Na displeji se od syndické flotily pomalu vzdalovaly zbytky dvou syndických bitevních křižníků, doprovázené rotujícími vraky bitevní lodě, pěti těžkých křižníků a množství zničených lehkých křižníků a el-zetek. Eskortní jednotky na horní hraně syndické formace byly téměř kompletně zlikvidovány. Byly zasaženy i další syndické lodě, ale žádná kriticky.

Na alianční straně došlo k přetížení štítů a několik lehčích jednotek dostalo zásahy. Naštěstí se všechny dokázaly držet flotily.

Geary přikývl a vydal předem připravené rozkazy: „Všem formacím, změňte základní kurz nahoru jedna dva nula stupňů v čase dva čtyři.“

O necelou minutu později se alianční formace převrátila v obloukové křivce a mířila opačným směrem než předtím.

Přesně jak Geary očekával, snažili se i Syndikové o návrat ke kontaktu a provedli zrcadlově obrácený manévr. Jelikož se obě flotily otáčely zároveň, měla alianční formace proletět opět přes jediný okraj syndické krychle, tentokrát kolem spodní čelní hrany. Naneštěstí pro syndické lodě, které se nacházely při prvním střetu v horní hraně krychle a schytaly nejvíce aliančních střel, se po obrátce teď nacházely na dolní hraně.

Alianční formace opět proletěly kolem jediné hrany a rohů syndické flotily a zase místní palebná převaha ublížila Syndikům mnohem víc, než co dokázala napáchat jejich odvetná palba na aliančních lodích.

„Dvě další syndické bitevní lodě!“ zajásala Desjaniová.

„A další bitevní křižník je zničený!“

„Ale tentokrát jsme byli zasaženi více.“

Dva torpédoborce, Asegaj a Rapír, přišly o zbraně, ale zůstávaly jim manévrovací schopnosti. Sedm lehkých křižníků a těžký křižník dostaly pořádný výprask a několik výstřelů proniklo i přes obranu bitevních křižníků. Když Geary vydával další rozkaz, sledoval při tom očima jeden z nich.

„Všem formacím, otočte se dolů o devět nula stupňů v čase tři pět.“

Alianční flotila začala opisovat křivku ve tvaru písmene S

a podobně zatáčeli i Syndikové.

Ale jeden z aliančních bitevních křižníků manévr nedodržel, vyletěl z formace na pomalu se otáčející trase, která ho provede přímo cestou syndické formace.

„Co se stalo s Proslulým?“ chtěl vědět Geary.

Jeden z důstojníků na můstku rychle vyvolal záznam předchozího průletu a přehrál ho zpomaleně, aby ho dokázaly lidské smysly pochopit. Syndikové už v té chvíli přesně znali trasu alianční flotily, a tak zamířili kartáčové střely přesně.

Proslulý v jedné z křídlových formací byl nepříteli nejblíže a zasáhlo ho několik salv, které mu prolomily čelní štíty.

Zatímco bojové systémy automaticky přesouvaly energii ze zadních a bočních štítů, přiletěly syndické střely na trajektoriích, které je zavedly na záď Proslulého. První tři střely prorazily oslabený záďový štít Proslulého a tři další mu totálně zničily pohonné systémy.

V důsledku zásahů začal Proslulý zaostávat vzadu a stranou od formace, protože ztratil možnost měnit pozici.

Jediný bitevní křižník, který už nemohl použít rychlost, jež měla kompenzovat jeho slabší štíty a pancéřování, a který už nebyl pod ochranou spolubojovníků.

„Proslulý hlásí očekávaný čas do částečného obnovení pohonu tři nula minut,“ ohlásila hlídka.

Nikdo nepotřeboval manévrovací systémy, aby věděl, že Proslulý třicet minut nemá. Syndická formace kolem něj proletí během deseti.

Geary tiše odříkal modlitbu. Musel otočit lodě tak, aby se dostal k bitevnímu křižníku ještě před Syndiky. Nemohl to udělat. Fyzika to nedovolila.

„Co to dělá Paladin!“ zeptala se Desjaniová nahlas.

Geary se po něm podíval. Paladin nacházející se v zadní části hlavního voje viděl, jak dostal Proslulý zásah do pohonného systému, a měl dost času reagovat. Bitevní loď se teď obracela v tak ostré zatáčce, až musely její tlumiče setrvačnosti řvát bolestí.

Geary nemohl provést s celou formací tak ostrou zatáčku.

Jednotky na okrajích formace musely uletět větší vzdálenost než lodě ve středu, kolem kterých se otáčka prováděla. Aby mohl udělat s ostatními loděmi to, co dělal Paladin, musel by Geary rozpustit celou formaci, což by byl recept na katastrofu, jelikož Syndikové tu svou stále udržovali.

„Paladine,“ řekl Geary hrubým hlasem, „okamžitě se vraťte na pozici ve formaci.“

Musel upravit kurz flotily tak, aby mířila dolů a proletěla kolem jedné strany Syndiků.

„Všem formacím, zatočte doprava nula dva stupně, v čase čtyři jedna.“

„Co můžeme udělat?“ zeptala se Rionová ze zadní části můstku, ne rozkazovačným, ale prosebným tónem.

Geary se nemusel ptát, jestli se otázka týká Proslulého.

„Nic,“ odpověděl téměř šeptem. „Kdybych rozpustil formaci, tak stejně nedostaneme dost lodí natolik blízko, abychom ho měli šanci zachránit, a rozhodně bychom přišli o více lodí než jen o Proslulého.“

„Proslulý hlásí, že s výjimkou nezbytného personálu dostala posádka rozkaz opustit loď,“ oznámila bojová hlídka.

Geary přikývl a neřekl nic, nedůvěřoval vlastnímu hlasu.

Vydal ten samý rozkaz před sto lety, v jeho vnímání před několika měsíci, při bitvě o Grendel.

Desjaniová se po něm ztrápeně podívala, ale neřekla nic.

Paladin dál pokračoval v zatáčce jasně zamířené na Proslulý, zatímco zbytek alianční flotily zahýbal dolů ve vlastním manévru, který měl obrátit kurz všech lodí kromě Proslulého a Paladina.

„ Paladine!“ zařval Geary a bylo mu jedno, jestli je uprostřed bitvy slyšet v jeho hlase neprofesionální hněv.

„Okamžitě se vraťte do formace! Kapitánka Midea je zbavena velení! Přebírá ho výkonný důstojník a vrátí Paladina do formace!“

Už bylo nejspíš příliš pozdě. Rozhodně bylo příliš pozdě.

Při rychlostech, s jakými lodě létaly, se Paladin dostal příliš daleko od zbytku alianční flotily a Syndikové se blížili trasou, po níž proletí pod spodní stranou hlavního voje, ale také přímo na Proslulý a Paladina.

Když se čelo Syndiků přiblížilo, vypustil Proslulý vlnu záchranných modulů a zbytek přeludů. Ty následovaly poslední kartáčové střely, zajiskřily při nárazech do štítů syndických lodí a vypařily se. Zmlklo jedno syndické elzetko a pak další, rozervané zbraněmi Proslulého. Lehký křižník se začal neřízeně odklánět stranou. Štíty bitevního křižníku zazářily a na několika místech selhaly, takže umožnily pekelným kopím Proslulého několikrát zasáhnout.

Ale na Proslulý dopadala záplava střelby. Jeho štíty selhaly, slabé pancéřování bylo proražené na stovkách míst, baterie pekelných kopí postupně utichaly a ochromený křižník se otřásal a bezmocně otáčel po zásazích syndických zbraní.

„Na Proslulém nejsou detekovány žádné aktivní systémy,“ ohlásila hlídka chvějícím se hlasem. „Aktivoval se nouzový maják Proslulého. Zbývající posádka opouští loď.“

I tohle Geary zažil. S nadějí, že na palubě ještě existuje funkční záchranný modul, utíkal kdysi známými chodbami své lodě, které díky masivním škodám vypadaly nezvykle cize, zatímco nepřátelské výstřely trhaly na kusy jeho smrtelně zraněnou loď.

„Nastaveno přetížení jádra na Proslulém. Kontakt s Proslulým ztracen.“

Na displeji se tiše otáčel poničený vrak, který byl ještě před několika minutami aliančním bitevním křižníkem. Jeho energetické jádro bylo nastaveno na autodestrukci, aby se nepříteli nedostal do rukou ani jeho vrak, a únikové moduly s posádkou se vznášely ve vesmíru promíchané s moduly z dříve zničených syndických lodí.

Paladin dorazil příliš pozdě, než aby mohl Proslulého zachránit, a proletěl nad poničeným vrakem. Z bitevní lodě vytryskly proudy z pekelných kopí a zasáhly syndická el-zetka, pokoušející se o útěk. Dvě el-zet explodovaly po nárazu a další se rozpadlo po zásahu pekelných kopí Paladina. A pak se osamělá alianční bitevní loď ocitla mezi syndickými lehkými křižníky a mocnými bateriemi zničila štíty dvou z nich, jeden rovnou zlikvidovala a další ochromila.

O sekundu později narazil Paladin se štíty rozzářenými neustálým ostřelováním nepřátelských lodí na syndické těžké křižníky. Pekelná kopí Paladina rozervala na kusy jeden těžký křižník a loď dál pokračovala přímo na divizi syndických bitevních lodí.

„Kapitánka Midea je šílená, ale umírá dobře,“ prohlásila Desjaniová pochmurně.

„Ale musela s sebou vzít celou posádku?“ odpověděl Geary šeptem. Příliš pozdě. Příliš pozdě na to, aby zbavil Mideu velení. Příliš pozdě na to, aby zjistil, jak zvládnout bezhlavou důstojnici, která měla v rukou osud jedné lodě.

„Paladin ztrácí štíty,“ ohlásila hlídka na můstku.

Geary to viděl na vlastním displeji. Paladinova osamělá bitva se odehrávala tak daleko od zbytku flotily, že světlu boje trvalo čtyři sekundy, než ho mohly zaregistrovat senzory Neochvějného. Za několik sekund se toho mohlo stát hodně.

Paladinu trvalo kratší dobu než to vrazit přímo mezi divizi syndických bitevních lodí a roztřást se po nárazech nepřátelských střel přicházejících ze všech stran. Jenže Paladin soustředil vlastní palbu na jedinou bitevní loď, přestože jeho baterie začaly pomalu utichat v důsledku nepřátelských zásahů. Když Paladin a jím zaměřená bitevní loď proletěly kolem sebe, vypálil Paladin z generátoru nulového pole na oslabené čelní štíty nepřítele. Přetížené štíty selhaly a nulové pole proniklo do přídě syndické bitevní lodě a vyhlodalo tam masivní kráter.

Ochromený syndický raketoplán se začal vzdalovat od ostatních a Paladin proletěl zbytkem syndické formace, přičemž schytával zásah za zásahem, jeho systémy přestávaly fungovat a z trupu odlétával kus za kusem, jak bitevní loď drtila syndická pekelná kopí, kartáčové střely a řízené střely.

Jakmile se Gearyho flotila dostala na vrchol obrátky a zaměřila kurz na další nálet na syndickou flotilu, letěly zbytky Paladinu kolem syndických lodí a jedinou známku života na vraku představovala hrstka odlétajících záchranných modulů.

„Pomstíme je,“ prohlásil Geary, když se alianční flotila znovu zaměřila na vrcholek syndické formace. Ale tentokrát byl jeho odhad mírně nepřesný, možná ho rozhodilo to, co se stalo Proslulému a Paladinu, a dvě skupiny válečných lodí kolem sebe proletěly těsně na dostřel pekelných kopí, takže ani Aliance, ani Syndikové nedokázali vážněji zasáhnout protivníky.

„Při dalším průletu Syndiky dostaneme,“ předpověděla Desjaniová se zachmuřenou tváří.

„To jo,“ nadechl se Geary zhluboka a pak vydal další rozkazy: „Všem formacím, otočte se nahoru jedna jedna nula stupňů, na levobok nula jedna stupňů v čase pět sedm.“

Až se bude flotila obracet, opět se převrátí a obě formace opíšou vzájemně propojené křivky ve tvaru S. Syndický velitel by si měl všimnout, že se mu nepodaří dostat do dobré pozice pro střelbu, pokud vzorec nezmění, ale Syndikové nepřeruší kontakt, dokud si budou myslet, že mají šanci Alianci ublížit. Nikdy neustupovali, vždy tvrdohlavě pokračovali v boji v nesmyslných ukázkách odvahy a odhodlání. V tomto boji už Syndikové utrpěli mnohem větší škody než Aliance, a to i po započítání ztráty Proslulého a Paladina. Než se Syndikové odhodlají ustoupit, budou příliš poškození, než aby se kterékoli z jejich větších lodí podařilo uprchnout.

„Pane, aktivita u brány hypersítě!“

Na Gearyho displeji se zobrazily varovné ikony. Přejel pohledem na oblast u brány syndické hypersítě, zatímco hlídka začala přiškrceným tónem hlásit: „Syndické síly opouští bránu hypersítě. Dvacet lovců zabijáků. Oprava, dvacet osm lovců zabijáků. Dvanáct lehkých křižníků.

Oprava, čtyřicet dva lovců zabijáků, dvacet šest lehkých křižníků, osm těžkých. Oprava, šedesát devět lovců zabijáků, třicet jedna lehkých křižníků, devatenáct těžkých.“

Geary sledoval, jak se na displeji u brány hypersítě šíleně množí symboly nepřátelských lodí a snažil se na sobě nedat znát hrůzu.

„Mají velké množství eskort,“ prohlásila Desjaniová podle Gearyho až nepřirozeně klidně.

Což naznačovalo, že mají spousty velkých lodí.

Displej i hlídka to o chvíli později potvrdily.

„Šestnáct bitevních křižníků. Oprava, dvacet bitevních křižníků. Dvanáct bitevních lodí. Oprava, dvacet tři bitevních lodí.“

Geary si uvědomil, že zapomněl dýchat, a nadechl se.

Alespoň počet symbolů přestal narůstat. Dlouze si prohlédl celkový odhad nových syndických sil. Dvacet tři bitevních lodí, dvacet bitevních křižníků, devatenáct těžkých, třicet jedna lehkých a sto dvanáct lovců zabijáků.

Poměry sil v hvězdném systému se právě změnily z přibližně vyrovnaných na velmi špatné. Alianční flotila měla už jen dvacet pět zbývajících bitevních lodí a sedmnáct bitevních křižníků. V bitvě byly prozatím zničeny tři syndické bitevní lodě a čtyři bitevní křižníky, ale i po těchto ztrátách měli teď Syndikové u Lakoty čtyřicet čtyři bitevních lodí a třicet čtyři bitevních křižníků, většinu z nich čerstvých a pravděpodobně s plnými zásobami munice, zatímco alianční lodě už většinu kartáčových střel a přeludů využily. Byl to poměr téměř dvě ku jedné a bez ohledu na to, v co všichni ostatní v alianční flotile věřili, si Geary nemyslel, že by mimořádný bojový duch dokázal vyrovnat takovou nerovnováhu palebné síly.

10.

„To musí být hlavní syndická flotila,“ poznamenala Desjaniová ztuhle. „Jejich primární úderná síla. Syndikové v tomhle systému nemohli žádat o posily a dočkat se jich takhle rychle, takže sem museli z nějakého důvodu mířit.“

„To máme ale štěstí,“ zamumlal Geary. Brána hypersítě teď byla skoro pět světelných hodin daleko, takže syndická flotila, kterou právě viděli přilétat, byla v systému už před pěti hodinami. Jenže Syndikové viděli alianční lodě okamžitě po příletu a měli pět hodin na to, aby zhodnotili situaci a připravili si plány.

„Musíme totálně zlikvidovat flotilu, se kterou právě bojujeme. Pak můžeme…“

„Syndické lodě se otáčejí,“ prohlásila hlídka zklamaným hlasem.

„Kurva fix.“

Nebylo o tom pochyb. Místo aby se Syndikové soustředili na další nálet, pokračovali pryč, zrychlovali nad nula celá jedna světla, aby se od alianční flotily vzdálili ještě rychleji. Místo aby se vraceli do boje, letěli opačným směrem.

„Přerušují kontakt.“

Společně se světlem od brány hypersítě dorazily rozkazy pro syndické lodě, se kterými bojovali. Geary si tím byl jistý a jen bezmocně sledoval, jak nepřátelská flotila zrychluje pryč.

„Zbabělci,“ zasyčela Desjaniová a pak zavrtěla hlavou.

„Ne. Dostali rozkaz čekat, dokud se nedostane dost blízko velká flotila, aby se mohla přidat k boji.“

„Správně.“ Geary si prohlédl rozložení svých i nepřátelských lodí a pak se zadíval na stav paliva flotily.

„Nemáme dost paliva, abychom je mohli dohnat, ne aniž bychom se dostali na kriticky nízkou úroveň.“

„Skočte na Branwyn!“ vykřikla najednou Rionová, jako by nedokázala pochopit, proč to ještě nikdo neřekl.

„Pokračujte dál ke skokovému bodu a skočte na Branwyn!

Způsobili jsme Syndikům větší škody než oni nám, takže není nečestné opustit bojiště!“

Desjaniová znovu zavrtěla hlavou.

Geary se podíval na Rionovou a začal vysvětlovat: „To nemůžeme. Syndická flotila, která s námi přerušuje kontakt, bude zůstávat dost blízko, aby nás mohla napadnout, kdybychom vyrazili ke skokovému bodu. Musíme hodně zpomalit, abychom pronikli přes jejich minové pole až ke skokovému bodu. Budou čekat, dokud nebudeme skoro stát, abychom mohli proletět kolem min, a pak na nás udeří.“

„Byli bychom snadný cíl,“ dodala Desjaniová napjatým hlasem.

„Nemůžeme je vymanévrovat?“ chtěla vědět Rionová.

Tentokrát zavrtěl hlavou Geary.

„Nemají s sebou zásobovací lodě, které by je zpomalovaly, a mohou opustit poškozené lodě, až po nás půjdou, protože je jim jasné, že je nemáme jak napadnout. A i kdybychom se nemuseli starat o zásobovací lodě, máme s sebou ty poškozené,“ ukázal na displej a pokračoval: „Syndikové, se kterými jsme bojovali, nám zabrání použít skokový bod na Branwyn, nebo nám vážně ublíží, pokud se o to přece jen pokusíme. Mezitím ta nová velká syndická flotila zamíří k nám s vědomím, že nemůžeme uniknout nejbližším skokovým bodem, aniž bychom utrpěli vážné ztráty. Až se nová flotila dost přiblíží, tak na nás společně zaútočí.“

Desjaniová zachmuřeně přikývla.

„A vy na to prostě budete čekat?“ zeptala se Rionová nevěřícně.

„Ne, pokud s tím budu moct něco dělat.“

Posadil se a snažil se přemýšlet. Jedna věc byla jasná, a to, že musí přesunout flotilu na nový kurz.

„Všem lodím, naberte kurz nahoru dva nula stupňů, pravobok jedna nula stupňů v čase čtyři tři.“

Ale co teď? Stál proti značné přesile a situace se jen tak nezlepší. Možná kdyby provedl něco naprosto geniálního, mohl by tady zvítězit. Ale neexistoval způsob, jak toho dosáhnout, aniž by přišel o naprostou většinu vlastních lodí.

Případné zbývající už by neměly absolutně žádnou šanci dostat se zpátky na alianční území a vše by bylo ztraceno.

Vítězství zde by mohl získat jen obětováním vlastní flotily a nedosáhl by ničeho kromě další patové situace ve válce.

Syndikové i Aliance by museli na čas nechat vzájemného útočení, dokud by nedostavěli flotily, ale pak by boje zase obnovili a zjevně nekonečná válka by pokračovala. A trvala by možná tak dlouho, dokud by se vláda Syndikovaných světů i Aliance nerozpadly, a lidský vesmír by pak ovládla těžce ozbrojená anarchie.

I kdyby se mi podařilo dosáhnout totálního vítězství, a jakou šanci mám, když má nepřítel tak velkou převahu, maximálně bych zpomalil nevyhnutelné a dočkal se toho, že Syndikové zničí mou flotilu. A stejně jim zůstane dost lodí, aby mohli konečně zaútočit na oslabené síly bránící alianční území.

Desjaniová se kousala do rtu s odhodlaným výrazem.

Udělá cokoli, co jí Geary přikáže, s jistotou, že se dočká vítězství. Geary se rozhlédl po můstku Neochvějného a viděl podobné variace stejného strachu u všech přítomných, se stejnou odvahou, která důstojníkům a lodníkům umožňovala vrhat se navzdory strachu do boje. Ti lodníci zemřou, pokud to Geary přikáže, o tom nebylo pochyb, a budou bojovat ze všech sil, aby navzdory přesile dosáhli vítězství.

Ale už viděl, co takový přístup dokáže napáchat. Paladin měl stejnou ochotu bojovat a zemřít, a výsledkem byla jeho smrt. Nemohl od lodníků chtít jejich smrt jen proto, že byli ochotní splnit takové rozkazy. Musela existovat rozumná naděje, že jejich smrt něčemu pomůže.

Fajn. Možnosti. Sundat tuhle syndickou formaci dřív, než se sem nové posily dostanou, a pak utéct na Branwyn.

To by nefungovalo, jedině že by byl jejich velitel naprostý idiot, a zatím to tak nevypadalo. Kromě toho zjevně dostali rozkaz nebojovat, dokud se alianční flotila nepokusí utéct.

Sundat nejnovější syndickou flotilu? Zaútočit na ni čelně a doufat, že chytrá taktika vyrovná nepřátelskou přesilu? To byl jen tenký vlásek, kterého se mohl chytnout, zvlášť pokud by ho napadla i syndická flotila, se kterou už bojoval.

A přesně jak říkal Rionové, nepřátelé mohli využívat vyšší zrychlení. Nakonec by stejně bojoval s oběma flotilami najednou a dvě takové velké formace by nejspíš dokázaly zlikvidovat jeho zásobovací lodě, i kdyby se Gearymu podařilo ochránit flotilu před naprostým zničením.

Utíkat jako o závod? Kam? Kromě toho, že většina jeho kapitánů by nebyla ochotná utíkat před nepřáteli ani za takovýchto okolností, problém spočíval v nemožnosti předstihnout syndické flotily… a skokový bod na T’negu by jeho flotilu zavedl jen do bludiště plného min se syndickou přesilou přímo v zádech. Utíkat do prázdného vesmíru by znemožnilo Syndikům dohnat ho, ale byla by to pomalá sebevražda, až by lodím došly palivové články daleko od jakékoli hvězdy.

Ještě tady zbýval skokový bod zpátky do Ixionu, ale syndické jednotky, které tam zůstaly, z něj každou chvíli vyletí a…

Fajn. Jedna možnost by tady byla. Ne taková, jakou by si vybral Black Jack, ale já nejsem Black Jack.

Takže naplánovat útěk k jediné potenciálně bezpečné cestě z tohohle hvězdného systému, aniž by bylo zjevné, že utíká. Naštěstí mu pro jednou očekávaný přílet dalších nepřátelských posil nabízel vhodnou výmluvu a umožnil mu skrýt pravé úmysly tak dlouho, jak to jen bude možné. Nejen před nepřítelem, ale i před vlastní flotilou.

„Potřebujeme čas a musíme se s těmi syndickými flotilami utkat jednotlivě,“ prohlásil Geary a najednou si uvědomil, jaké ticho panovalo na můstku Neochvějného, zatímco všichni čekali, co řekne. „Jediný způsob, jak to udělat s tou, se kterou už jsme bojovali, je vylákat ji, aby na nás znovu zaútočila. Můžeme to udělat, a přitom napadnout další vlnu syndických posil v tomhle systému.“

Ukázal na displej a pokračoval: „Zamíříme zpátky…

přímo na skokový bod na Ixion. Každou chvíli očekáváme, že jím sem přiletí syndická flotila, kterou jsme nechali u Ixionu. Když budeme dost blízko, až sem skočí, můžeme je přemoci.“ V té flotile byly jen čtyři bitevní lodě a čtyři bitevní křižníky. „Syndická flotila, s níž jsme bojovali, bude muset přiletět na pomoc novým posilám, což nám poskytne šanci dát jim další výprask.“

„Ale pořád zůstává největší syndická flotila,“ namítla Rionová.

„Ano, to zůstává. Budeme muset počkat, jak zareaguje, a udeřit na ni, jak jen budeme moct.“

Nelži jim. Připrav si pozici na útěk ze systému.

„Nemůžeme bojovat se všemi Syndiky najednou.

Musíme na ně udeřit jednotlivě.“

Kapitána Desjaniová chvíli studovala displej a pak se usmála: „Neustupujeme.“

„Ne, kapitánko,“ odpověděl Geary se vší falešnou sebedůvěrou, kterou jen dokázal předvést. „Měníme směr útoku.“

Zopakoval tu frázi na rychle zorganizované konferenci kapitánů o deset minut později, zatímco se alianční flotila už přesouvala ke skokovému bodu na Ixion.

„Měníme směr útoku.“

Následovalo dlouhé ticho zrozené částečně z toho, že si jeho kapitáni museli promyslet nový plán, a zčásti proto, že nějakou dobu trvalo, než světlo rozneslo jeho slova mezi jednotlivé lodě.

„Nevíme, jestli další syndická flotila vyskočí sem,“

hádala se kapitánka Cresidová. Ačkoli byla vůči Gearymu loajální, chtěla bojovat se Syndiky.

„Doufám, že to udělají, a myslím, že mám dobrý důvod v to věřit.“ Minimálně dobrou záminku. „Musíme donutit syndickou flotilu Bravo, aby s námi dobrovolně bojovala, protože ji nemůžeme s ohledem na stav našich palivových rezerv dohnat.“

Část důstojníků se otočila a vztekle se zadívala na velitele zásobovacích lodí, jako by to snad byla jejich chyba.

„Pokud donutíme k boji Syndiky přilétající od Ixionu, budeme proti nim v obrovské přesile a syndická flotila Bravo jim bude muset přiletět na pomoc, jinak je vymažeme ze světa.“

Geary se donutil k sebevědomému úsměvu a pokračoval: „Samozřejmě máme v úmyslu zlikvidovat flotilu z Ixionu, otočit se a udeřit na syndickou flotilu Bravo, marně se snažící zachránit kamarády.“

Tulev přikývl, ještě apatičtěji než obvykle.

„Musíme nepřátele porazit postupně, jednu formaci za druhou. Pokud se spojí nebo se dostanou dost blízko, aby mohli útoky koordinovat, dostali bychom se do velmi obtížné pozice.“

„Teď není čas na nesmělost,“ namítl kapitán Casia.

„Pokud se otočíme a budeme pronásledovat tu flotilu, s níž jsme už bojovali, můžeme ji dorazit a pak zaútočit na ostatní.“

„Jediný výsledek bude, že nám dojde palivo a pak se budeme bezmocně vznášet, dokud nás nezničí,“ prohlásil Duellos s narůstajícím hněvem. „Říká se tomu fyzika.

Zkontrolujte si ta data sám. Právě jste ztratil bitevní loď ze své divize jen proto, že si jedna důstojnice spletla odvahu s chytrostí. Copak jste se ze ztráty Paladina nepoučil?“

„Flotila bojuje!“ trval na svém jiný důstojník.

„Neutíkáme!“

„Taktická změna pozice není útěk!“ namítala komandérka Gaesová. „Jsme v Lakotě! Zaútočili jsme na silný syndický systém. Tomu říkáte útěk?“

„Měli bychom si ten útok rozmyslet,“ prohlásila náhle komandérka Yin.

Geary se na Yin tázavě zadíval. Překvapilo ho, že na sebe znovu přilákala pozornost, poté co byla na předchozích konferencích relativně zticha. Ale to problémovým důstojníkům dominovala kapitánka Midea, která se rychle dostávala mimo jakoukoli kontrolu. Kdyby jen poznal, co ta ženská dělá, jak se přestává ovládat, a našel důvod, proč ji zbavit velení, ještě před bitvou. Ale nemohl to udělat, aniž by to všichni ostatní viděli jako Gearyho snahu umlčet protivnici. A tak Yin oslovil pevně, ale klidně: „Vysvětlete to.“ Yin nervózně přejela očima po ostatních.

„Je zjevné, že pohyblivost flotily omezují některé naše lodě. Některé nemohou létat tak rychle jako jiné, a to snižuje naši bojeschopnost.“

To byla pravda, ale Geary čekal. Nedůvěřoval Yin kvůli napětí, které se jí zračilo ve tváři.

„Některé z lodí jsou pomalejší než jiné kvůli své konstrukci, zásobovací lodě. Jiné jsou dočasně pomalejší kvůli škodám, jako je můj Orion.“

Spousta důstojníků Yin sledovala přimhouřenýma očima a přemýšlela, kam to asi vede. Yin polkla, ale rychle pokračovala dál: „Je to zjevné. Dostaňte pomalejší lodě na bezpečné místo, ať může zbytek flotily v klidu bojovat.“

„Na bezpečné místo?“ přeptal se Duellos.

„Ixion. Stejně tím směrem letíme. Dostaneme se ke skokovému bodu, necháme formaci poškozených a zásobovacích lodí skočit k Ixionu a zbytek flotily bude moci lépe manévrovat a bojovat.“

Yin zrychleně oddechovala a upírala pohled na své zatínající se pěsti.

Nebyl to úplně nesmyslný návrh, kdyby se dalo věřit komandérce Yin. Její chování dávalo jasně najevo, že ona sama se bojí, jak budou její návrh hodnotit ostatní. Po dlouhém a nepřátelském tichu promluvil znovu Duellos, hlasem klamavě klidným: „Podivné. Znělo to přesně, jako by promluvil kapitán Numos. Hlas byl komandérky Yin, ale rada a slova, jako kdyby vyslovil kapitán Numos. Zvláštní, že?“

Yin zrudla.

„Kapitán Numos je zkušený důstojník a veterán mnoha bitev.“

„Které přežil tak, že z nich utekl,“ zavrčela kapitánka Cresidová. „Přesně to chtěl udělat i v syndickém domovském systému! Utíkat, každá loď sama za sebe!“

Důstojníci kolem stolu začali pokřikovat, někteří na Yin, někteří na Cresidovou. Geary prohledal ovládání a aktivoval velitelskou funkci, která okamžitě randál ztišila. Schopnost umlčet v takovouhle chvíli všechny ostatní byla jediná, která se mu na pozici velitele flotily opravdu líbila.

„Všichni mě poslouchejte. Takováhle debata nám nijak neprospěje. Našimi nepřáteli jsou Syndikové. Kapitánko Cresidová, je pravda, že byl kapitán Numos obviněný z porušení povinností tváří v tvář nepříteli, ale ještě z toho nebyl usvědčen.“

Cresidová z toho neměla radost, ale přikývla: „Omlouvám se za to, co jsem řekla o jiném důstojníkovi, pane.“

„Děkuju vám. Komandérko Yin, kapitán Numos měl mít jenom tolik kontaktu s lidmi, aby to splnilo požadavky na humánní zacházení s vězni. Neměl dávat rady, jak řídit vaši loď nebo tuhle flotilu. Konzultujete s ním tyto záležitosti?“

Yin se dívala všude možně, jen ne na Gearyho.

„Ne. Ne, pane.“

Kdyby tak jen dokázal vymyslet způsob, jak dostat komandérku Yin dolů do výslechové místnosti ve zpravodajské části Neochvějného a podívat se, co si o její odpovědi myslí tamní senzory. Ale Geary si už byl jistý, že Yin lže.

Duellos měl pravdu, to, co a jak říkala, přesně odpovídalo kapitánu Numosovi. Ten by to přednesl s povýšeneckým výrazem a ne se zjevnou nervozitou jako Yin, ale Geary předpokládal, že Numos měl rozsáhlé zkušenosti ve lhaní nadřízeným.

Pokud Geary potřeboval nějaké potvrzení, že Numos proti němu stále pracuje, přestože byl zbaven velení Orionu a zatčen, měl ho právě teď před sebou.

Duellos promluvil profesionálním, nezaujatým hlasem: „Jsem proti návrhu komandérky Yin. Jak bychom si mohli být jistí, že se budeme schopní připojit k poškozeným a zásobovacím lodím? Ta skupina by na tom byla docela dobře, protože by měla všechny zásoby flotily pro sebe, a dokonce by se s nimi mohla teoreticky dostat až na alianční území. Mluvím pochopitelně čistě hypoteticky, jelikož vím, že by komandérka Yin nikdy ani neuvažovala o tom, že by opustila zbytek flotily. Ten by tu pochopitelně bojoval až do naprostého konce, takže by nezůstalo dost syndických sil na vyslání rychlého pronásledování těch několika lodí, jež odletěly na Ixion. Ale jak už jsem říkal, je to čistě teoretická úvaha, a ne něco, co bych mohl očekávat od některého důstojníka naší flotily.“

Yin byla bledá jako smrt a upřeně zírala na Duellose.

Důraz, který kladl na její jméno, naznačoval, že jiného důstojníka by napadlo flotilu opustit. Numos zůstával zatčený na Orionu, ale kdyby se Orion oddělil od zbytku flotily, jak dlouho by zůstal zavřený?

A přestože donutil Geary Cresidovou omluvit se, setsakra dobře věděl, že by Numos utíkal jako splašený zajíc, kdyby měl velení nad formací se zásobovacími loděmi.

Nikdo nic neříkal. Rionová věnovala Gearymu netrpělivý pohled a pohodila hlavou, jako by mu chtěla připomenout, že jsou právě na konferenci.

Geary si prostudoval výrazy tváří kolem stolu a ulevilo se mu, když neviděl zjevnou podporu pro návrh komandérky Yin.

„Děkuju vám, komandérko,“ prohlásil suše. „Nemyslím si, že by bylo rozumné použít váš návrh. Flotila zůstane pohromadě a domů do Aliance se vrátí společně.“

Okamžitě viděl na tvářích ostatních, že to řekl správně.

„Vím, že vás všechny inspirovaly oběti Proslulého a Paladina. Jménem těch odvážných lodí zničíme ještě spoustu Syndiků.“

Cítil se jako pokrytec, když chválil Paladina, ale jeho posádka zemřela odvážně. Jejich jméno by nemělo utrpět jen proto, že je zklamala kapitánka.

„Ale také se z příkladu Paladina poučme. Držme se pohromadě a dokážeme tak Syndiky zničit. Jinak zničí oni nás.“

Se živou vzpomínkou na smrt Paladina o tom nikdo nechtěl debatovat, ale kapitán Armus z bitevní lodě Kolos se zamračil na displej, jako by si to stále ještě promýšlel.

„Kapitáne Geary, ta nová syndická flotila, co má nad námi přesilu, se k nám může dostat ještě před tím, než dorazíme ke skokovému bodu na Ixion.“

„To je pravda, pokud budeme udržovat ten samý kurz a rychlost. Zkusíme překazit jakýkoli plánovaný syndický útok.“ Ukázal na displej a pokračoval: „Jsou od nás vzdálení pět světelných hodin, takže nebudou vědět, že ke skokovému bodu letíme, ještě dalších pět hodin.

Provedeme drobné úpravy kurzu cestou ke skokovému bodu, dost na to, abychom zmátli syndické pokusy odchytit nás.“

Armus neochotně přikývl.

„A co uděláme, pokud nás nová velká flotila přece jen dožene? Zvlášť když Bravo zůstává pohromadě a v pozici, ze které by na nás mohla také zaútočit?“

Všichni se podívali na Gearyho a čekali, co má vymyšlené pro případ nejhorší možnosti. Nemohl jim předložit detailní odpověď, aniž by věděl, jak budou Syndikové rozmístěni a v jaké formaci, ne bez stovky velkých a drobných detailů, které by všechny mohly změnit jeho reakci. Ale napadla ho jedna věc, již mohl říct: „Co uděláme? Budeme bojovat jako vzteklí, kapitáne, a postaráme se, aby trpce litovali, že nás dohnali.“

Nikdo jiný nepromluvil, a tak Geary přikývl.

„To je vše. Kapitáne Casio, kapitáne Duellosi, prosím, zůstaňte ještě na chvíli.“

Obrazy ostatních důstojníků začaly rychle mizet, až zůstali jen Casia a Duellos, kteří se vzájemně měřili pohledy přes stůl. V místnosti byla i Desjaniová, ale vzdálila se mimo dosah virtuálního programu, aby měl Geary s ostatními kapitány soukromí. Rionová jen seděla a dívala se.

„Kapitáne Casio,“ prohlásil Geary formálně, „přijměte mou upřímnou soustrast ke ztrátě Paladina z vaší divize.“

Casia, který se tvářil, jako by chtěl ze zničení Paladina obvinit Gearyho, jen přikývl.

„To je vše,“ dodal Geary.

Když Casia zmizel, Duellos si povzdychl.

„Nejspíš si není jistý, jestli na tom vydělal, když se zbavil neřízené střely, jako byla Midea, ale ztratil Paladina.“

„Nejspíš. Upřímnou soustrast kvůli ztrátě Proslulého.“

„Děkuji vám,“ řekl Duellos a zavrtěl hlavou. „Často jde jen o štěstí nebo smůlu, co? Měl jsem rád Proslulého, měl jsem rád jeho velitele i posádku. Bude trvat dlouho, než je podvědomě přestanu hledat ve formaci,“ povzdychl si.

„Většina posádky se dostala pryč. To je aspoň něco.

Doufejme, že to nebude horší,“ zasalutovat Gearymu.

„Za to se taky modlím,“ vrátil Geary zasalutování a Duellos odešel.

Když jeho obraz zmizel, přišla za Gearym zpátky Desjaniová a omluvně se podívala na Rionovou, stále sedící v křesle.

„Pane, chtěla jsem říct… vím, jak těžké muselo být sledovat Proslulý. Po Grendelu.“

Geary přikývl. Samozřejmě že to Desjaniová chápala.

„Jo. Vyvolalo to několik špatných vzpomínek,“ řekl, odmlčel se a znovu si je živě přivolal. Pro něj byla ta bitva vzdálená jen několik měsíců, pro Rionovou a Desjaniovou a další ve flotile stovku let. „Musel jsem vydat stejný rozkaz. Personál, který nebyl nezbytně nutný, do záchranných modulů. Je těžké vydat ho. Moje výkonná důstojnice nechtěla jít. Prohlásila se za nezbytně nutnou.“

Viděl ji před sebou v živých vzpomínkách.

Komandérka Decalová. Dobrá důstojnice, která odmítala opustit svou pozici, v očích odhodlání a hrůzu.

„Řekl jsem jí, ať jde. Dal jsem jí přímý rozkaz.

Nechtěla jít.“

Zhluboka se nadechl a znovu to cítil.

„Řekl jsem jí, že jí bude potřeba. Že Aliance bude potřebovat dobré důstojníky, kteří ji ubrání před Syndiky a pomstí tenhle překvapivý útok. Řekl jsem jí, že její povinnost si žádá, aby šla. Nakonec poslechla.“

Desjaniová s vážnou tváří přikývla a zeptala se: „Víte, co se s ní stalo?“

„Ano. Před měsícem jsem se konečně odhodlal a našel si ji v oficiálním seznamu ztrát.“

Bylo zvláštní, jak těžké bylo napsat její jméno a děsit se toho, co se stalo s komandérkou Decalovou a ostatními členy jeho staré posádky, kteří bitvu přežili.

„Zemřela pět let po Grendelu, když byla její loď zničena během aliančního útoku na syndický hvězdný systém.“

Před devadesáti pěti lety, zatímco Geary poletoval vesmírem v hibernačním spánku.

„Upřímnou soustrast, pane. Od té doby je určitě se ctí se svými předky.“

„Rád bych si to myslel,“ pronesl Geary. Vzpamatoval se a dodal: „Díky za optání, Táňo. Byla to jedna z věcí, které jsem se musel dřív nebo později postavit.“

Desjaniová přikývla, zasalutovala a odešla.

Rionová konečně vstala a došla ke Gearymu, tvářila se přitom nezvykle zaraženě.

„Jsou věci, které nikdy dostatečně nepochopím,“

prohlásila tiše.

„Existují vzpomínky, které by nikdo neměl mít,“

odpověděl Geary. „Ale taková už je válka.“

Na okamžik zavřela oči.

„Teď mám pár takových vzpomínek také a vím přesně, co tím myslíš. Pověz mi, Johne Geary. Myslíš si, že se flotila dokáže dostat z tohohle hvězdného systému?“

„Nevím. Na mou čest, Viktorie, já prostě nevím. Ale musíme to zkusit.“

Trvalo jim přibližně sedm dní, než se po příletu do soustavy dostali ke skokovému bodu na Branwyn. A teď se alianční flotila znovu po oblouku vracela zpátky přes celou Lakotu. Geary schválně nejprve zaměřil flotilu na kurz vedoucí ke skokovému bodu ke hvězdě Seruta a udržoval ho téměř hodinu v naději, že tak donutí nejnovější a největší syndickou flotilu vyrazit plnou rychlostí právě tam. Pak lodě otočil a zamířil ke skokovému bodu na Ixion.

Přesně jak se obával, zaujala syndická formace Bravo pozici dvacet osm světelných minut za alianční flotilou.

Byla dost blízko, aby mohla v případě potřeby zaútočit, ale dost daleko, aby mohla utéct, kdyby se k ní obrátili.

Na současné situaci byla dobrá jediná věc, a to ta, že se konečně začala zvyšovat jeho bojeschopnost, místo aby pomalu klesala. Opravy Válečníka, Orionu a Majestátního se dostaly do stádia, kdy byly lodě opět bojeschopné do takové úrovně, že mohly fungovat v případě potřeby jako eskorta zásobovacích lodí. Svěřit osud kriticky důležitých zásobovačů do rukou tří bitevních lodí s nepříliš dobrým záznamem vyžadovalo velkou důvěru, ale odhodlanost jejich posádek potřebovala opravit stejně nutně jako škody na samotných lodích.

Ještě před koncem prvního dne bylo jasné, že syndická flotila Delta, masivní formace, jež přiletěla branou hypersítě, hodlá vyrazit na alianční flotilu v plné síle a co nejrychleji.

„Nula celá jedna pět světla,“ poznamenala Desjaniová.

„Blíží se k nula celá dvě.“

Normálně by i na tak špatných zprávách bylo něco dobrého. Při podobné rychlosti relativistická distorze vytvářela drobné chyby v údajích senzorů lodi. Na obrovské vzdálenosti, které musela syndická flotila Delta urazit, mohla i drobná chyba způsobit velké rozdíly. Naneštěstí v tomto případě mohla dostávat Delta přesné informace od flotily Bravo, která letěla se shodnou rychlostí nula celá jedna světla kousek od aliančních lodí.

„Rozhodně se k nám dostanou dřív, než doletíme ke skokovému bodu na Ixion,“ pokračovala Desjaniová. „Je to dlouhý let, ale jdou do toho tvrdě a ta flotila Bravo jim dá vědět, kdybychom se je na dálku pokusili přechytračit.“

„Zachytí nás jen několik hodin před skokovým bodem,“

poznamenal Geary. Nemusel dodávat to, co oba věděli. Že to bude několik hodně dlouhých hodin.

„A to jen za předpokladu, že my i všichni ostatní budeme pokračovat po aktuálních trasách. Pokud zaútočíme na Syndiky přilétající od Ixionu, rozhodí to všechny projekce,“ dodala Desjaniová. Zapřela se do křesla a na chvíli zavřela oči. „Pane, možná nebude rozumné bojovat s flotilou Delta, i když to nevypadá, že bychom měli na výběr.“

To bylo něco nového, Desjaniová radící opatrnost.

„Myslíte?“ zeptal se Geary, kterého zajímalo, co ji k tomu dovedlo.

„Nejsme v nejlepší pozici na boj s tak velkou silou,“

vysvětlovala Desjaniová. „Jsem si jistá, že jste to viděl hned, ale mně to trvalo déle. Kdyby se nám podařilo zlikvidovat flotilu Bravo jako bojeschopnou hrozbu ještě před kontaktem s Deltou, hodně by se toho změnilo, ale pokud flotila z Ixionu nepřiletí právě včas, nevím, jak by se to mohlo stát.“

„Myslím si to samé.“

„Věděla jsem to,“ přikývla Desjaniová, otevřela oči a zadívala se na něj. „Musíme s těmi Syndiky bojovat za našich podmínek. Říkal jste to mnohokráte. Když jsem včera viděla zemřít Paladin, no… najednou mi připadalo, že vidím flotily a flotily aliančních lodí, jak dělají to samé rok za rokem, zbytečně obětovávají lodě i posádky. Chci říct, že je to čestné a odvážné, ale výsledky to nepřineslo, že?“

„Ne,“ zamračil se Geary. „Někdy je odvážnější vyhnout se boji.“

„Protože vás ostatní obviní ze zbabělosti?“ zatnula Desjaniová obličejové svaly.

„Ano. Ale v poslední době mě obviňují ze všeho možného.“

„Skočíme na Ixion, jakmile budeme moct, že, pane?“

„Ano. Pokud se tam dokážeme dostat bez boje s Deltou, přikážu to.“

„Dobře,“ usmála se Desjaniová, která tak šokovala Gearyho podruhé za sebou. „Zabijeme jich víc, pokud s nimi budeme bojovat, jen když a kde budeme chtít.“

To, co řekla, bylo jednoduché a přitom pravdivé.

„Správně.“

„Co Seruta?“ zeptala se Rionová s očima upřenýma na hvězdnou mapu v Gearyho kajutě. „Pokud bychom uhnuli tím směrem.“

Geary zavrtěl hlavou a Rionová zmlkla.

„Největší problém je, že skokový bod na Serutu je blíž syndické flotile Delta. Odchytili by nás ještě dřív a museli bychom bojovat déle, než potrvá cesta ke skokovému bodu na Ixion,“ zadíval se na hvězdu a pokračoval: „A menší, nicméně pořád závažný problém spočívá v tom, že nevíme, co mají Syndikové u Seruty. Ukořistěné průvodce hvězdnými soustavami říkají, že Seruta je velmi starý a velmi chudý systém. Žádné planety, jen řídké skupiny asteroidů kolem umírající rudé hvězdy a ty ani nemají moc dobrý obsah kovů. Syndikové tam měli jen nouzovou stanici, kterou už dávno zavřeli. U Seruty bychom mohli najít dost hnusná syndická překvapení a nevíme, jestli tam objevíme zdroje, které bychom potřebovali.“

Rionová svěsila ramena a zamračila se.

„Takže prostě poletíme ke skokovému bodu na Ixion? I když víme, že nás ještě před tím Syndikové chytí?“

„Zkusím nějaké manévry, aby se k nám nedostali tak snadno.“

„Zkusíš?“ zavrtěla hlavou. „To je hodně chabá naděje, Johne Geary. Jak jsme se jen do takovéhle situace dostali?“

„Především je to výjimečně velká smůla. Kdyby se flotila Delta neukázala, dorazili bychom Bravo a odletěli na Branwyn,“ odpověděl Geary a zadíval se na hvězdnou mapu. „A špatný odhad. Můj špatný odhad. Rozhodl jsem se letět na Lakotu a bylo to velmi špatné rozhodnutí.“

„Opravdu? Protože jsi nevěděl, že tě tady čeká výjimečně velká smůla?“

Rionová se přesunula, sedla si vedle něj a opřela se mu o rameno.

„Z tohohle se vinit nemůžeš. A já bych to měla vědět, jelikož jsem expert v obviňování sebe sama.“

„Připadá mi divné, že mi nenadáváš a neříkáš mi, jak jsem to podělal, protože jsem byl příliš útočný,“ poznamenal Geary.

„Říkala jsem ti, že nechci být příliš předvídatelná,“

posadila se a zoufale vydechla. „Možná se prostě domů dostat nemáme. Možná jsme zjistili příliš nebezpečné věci.“

„S tím nesouhlasím.“

„Dobře,“ postavila se. „Musím si to s někým urovnat, pokud jen můžu. Už mi na pokusy moc času nezbývá.“

S Desjaniovou?

„S kým?“

„Se svými předky. Uvidíme se pak.“

„Vadilo by ti, kdybych šel s tebou?“

Rionová se na něj znovu zamračila.

„Nejsi můj manžel. Nepatříš do stejné místnosti se mnou.“

„Já vím. Tak daleko nepůjdu. Taky si chci promluvit s předky.“

Zamračení zmizelo.

„Možná pro tebe budou mít dobrou radu.“

„Pokud ne, vždycky mám tebe.“

Obrátila oči v sloup.

„Rad mám spoustu. Jestli dobrých, to je něco jiného.“

„Říkala jsi mi, že jsem pitomý a šílený, když letím s flotilou na Lakotu,“ prohlásil Geary. „Alespoň v tom jsi měla pravdu.“

Z nějakého důvodu ji to mírně pobavilo.

„Myslím, že jsem říkala, že ty jsi pitomý a Falco je šílený. Fajn. Tak pojď se mnou. Ať posádka vidí svého hrdinu a jeho milenku, jak jsou pobožní. A pak, za předpokladu, že mě zneuctění předkové nespálí na popel, se můžeme vrátit sem a porovnat si poznámky ohledně inspirací, jichž se dočkáme.“

Geary se postavil a zasmál se.

„To je ale sakra zajímavý způsob vojenského plánování, co? Znamení a předtuchy. Jako naši pradávní předkové na Zemi, dívající se na hvězdy a přemýšlející, co asi znamenají.“

Rionová se cestou ke dveřím zarazila a vážně se na Gearyho podívala.

„Pradávní předpokládali, že jsou hvězdy bohové, Johne Geary. A to my taky, i když jiným způsobem. Ale nejsme od pradávných zas tak odlišní. Taky žijeme ve vesmíru jen kratičký čas a snažíme se celé životy pochopit, proč tady jsme a co máme dělat. Já se na to snažím nikdy nezapomínat.“

Přikývl a znovu musel přemýšlet, jaká žena se skrývá uvnitř Viktorie Rionové.

Urazili polovinu cesty ke skokovému bodu na Ixion a syndická flotila Bravo jim stále visela za zády jako Damoklův meč připravený srazit jim hlavy z krku. Delta prolétající po obloukové dráze hvězdnou soustavou Lakota měla protnout trasu alianční flotily jen přibližně dvě hodiny letu od skokového bodu. Alfa stále pokojně kroužila poblíž brány hypersítě a hlídala pro případ, že by se alianční flotila pokusila o zoufalý a čím dál víc nemožný sprint k bráně. Po očekávané menší syndické formaci, která měla přiletět od Ixionu, zatím nebyla žádná stopa.

Jelikož se Geary nedočkal od předků znamení ani inspirace, seděl a sledoval formace pomalu se přesouvající hvězdnou soustavou. Každý příklad, který našel, a každá simulace, již vyzkoušel, přinášely pro tento případ stejné výsledky, a co se alianční flotily týkalo, nebylo to nic dobrého.

Snažil se ignorovat narůstající bolest hlavy vyvolanou stresem. Proč k tomuhle došlo? Kdyby ho jen pořád něco nevyvádělo z rovnováhy a nenutilo měnit plány příletem jedné nepřátelské formace za druhou. Místo aby ve sluneční soustavě rozhodoval, jen reagoval na pořád nové hrozby z nepřátelské strany.

Na tahy nepřítele.

Nepřítel byl rychlejší. Syndické flotily Bravo i Delta měly vyšší akceleraci než alianční flotila a dokázaly udržet vyšší rychlost. To byla rozhodně výhoda, ale pomaleji letící lodě byly schopné ostřeji zatáčet, i když při rychlosti nula celá nula pět světla i ostrá zatáčka znamenala poměrně velký poloměr. Jenže i tak, neustále ho něco vyvádělo z rovnováhy. Možná kdyby vymyslel, jak vyvést z rovnováhy syndické flotily…

Nebyl to skvělý plán, ale byl to alespoň nějaký plán.

Komandér Suram, službu konající velitel Válečníka, se na Gearyho díval s obavami, bezpochyby očekával špatné zprávy. Suram byl dříve výkonným důstojníkem kapitána Kerestese, ale jaký byl ve skutečnosti? Tím si nebyl nikdo jistý. Ale Geary mu teď musel dát šanci.

„Komandére Surame, posádka Válečníka odvedla při opravách úžasnou práci. Vaše štíty jsou obnoveny a půlka baterií pekelných kopí je opět v provozu.“

„Ano, pane,“ přikývl Suram. „Nepodařilo se nám ale opravit všechno poškozené pancéřování a pohon je stále jen na sedmdesáti pěti procentech.“

„To stačí na to, abyste dokázali držet krok se zásobovacími loděmi. Mám pro Válečníka speciální úkol, komandére Surame. Dostanete velení i nad Orionem a Majestátním. “

To u Surama vyvolalo překvapenou reakci: „Pane?“

„Potřebuju, aby byly zásobovací lodě dobře chráněné,“

prohlásil Geary se zachmuřeným odhodláním. „Pokud je ztratíme, je celá flotila mrtvá. To víte. Až se zase zapleteme se Syndiky, půjdou po nás dvě flotily ze dvou různých úhlů.

Bude pro mě velmi obtížné zajistit, aby nebyly Titán, Čarodějnice, Džin nebo Goblin poškozeny nebo zničeny.

Chci, aby se Válečník, Orion a Majestátní držely u zásobovacích lodí tak blízko, jako kdybyste k nim byli přivázaní krátkým provazem. Chci, abyste fyzicky zablokovali jakoukoli syndickou střelbu, pokud to jinak nepůjde, a zničili jakéhokoli Syndika, který by se pokusil k zásobovacím lodím dostat. Dokážete to, komandére Surame?“

„Ano, pane,“ zatnul zuby Suram.

„Chápete jistě, že vám dávám nejdůležitější práci v celé flotile. Nemám nazbyt jedinou větší válečnou loď. Vlastně ani menší eskortní. Potřebuju vědět, že uděláte, co bude potřeba, a budete se držet zásobovacích lodí.“

„ Válečník bude zničen dřív, než se těm lodím něco stane,“ prohlásil Suram. „Víme, že máme co prokazovat,“

dodal zhrublým hlasem. „Já i posádka Válečníka. U Vidhy jsme opustili Polaris a Předvoj. Zásobovací lodě neopustíme, ne, dokud se budeme moci hýbat. Přísahám to na čest svých předků.“

Gearymu bylo jasné, že by ho jiní považovali za blázna, když byl ochotný důvěřovat Válečníkovi, natož Orionu a Majestátnímu, ale instinkty mu říkaly, že žádné jiné lodě toho nemají tolik co dokázat. To pochopitelně neznamenalo, že by úkol svěřil komandérce Yin na Orionu. To by opravdu bylo šílené.

„Kdybych nevěřil, že to dokážete, nedal bych vám takový úkol, komandére Surame. Řekněte to i své posádce.

Vím, že to Válečník dokáže, nebo při pokusu o splnění úkolu zemře.“

Suram znovu přikývl a zasalutoval.

„Děkuji vám, pane. Získáme zpět svou čest, nebo zemřeme.“

Geary se usmál.

„Udělejte nám oběma laskavost a získejte svou čest, aniž byste při tom umírali. Chci Válečníka zpátky v čele bitvy.

Jak jste na tom s veliteli Orionu a Majestátního? Budou poslouchat vaše rozkazy?“

„Každý důstojník a lodník na palubách Orionu a Majestátního bude vědět, co je jeho úkolem a jakou příležitost jsme dostali, pane,“ slíbil Suram. „Ještě jednou vám děkuji. Naše lodě vaši důvěru nezklamou, pane.“

Jeden den od skokového bodu. Geary strávil hodiny zíráním do simulátoru, kde se vznášelo zobrazení aktuální situace. Obrovská syndická flotila Delta byla rozmístěna do zjevně tradiční syndické krychlovité formace, ačkoli v tomto případě byla relativně nízká. Horní část krychle mířila k alianční flotile jako tlustá zeď, obklopující formaci ze všech stran.

Bravo změnila krychlovitou formaci, ztenčila ji podobně jako Delta a naklonila, aby vytvářela podobnou zeď.

Nicméně kvůli menšímu počtu lodí v Bravu to byla mnohem menší zeď. Přestože Bravo u skokového bodu na Branwyn dostalo výprask od aliančních lodí, stále mělo patnáct bitevních lodí a deset bitevních křižníků. Ztratilo i spoustu menších lodí, ale jako malá vypadala formace Bravo jen v porovnání s Deltou a jejími dvaceti třemi bitevními loděmi a dvaceti bitevními křižníky.

Gearyho překvapovalo, že Bravo nezkusilo provést výpad na alianční flotilu, jen trochu otřást aliančními posádkami a možná flotilu pozdržet při uhýbání fingovaným útokům. Zase si moc věří, co? Myslí si, že jsme v pasti a výsledek je nevyhnutelný.

To se ještě uvidí.

Zbývala hodina do okamžiku, kdy se syndická flotila Delta dostane na kontakt s aliančními loděmi. Geary se posadil do křesla na můstku Neochvějného a pokývnutím odpověděl na pozdrav Desjaniové. Rionová už seděla vzadu na svém místě a jen její oči prozrazovaly napětí, které cítila.

„Syndická

flotila

Bravo

zrychluje,“

oznámil

manévrovací důstojník.

„Mají v plánu dohnat nás ve chvíli, kdy se sem dostane Delta,“ poznamenala Desjaniová, jako by komentovala simulaci a ne reálnou taktiku, kterou používala nepřátelská přesila.

„O tom není pochyb,“ souhlasil Geary. „Zkusíme jim trochu překazit plány,“ prohlásil a zaťukal do ovládání.

„Všem jednotkám alianční flotily, zaujměte formaci Omikron, proveďte okamžitě po přijetí zprávy. Rozmístění lodí je přiloženo.“

„Formace Omikron?“ zeptala se Desjaniová. Dívala se na svůj displej s vědomím, že Neochvějný bude fungovat jako střed, podle kterého se budou rozmisťovat další lodě, takže sám žádné manévry provádět nemusí. „Pane? Válec?“

„Ano, přesně tak,“ potvrdil. Chápal její překvapení.

„Budeme mít dvě výhody. Jsme menší, a tak budou mít Syndikové větší problémy použít proti nám všechny lodě najednou. Ty jejich krychlové formace nedokáží dost rychle manévrovat, aby to dokázali vyrovnat.“ Alespoň doufám. „A jelikož jsme pomalejší, můžeme formací otáčet rychleji.“

Lodě alianční flotily se poskládaly do formace Omikron.

Místo aby flotilu tvořil větší počet subformací, v Omikronu byly všechny lodě v jediné skupině. A místo rozptýlení lodí na větší vzdálenosti používal Omikron nejmenší možné bezpečné vzdálenosti. V porovnání s velkými syndickými formacemi byl válec menší, ale většina zdi tvořené flotilou Delta nebude moci s alianční flotilou bojovat, a to ani v případě, že by se formace srazily a proletěly skrz sebe.

Geary také ignoroval standardní praktiku, při které byly lehčí eskortní lodě rozmístěné mezi většími loděmi a nepřítelem. K tomu obvykle sloužily, ale Geary nehodlal vybojovat normální bitvu. Vnější stěny válce Omikronu tvořily bitevní lodě a mezi ně byly vloženy bitevní křižníky.

Uvnitř válce se nacházely torpédoborce a lehké křižníky.

Těžké blokovaly oba konce válce, posílené dvojicí průzkumných bitevních lodí. A uvnitř, na nejlépe chráněném místě, byly poškozené a zásobovací lodě, těsně doprovázené Válečníkem, Orionem a Majestátním.

„Třicet minut do kontaktu se syndickou flotilou Delta,“

oznámila hlídka. „Dvacet osm minut do kontaktu se syndickou flotilou Bravo.“

Poslední alianční loď vklouzla na své místo ve formaci, válce mířícího na skokový bod k Ixionu.

„Velitel Delty nechá Bravo, aby nás oslabilo a dostalo výprask z našich prvních salv, až pak zrychlí, aby nás dorazil a přivlastnil si vítězství,“ poznamenala Desjaniová.

„Vždycky jsem nesnášela velitele, kteří takové věci dělali.“

„Tenhle se dočká zklamání.“ Alespoň doufám, dodal v duchu Geary. Chvíli seděl a čekal, snažil se odhadnout správný okamžik. „Všem jednotkám, snížit rychlost na nula celá nula sedm světla.“

Syndické lodě už byly natolik blízko, že viděly změnu alianční formace jen několik minut poté, co manévry začaly, takže musely čekat, dokud nebude rozpoznatelný tvar nové alianční formace a teprve pak mohly nějak reagovat změnou vlastního rozmístění. Geary viděl, jak se formace Delta smršťuje, zeď se zkracuje a tloustne, aby mohlo na alianční flotilu najednou střílet více lodí. Ale díky tomu, že Geary snížil rychlost, mířili Syndikové na kontakt rychleji, než očekávali.

„Deset minut do kontaktu s Bravem. Dvanáct minut do kontaktu s Deltou.“

To bylo dost blízko. Bravo, pronásledující alianční flotilu zezadu, se pomalu přibližovalo, zatímco Delta útočila ze strany, stále při rychlosti nula celá dva světla. Každou chvíli museli začít brzdit.

„Všem lodím alianční flotily, otočte formaci dolů o devět nula stupňů a zatočte na pravobok sedm nula stupňů v čase tři jedna.“ Velmi komplexní manévr, při kterém se měly všechny lodě pohnout tak, aby válec mířil dolů a letěl po novém kurzu.

„Delta brzdí,“ poznamenala Desjaniová hned poté, co Geary vydal rozkaz a Neochvějný se začal otáčet do nového směru.

Díky rychlosti měla Delta problémy sledovat alianční flotilu, a jelikož už zahájila prudký brzdný manévr, nemohla s tím moc dělat.

Bravo, letící v zádech alianční flotily, se pokusilo provést odpovídající manévr, ale jeho obrátka byla širší, takže se od cíle vzdálilo.

Smršť střel a kartáčů vypálených Deltou prorazila prázdným vesmírem, kde jejich bojové systémy předvídaly přítomnost alianční flotily.

Tlustá krabice Delty proletěla kolem místa, kde měla alianční flotila původně být, zatímco se vertikální válec aliančních lodí vznášel na maximálním dostřelu pekelných kopí.

„Pěkně,“ prohlásila Desjaniová pochvalně, ale dál upírala oči na displej, jelikož dobře věděla, že je to jen první tah. I Geary upřeně sledoval displej. Syndikové nás budou sledovat. Bravo bude pokračovat kolem nás, připravené udeřit, jakmile se naše pozice ustálí. Delta půjde nahoru nebo dolů, aspoň myslím, aby si zjednodušili koordinaci společného útoku. Musím dostat flotilu… sem.

„Všem jednotkám, otočte se na pravobok jedna devět nula stupňů, v čase čtyři čtyři.“

Delta zatáčela nahoru a Bravu se opět nepodařilo vyrovnat otáčku alianční flotily a zase se vzdálilo.

„Všem jednotkám, změňte kurz dolů dva nula stupňů v čase čtyři devět. Otočte formaci nahoru sedm nula stupňů v čase pět dva.“

Tentokrát se alianční válec dostal téměř do horizontální polohy vůči ekliptice hvězdné soustavy a proletěl daleko pod Deltou, zatímco Bravo zahájilo brzdný manévr, aby zpomalilo a dokázalo zatáčet stejně ostře jako pomalejší alianční lodě. Geary počkal, dokud neviděl, jak Delta zahajuje další ostré brzdění: „Všem jednotkám, zatočte na pravobok devět pět stupňů a zrychlete na nula celá jedna světla v čase nula dva.“

Syndické formace zpomalily a otočily se navzájem k sobě, Delta shora a Bravo ze strany ve snaze obklíčit alianční flotilu. Ta jim ale unikla a zamířila ke skokovému bodu na Ixion.

„To je ta nejpodivnější bitva, jaké jsem se kdy účastnila,“ prohlásila Desjaniová zamyšleně.

„Ještě to neskončilo,“ odpověděl Geary. „Dají se dohromady, zrychlí a znovu po nás půjdou.“

„Teď nás budou obě flotily pronásledovat zezadu,“

prohlásila Desjaniová a zkontrolovala manévrovací možnosti. „Ale i tak nás doženou před skokovým bodem.“

„Jo“

„Myslíte, že to bude fungovat ještě jednou?“ zeptala se Rionová.

„Uhnout jim?“ zavrtěl Geary hlavou. „Kdysi jsme takovéhle věci za starých časů dělali, bavili jsme se a tvrdili při tom, že nás to učí odhadovat pohyby jiných formací.

Možná ano. Ale příště to fungovat nebude. Syndikové budou očekávat, že uhneme, a mají dost lodí, aby mohli roztáhnout své formace natolik, že příště se už kontaktu nevyhneme.“

Rionová se zatvářila nešťastně, ale Desjaniová to pochopila a zle se usmála jako kočka nad myší.

„Jenže když Syndikové rozptýlí formace, budou mít na jednotlivých místech menší palebnou sílu.“

„Správně. A my budeme právě takovými slabými body prolétat,“ ukázal Geary na displej, kde Syndikové znovu zrychlovali a začínali alianční flotilu pronásledovat. „Zdá se, že spojují Bravo a Delta. Potřebuju odhad, kde by se mohla nacházet vlajková loď.“

„Měla by být ve středu,“ odpověděla Desjaniová. Geary přikývl. Místo cti. Místo, které nejspíš schytá nepřátelskou palbu při použití běžné taktiky, čili čelního střetu. Nebyl to nejchytřejší způsob, jak vést bitvy, ale stejně jako Syndikové i Geary se toho musel držet, protože by se všichni ve flotile zhrozili, pokud by se vlajková loď nenacházela ve středu útoku.

Za alianční flotilou se táhla spojená syndická flotila, tenčí, ale roztažená tak, že vzniklá zeď sahala daleko do čtyř směrů kolem trasy alianční flotily a nedávala jí šanci na čistý úhyb. Chcete nás chytit? Fajn. Brzy zjistíte, co se stane, když do holé ruky chytnete sršně.

11.

Načasování bylo opět kriticky důležité. Geary čekal a sledoval Syndiky pronásledující alianční flotilu. Nepřátelské lodě zrychlily už na nula celá čtyři světla a pomalu se přibližovaly. Skokový bod na Ixion byl ještě téměř hodinu letu vzdálený, ale Syndikové se dostanou na dostřel mnohem dříve. Kdy vypálí kartáčové a řízené střely? Ještě chvíli počkej. Vstupujeme do vnější části obálky pro jejich řízené střely. Počkají ještě chvíli, aby měli větší šanci na zásah, kdybychom se pokusili o prudké zrychlení na poslední chvíli. Vydrž chvíli… teď.

„Všem jednotkám, změňte směr formace na jedna osm nula stupňů, otočte se nahoru o čtyři stupně, zabrzděte na nula celá nula pět světla v čase čtyři sedm. Všechny lodě, zahajte palbu, jakmile se nepřítel dostane na dostřel.“

Alianční lodě obrátily přídě k Syndikům a aktivovaly hlavní pohonné systémy, aby snížily rychlost, takže se celková kombinovaná prudce zvýšila. Alianční lodě teď mířily dozadu rychlostí nula celá nula pět světla a Syndikové se k nim vrhali mnohem rychleji. Místo aby dohnali alianční lodě s relativní rychlostí nula celá nula čtyři světla, najednou se rychlostní výhoda Syndiků zvýšila na nula celá jedna a obě formace letěly přímo na sebe.

Syndikové, kteří tím manévrem byli opět překvapeni a neměli moc času zareagovat, začali plivat řízené i kartáčové střely, ale jen výstřely lodí nejblíže k místu, kam mířily alianční lodě, měly nějakou reálnou šanci na zásah. Čelní okraje aliančního válce se rozzářily zásahy výstřelů do štítů.

I alianční zbraně začaly střílet, ale mířily na relativně malé místo ve velké syndické zdi. Kolem bodu, kam alianční válec mířil, se rozzářil nepravidelný kruh planoucích štítů. Nedaleko od středu kruhu se nacházela syndická vlajková loď. Při relativní přibližovací se rychlosti kolem třiceti tisíc kilometrů za sekundu to vypadalo tak, že v jednu chvíli byla nepřátelská formace daleko, a najednou zůstala daleko vzadu, jak alianční válec proletěl syndickou zdí jako kulka prknem.

Okamžik kontaktu přišel a zase byl pryč. Geary si ani neuvědomoval, že celou dobu zadržoval dech, a prudce vydechl. Cítil, jak se Neochvějný otřásá ze zásahů, které mu uštědřili Syndikové během zlomku sekundy, kdy byly lodě na dostřel všech zbraní.

„Štíty mírně oslabeny, bodová selhání, drobný zásah na zádi, neztracené žádné systémy,“ hlásili rychle důstojníci na můstku Neochvějného.

„Všem jednotkám alianční flotily, změňte směr formace o jedna osm nula stupňů, zrychlete na nula celá jedna světla v čase pět devět.“

„My přes ně znovu proletíme?“ ujišťovala se Rionová šokovaným hlasem.

„Přesně tak. Pokud zabrzdí, aby vyrovnali naši rychlost, máme velký problém, ale s trochou štěstí budou předpokládat, že poletíme dál pryč a znovu zrychlí směrem k nám,“ vysvětlil Geary s očima na displeji a sledoval hlášení o škodách týkající se obou flotil, vypracovávané z informací zachycených senzory během okamžiku kontaktu.

„Dvě bitevní lodě,“ poznamenala Desjaniová pochvalně.

„A vyřazené tři bitevní křižníky. Jeden z nich byl nejspíš vlajková loď.“

„Doufejme.“

Jen deset až dvacet podobně úspěšných náletů a podařilo by se jim vyrovnat poměr sil. To nebyl zrovna důvod cítit se suverénně.

„Moc škod nemáme, ale příště to bude horší.“

Alianční lodě se opět otočily ke skokovému bodu na Ixion a k syndické formaci. Geary sledoval syndické pohyby a doufal, že udělají přirozenou věc a změní kurz dozadu, aby mohli pronásledovat jeho flotilu.

Udělali to, ale ne dost rychle.

„Letí znovu na nás, ale tentokrát přes ně proletíme s relativní rychlostí jen nula celá nula dva světla,“ ohlásila Desjaniová.

Což znamenalo, že stráví mnohem delší dobu na dostřel nepřítele a budou z nich snazší cíle pro střely a kartáče, jichž měl nepřítel stále mnohem víc než celá alianční flotila.

Geary se po těch manévrech ani nechtěl podívat na stav palivových článků lodí. Opravdu na tom nezáleželo. Musel články spálit teď, druhou možností bylo, že flotila nepřežije, a pak už by se nemusela o stav paliva starat.

Syndická formace se skládala sama do sebe, snažila se navýšit počet lodí na místě, kterým alianční flotila proletí, ale naštěstí na to neměla dost času.

Zeď Syndiků přiletěla a zmizela. Štíty Neochvějného se rozzářily nepřátelskými zásahy.

„Bodová selhání na čelním a bočním štítu, drobné škody ze zásahu kartáčovou střelou, několik zásahů pekelným kopím do boku lodi, baterie pekelných kopí 3A a 5B

vyřazeny, očekávaná doba opravy neznámá, počet ztrát neznámý,“ hlásil důstojník na můstku.

Geary přeletěl očima stav flotily. V porovnání s ostatními bitevními křižníky Neochvějný vyvázl jen s lehkými zásahy. Duellosův Odvážný byl vážně prostřílený, Opovážlivý ztratil polovinu zbraní, Leviatan a Drak utrpěli zásahy do pohonných systémů, ale stále se držely formace.

Impozantní a Neuvěřitelný byly rozervány na bocích.

Dokonce i bitevní lodě utrpěly zásahy, ačkoli žádná z nich nebyla zraněna tak vážně jako bitevní křižníky. Průzkumná bitevní loď Vzorový byla zasažena několikrát, ale měla štěstí a neutrpěla závažné škody. Těžké křižníky Basinet a Sallet byly pryč, jeden byl rozerván na kusy záplavou syndických střel, druhý pomalu odlétal od formace, vážně poškozený a bezbranný, z jeho ochromeného trupu vyskakovaly záchranné moduly.

Lehké křižníky Ostruha, Damascén a Kukri byly zničeny a torpédoborce Válečné kladivo, Prasa, Tulvar a Xiphos se rozpadly na kusy, přestože se nacházely na chráněných pozicích uvnitř válce.

Titán byl opět zasažen. Zásobovací lodě přitahovaly syndické zbraně jako magnet železné piliny. Ale zásahy nebyly kritické. Jakkoli Gearyho ztráty bolely, pocítil záchvat uspokojení, když viděl stav Válečníka, Orionu a Majestátního. Jejich oslabené štíty a nové škody řekly Gearymu, že se tři bitevní lodě opravdu snažily ze všech sil, aby zásobovače ochránily.

Kvůli alianční místní palebné převaze ani Syndikové nevyvázli z průletu nezasaženi. Další bitevní loď se volně vznášela, proměněná na neřízený vrak, a tři další bitevní křižníky explodovaly nebo byly rozervány na kusy.

Nejméně tucet těžkých křižníků byl vyřazen z boje nebo zničen a vesmír kolem byl posetý troskami mnoha lehkých křižníků a el-zetek.

„Další průlet?“ zeptala se Desjaniová zaraženým hlasem, jak se starala o škody na své lodi.

„Ne. Museli bychom jimi proletět ještě dvakrát a při čtvrtém průletu by nás rozstříleli na kusy. Jsme jen hodinu od skokového bodu. Zamíříme k němu.“

Zeď syndické formace, deformovaná a ohnutá po manévrech a dvou průletech alianční flotily, znovu obracela a opět zrychlovala za alianční flotilou.

Měl bych se pokusit o další úder na Syndiky? Zkusit Syndiky znovu rozhodit? Geary si sečetl stav štítů svých lodí, minimální zásoby přeludů a zbývajících kartáčových střel i škody na lodích. Bylo mu jasné, že rychlý odhad, který říkal Desjaniové, byl přesný. Další dva průlety syndickou zdí by byly sebevražedné. Neměl rychlostní výhodu ani vzdálenost potřebnou k pokusu o zásah syndického křídla. Nepřátelská formace byla teď více natěsno, už ne tak roztažená, ale stále zakrývala velkou část prostoru za alianční flotilou.

Čtyřicet pět minut od skokového bodu a alianční flotila bude muset začít brzdit, aby se vyhnula minovému poli před bodem.

Syndikové se přibližovali příliš rychle. Nebude to stačit.

Vše, co vyzkoušel, nebylo dost.

Geary sledoval, jak manévrovací systémy odhadují následky aktuální rychlosti a směrových vektorů a bylo mu jasné, že Syndikové doženou zadní část alianční formace.

Čekala ho ošklivá volba, buď opustit lodě na zádi, nebo zpomalit zbytek formace a připojit se k nim, čímž by odsoudil celou flotilu k záhubě. Ztratit nejméně třetinu flotily, nebo celou? A navíc věděl, že i kdyby utekl a zanechal tolik lodí jejich osudu, stejně by přeživším po příletu na Ixion moc nadějí nezůstávalo, protože by je Syndikové pronásledovali.

„Kapitáne Geary,“ objevilo se před ním malé okno s kapitánem Moskem, který se tvářil klidně, byť poněkud otupěle. „Moje divize je v nejvzdálenější části formace, nejblíže Syndikům.“

„Ano.“

Sedmá divize bitevních lodí při prvním průletu syndickou formací schytala největší podíl střel a kartáčů, při druhém se tomu vyhnula, jelikož cestu prorážely lodě na opačné straně formace, ale teď opět dostanou co proto, až Syndikové doženou alianční flotilu. Ale nebylo nic, co by s tím mohl Geary dělat.

„Musíme zabránit Syndikům v dosažení zbytku flotily, aby se mohla dostat ke skokovému bodu,“ pokračoval Mosko. „Ech, tedy moje divize. Rád bych použil jen Vzdorný, ale sám to nezvládne. S Nebojácným a Nezdolným je dokážeme zadržet.“

Geary si najednou uvědomil, co mu Mosko říká.

„To vám nemůžu rozkázat.“

„Ano, mohl byste,“ odpověděl Mosko. „Ale vím, jak těžké by to bylo. A není to nic, co byste sám neudělal.

Všichni jsme vyrůstali s příběhem o Grendelu a přísahali jsme, že pokud budeme muset, uděláme to samé. Tohle je jedna z věcí, které mají bitevní lodě dělat, kapitáne Geary,“

řekl téměř omluvně. „Když je potřeba, použijeme svou palebnou sílu a pancéřování k ochraně jiných lodí. Rozumíte mi. Marná naděje. Hlásíme se dobrovolně, moje lodi i jejich posádky, protože to je druh úkolu, jaký máme plnit. Když musíme. Nemusíte nám to rozkazovat, pane. Hlásíme se dobrovolně, v duchu a podle příkladu Black Jacka Gearyho.“

Geary znal význam termínu marná naděje jen proto, že ho našel při popisu zoufalé obrany u Grendelu před stoletím.

Zadní stráž, u které se nečekalo, že přežije. Stráž, jež ví, že bude obětována, aby snad zachránila ostatní. A udělat to teď znamenalo držet se příkladu, který jim dal.

Mizerné na tom bylo, že to jednou udělal, stejné rozhodnutí, jaké teď učinil Mosko, a nedokázal Moskovi říct, že to nemá dělat. Potřeboval ty tři bitevní lodě, aby zabránily Syndikům v dosažení zbytku flotily a v jejím zničení tady u Lakoty.

Vzpomněl si na slova, stará slova, která už slyšel, jakkoli to bylo zřídkakdy.

„Kapitáne Mosko, vám, vašim lodím i jejich posádkám přeji, aby vás žijící hvězdy uvítaly a ozářily svitem vaši odvahu, nechť na vás shlížejí s pýchou předkové a jsou připraveni postavit se vám po boku, nechť vzpomínky na vaše jména a činy září v myslích všech, kdož přijdou po vás.

Nejste ztraceni a zapomenuti, budete navždy připomínáni mezi odvážnými a čestnými.“

Mosko se posadil rovněji, když mu Geary začal recitovat pradávné požehnání před zjevně beznadějnou bitvou.

„Nechť jsou naše činy hodny našich předků,“ odpověděl.

„Kapitáne Geary, až porazíte posledního Syndika, a teď tomu u žijících hvězd opravdu věřím, postarejte se, aby byli všichni přeživší z mých lodí osvobozeni a dočkali se zacházení, jakého si zaslouží. Jednoho dne se uvidíme na druhé straně. Mám něco vzkázat?“

„Ano. Pokud potkáte ducha kapitána Michaela Gearyho, dejte mu vědět, že dělám, co je v mých silách.“

Michael Geary byl jeho prasynovec, který téměř určitě zemřel se svou lodí Odpůrce v domovském systému Syndiků.

„Jistě. A prosím, řekněte o mně mé rodině, až dostanete flotilu domů,“ zasalutoval mu Mosko. „Na čest našich předků.“

Okno zmizelo i s obrazem kapitána Moska.

„Kapitáne?“ zadívala se na něj Desjaniová, která nevěděla, co se stalo.

Geary zavrtěl hlavou, zhluboka se nadechl a pak ukázal na displej, kde se Nebojácný, Nezdolný a Vzdorný otáčely, aby mohly pomocí hlavních pohonných systémů zpomalit.

„Sedmá divize bitevních lodí se přesune dozadu, aby sloužila jako zadní stráž,“ podařilo se mu nakonec říct.

„Přihlásili se dobrovolně.“

Přikývla s nehybnou tváří.

„Jistě.“

A v tu chvíli bylo Gearymu jasné, že kdyby musel to samé udělat Neochvějný, Desjaniová by to dokázala. Ne s radostí, nepřijímala by smrt jako klíč k hrdinskému vykoupení, ale protože by věděla, že na ní závisí ostatní.

Nakonec o nic jiného nešlo. Udělej, co je potřeba, pro ty, kteří se na tebe spoléhají, nebo je zklam.

„Očekávám,“ pokračovala Desjaniová, „že kapitán Mosko se stáhne na tři světelné minuty od zadní části flotily a bude tam udržovat pozici.“

„Tři světelné minuty,“ zopakoval Geary.

Rionová se postavila vedle něj, sklonila se k němu a velmi tiše se zeptala: „Musí to tak být?“

„Ano.“

Dívala se na něj a pro jednou neměla problémy spatřit, jak moc litoval, že se tak musel rozhodnout.

„Bude to k něčemu?“

„Pokud teď může flotilu něco zachránit, bude to jejich oběť.“

Jedna bitevní loď sama o sobě nesla obrovské množství palebné síly, chráněné těžkými štíty a tlustým pancéřováním. Tři bitevní lodě operující blízko sebe byla síla, s níž musela počítat i přesila syndických válečných lodí ženoucích se za alianční flotilou.

Kapitán Mosko zavedl Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného ke spěchajícím Syndikům ve tvaru vertikálního trojúhelníku se Vzdorným na vrcholu, dost blízko u sebe, aby se bitevní lodě mohly navzájem chránit a sčítat palebnou sílu. Když se dostatečně opozdil, znovu zrychlil ve snaze vyrovnat se Syndikům, aby kolem něj museli prolétat s nízkou relativní rychlostí a představovali lepší cíle pro jeho zbraně.

Nedalo se však vyhnout tomu, že tři alianční bitevní lodě pak byly snazší cíle i pro Syndiky.

Ze tří bitevních lodí vyletěly zbývající přeludy a kartáčové střely přímo do čelní vlny syndických lehkých křižníků a el-zetek blížících se na dostřel. Spousta lehkých nepřátelských lodí uhnula prudkou zatáčkou na stranu nebo nahoru či dolů, aby se vyhnula palbě z bitevních lodí, čímž ztratila tolik rychlosti, že už neměla šanci dostihnout hlavní část alianční flotily.

Přibližně dvacet el-zetek a půl tuctu lehkých křižníků se pokusilo prorazit kolem nebo přes sedmou divizi bitevních lodí. Jakmile se el-zetka dostala na dostřel, naplnily baterie pekelných kopí všech tří bitevních lodí vesmír proudy nabitých částic, které se do el-zetek zabodávaly z několika směrů najednou.

Vesmír se rozzářil zásahy, štíty vzplály a selhaly a pak další zásahy vytrhaly díry do lodí i jejich posádek. El-zetka a lehké křižníky explodovaly a změnily se na koule trosek a plynu, rozlámaly se na menší kusy, které dál neovladatelně letěly vesmírem nebo prostě zmlkly, jak byly jejich systémy vyřazeny a lehké lodě se změnily na vraky pokroucené silou nárazů.

Žádná z lehkých syndických lodí se nedostala dál, ale hned za nimi byly těžké a bitevní křižníky, které sice samy o sobě neměly proti bitevní lodi šanci, ale společně měly obrovskou přesilu.

Geary zatnul pěsti a bezmocně sledoval, jak hlavní voj syndické flotily útočí na Moskovy bitevní lodě.

„Přeludy,“ prohlásila Desjaniová jasným hlasem.

Měla pravdu. Jednu věc udělat mohl. Bojové systémy potvrdily, že zadní stráž je na okraji dostřelu pro zbývající přeludy na palubách jeho lodí.

„Všem lodím, vypalte všechny přeludy zaměřené na syndické válečné lodě kolem Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného. Opakuju, všechny přeludy.“

Střely odstartovaly, vyletěly do vesmíru, vybraly si cíle a pak začaly zrychlovat k bojujícím aliančním bitevním lodím a Syndikům, kteří je trhali na kusy. Přeludů nebylo ani zdaleka dost, ale stačily, aby aspoň trochu odlákaly pozornost syndických pronásledovatelů a stáhly část jejich střelby. Povedlo se jim zneškodnit jeden syndický těžký křižník a zasáhly i několik bitevních, jejichž štíty byly oslabené palbou pekelných kopí Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného. Ale kolem bylo příliš mnoho dalších syndických těžkých a bitevních křižníků, a navíc se na dostřel dostaly i bitevní lodě.

Vzdorný to schytal nejvíce a rozzářil se silou opakovaných zásahů. Nezdolný sundal další těžký křižník a pak zaměřil pekelná kopí na bitevník. Nebojácný se otřásal pod palbou celé divize nepřátelských bitevních křižníků, ale opětoval palbu a podařil se mu slušný zásah nulovým polem, když se jeden z bitevníků pokusil proletět příliš blízko.

Gearyho fyzicky bolelo sledovat, jak jsou tři bitevní lodě trhány na kusy neustále narůstající přesilou syndických válečných lodí, ale sedmá divize bitevníků misi splnila.

Vedoucí elementy syndické flotily byly zpomaleny, poškozeny nebo donuceny uhýbat a alianční flotila se dostala na dosah skokového bodu. Získala dost času uniknout za cenu tří bitevních lodí a jejich posádek.

Alianční flotila se ke skokovému bodu přiblížila shora a ze strany, aby se vyhnula syndickému minovému poli.

„Všem jednotkám, snižte rychlost na nula celá čtyři světla a následujte kurz Neochvějného,“ přikázal Geary.

Každá sekunda byla kritická, takže nechtěl určovat přesné kurzy nebo se starat o to, zda všechny lodě udržují místo ve formaci.

Neochvějný se otočil přídí k nepříteli a jeho hlavní pohon znovu naskočil, aby snížil celkovou rychlost. Všude kolem něj dělaly ostatní lodě flotily to samé s různou úrovní rychlosti vzhledem ke stavu pohonných systémů.

A displej ukazoval, jak Syndikové prolétají kolem vraků lodí sedmé divize a blíží se teď rychleji, když musela alianční flotila zpomalit.

Desjaniová upřeně sledovala displeje a čekala, až Neochvějný přeletí nad odhadovaným vrcholem syndického minového pole vedle skokového bodu.

„Změnit kurz dolů jedna osm nula stupňů, na levobok nula pět stupňů, teď,“ přikázala.

Neochvějný se obrátil, jako by se vrhal dolů na skokový bod, a zbytek aliančních lodí ho následoval v jedné velké vlně.

Přesně ten okamžik si vybrala syndická flotila z Ixionu, čtyři bitevní lodě a čtyři křižníky, aby se objevila ve skokovém bodě a zahájila přeprogramovanou otáčku nahoru, takže se alianční a syndické lodě během krátkého okamžiku střetly.

Katastrofě na poslední chvíli zabránilo jen to, že Syndikové nečekali přítomnost nepřátel okamžitě poté, co skočí k Lakotě. Syndickým posádkám trvalo několik sekund, než si uvědomily, co se děje, a až pak aktivovaly a povolily palbu, zatímco zoufalé alianční lodě už vypálily bouři pekelných kopí, jež zlikvidovala lehčí jednotky a rozervala tři ze čtyř bitevních křižníků.

Ale čtyři bitevní lodě letěly tvrdohlavě dál, jejich štíty se pod alianční palbou rozpadaly, ale už zoufale opětovaly palbu a mířily přímo na čtyři zásobovací lodě. Titánu, Čarodějnici, Džinovi a Goblinovi zbývalo do kontaktu jen několik vteřin a neměly čas uhnout.

Nicméně zásobovače stále doprovázel Válečník spolu s Orionem a Majestátním v takové blízkosti, jak to jen bylo fyzicky možné. Zdálo se, že Orion těsně před kontaktem uhnul a Majestátní je mírně stranou, ale Válečník byl přesně mezi zásobovacími loděmi a syndickými těžkými bitevníky.

Držel pozici a zasypával nepřítele pekelnými kopími z fungujících baterií, zatímco mu to všechny čtyři syndické bitevní lodě oplácely.

Kdyby boj trval déle než několik sekund, byl by Válečník odsouzen ke zkáze, ale syndické bitevníky uhnuly stranou ve zpanikařeném pokusu o únik, dva z nich provrtané aliančními střelami a sotva funkční. Válečník, opět poničený syndickou střelbou, zatvrzele držel pozici u zásobovacích lodí, prchajících ke skokovému bodu se zbytkem flotily.

Během několika okamžiků se Aliance setkala s přilétající syndickou formací, zdecimovala ji a pokračovala dál. Byla sice během střetu poškozena, ale za sebou zanechávala šokované Syndiky.

Ze sedmé divize bitevních lodí toho mnoho nezůstalo.

Dohnaly ji syndické bitevní lodě, které právě metodicky drtily Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného na malé kusy.

Nebojácnému zůstávala poslední baterie pekelných kopí.

Nezdolný mlčel, změnil se na kouli trosek pomalu letící stranou. Vzdorného zasáhlo téměř současně několik salv najednou a dvě masivní exploze uprostřed lodi a poblíž zádi ho rozervaly na kusy.

„Kapitáne Geary? Kapitáne Geary! Jsme na skokovém bodě!“

Přestal sledovat poslední okamžiky Vzdorného a snažil se nevšímat si trosek, jež zaplňovaly celý vesmír, syndických střel blížících se k nejvzdálenějším aliančním lodím, ochromených lodí snažících se držet krok s flotilou a rozpadlých vraků Syndiků, kteří u skokového bodu čelně narazili do alianční formace a teď se pomalu vznášeli pryč.

„Všem jednotkám. Skočte.“

Hvězdy zmizely. Černota mezi hvězdami se ztratila.

Poslední výdechy Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného se ztratily. Stejně tak vzdálený opuštěný vrak Paladina a vzdálená sbírka trosek, tvořící hrob Proslulého. Zmizela brána hypersítě a s ní i syndické flotily. Před okamžikem kolem nich zuřila zoufalá bitva a trosky zaplňovaly okolní vesmír, ale najednou byla kolem jen nekonečná šeď, ticho a toulavá světla skokového prostoru.

Geary nikdy předtím neskočil přímo z bitvy, nikdy si nepředstavoval boj doslova na prahu skokového bodu. Cítil, jak mu buší srdce a jak se jeho dech hlasitě rozléhá v tichu, které náhle zaplnilo můstek Neochvějného, když byli všichni přítomní omráčeni náhlým přechodem ze zuřivého boje do naprostého klidu. Zavřel oči a pokoušel se vyrovnat s tím, co se právě stalo. Tři další bitevní lodě zničeny. Celkem ztracené čtyři bitevní lodě a jeden bitevní křižník. Dva těžké. Lehké křižníky a torpédoborce. Desítky dalších lodí flotily utrpěly značné škody. Syndikům bude chvíli trvat, než se zorganizují a dorazí Nebojácného, Nezdolného a Vzdorného. Bodem proletí až pak. Ve skokovém prostoru byla alianční flotila nedotknutelná. Nepřátelé v něm dokonce nemohli alianční lodě ani vidět, protože každá skupina obývala vlastní šedou realitu.

Jenže u Ixionu alianční flotila skokový prostor opustí a Syndikové přiletí za nimi.

Geary vstal a cítil se, jako by ve velitelském křesle strávil několik dní v kuse. Podíval se na kapitánku Desjaniovou, která mu pohled zachmuřeně opětovala.

Uvědomil si, že by měl něco říct.

„Děkuju vám, kapitánko. Neochvějný odvedl dobrou práci. Postarejte se prosím o škody a o posádku.“

Rozhlédl se a všiml si, že se na něj dívají i ostatní důstojníci s výrazy, jako by se právě topili a on byl jejich záchranný kruh. Co jim měl říct?

„Dobrá práce.“

Už se chystal odejít, ale zarazil ho zoufalý hlas mladého poručíka: „Co budeme dělat, pane? U Ixionu?“

To kdyby tak věděl.

„Musím si promyslet všechny možnosti,“ donutil se zatvářit povzbudivě. „Neporazili nás.“ Alespoň technicky vzato ještě ne.

Ostatní přikývli a zatvářili se, jako by se jim ulevilo.

Geary opustil můstek, následovaný mlčící Rionovou.

Šeď skokového vesmíru jako by napadala jeho duši.

Seděl v kajutě, rozvalený v křesle, a jeho myšlenky běhaly v nekonečných kruzích, zatímco mu ve vzpomínkách znovu a znovu umíraly lodě.

„Byl to těžký den,“ řekla Rionová tvrdě. Seděla kousek od něj a vypadalo to, jako by za ten den zestárla o desetiletí, pokud ne o více. „Překonej to. Musíme se připravit na Ixion.“

„Ixion?“ přeptal se Geary a dostal chuť sarkasticky se rozesmát. „A co mám jako dělat u Ixionu?“

„Nevím. Nevelím flotile. A pokud něco neuděláš, moc dlouho jí nebudeš velet ani ty.“

„Pokud tím naznačuješ, že je zničení flotily u Ixionu nevyhnutelné.“

„Ne!“ sevřela Rionová ruce, jako kdyby ho škrtila. „O to nejde. Je to velký problém a s tím ti nepomůžu, protože nevím, jak flotile velet. Ale teď se nemusíš bát jen Syndiků,“ prohlásila Rionová. „Tvůj osud a postavení jsou spoutané s osudem a stavem flotily. Právě teď je flotila zraněná, takže ty taky. A co se stane zraněnému jelenovi, Johne Geary?“

Nebylo příjemné o tom přemýšlet, ale poznal, že má pravdu.

„Stane se atraktivním cílem pro vlky, kteří se spojí do smečky, zaútočí a strhnou ho.

Víš o některých vlcích ve flotile, ale ne o všech.

Testovali tě od chvíle, kdy jsi převzal velení, hledali slabiny, snažili se ti podkopnout nohy. Ale ty jsi pořád vyhrával, tvé odhady byly pořád správné, takže nedokázali získat dostatečnou podporu. Jenže teď je ve vodě krev a při příští příležitosti ti půjdou po krku.“

„Mícháš dohromady víc metafor o kořisti a predátorech,“

poznamenal Geary kysele.

„Výsledky jsou pro kořist stejné bez ohledu na to, jaký predátor po ní jde. První příležitost tví protivníci ve flotile dostanou, až přiletíme na Ixion. Půjdou po tobě a kvůli tomu, co se stalo u Lakoty, budeš mít jen malou podporu u vystrašených a zmatených.“

Gearymu se povedlo dát dohromady dost sil, aby se na ni mohl vztekle podívat.

„Pokud mě má ten tvůj malý proslov inspirovat, abych šel dál, tak bys měla vědět, že na motivování lidí budeš muset ještě zapracovat.“

Opětovala mu vzteklý pohled: „Myslíš si, že budeš jediný cíl? Vědí, že jsem tvoje spojenkyně a milenka.

Alespoň někteří z tvých protivníků zjistili, že můj manžel byl zajat živý. Ano, jsem si tím jistá. Čekali na vhodnou příležitost, kdy tu informaci budou moct použít, aby způsobila co největší škody. Využijí ji v Ixionu, kde bude tvoje milenka odhalena jako oportunistická běhna, neznající čest, a ty budeš muset tu pohanu buď sdílet, pokud mě začneš bránit, nebo budeš vypadat jako slaboch, když je necháš, aby mě zahnali do ústraní. Ne každá zbraň, kterou proti tobě použijí, tě zasáhne přímo.“

Nenapadlo ho co říct kromě toho nejjednoduššího a nejtrapnějšího.

„To je mi líto.“

„A já bych za to měla být vděčná?“ odsekla Rionová, pak vstala a začala vztekle přecházet po kajutě.

„Nepotřebuju, abys mě bránil. Já si vybrala, že se k tobě vrátím. Je to jen moje hanba.“

„Budu tě bránit.“

„Ušetři mě toho rytířství!“ ukázala na něj vztekle prstem.

„Braň tuhle flotilu! Potřebuje tě! Já ji zachránit nemůžu.

Můžu říkat mužům i ženám flotily, jak moc je obdivuju a respektuju, můžu jim říkat, jak si Aliance cení jejich služeb, ale nemůžu jim velet! Nevím jak. A nemůže to udělat ani nikdo z tvých spojenců. Vím, očekáváš, že velení převezme kapitán Duellos, ale bude v mnohem slabší pozici než ty a nejspíš selže.“

Začínal být taky rozzlobený.

„Takže jsem nenahraditelný? To se mi snažíš říct? Že jsem jediný, kdo může flotile velet? Od chvíle, kdy jsme spolu poprvé mluvili, mi pořád říkáš, jak se nesmím ani opovažovat si to myslet! Že pokud to udělám, odsoudím flotilu, sebe i Alianci k záhubě. A věř mi, nebo ne, Viktorie Rionová, jenže já poslouchám, co mi říkáš, a pečlivě to zvažuju. Nejsem Black Jack.“

„Ale jsi,“ řekla Rionová, přistoupila k němu a sevřela jeho hlavu v dlaních, aby se mu mohla dívat přímo do očí.

„Jsi Black Jack. Opravdu jsi. Ne mýtus, ale jediná osoba, která může zachránit tuhle flotilu a Alianci. Dlouho jsem tomu nevěřila. Nevěřila jsem v mýtus. Možná jím nejsi, ale ta legenda ti dává moc inspirovat ostatní a vést je. Nezneužil jsi toho. A stejně důležité je, že jsi s sebou přinesl znalosti, jak bojovat, což tuhle flotilu už několikrát zachránilo a Syndikům vážně ublížilo. A dokážeš to zase, protože tolik lidí věří, že jsi Black Jack, a vidělo, že jsi udělal to, čeho by měl být schopný jedině Black Jack.“

„Nemůžu…“

„Musíš!“ znovu ustoupila. „Neříkám ti ty správné věci.

Sdíleli jsme postel a poznali navzájem svá těla, ale duše jsou nám stále skryté. Potřebuješ někoho, jehož slovům uvěříš, někoho, kdo k tobě bude mluvit v termínech, které jako důstojník flotily znáš.“

Hněv zmizel, nahrazený únavou.

„Slova nic nezmění bez ohledu na to, kdo je bude říkat.“

Slova nemohla změnit stav flotily, nemohla změnit škody, které utrpěla u Lakoty, ani velikost syndických sil, jež ji pronásledovaly.

„To se ještě uvidí,“ řekla Rionová a odešla. Nezabouchla za sebou dveře kajuty jen díky tomu, že je ovládala automatika.

O nějakou dobu později zazvonil zvonek u dveří, což alespoň znamenalo, že mu nejde Rionová dělat další motivační proslov, protože ta by mohla vejít sama.

„Dál“

„Kapitáne Geary? Pane?“ ve dveřích stála kapitánka Desjaniová a jasně na ní byla vidět nejistota.

Geary se v křesle posadil rovněji a pokusil se uhladit si uniformu.

„Omlouvám se, kapitánko Desjaniová.“

Měl by říct i něco jiného, ale co?

„Co vás sem přivádí?“

„Můžu… můžu se posadit, pane?“

O to ho nikdy nepožádala. Tohle nebyla rutinní záležitost. No, měl to čekat.

„Jistě. Udělejte si pohodlí.“

Zeptej se jí na loď, idiote.

„Jak je na tom Neochvějný?“

Desjaniová si sedla, ale pochopitelně se neuvolnila.

„Všechny baterie pekelných kopí jsou v provozu. V

muničním skladu zbývá jen jedna neúplná salva kartáčových střel, přeludy nemáme žádné. Škody na trupu nebudou úplně opraveny, než dorazíme na Ixion, ale dáme všechno dohromady natolik, abychom mohli bojovat,“ vychrlila ze sebe a pak se na chvíli odmlčela. „Ztratili jsme sedmnáct členů posádky, dalších dvacet šest je zraněných natolik, že nebudou nějakou dobu schopní služby.“

Sedmnáct mrtvých. Napadlo ho, kolik z těch sedmnácti by poznal. Nejspíš většinu.

„Budu na jejich pohřbu. Dejte mi vědět, až k němu dojde.“

Pohřby musely počkat na přílet do Ixionu. Nikdy nebyl nikdo odsouzený k tomu, aby byly jeho pozůstatky zanechány ve skokovém prostoru.

„Jistě, pane,“ sklopila Desjaniová na chvíli zrak a pak začala rychle mluvit: „Pane, koprezidentka Rionová mě požádala, abych si s vámi promluvila. Říkala, že si berete naše ztráty u Lakoty velmi špatně a já bych měla být schopná se o tom s vámi bavit.“

No skvělé. Jako by chtěl, aby ho Desjaniová viděla v depresi. Proč to nemohla Rionová nechat být? Proč ho nenechala na pokoji?

„Děkuju vám, ale nemyslím si, že by to bylo nutné.“

Desjaniová se zadívala na Gearyho, přejela očima jeho tvář i uniformu a pak sklopila oči.

„Pane, se vší úctou, nevypadá to tak.“

Mohl se na Desjaniovou naštvat, ale to by nebylo fér, a navíc by to dalo dost práce.

„Pravda. Dobrá tedy.“

Znovu se odmlčela, jako by se chtěla ujistit, že opravdu souhlasí, a pak s náhlou intenzitou promluvila: „Vím, že ty ztráty vnímáte, pane. Takový jste. Je to jedna z věcí, která z vás dělá tak skvělého velitele. Ale taky víte, že je potřeba bojovat dál. Viděla jsem to mnohokrát. Ve skutečnosti si nepotřebujete vyslechnout mě ani nikoho jiného. Dáte se dohromady a přijdete na to, co je potřeba udělat, a zase Syndiky porazíme.“

„Tentokrát jsme je neporazili,“ musel říct.

Desjaniová se zamračila a zavrtěla hlavou.

„To není pravda, pane. Chtěli nás chytit a zničit.

Nedokázali to. My jsme si přáli odletět z Lakoty. A udělali jsme to.“

Geary se musel zamračit, protože Desjaniová měla pravdu. Z tohohle pohledu Syndikové prohráli a alianční flotila zvítězila, protože přežila a unikla. Ale i tak…

„Děkuju vám. Ale, Táňo… ztratili jsme spoustu lodí.

Bitevní křižník. Čtyři bitevní lodě…“

„Já vím, pane,“ přerušila ho Desjaniová. „Přála bych si, aby bylo i tohle vítězství jako vaše ostatní, se zanedbatelnými ztrátami. Jenže každá bitva taková být nemůže, zvlášť když bojujeme proti přesile.“

Nepotřeboval, aby mu to říkala. Na chvíli ukázal své pravé pocity, smutek a zoufalství, a viděl, jak na to Desjaniová reaguje.

„Věřili mi, že je dostanu domů. A teď se domů nedostanou.“

„Pane,“ naklonila se Desjaniová a tvář jí hořela intenzivními emocemi. „Ne každý se z bitvy vrací. To se učíme brzy, a všichni jsme ztratili spoustu přátel i druhů v akci, stejně jako před námi naši otcové a matky a jejich otcové a matky před nimi. Jenže vy jste byl vyslán, abyste nás zachránil. Vím to. Stejně tak většina důstojníků a skoro všichni lodníci flotily. Žijící hvězdy vás poslaly, abyste dovedl flotilu domů a zachránil Alianci, takže nemůžete selhat. Všichni to víme. Jakmile si na to vzpomenete, přijdete na to, co je třeba udělat.“

Její víra ho vyděsila, protože věděl, jak omylný ve skutečnosti je, a nedokázal uvěřit, že by mohl někdo jako on být vyslán vyššími silami.

„Jsem stejně člověk jako vy, Táňo.“

„Ale samozřejmě! Žijící hvězdy a naši předkové pracují skrze živé! To vědí všichni!“

„Tahle flotila mě nepotřebuje. Aliance mě nepotřebuje.

Nejsem…“

„Pane, potřebujeme vás!“ řekla Desjaniová téměř prosebně. „Nevím, co bych… co by flotila dělala, kdybyste tady nebyl, co by se bez vás stalo Alianci. Existuje důvod, proč jste se vrátil právě teď. Nebýt vás, tak by v syndickém domovském systému byla flotila vyhlazena a Aliance by prohrála. Následovali jsme vás, protože jsme vám věřili, a vy jste nám znovu a znovu ukázal svými činy i slovy, že si takovou důvěru zasloužíte.“

Geary otevřel ústa, aby znovu protestoval, ale pak pochopil, jako by mu najednou jeden z předků začal šeptat do ucha. Zklamal posádky lodí ztracených u Lakoty. To bylo hrozné. Ale bylo by mnohem horší zklamat posádky přežívajících lodí flotily, zradit důvěru, kterou k němu ti lidé cítili, zvlášť když víra v něj byl důvod, proč stále pokračovali. Spoléhali na něj a on to věděl, stejně jako posádky Vzdorného, Nezdolného a Nebojácného věděly, že na ně spoléhá zbytek flotily. Musel se vzpamatovat a Desjaniová i Rionová měly pravdu, že je musí vést dál.

Protože víra, kterou v něj měli ostatní, znamenala jen to, že má slušnou naději udržet flotilu pohromadě, i když zabránit jejímu zničení bude stejně obtížné. Jenže musel to udělat. A to znamenalo, že je třeba vymyslet, co dál.

Takže se narovnal a promluvil pevnějším hlasem: „Mám zodpovědnost.“

Ať už se mi to líbí, nebo ne, a mně se to rozhodně nelíbí.

„Děkuju, že jste mi to připomněla.“

Posadila se rovně a úlevně se usmála.

„Nepotřeboval jste mne.“

„Ale ano, ve skutečnosti ano,“ začal se nutit k úsměvu, který se ale na půli cesty stal opravdovým. „Děkuju vám.

Jsem opravdu rád, že jsem zrovna na vaší lodi.“

Desjaniová se na něj znovu usmála, pak polkla a chvíli se tvářila nejistě, než se prudce postavila.

„Děkuji vám, pane. Měla bych se vrátit na můstek.“

„Jistě. Pokud uvidíte koprezidentku Rionovou, řekněte jí, že jsem v pořádku.“

„Udělám to, pane,“ zasalutovala Desjaniová rychle a pak zmizela ve dveřích kabiny.

Geary chvíli seděl a přemýšlel, pak se pomalu natáhl k ovladači displeje. Objevil se obraz hvězdné soustavy Ixion s alianční flotilou v propletené formaci, v níž skočila od Lakoty a ve které by také měla dorazit k Ixionu. Musím něco vymyslet. Ale co?

12.

„Pane, tady poručík Iger z rozvědky. Máme něco důležitého, o čem vás musíme informovat.“

Geary cítil, jak se k němu zase plíživě vrací deprese, jelikož stále nebyl schopný najít dobré řešení pro Ixion, a tak chvíli přemýšlel, jestli by měl odpovědět. Ale povinnost mu seděla na rameni a vztekle se na něj dívala, dokud se nenatáhl a nepotvrdil příjem.

„Co znamená něco důležitého?“

„To… to je těžké říct, pane. Je to něco velmi neočekávaného a nevíme, co to přesně znamená, ale mohlo by to být kriticky důležité.“

Rozvědka milovala slovíčka jako „mohlo by“, ale bylo nezvyklé, když na rovinu přiznali, že nevědí, co něco znamená.

„Až přijdete dolů, máme to tady pro vás připravené.

Nebo bych mohl jít k vám a ukázat vám to osobně, pane,“

pokračoval Iger. „Záleží jen na vás, pane.“

Geary se rozhlédl. Představa, že by se měl znovu podívat do tváří posádky Neochvějného po tom, co se stalo u Lakoty, vyžadovala odvahu. Ale stále více se ve své kajutě cítil jako ve vězení, v takovém, v němž se zamkl sám.

Bylo na čase, aby vylezl a zkusil zase být velitelem flotily.

„Přijdu za vámi dolů. Můžu hned teď?“

„Ano, pane. Budu na vás čekat, pane.“

Geary se postavil, zkontroloval svůj vzhled a zamračil se. Umyl se a vzal si novou uniformu. Bez ohledu na to, co se stalo u Lakoty, nemohl vypadat poraženecky.

Členové posádky Neochvějného, na které narazil cestou, měli tváře plné obav, jež ale rychle zahnala naděje, jakmile ho zahlédli. Geary se snažil tvářit sebevědomě bez ohledu na chmury, které ho naplňovaly, a zjevně většinu z nich oklamal. Už jako mladý důstojník zjistil, že pokud se chováte, jako byste věděli, co děláte, všichni předpokládají, že tomu tak opravdu je.

„Co budeme dělat v Ixionu?“ vyhrkl na Gearyho jeden lodník úzkostlivě. „Pane?“

„Ještě pořád si to rozmýšlím,“ odpověděl Geary, jako by měl na výběr ze spousty možností a všechny byly dobré. Lodník se usmál a zasalutoval.

Když se Geary dostal do zpravodajské sekce za několika bezpečnostními dveřmi, přemýšlel o tom, že ho z kajuty dokázal dostat důstojník rozvědky, ačkoli se to nepovedlo ani válečné důstojnici Desjaniové, ani političce Rionové. To byla opravdu ironie.

Poručík Iger na Gearyho čekal a tvářil se nervózně, zatímco si Geary sedal.

„Pane, analyzovali jsme zprávy předávané mezi loděmi syndické flotily, která dorazila branou hypersítě, jakmile jsme byli v hvězdné soustavě Lakota.“

„Kolik jste toho zachytili a dešifrovali?“ zeptal se Geary.

„Mnoho ne, ale nějaké signály vždycky uniknou, a pokud jsme v nějakém systému dost dlouho, aby se k nám dostaly, můžeme je zaznamenat a zkusit prolomit šifru,“

vysvětloval Iger. „Není to ani náhodou zdroj informací v reálném čase, ale pokud by se nám podařilo přečíst nepřátelskou zprávu včas, aby to mohlo ovlivnit probíhající boj, pochopitelně bychom vás na ni okamžitě upozornili.“

„Předpokládám, že byste mě nechali rozhodnout, jestli zpráva může ovlivnit boj?“ zeptal se Geary s vědomím, že zpravodajci to většinou určují sami.

„Ehm, ano, pane,“ ujistil ho poručík Iger a bezpochyby si v duchu poznamenal, že v budoucnosti to bude nutné dělat.

„Předpokládám, že jste v těch zachycených signálech z Lakoty našli něco důležitého.“

„Ano, pane,“ zopakoval Iger. „Něco nezvyklého, velmi nezvyklého,“ odmlčel se na chvíli, olízl si rty a pak rychle pokračoval: „Pane, jsme si jistí, že Syndikové byli svým příletem k Lakotě překvapení stejně jako my.“

Gearyho napadlo, jestli mu správně rozuměl.

„Chcete říct, že Syndikové v systému byli překvapeni, že dostali posily?“

Proč by něco takového připadalo zpravodajci zvláštní?

„Ne, pane. Jediná interpretace, která odpovídá zachyceným a rozluštěným zprávám, je taková, že syndické lodě, které dorazily do systému branou hypersítě, byly šokovány, když zjistily, že jsou v Lakotě. Syndikové očekávali, že doletí do systému Andvari.“

Gearymu chvíli trvalo, než si uvědomil, že na poručíka nevěřícně zírá.

„Jak často se taková věc při používání hypersítě stává?“

Nikdy se mu nikdo nezmínil, že by se mohly lodě na hypersíti ztratit.

„To se nestává, pane,“ tvrdil poručík Iger. „Použití klíče je výjimečně jednoduché. Na ovládacím panelu si vyberete jméno hvězdného systému, kam chcete letět.

Jakmile jste na cestě mezi branami, klíč stále ukazuje cílovou hvězdu. Vyžadovalo by to výjimečnou hloupost, abyste nevěděl, ke které hvězdě letíte. Podle našich souborů, které jsou velmi detailní, se nikdy nestalo, že by nějaká loď doletěla hypersítí k jiné hvězdě, než k jaké mířila. Ten proces je natolik jednoduchý, že ani idiot to nedokáže poplést.“

„Nepodceňujte idioty, poručíku. Mohlo by být něco špatně s jejich klíčem k hypersíti?“

Iger se zatvářil frustrovaně a odpověděl: „Pane, opět, co víme, jakýkoli problém s klíčem natolik závažný, že by takovou chybu vyvolal, by měl znemožnit klíči fungovat úplně.“

Geary se opřel do křesla a přemýšlel, zatímco poručík Iger čekal a tvářil se přitom nešťastně. Nejspíš předpokládá, že ho začnu trhat na kusy i s jeho analýzou.

Jenže proč by mě na to upozorňoval, kdyby nevěřil, že tomu tak je?

„Předpokládejme, že je vaše analýza správná,“ začal Geary a Igerovi se tím zjevně ulevilo. „Jak by mohl být cíl těch lodí jiný, než co si vybrali?“

Iger zavrtěl hlavou.

„Podle našich expertů to není možné.“

„Mluvil jste o tom s kapitánkou Cresidovou?“

Tentokrát Igera zjevně překvapilo, že Geary ví o Cresidové a tom, že je jednou z expertek flotily na hypersíť.

„Ne, pane, tak dlouhou a komplexní zprávu na její loď ve skokovém vesmíru poslat nemůžeme. Ale vyvolali jsme samoučící se simulaci založenou na teoriích několika hlavních expertů Aliance na hypersíť, předložili jí to jako teoretickou situaci a zeptali se, zda je to možné. Avataři simulovaných expertů se všichni shodli, že to možné není.“

„Neexistuje způsob, jak změnit cíl během cesty hypersítí? Žádný?“

„Ne, pane,“ prohlásil Iger pevně. „Existuje ale alternativní možnost, co se asi stalo. Konkrétně to, že se nás Syndikové snaží oklamat a schválně vyslali dostatek matoucích zpráv s vědomím, že nějaké zachytíme a dešifrujeme.“

„Proč si myslíte, že tomu tak není?“

„Především Occamova břitva, pane,“ zamračil se Iger.

„Úmyslné matení takovéhohle typu, to by byla velmi komplexní a nejistá operace. Nejjednodušší vysvětlení, že jsou zprávy pravé, je nejlepší. A ty zprávy vypadají pravě, pane. Nic na nich nezavání podvodem. Vše odpovídá tomu, co Víme o pravé syndické komunikaci. A nenapadá nás ani důvod, proč by se nás snažili Syndikové takhle zmást.“

„Třeba abychom nepoužili jejich hypersíť? Přesvědčit nás, že není spolehlivá?“

„Nemohli vědět, že ty signály zachytíme. Některé z nich pocházejí z chvíle, kdy Syndikové do Lakoty dorazili a kdy si ještě ani neměli šanci všimnout, že tam naše flotila je.“ Geary přikývl a zeptal se: „Jak jistý si jste svým závěrem, že syndická flotila, která vyletěla z brány hypersítě v Lakotě, tam letět nechtěla?“

„Je to jediný závěr, který odpovídá zachyceným zprávám, pane,“ prohlásil Iger nešťastně. „Snažili jsme se najít něco jiného, co by to vysvětlovalo. Ale nic neodpovídá.“

„Dobrá tedy,“ postavil se Geary. „Dobrá práce s analýzou a dobrá práce, že jste mi řekl pravdu, jak ji vidíte.

Ale něco vám uniklo.“

„A co to bylo, pane?“ zatvářil se Iger ještě ustaraněji.

„Řekl jste mi, že neexistuje způsob, jak během cesty hypersítí změnit cíl. Pokud jste získali správné údaje, a já nevidím důvod o tom pochybovat, pak takový způsob musí existovat. Jen ho neznáme.“

Iger se zatvářil překvapeně, potom přikývl a nakonec nasadil zmatený výraz.

„Jenže pokud Syndikové vědí, jak to udělat, proč je tak překvapilo, že se dostali do jiné hvězdné soustavy?“

„Možná ani Syndikové nevědí, jak to udělat, poručíku.“

Geary se na chvíli odmlčel, aby dal Igerovi šanci vstřebat to, co naznačoval.

„Existuje něco, k čemu nemám přístup? Informace, které jsou příliš tajné, než abych je mohl vidět i já?“

„Ne, pane,“ odpověděl Iger okamžitě. „Jako velitel flotily máte přístup ke všemu. Nemůžu mluvit za soubory mimo tuto loď, ale cokoli na palubě je vám přístupné bez ohledu na utajení a další restrikce.“

U jedné stěny se vznášel displej s hvězdnou mapou.

Geary k ní došel a zadíval se na ni.

„Poručíku, máte informace, které by naznačovaly nebo spekulovaly, že na vzdálené straně syndického teritoria existuje jiná inteligentní rasa?“

Otočil se a podíval se, jak na něj Iger zírá.

„Ne, pane,“ prohlásil Iger překvapeně. „Nikdy jsem na nic takového nenarazil.“

Geary znovu přikývl.

„Udělejte mi laskavost, poručíku. Vytáhněte si data, která jsme získali a poskytují informace o vzdálenější straně syndického teritoria. Zakreslete si obydlené i opuštěné systémy a rozmístění bran hypersítě. Pak mi řekněte, co si o tom myslíte.“

Iger upřel pohled na hvězdnou mapu a zeptal se: „Vy jste to už udělal, pane?“

„Udělal. Chci vědět, jestli dospějete ke stejnému závěru jako já.“

Když se Geary vrátil do své kajuty, čekala tam Rionová.

Vstala a pátravě se na něj zadívala.

„Je to tady jiné, když se nerozvaluješ v křesle a nevyzařuješ chmury a zmar na všechny strany. Jsi v pořádku?“

„Jo. Myslím, že jo.“

„Takže ti kapitánka Desjaniová dokázala dát něco co já ne.“ „To je… pomohla mi. Obě jste mi pomohly.“

„Uhm,“ zabručela Rionová a unaveně se posadila.

„Dobrá tedy. Ať už fungovalo cokoli. Už jsem se nad tebe chystala postavit a začít tě fackovat, dokud se nepohneš.“

„Třeba by se mi to začalo líbit,“ odpověděl Geary.

„Vtip? Dostal ses od apatie ke vtipkování?“

„Ani ne.“

Posadil se vedle ní a udělal nejisté gesto.

„Opravdu nevím, jak to fungovalo, ale zodpovědnost tě buď může táhnout k zemi, nebo tě donutit jít dál. Někdy obojí. Dává to smysl?“

„Ano, dává,“ souhlasila Rionová nezvykle jemným hlasem. „Kde jsi byl?“

„Právě se vracím od zpravodajců.“

Geary vyvolal hvězdnou mapu a vysvětlil jí, co mu poručík Iger řekl. Rionová naslouchala, ale nedala na sobě znát, co si o tom myslí.

„Jak myslíš, že ta velká formace syndických lodí dorazila do Lakoty hypersítí právě včas, aby nás téměř zničila?“ zeptal se jí nakonec.

Rionová chvíli seděla mlčky s očima upřenýma na hvězdnou mapu.

„Takže to nebyla výjimečně velká smůla. Zdá se, že se naši neznámí cizinci rozhodli přidat na stranu Syndiků.

Varovala jsem tě, že tě nenechají vyhrát.“

„Nejsem o nic blíž vítězství! Stále se soustřeďuju na přežití a nejsem si jistý, jak dlouho to ještě zvládnu.“

„Promyslel sis všechny důsledky téhle informace?“

„Samozřejmě!“ podíval se na ni vztekle a pak se zarazil a zamyslel. „Jaké důsledky?“

„Jak věděli naši stále méně hypotetičtí cizinci,“ ukázala Rionová rukou na hvězdnou mapu, „že flotila zamířila k Lakotě, a mohli tam tak poslat syndickou flotilu?“

Geary ucítil, jak se mu zkroutil žaludek.

„Buď dokáží nějak detekovat pohyb flotily téměř v reálném čase na mezihvězdné vzdálenosti, nebo mají ve flotile špeha. Myslíš, že vypadají dost jako lidé, aby se za ně mohli vydávat?“

„Pokud to nejsou lidé. Nebo si najali agenty, aby špehovali za ně. Nebo špeh není živá bytost, ale červ vložený do lodních systémů, podávající hlášení o všem, co děláme.“

„To je možné,“ přikývl Geary, „a připadá mi to uvěřitelnější než cokoli, co by dokázalo bez zpoždění vidět na světelné roky daleko. Pokud to ti… ať už jsou kdokoli, dokáží, tak je na tom lidská rasa s technologií opravdu špatně.

Ačkoli je to nepříjemná myšlenka, dal bych přednost věřit tomu, že jim informace předává špeh.“

Na chvíli se odmlčel a přemýšlel, než pokračoval: „Tví špehové ve flotile stopu cizích špehů zjevně nenašli, jinak bys mi to určitě řekla.“

Rionová si rozhořčeně odfrkla.

„Mí špehové vědí o mnoha dalších, kteří pracují pro spoustu různých lidí. Ale další informátoři zůstávají neodhalení, tím jsem si jistá, a jména zaměstnavatelů většiny odhalených jsou přinejmenším nejistá. A teď další důsledek.

Jak ten špeh dostává informace k cizákům tak rychle, že dokáží jednat?“

Geary na ni chvíli zíral.

„To mě mělo napadnout. Můžou to dokázat jedině tak, že mají způsob komunikace rychlejší než světlo, který nevyžaduje posílání lodě se zprávou.“

„Už jsme spekulovali, že by jim to mohla umožňovat hypersíť.“

„To jo… ale u Ixionu nebyla brána hypersítě a tam jsme se rozhodli letět do Lakoty. Nebyli jsme v hvězdném systému s branou hypersítě od Sancere, a ta byla zničena, než jsme odletěli.“

„Pravda,“ zamračila se Rionová. „Vysílač se signálem rychlejším než světlo, dost malý, aby mohl zůstat skrytý na jedné z našich lodí. O kolik je ta cizí rasa technologicky pokročilejší než my?“

Geary zíral na hvězdnou mapu a najednou si uvědomil další věc.

„Zatraceně.“

„Co je?“

„Možná ten nejhorší důsledek. Doufali jsme, že najdeme bránu syndické hypersítě natolik málo bráněnou, že bychom jí mohli odletět blíž k aliančnímu území.“

Přikývla.

„Jenže teď už nemůžeme, ani kdyby existovala nějaká totálně nebráněná.“

Rionová to pochopila a zaryla si nehty do dlaní.

„Pokud vstoupíme do brány syndické hypersítě a cizinci dokáží měnit trasu jakékoli lodi v systému…“

„Mohli bychom skončit kdekoli. Místo abychom doletěli k cíli u hranic s Aliancí, můžeme se taky objevit na opačné straně syndického teritoria. Nebo v systému, kde by na nás opět čekala celá syndická flotila.“

„Nebo dokonce na místě, které není na syndické hypersíti?“ nadhodila Rionová. „To by nemělo být možné, ale v poslední době se zjevně stává spousta nemožných věcí.“

Geary se posadil, opřel se do křesla a snažil se pochopit všechny věci, které zjevně musely být pravdivé.

„Já to nechápu. Řekněme, že takové schopnosti mají, něco z toho mít musí. Jenže proč takhle ukazují karty? Proč nás upozorňují na to, co dokáží?“

„Možná proto, že o tom nejvyšší velení Syndiků už ví a pochopilo, kdo poslal jejich flotilu na Lakotu místo na Andvari,“ zavrtěla Rionová hlavou. „Co se nás týče, cizinci nečekali, že přežijeme nebo porozumíme tomu, co se stalo.

Ale i tak mě překvapuje, že nám prozradili své schopnosti.“

„Možná proto, že nám to nijak nepomůže? Pořád jsme v pasti,“ pocítil Geary, jak v něm narůstá vztek. Už měl na krku tolik problémů, nebylo fér, že po něm šli i cizinci a všechno ještě zhoršili. Bylo pitomé vztekat se kvůli tomu, ale nebylo to fér a hrozně ho to štvalo.

„Flotila se musí domů dostat po zlém, nebo vůbec. A domů se dostane.“

Rionová se na něj nevěřícně podívala a pak se usmála.

„Od zoufalství k odhodlání. Co se tebe týče, byl dnes dobrý den na změny nálad.“

Úsměv jí ze rtů zmizel a místo toho se zamračila.

„Je tady ještě jedna možnost, o které jsme neuvažovali.“

„A to?“

„Možná nám cizinci schválně dali na vědomí, co dokáží se systémem hypersítě. Možná očekávali, že nějak unikneš z té hvězdné soustavy, stejně jako se ti to úspěšně povedlo u ostatních hvězd. Možná nepomáhají Syndikům, ale snaží se nám něco říct.“

Geary se zadíval na hvězdnou mapu a promýšlel si to.

„Už tak mám na krku spoustu lidí, kteří ode mě očekávají nemožné. Nepotřebuju, aby si to o mně mysleli i cizinci. Proč by to dělali?“

„Já nevím,“ prohlásila Rionová a otevřeně tak ukázala, jak ji to frustruje. „Nevíme, jaké cíle naši záhadní protivníci mají.

Nevíme, jak přemýšlejí, tedy za předpokladu, že to taky nejsou lidé. Co chtějí? Dostat lidstvo do nekonečné války?

Čekají na to, až bude postavený optimální počet bran hypersítě, aby je pak všechny nechali zhroutit a uvolnili při tom tolik energie, že to sterilizuje celou část vesmíru obývanou lidmi? Nebo jsou brány jen pojistka, abychom je nemohli nikdy ohrozit? Nebo je to něco úplně jiného, cíl založený na cizím konceptu, pro který ani nemáme jméno?“

„Říkáš mi, že možná nejsou nepřátelští? I když do Lakoty poslali syndickou flotilu, kvůli které jsme tam málem uvízli a zemřeli?“

„Přesně to ti říkám. Kdyby se před námi zítra objevila cizí flotila, co bys udělal?“

Geary chvíli přemýšlel, než odpověděl: „Tím si nejsem jistý. Pokud by zahájili palbu, bylo by to snadné rozhodování.

Kdyby se jen objevili… no, chytré by asi bylo s nimi mluvit.

Zjistit, co chtějí.“

„A pak,“ dodala s tvrdým pohledem Rionová, „se rozhodnout, jestli lidstvo s jejich cíli dokáže žít.“

„Ať už jsou kdokoli nebo cokoli, jsou nám dlužní za ztrátu Vzdorného, Nezdolného a Nebojácného,“ odpověděl Geary drsným hlasem.

Tři další dny přemýšlení a tři další dny nenalézání odpovědí. Když flotila vyskočila zpátky do normálního vesmíru u Ixionu, cítil Geary v ústech hořkou pachuť. U

skokového bodu z Lakoty na ně nečekalo žádné minové pole, takže Geary jen sledoval, jak se kolem Neochvějného se záblesky objevují další lodě. Držel oči na stavovém displeji flotily, který se aktualizoval s přicházejícími hlášeními, díval se na nové informace o škodách a opravách, zásobách paliva a zbývající munice. Všechno vypadalo špatně. A co bylo horší, několik lodí se stále snažilo opravit hlavní pohonné systémy.

Dokud to neudělají, nemohla flotila ani utíkat rozumnou rychlostí, pokud nechtěla poškozené lodě opustit.

Musela by je nechat syndickým vlkům, kteří brzy ze stejného bodu vyskočí a budou je pronásledovat. Geary neměl problémy představit si tu scénu, protože už si projel několik simulací nejhorších možných případů. Alianční flotila prchající k dalšímu skokovému bodu, doháněna rychlejšími Syndiky, roje hbitých lehkých křižníků a el-zetek odchytávající alianční lodě příliš poškozené, než aby dokázaly držet krok, následně napadající hlavní voj flotily, zasahující lodě v zadní části formace, až by se jedna po druhé opožďovala a byla dohnaná hlavním vojem syndických pronásledovatelů.

Zkoušel simulace toho, co by se stalo, kdyby rozmístil flotilu u skokového bodu a bojoval s přesilou pronásledovatelů hned poté, co by opustili skokový bod. Měl příliš mnoho poškozených lodí, malé rezervy paliva, téměř žádnou munici a výsledkem bylo vždy totální zničení alianční flotily.

A to vše za předpokladu, že si udrží velení nad flotilou po konferenci, kterou bude třeba zorganizovat. Množství vnějších hrozeb bylo obrovské, ale musel čelit ještě horšímu nebezpečí pocházejícímu ze samotné flotily.

Nemohli otálet u Ixionu ani o okamžik déle, a z Ixionu se nedostanou, aniž by ztratili spoustu dalších lodí. A ani za Ixionem, pokud by se z něj alianční lodě vůbec dostaly, zřejmě neexistoval způsob, jak se zbavit pronásledovatelů, žádný způsob, jak opodstatnit ztrátu a oběti lodí v Lakotě.

Všude kolem sebe na můstku Neochvějného viděl důstojníky s bezmocnými výrazy, tvářící se při pohledu na současný stav flotily vyděšeně a poraženecky.

Nemohli zůstat, a nemohli utíkat.

A právě v tu chvíli si Geary uvědomil, co musí alianční flotila udělat. Do pekla s konferencí. Rozhodl jsem se a všichni budou poslouchat rozkazy.

Zhluboka se nadechl, dlouze se podíval na poničené lodě prchající od skokového bodu a pak klidně stiskl ovladač: „Všem lodím alianční flotily, tady kapitán Geary. S

okamžitou platností obraťte kurz. Opakuju, všem lodím, obraťte kurz otáčkou nahoru, okamžitě.“

Kapitánka Desjaniová automaticky vydala rozkazy posádce a pak upřela na Gearyho nechápavý pohled. Nemusel se rozhlížet, aby mu bylo jasné, že se tak tváří všichni.

„Pane?“ zeptala se Desjaniová. „Obrátit kurz? Pokud chcete zkusit rozmístit miny, které nám zbývají…“

„Nebudeme rozmisťovat miny,“ prohlásil Geary.

„Nemáme jich dost, aby to mělo smysl.“

„Kapitáne Geary,“ přišla mu zpráva, „tady kapitán Duellos na Odvážném. Potvrďte prosím svůj poslední rozkaz.“

„Potvrzuju. Všem lodím, obrátit kurz, s okamžitou platností. Hněte sebou.“

Geary přemýšlel, jestli některé lodě poletí dál, jestli budou prchat hlouběji do hvězdné soustavy Ixionu, kde ale nebylo žádné místo poskytující skrýš nebo útěchu, jen obrovská prázdnota, jenže zřejmě nikdo nechtěl riskovat, že by kvůli ignorování rozkazu zůstal v té prázdnotě sám. Viděl, jak jeho lodě zatáčejí nahoru a obracejí se. Byly rozmístěny nedbale, bez dodržování formace, ale neměl čas je reorganizovat. I při relativně nízké rychlosti, s jakou flotila opustila skokový prostor, to trvalo déle, než by se Gearymu líbilo, ale nakonec všechny lodě mířily zpět ke skokovému bodu.

„Tady Kolos. Jaké jsou vaše úmysly, kapitáne Geary?

Neměli bychom mít co nejdříve konferenci flotily? Je nutné vyřešit několik kritických věcí týkajících se velení.“

„Tady Dobyvatel. Souhlasím s Kolosem.“

„Děkuju vám za názory,“ odpověděl Geary. „Ale na konferenci není čas. Opouštíme tuhle hvězdnou soustavu.“

Odmlčel se jen na tak dlouho, aby ho všichni slyšeli a začali přemýšlet, co to znamená.

„Všem lodím alianční flotily, tady kapitán Geary. Už neustoupíme ani o jediný kilometr. Flotila má u Lakoty nedokončenou práci. Skočíme zpátky, a až se tam dostaneme, vyrazíme zuby všem přítomným syndickým lodím a pak zjistíme, kolik členů posádek Vzdorného, Nezdolného, Nebojácného a dalších lodí, které jsme tam opustili, dokážeme vyzvednout. Potom bude flotila pokračovat k aliančnímu území bez ohledu na to, co na nás Syndikové pošlou.“

Zhluboka se nadechl a napadlo ho, co si o něm teď asi myslí.

„Proletíme skokovým bodem tak, jak jsme, abychom ušetřili čas a co nejvíc Syndiky překvapili. Po výstupu u Lakoty všechny lodě okamžitě zatočí na pravobok o osm nula stupňů a budou připraveny na boj. Neopustíme znovu Lakotu, dokud nedáme Syndikům lekci o bojeschopnosti alianční flotily, na jakou jen tak nezapomenou.“

A možná taky ukážeme neznámým cizincům, jak tvrdě dokáže lidstvo bojovat. I kdyby měli špehy v celé flotile, nebudou mít moc šancí informovat šéfy, když flotila rovnou skáče zpět. Tentokrát bude bitva poněkud vyrovnanější, jakmile nebudou Syndikům pomáhat cizinci.

„Ano, pane!“ šklebila se vítězoslavně Desjaniová a pumpovala pěstí ve vzduchu. Ostatní důstojníci na můstku Neochvějného hlasitě jásali a plácali se po ramenou. Slyšel také hluboký řev a až po chvíli si uvědomil, že to posádka celé lodi křičí nadšením.

Geary se otočil a podíval se na Viktorii Rionovou, která se tvářila, jako kdyby ji najednou někdo zavřel do blázince.

„Kapitáne Geary,“ zaprotestovala přiškrceným hlasem, „vaše flotila téměř nemá munici, má nedostatek paliva a spousta lodí je poškozená. A vy ji berete zpátky do Lakoty?“

„Správně,“ prohlásil Geary. „Nemůžeme zůstat a bojovat tady a nemůžeme ani utíkat, takže zaútočíme.“

Rionová přešla pohledem z Gearyho na jásající posádku a na obličeji se jí usadil zděšený výraz.

„Ale to je šílenství! Co když na nás u Lakoty čeká syndická přesila?“

„No tak to budou mít smůlu,“ odpověděl Geary s vědomím, že ať už řekne cokoli, po flotile se to roznese.

Tohle nebyla chvíle na opatrnost, přemýšlení nebo pochyby.

Musím flotilu vést. Ať mi žijící hvězdy pomohou a nevedu ji ke zničení, ale pokud ano, zemřeme v boji, ne na útěku.

Desjaniová se na něj pyšně usmívala, když se lodě znovu dostaly ke skokovému bodu. Byla členkou flotily, velmi dobrou, a tak chápala něco, co Rionové nikdy nedojde.

„Všem lodím,“ prohlásil Geary. „Uvidíme se u Lakoty.“

„Skočte teď.“