Jack Campbell v nakladatelství

Neochvějný

Smělý

1.

Lodě se objevily na černém pozadí vesmíru, eskadry torpédoborců a lehkých křižníků, které začaly existovat v jediném záblesku, následované skupinami těžkých křižníků a pak divizemi bitevních křižníků a lodí, masivních nosičů nejničivějších zbraní, jaké dokázalo lidstvo vytvořit. V dáli zářila malá jiskřička, hvězda pojmenovaná Sutrah, tak vzdálená, že lidé žijící na planetách poblíž hvězdy neuvidí světlo ohlašující přílet alianční flotily ještě dalších pět hodin.

Alianční flotila, která do normálního prostoru skočila od jiné hvězdy a ve formaci zamířila k Sutrah, vypadala neuvěřitelně mocně. Zdálo se nemožné, že by se něco tak mocného mohlo čehokoli obávat. Ale alianční flotila prchala jako o život a hvězda Sutrah, hluboko v nepřátelském teritoriu Syndikovaných světů, byla jen jedním nezbytným krokem na cestě do bezpečí.

„Detekovali jsme lehké válečné lodě Syndikovaných světů ve vzdálenosti deseti světelných minut, deset stupňů dolů na pravoboku.“

Kapitán John „Black Jack“ Geary seděl ve velitelském křesle na můstku aliančního bitevního křižníků Neochvějný a cítil, jak se mu zatnuté svaly pomalu uvolňují. Zase jednou měl správný odhad. Nebo velitelé syndikátních flotil měli špatný, nicméně výsledek byl stejný. Na alianční flotilu vylétající ze skokového bodu nečekalo minové pole a objevené nepřátelské lodě pro ni nepředstavovaly žádnou hrozbu.

Ne, hlavní hrozba pro flotilu zůstávala uvnitř jí samotné.

Geary upíral oči na trojrozměrný displej promítaný přímo před ním a čekal, jestli disciplína ustoupí před touhou zabíjet a uhlazené alianční formace se rozpadnou na chaotické pronásledování syndických lodí.

7

„Kapitánko Desjaniová,“ přikázal kapitánce Neochvějného.

„Vyšlete prosím těm syndickým lodím výzvu k okamžité kapitulaci.“

„Ano, pane.“

Táňa Desjaniová se naučila skrývat své reakce na Gearyho staromódní (a z hlediska moderního myšlení) změkčilé myšlenky jako poskytnout možnost kapitulace protivníkovi, kterého bylo možné snadno zničit.

Geary časem zjistil, proč takové názory ve flotile panují.

Syndikované světy nebyly nikdy proslulé lidskostí svých vůdců nebo uznáváním ideálů, jako byla spravedlnost a svoboda jednotlivce, které naproti tomu planety Aliance braly jako základ. Nevyprovokované překvapivé útoky Syndiků, které tuto válku začaly, za sebou zanechaly hořkou pachuť, jež přetrvávala. A během sta let války začali Syndikové vítězit v boji, který charakterizovalo používání taktiky „vítězství za každou cenu“. Gearyho šokovalo, když zjistil, že Aliance začala vracet Syndikům válečný zločin za válečný zločin a zvěrstvo za zvěrstvo. A i když teď chápal, jak k tomu došlo, nehodlal to tolerovat. Trval na dodržování starých zákonů, které znal, zákonů, jež se snažily kontrolovat válečnou zuřivost, aby se bojující nestali stejně špatnými, jako byli jejich nepřátelé.

Geary znovu zkontroloval displej, nejméně podesáté od chvíle, kdy si před něj sedl. Už dávno znal vše nazpaměť.

Skokový bod, kterým jeho flotila přiletěla, se nacházel necelých pět světelných hodin od Sutrah. Dvě planety v systému byly obydlené, ale ta bližší k alianční flotile byla vzdálená od hvězdy jen devět světelných minut. Neuvidí přílet alianční flotily do systému ještě čtyři a půl hodiny. Druhá obydlená planeta byla od flotily o trochu dále, jen sedm a půl světelné minuty od Sutrah. Alianční flotila se při letu systémem Sutrah k protilehlému skokovému bodu, jímž bude moci skočit k další hvězdě, nebude muset přiblížit ani k jedné.

Kolem značek alianční flotily na displeji se pomalu šířila bublina označující oblast, ve které bylo možné získávat data v 8

téměř reálném čase. Právě teď flotila viděla, jak vypadala bližší obydlená planeta před čtyřmi a půl hodinami. Byla to uklidňující vzdálenost, ale také to byla spousta času, během kterého se mohly stát neočekávané události, o nichž se flotila dozví, až k ní doletí aktuální světlo. Samotná hvězda Sutrah mohla před čtyřmi hodinami explodovat a flotila by viděla světlo až za hodinu.

„Rudý posun na syndických lodích,“ ohlásil důstojník na můstku. Nedokázal v hlase skrýt zklamání.

„Utíkají,“ dodala Desjaniová zbytečně.

Geary přikývl a pak se zamračil. Syndické jednotky, na které narazili v systému Corvus, bojovaly, přestože stály proti obrovské přesile. Jen jedna nakonec kapitulovala, ale tři další byly zničeny. Syndický velitel citoval syndické řády, které vyžadovaly sebevražednou akci. Proč se zdejší Syndikové chovali jinak?

„Proč?“ zeptal se nahlas.

Kapitánka Desjaniová se na Gearyho překvapeně podívala a odpověděla: „Jsou to zbabělci.“

Gearymu se podařilo ovládnout dřív, než na ni stačil vyštěknout. Desjaniová, stejně jako většina lodníků a důstojníků Aliance, poslouchala propagandu o nepřátelských Syndicích tak dlouho, že jí naprosto věřila, i kdyby to nedávalo smysl.

„Kapitánko, tři syndické lodě v systému Corvus s námi bojovaly až do konce. Proč tyhle utíkají?“

Teď se zamračila Desjaniová.

„Syndikové poslouchají rozkazy doslova,“ prohlásila nakonec.

To bylo správné zhodnocení, které odpovídalo všemu, co Geary kdysi věděl a co viděl i v poslední době. „V tom případě dostali rozkaz utíkat.“

„Aby oznámili náš přílet do systému Sutrah,“ dodala Desjaniová. „Ale jaký to má smysl? Kdyby měli lehké jednotky u všech ostatních skokových bodů, a to bychom už před pár hodinami viděli, jakou výhodu by znamenalo to, že 9

mají někoho přímo tady? Jejich hlášení odletí rychlostí světla, a jelikož se přes nás nemohou dostat k nejbližšímu skokovému bodu, nebudou moci rychle vyskočit pryč.“

Geary se zamračil na displej.

„To je pravda. Takže proč?“

Znovu se zadíval na formaci své flotily, která se stále držela pohromadě, a neslyšně poděkoval žijícím hvězdám.

„Moment…“

Uvnitř hvězdného systému se směry udávaly vždy podle vnějšího okolí, aby mohla jedna loď správně chápat odkazy z jiné lodě. Cokoli nad ekliptikou systému bylo nahoru, cokoli pod bylo dole. Směr ke slunci byl doprava neboli na pravobok, zatímco směr od slunce byl doleva. Podle této standardní konvence se syndické lehké lodě nacházely pod flotilou a teď utíkaly nahoru a mírně doleva. Proč by utíkali směrem, který je přivede blíž k alianční flotile? Pokud ten směr nemá jiný účel.

Geary nakreslil záchytnou trasu od svých lodí k Syndikům, křivku procházející prostorem, jímž Syndikové neproletěli.

„Potřebuju dobře vidět, co je v téhle oblasti. A rychle.“

Desjaniová se na Gearyho vylekaně podívala, ale hned rozkaz předala. Geary stále čekal na odpověď, když si všiml, jak tři torpédoborce a těžký křižník náhle opouštějí formaci a s maximálním zrychlením se vrhají za unikajícími Syndiky. Ne!

Vy hlupáci! Geary už na nic nečekal a okamžitě vyslal rozkaz na kanále celé flotily.

„Všem jednotkám, změňte kurz nahoru tři nula stupňů.

Opakuju, nahoru tři nula stupňů. Okamžitě proveďte. Na naší trase čeká minové pole.“

Chvíli mu zabralo, než identifikoval lodě, které opustily formaci.

„Pro Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys! Okamžitě se odkloňte ze svého kurzu! Nahoru, tři nula stupňů! Vstupujete do minového pole!“

Pak mohl Geary jen zírat na displej. Alianční flotila byla rozprostřená na vzdálenost dvou světelných minut. Poslední loď tedy uslyší jeho rozkaz až za dvě minuty. Lodě, kterým 10

hrozilo největší nebezpečí, ty tři torpédoborce a křižník Kyrys, ho uslyší nejdřív za minutu. A při maximálním zrychlení za tu dobu uletí pořádný kus cesty.

Důstojník na můstku Neochvějného nervózně ohlásil: „Na označené trase odhaleny anomálie. Předpoklad s pravděpodobností lepší než osmdesát procent, na trase se nachází maskované miny. Doporučen úhybný manévr.“

Desjaniová zvednutím ruky hlášení přijala a pak se na Gearyho obdivně zadívala. Geary si uvědomil, že se na něj podobně dívají i všichni ostatní důstojníci a lodníci na můstku, pohledy plnými obdivu a uctívání hrdiny, což opravdu nesnášel, i když si na to musel zvykat už několik měsíců.

„Jak jste to věděl, kapitáne Geary?“ zeptala se Desjaniová.

„Bylo to až příliš zjevné,“ začal vysvětlovat a pod pohledy ostatních se začal ošívat. „Válečné lodě umístěné dost daleko od skokového bodu, aby je nemohli přilétající nepřátelé zasáhnout, ale dost blízko, aby mohly varovat spojenecké lodě.

Pak kurz, na který vyrazily, podle něhož se nás snažily protáhnout přesně určenou oblastí.“

Vynechal něco, co všichni věděli. Kdyby byla flotila stejná, jako když ji přivedl do systému Corvus, do minového pole by už dávno plnou rychlostí vletěla většina jeho lodí, nejen čtyři lehké jednotky.

Široce roztažená formace alianční flotily začala uprostřed stoupat, jak nejbližší jednotky zaslechly rozkaz a reagovaly, a rozkaz se šířil dál a dál. Geary si uvědomil, že obraz skoro připomíná rejnoka, prohýbajícího se uprostřed, s ploutvemi klesajícími níže.

Čekal a viděl, že tři torpédoborce a křižník si stále udržují kurz, jako by záleželo jen na pronásledování nepřítele. Geary zkontroloval čas. Uplynulo pět minut. Z toho minuta na přesun rozkazu k lodím a pak další minuta, než konečně uvidí změnu kurzu. Tři přebývající byly příliš mnoho na reakci v nouzovém stavu.

„Pro Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys! Okamžitě zamiřte nahoru, maximální rychlostí! Na vaší trase jsme objevili 11

minové pole! Potvrďte rozkaz a okamžitě proveďte!“

Další minuta uplynula.

„Jak daleko jsou od těch anomálií?“ zeptal se Geary a snažil se držet hlas nevzrušený.

„Na současné trase,“ řekla Desjaniová a rychle začala přejíždět prsty po ovládacím panelu a počítat, „se mezi ně dostanou během třiceti vteřin.“ Hlas měla klidný, disciplinovaný. Během své celkem krátké kariéry už viděla zemřít spoustu aliančních lodí i lodníků. Geary ji postupně začal chápat a uvědomil si, že Desjaniová se řídí zkušenostmi a snaží se otupit vůči tomu, co je zřejmě nevyhnutelné.

Třicet sekund. Příliš málo času, nemělo ani smysl zkoušet vyslat další rozkaz. Geary věděl, že někteří z důstojníků v jeho flotile neměli příliš velkou kvalifikaci k velení, uvědomoval si, že příliš mnoho se jich stále drželo ideálu čelní zteče na nepřítele, bez zaváhání nebo přemýšlení. Bude trvat dlouho, než se mu s trochou štěstí podaří naučit tyhle válečníky používat v boji i rozum, nejen odvahu. Ale i tak Geary přemýšlel, jaké šílenství donutilo čtyři kapitány ignorovat jeho rozkazy a varování před minovým polem. Museli se plně soustředit na vybrané cíle, ignorovat vše ostatní, záleželo jen na tom, jak rychle se jim podaří dostat na dostřel.

Možná lodě přežijí v minovém poli dost dlouho, aby mohlo další varování fungovat. Geary je znovu zavolal a snažil se v hlase potlačit zrádné zoufalství: „Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys, tady velitel flotily. Vstupujete do oblasti s potvrzeným minovým polem. Okamžitě změňte kurz nahoru. S maximální rychlostí otáčení.“

Věděl, že právě vstupují do minového pole. Světlo přicházející od čtyř lodí bylo půl minuty staré, takže lodě, které teď viděl nepoškozené a pyšně pronásledující nepřítele, už ve skutečnosti mohly být zasaženy minami. Zíral na displej a čekal na nevyhnutelné. Posádky těch lodí teď mohl zachránit jen opravdový zázrak. Tiše se modlil právě za tohle.

Zázrak nenastal. Přesně minutu a sedm sekund po varování Desjaniové Geary uviděl na displeji hlášení o několika 12

explozích, jak tři torpédoborce vedoucí útok narazily do hustého minového pole. Malé, relativně křehké torpédoborce se pod ničivými údery min rovnou rozpadly, roztříštily na malé kousky mužů, žen a lodí, které inteligentní roznětky neaktivovaných min ignorovaly.

O pár sekund později Geary uviděl, že se Kyrys konečně pokusil o úhybný manévr. Bylo ale příliš pozdě, setrvačnost křižník zanesla přímo mezi miny. Jedna z nich uprostřed lodi vyrazila velkou díru, druhá utrhla kus zádi. Optické senzory Neochvějného na chvíli ztratily výhled na křižník, který zamaskovalo pole trosek pocházejících z explozí a zničených torpédoborců.

Geary si olízl oschlé rty a přemýšlel o lodnících, kteří právě zbytečně zemřeli. Zablokoval své pocity, soustředil se na další úkol a začal studovat displej.

„Druhá eskadra torpédoborců. Opatrně se přibližte k okraji minového pole a proveďte pátrání po přeživších. Nevstupujte do minového pole bez mého výslovného povolení.“

Bylo nepravděpodobné, že někdo přežil. Všechny čtyři lodě byly zničeny tak rychle, že měl sotvakdo čas dostat se k záchrannému modulu. Ale bylo nutné ujistit se, že po flotile nezůstane nikdo, koho by mohly očekávat syndické pracovní tábory.

Uplynula jedna dlouhá minuta.

„Druhá eskadra torpédoborců, rozumíme. Zahajujeme pátrání po přeživších,“ ozval se rezignovaný hlas velitele eskadry.

Geary se znovu zadíval na svou formaci na novém kurzu, vznášející se nad ekliptikou systému Sutrah, mířící nad oblast minového pole, teď už označenou značkami nebezpečí.

„Všem jednotkám, změňte kurz o dva nula stupňů dolů, v čase jedna pět.“

Všichni se na něj dívali, možná od něj čekali nějaký proslov o hrdinství posádek těch čtyř lodí. Geary se postavil, zamračeně zavrtěl hlavou a odešel z můstku, protože vlastnímu hlasu nedůvěřoval. O mrtvých by se nemělo mluvit zle.

13

Nechtěl veřejně označit velitele těch lodí za pitomce, kteří zavraždili své posádky.

Ale přesně to se stalo.

Viktorie Rionová, koprezidentka Callaské republiky a členka aliančního senátu, na něj čekala u vstupu do jeho kajuty.

Geary na ni kývl hlavou, jediným prudkým pohybem, a pak vstoupil, aniž by ji pozval dál. Stejně vešla hned za ním a tiše se dívala, jak si vzteklým pohledem měří hvězdnou mapu, zdobící jednu stěnu kajuty. Ve flotile neměla žádnou velitelskou funkci, ale senátorka byla natolik vysokou představitelkou alianční vlády, že si ji Geary nemohl dovolit jen tak vyhodit. Kromě toho lodě Callaské republiky a federace Trhliny, které tvořily část jeho flotily, by poslechly rozkazy Rionové, pokud by se rozhodla odtrhnout od Gearyho. K téhle civilistce se musel chovat diplomaticky, i když právě teď toužil někoho pořádně seřvat.

Nakonec se na ni vztekle podíval.

„Co chcete, paní koprezidentko?“

„Čelit vzteku, který vás právě požírá,“ odpověděla klidně.

Na chvíli mu poklesla ramena, pak udeřil pěstí do obrazu hvězd, až se displej zachvěl.

„Proč? Proč se někdo mohl zachovat tak idiotsky?“

„Viděla jsem tuhle flotilu v akci v systému Corvus, kapitáne Geary. Tam by syndická taktika fungovala dokonale, než díky tréninku, na kterém jste trval, získala flotila lepší disciplínu.“

„A to mě má utěšit?“ zeptal se hořce.

„Mělo by.“

Geary si protřel rukou obličej.

„Jo,“ souhlasil unaveně. „Mělo. Ale nepodařilo by se to, ani kdyby to byla jediná loď… a ztratili jsme čtyři.“

Rionová se na něj zadívala pronikavým pohledem.

„Alespoň dostali tvrdou lekci, která jim ukázala, že mají poslouchat rozkazy.“

Vytřeštil na ni oči a přemýšlel, jestli to myslela vážně.

„To je na mě trochu moc chladnokrevné, paní 14

koprezidentko.“

Pokrčila rameny.

„Musíte to brát realisticky, kapitáne Geary. Naneštěstí existují lidé, kteří se odmítají poučit, dokud jim chyby doslova nevybouchnou před nosem.“ Ztišila hlas a zavřela oči. „Přesně jak se stalo právě teď.“

Takže na ni ztráty zapůsobily. Gearymu se ulevilo. Jako jediná civilistka ve flotile byla také jediný člověk, který nebyl pod jeho přímým velením. Rionovou považoval za jedinou osobu, které se mohl svěřit. Navíc si uvědomil, že ji začíná mít rád, což pro něj byl nezvyklý pocit kvůli stoleté izolaci od předchozího života. Sto let izolace, kvůli nimž se dostal mezi lidi, jejichž kultura se tolik změnila, v malých i velkých věcech, od společnosti, kterou Geary znal.

Rionová se na něj znovu podívala.

„Proč, kapitáne Geary? Nehodlám ze sebe dělat expertku na vojenskou taktiku, ale ti čtyři velitelé lodí viděli, že váš způsob boje funguje. Způsob, jakým flotila bojovala dřív, za vašich časů. Viděli, jak byla velká syndická flotila zničena do poslední lodi. Jak si jen mohli myslet, že střemhlavý útok na nepřítele je rozumný?“

Geary zavrtěl hlavou a podíval se stranou.

„Protože vojenská historie je k velkému neštěstí lidstva plná velitelů opakujících pořád dokola tu samou neúspěšnou metodu boje, zatímco jejich lidé hynou po stovkách. Nevím, proč tomu tak je, ale je to smutná pravda. Jsou to velitelé, kteří se nedokáží poučit z okamžitých nebo dlouholetých zkušeností, kteří stále vrhají své síly kupředu a zbytečně si působí další a další zbytečné ztráty, jako by to časem snad mohlo změnit výsledek.“

„Všichni vojenští velitelé takoví být nemohou.“

„Jistěže ne. Ale mají tendence shromažďovat se v nejvyšších hodnostech, kde také mohou napáchat největší škody.“ Geary se konečně odvážil podívat Rionové do očí.

„Mnozí z těch kapitánů jsou dobří a odvážní lodníci. Ale strávili celou kariéru používáním jediného způsobu, jak 15

bojovat. Bude chvíli trvat, než se mi podaří překonat jejich návyky a přesvědčit je, že změna není špatná věc. Armády změnu nepřijímají dobře, i když je tou změnou návrat k profesionální taktice dřívějších let. Stejně je to pro ně změna stavu, na který jsou zvyklí.“

Rionová si povzdychla a zavrtěla hlavou.

„Viděla jsem tolik pradávných tradic, na kterých vojáci trvají, a někdy jsem přemýšlela, jestli to k sobě neláká lidi, co dávají přednost minimu změn před úspěchy.“

Geary pokrčil rameny.

„Možná, ale tradice mohou být i zdrojem úžasné síly. Před časem jste mi řekla, že je tahle flotila křehká, že se pod tlakem zlomí. Pokud ji dokážu překovat na něco silnějšího, bude to mimo jiné i díky tradicím, ze kterých mohu čerpat.“

Přijala jeho tvrzení, aniž by dala najevo, zda mu věří, nebo ne.

„Mám informace, které by mohly částečně vysvětlit činy těch čtyř lodí. Co jsme opustili skokový prostor a komunikační síť zase začala být aktivní, ohlásily mi některé zdroje, že se mezi loďmi šíří pomluvy. Pomluvy, podle kterých jste ztratil bojového ducha a raději byste nechal syndické lodě uniknout, než riskoval boj s nimi.“

Geary se nevěřícně rozesmál.

„Jak tomu může po Kalibanu někdo věřit? Tu syndickou flotilu jsme rozdrtili. Ani jedna loď neunikla.“

„Lidé věří tomu, čemu chtějí věřit,“ poznamenala Rionová.

„Myslíte jako věřit tomu, že je Black Jack Geary mytický hrdina?“ zeptal se kysele. „Polovinu času mě chtějí uctívat, válečníka z minulosti, co zachrání flotilu a Alianci a který zvítězí ve válce trvající sto let. A po zbytek doby šíří pomluvy, že jsem nekompetentní nebo zbabělec.“

Geary si konečně sedl a pokynul Rionové ke křeslu naproti jeho.

„Tak co ještě vám vaši špioni řekli, paní koprezidentko?“

„Špioni?“ zopakovala překvapeně. „To je hrozně negativní označení.“

16

„Je negativní, jenom když špioni pracují pro nepřítele.“

Geary si opřel bradu o ruku a tázavě se na ni zadíval: „Jste můj nepřítel?“

„Víte, že vám nevěřím,“ odpověděla Rionová. „Nejprve to bylo proto, že jsem se obávala projevů uctívání hrdinů, kvůli kterému byste mohl být stejně velkou hrozbou flotile i Alianci jako Syndikové. Teď je to proto, že jste se prokázal jako velice schopný muž. A taková kombinace je nesmírně nebezpečná.“

„Ale dokud dělám to, co je v nejlepším zájmu Aliance, jsme na stejné straně?“ pokračoval Geary a nechal do hlasu proniknout sarkasmus. „Mám obavy z toho, co nám ta past s minami říká o nepříteli, paní koprezidentko.“ Zamračila se na něj.

„Co vám to říká o nepříteli, co jste ještě nevěděl?“

„Říká mi to, že Syndikové přemýšlejí. Říká mi to, že umí být chytří, podobně jako když nalákali flotilu ke skoku hypersítí do svého domovského systému, do pasti, jež měla skončit celou válku.“

„Do pasti, která by uspěla, nebýt nečekané přítomnosti sto let starého hrdiny Aliance, kapitána Black Jacka Gearyho,“

prohlásila Rionová jen napůl posměšně. „Nalezeného na pokraji smrti v dávno ztraceném záchranném modulu jako pradávného krále, který znovu ožil, aby zachránil svůj lid v hodině největší nouze.“

Bolestně se ušklíbl.

„Vám to připadá legrační, nemusíte žít s tím, že vás lidi za takovou osobu považují.“

„Už jsem vám říkala, že jste ta osoba. A ne, vůbec mi to nepřipadá legrační.“

Geary si přál, aby ji dokázal lépe pochopit. Od své záchrany se nacházel ve vojenském prostředí flotily a některé kulturní změny způsobené stoletím tvrdé války ho nepříjemně překvapily. Ale jeho jediný přímý kontakt s civilní společností v Alianci byla Viktorie Rionová a ta toho příliš mnoho skrývala. Nedokázal z ní poznat, jak moc se to doma změnilo a jakým způsobem. A opravdu si to přál vědět.

17

Ale Rionová mi jen těžko pomůže pochopit alianční civilní společnost, pokud si bude myslet, že ty znalosti použiju k ohrožení alianční vlády. Možná mi bude jednoho dne důvěřovat natolik, že o tom začne mluvit. Geary se posunul ke stolu a manipuloval s ovládáním, které mu stále připadalo nezvyklé, i po několika měsících, jež v kabině strávil. Objevil se obraz systému Sutrah, hned vedle většího zobrazení hvězd poblíž Sutrah.

„Zbytek systému proletíme velmi opatrně. Předpoklá dám, že Syndikové umístili podobná minová pole poblíž ostatních skokových bodů, ale dokážeme je odhalit a vyhnout se jim, když teď víme, že je máme hledat.“

Rionová ukázala na symboly na displeji.

„Dvě syndické základny? Ohrožuje nás některá z nich?“

„Ne podle toho, co jsme z nich viděli. Podle všeho jsou obě zastaralé. Prostě něco, co se dá čekat u systému, který není na syndické hypersíti.“

Zadíval se na popis základen a přemýšlel o tom, jak od jeho časů hypersíť změnila svět. Hypersíť byla mnohem účinnější než běžná metoda přesunu rychlejšího než světlo, používání skokových bodů. Měla neomezený dosah mezi branami hypersítě, zrevolucionizovala mezihvězdnou dopravu a odsoudila k pomalé smrti bezpočet systémů, které nebyly uznány za natolik důležité, aby se v nich vyplatilo bránu postavit.

Geary stiskl tlačítko aktualizace a zadíval se na nejnovější informace o systému Sutrah. Jedinou změnou byly pozice syndických lehkých válečných lodí, které nalákaly čtyři jeho do minového pole. Syndikové stále utíkali, mířili pryč od Gearyho lodí rychlostí dosahující téměř nula celá dva světla.

Letěli s tak velkým zrychlením, že musely mít inerciální kompenzátory značně přetížené a posádku nezablokované zrychlení vtlačovalo do sedadel. Honit se za nimi by bylo zbytečné, jelikož lodím stačilo prostě mířit pryč, zatímco alianční flotila musela dříve nebo později zamířit k jednomu ze skokových bodů v systému. Nicméně Geary stejně pocítil při 18

pohledu na syndické lodě vlnu hněvu, vyvolanou vědomím, že v tomto případě je pomsta nemožná.

Ale syndická past ho trápila i z jiných důvodů. Rionová zjevně nechápala, co to znamená. Přežití alianční flotily záviselo na tom, že bude Geary dělat správná rozhodnutí a syndické velení špatná. Pokud Syndikové ztratili přehnanou sebedůvěru a začali opatrně plánovat, tak ani nejlepší Gearyho tahy nemusí stačit k udržení náskoku alianční flotily před nepřátelskou schopnou uštědřit Alianci smrtelnou ránu.

Ale i malé údery se sčítaly. Ze stovek lodí v alianční flotile nebyly čtyři ztracené kriticky důležité. Ale flotila mohla takovými ztrátami neustále opakovanými u každé další hvězdy pomalu vykrvácet. A mezi flotilou a domovem leželo mnoho hvězd.

Přejel pohledem po displeji a přál si, aby byl Sutrah mnohem blíž aliančnímu vesmíru. Přál si, aby Sutrah nějakým zázrakem získal nehlídanou bránu hypersítě. Sakra, když už mám takové nesmyslně tužby, mohl bych si stejně tak dobře přát, abych na své lodi před stoletím zemřel a nemusel velet téhle flotile, kde na mně závisí tolik lidí a životů, ne? Prober se, Geary. Měls právo cítit se deprimovaný po tom, co tě rozmrazili, ale to už je za tebou.

O jeho pozornost se přihlásilo zapípání komunikátoru.

„Kapitáne Geary, objevili jsme něco důležitého.“

V hlase Desjaniové byla nějaká emoce, kterou nedokázal přesně identifikovat.

„Důležitého?“ Kdyby to byla hrozba, řekla by to rovnou.

„Na páté planetě systému. Vypadá to na pracovní tábor.“

Geary se podíval po Rionové, aby zjistil, jak zprávu přijala, ale ani Rionová ji nepovažovala za nic zvláštního.

Syndikované světy měly spousty pracovních táborů, protože Syndikové trávili spoustu úsilí potíráním opravdových nebo vymyšlených interních nepřátel.

„Je na něm něco zvláštního?“

Tentokrát jasně poznal, co Desjaniová cítí.

„Zachytili jsme z tábora zprávy, podle kterých v něm drží 19

alianční válečné zajatce.“

Geary upřel pohled na obraz páté planety systému Sutrah.

Devět světelných minut od hvězdy, stále ještě té měř čtyři světelné hodiny od alianční flotily. Nečekal, že poletí poblíž osídlených planet systému, nepočítal se žádným zdržením.

Bylo jasné, že se plány budou muset změnit.

Nenávidím tyhle schůze, pomyslel si Geary aspoň posté, což o mnohém vypovídalo, jelikož se zatím zúčastnil jen pěti.

Uvnitř brífinkové místnosti byl konferenční stůl, ve skutečnosti velký jen několik metrů. Ale díky komunikační síti spojující lodě flotily a nejnovější technologii virtuální reality to teď vypadalo, že se stůl táhne do dálky, lemován křesly obsazenými kapitány jeho lodí. Nejvýše postavení důstojníci seděli nejblíže Gearymu, ale stačilo se zadívat na kteréhokoli důstojníka, bez ohledu na to, jak daleko byl, a jeho obraz se okamžitě přiblížil i s identifikačními informacemi zobrazenými hned vedle.

Konference probíhaly v podivném rytmu. Flotila se pro konferenci stáhla blíž k sobě, ale kvůli komunikaci omezené rychlostí světla bylo mezi nejvzdálenějšími loděmi stále dvacet až třicet sekund zpoždění. To byly pochopitelně nejmenší lodě s nejníže postavenými důstojníky, těmi, u kterých se očekávalo, že budou sledovat, učit se a mlčet, takže prodleva u jejich reakcí měla jen malý dopad na celkový průběh. Ale i u nejbližších lodí mohlo docházet k několikasekundovým prodlevám mezi otázkou a odpovědí, takže se účastníci museli naučit mluvit, odmlčet se, mluvit a odmlčet se, aby byly v komunikaci mezery pro případné námitky nebo komentáře.

Kapitán Numos, velící důstojník lodi Orion, upíral pohled přímo na Gearyho, bezpochyby stále vzteky bez sebe kvůli vlastnímu mizernému výkonu u Kalibanu, což pochopitelně Numos sváděl na Gearyho, ne na sebe. Poblíž Numose seděla kapitánka Faresová z Majestátného, jako vždy s kyselým výrazem na tváři. Geary přemýšlel, jestli by Faresová dokázala rozpustit povrch stolu jen pohledem. Jako vítaný protipól k těm 20

dvěma se ve svém křesle rozvaloval kapitán Duellos z Odvážného, tvářící se uvolněně, i když podle výrazu očí byl pozorný, a nehybně sedící kapitán Tulev z Leviatana, upírající pohrdavý pohled na Numose a Faresovou. Dál podél stolu seděla prchlivá komandérka Cresidová ze Zuřivého, kterou představa další akce zjevně vzrušovala. Kousek od ní byl obraz plukovnice Carabaliové, služebně nejstarší mariňačky ve flotile a schopné a spolehlivé důstojnice.

Vedle Gearyho seděla kapitánka Desjaniová, jediná další osoba fyzicky přítomná v zaplněné místnosti. Koprezidentka Rionová odmítla účast, ale Gearymu bylo jasné, že důstojníci z lodí federace Trhliny a Callaské republiky poskytnou Rionové podrobné hlášení o všem, co zde dnes padne. Měl podezření, že tady nechtěla být, jen aby věděla, co řekne v její nepřítomnosti.

Geary shromážděné důstojníky přivítal přikývnutím.

„Nejprve vzdejme úctu posádkám torpédoborců Miserikord, Basilard a Palcát a křižníků Kyrys, které jsou teď v objetí svých předků, poté co zahynuly při plnění svých povinností, při obraně svých domovů a rodin.“

Cítil se trochu jako pokrytec, když rovnou nevyslovil nespokojenost s chováním, které lodě zavedlo na smrt, ale nepřipadalo mu to vhodné.

„Jsme si jistí, že nikdo nepřežil?“ zeptal se kdosi.

Geary ukázal na velitele druhé eskadry torpédoborců, který si odkašlal a nešťastně odpověděl: „Podnikli jsme důkladné pátrání. Lokalizovali jsme několik záchranných modulů, ale všechny byly vážně poškozené a neaktivní.“

„Měli jsme ty syndické lovce zabijáky pronásledovat a pomstít zničení našich lodí a smrt posádek!“ prohlásil drsným hlasem Numos.

„A jak byste je chytil?“ zeptal se Duellos tónem, který jasně prozrazoval pohrdání.

„Pochopitelně bych je pronásledoval celou flotilou s maximálním zrychlením.“

„I nejmladší důstojník ve flotile ví, že by vám fyzikál ní zákony neumožnily ty lodě chytit dřív než na půl cestě k další 21

hvězdě a že bychom při tom spálili skoro všechno palivo.“

Do řeči se vmísila kyselým hlasem kapitánka Faresová: „Důstojník Alianční flotily by neměl něco vzdávat, dokud to nezkusí. ‚Pokuste se o nemožné a dosáhnete toho.‘“

Způsob, jakým citovala poslední větu, byl nepříjemně povědomý. Geary se nenápadně podíval na kapitánku Desjaniovou, která přikývla a nedokázala se přitom netvářit pyšně. Další „citát“ připisovaný Black Jackovi Gearymu, bezpochyby používaný bez ohledu na kontext, v němž ho řekl, pokud to vůbec kdy řekl, a k ospravedlnění věcí, které by opravdový Black Jack nikdy nepodpořil a rozhodně to nehodlal dělat teď.

„Budu se muset podívat, kdy jsem to řekl a co jsem tím myslel,“ odpověděl a snažil se, aby jeho hlas zněl vyrovnaně.

„Ale jinak naprosto souhlasím s kapitánem Duellosem.

Pronásledování by bylo zbytečné. Musím dát přednost zodpovědnosti vůči celé flotile před osobní touhou po pomstě a očekávám od všech dalších důstojníků to samé.“

„Flotila si zvykla očekávat, že ji vlajková loď povede do bitvy!“ prohlásila Faresová, jako by to snad mohlo hádku nějak rozhodnout.

Geary spolkl jedovatou odpověď. To, že si flotila zvykla očekávat pitomosti, neznamená, že já budu pitomý.

Ale Desjaniová odpověděla za něj, její pýcha zjevně nesnesla naznačenou urážku její lodě a Gearyho. „ Neochvějný byl v centru formace u Kalibanu, přímo na místě, kam směřoval syndický útok,“ prohlásila formálně.

„Ano,“ souhlasil Geary. Ale pokud bych měl být upřímný, bylo to jen proto, že jsem naplánoval bitvu tak, aby byla palebná síla flotily soustředěná na centrum syndického útoku, a pozice Neochvějného byla zřejmě nejbezpečnější ve flotile.

Ale nahlas to neřekl. Neudělal to, protože musel udržet Neochvějného v bezpečí po zbytek letu do aliančního vesmíru, bez ohledu na hloupé tradice flotily. Neochvějný stále nesl na palubě klíč k syndické hypersíti, i když kromě Gearyho a kapitánky Desjaniové o tom vědělo jen několik málo lidí. I 22

kdyby ztratil všechny ostatní lodě flotily, dostat klíč domů do aliančního vesmíru by poskytlo Alianci obrovskou výhodu nad Syndiky. Ne snad že by Geary hodlal obětovat všechny ostatní lodě, pokud existovala jakákoli jiná cesta, jak dostat Neochvějného domů.

Numos se zatvářil, jako by chtěl říct ještě něco, a tak Geary ukázal prstem na zobrazení systému Sutrah vznášející se nad konferenčním stolem.

„Neměl jsem původně v plánu obtěžovat se během průletu systémem s obydlenými planetami, ale jak všichni víte, zjistili jsme něco, co plány mění. Máme náznaky, že na páté planetě je pracovní tábor, ve kterém jsou vězněni alianční váleční zajatci.“

„Náznaky?“ zeptal se kapitán Tulev mazaně. „Myslíte si, že to není jisté?“

Geary se zhluboka nadechl.

„V tomhle systému už nás jednou zkusili podfouknout. Pro Syndiky by bylo snadné zfalšovat hlášení, podle kterých to vypadá, že jsou v táboře alianční zajatci.“

Snadno ucítil, jak kolem stolu narůstá odpor.

„Mám v úmyslu letět tam a ujistit se. Ale musíme si dát pozor, aby to nebyla další past.“

„Návnada, která nás má nalákat k páté planetě?“ zeptala se plukovnice Carabaliová a při té myšlence se zamračila.

„Je to možné. Během dlouhého letu k planetě dokážeme odhalit minové pole, ať bude maskované sebelépe. Čeho dalšího bychom se měli obávat?“

Plukovnice pokrčila rameny.

„Na takovou planetu můžete umístit opravdu obrovské zbraně, ale střely se musí vyšplhat z gravitační studny a přežít odpor atmosféry, než se dostanou k vesmírným cí lům. Kromě toho, pokud by na nás něco takového zkusili, stačí nám odletět mimo dostřel a začít na ně házet velké šutráky.“

„Myslíte masivní kinetické projektily,“ opravil ji jeden puntičkářský důstojník.

„Jo,“ souhlasila mariňácká plukovnice. „Přesně jak jsem 23

říkala. A nemám nijak zvlášť dobrý pocit z toho, že budu muset poslat svoje kluky a holky na planetu obsazenou Syndiky.

Nemáme dost lidí, abychom mohli zabezpečit dostatečně velký a bezpečný perimetr. Ale celá planeta bude rukojmím zaručujícím slušné chování Syndiků, a stejně nemáme jinou možnost.“

„Musíme poslat mariňáky dolů?“ zeptal se Geary.

Kapitánka Desjaniová přikývla. „Při několika incidentech z počátku války jsme se přesvědčili, že Syndikové si některé vězně nechají, zvlášť když je budou považovat za cenné.

Jediný způsob, jak se ujistit, že jsme vzali všechny, je poslat náš vlastní personál zkontrolovat záznamy ze syndických táborů, všechno od počtu lidí po počet vydaných potravinových zásob, a potvrdit, že to odpovídá.“

„Dobře.“

To dávalo smysl, i když se Gearymu nelíbila představa, že bude muset přesunout flotilu tak blízko k páté planetě a zpomalit, aby mohly raketoplány vyzvednout vězně.

„Předpokládám, že syndickým raketoplánům věřit nemůžeme a budeme se muset spoléhat jen na svoje.“

Všichni přikývli.

„Ti z vás, kteří máte na palubě lodí raketoplány, připravte se, že je budete hodně používat. Požádám koprezidentku Rionovou, aby předala Syndikům naše ultimátum ohledně zajatců.“

Numos se zatvářil přehnaně nevěřícně.

„Proč by se toho měla účastnit?“

Geary si nebyl jistý, proč Numos Rionovou nesnáší, a tak odpověděl na rovinu: „Je naše nejlepší vyjednavačka.“

„Její chyby v systému Corvus nás málem stály Titan‘.“

Geary pocítil narůstající hněv. Syndická zrada v systému Corvus týkající se obchodních lodí, jež měly přivézt alianční flotile zásoby, rozhodně nebyla chybou Rionové, nikdo kromě Syndiků za to nemohl. To snad věděl i Numos.

„Já takový názor nesdílím.“

„Samozřejmě že ne! Jelikož koprezidentka Rionová s vámi 24

tráví spoustu času uvnitř vaší kajuty, je mi jasné, že…“

Geary přerušil Numose úderem pěstí do stolu. Koutkem oka zachytil rozzuřené výrazy na tvářích velitelů lodí patřících federaci Trhliny a Callaské republice.

„Kapitáne Numosi, ovládejte se,“ prohlásil Geary ledově chladným hlasem.

„Kapitán Numos jen říká, co všichni…“ začala kapitánka Faresová se svou typickou sebejistotou.

„Kapitánko Faresová,“ zarazil ji Geary. „Nikdy jsem si nemyslel, že se dočkám dne, kdy se budou důstojníci alianční flotily chovat jako malé děti. Vy i kapitán Numos si zjevně potřebujete připomenout, jaké osobní a profesionální chování se od důstojníka očekává.“

Tvář Faresové zbledla, Numosova zrudla, ale jejich oči stále vysílaly ke Gearymu nenávist.

„Koprezidentka Rionová z Callaské republiky je členkou aliančního senátu. Budete se k ní chovat s respektem, jaký si taková pozice zaslouží. Pokud máte pocit, že nedokážete dostatečně respektovat členku civilní alianční vlády, máte povinnost rezignovat na své pozice ve flotile. V této flotile nebudu tolerovat urážky směřované na jakéhokoli důstojníka ani představitele alianční vlády. Je to jasné?“

Geary se zhluboka nadechl a podíval se po ostatních u stolu, nebyl si jistý, jak bude jeho proslov přijat. Ale zachmuřený kapitán Tulev souhlasně přikyvoval.

„Šíří se tady příliš mnoho pomluv a klepů. Urážky směřované k velení,“ dodal Tulev s pohledem na Numose.

„Povídačky, které přesvědčují kapitány, že je lepší držet se starých tradic bezhlavého pronásledování. A s následky, jaké jsme dnes viděli.“

Kolem stolu proběhla vlna zachvění, vyvolaná přímou narážkou na to, co mohlo motivovat kapitány čtyř lodí ignorovat Gearyho rozkazy, opustit formaci a pronásledovat syndické lodě. Kapitán Numos polkl a chvíli naprázdno pohyboval ústy, než dokázal promluvit: „S tím jsem neměl nic společného, a pokud naznačujete…“

25

„Nic nenaznačuje!“ odsekl Geary. „Upozorňuje nás na to, že snaha přesvědčovat důstojníky k ignorování rozkazů a pokusy podlomit autoritu velitele flotily mohou mít vážné následky.

Vím o pomluvách, které tady kapitán Tulev zmiňuje, a ujišťuji vás, že pokud někdy zjistím, kdo přesvědčil velitele Miserikordu, Basilardu, Palcátu a Kyrysu“ vyslovoval jména pomalu, aby na všechny zapůsobil, „chovat se, jak se chovali, osobně se postarám, aby si ten někdo přál zemřít čestnou smrtí s posádkami těch lodí.“

Když Geary domluvil, upřel pohled na Numose, který zrudl natolik, až to vypadalo, že utrpěl radiační popáleniny. Ale Numos zůstal zticha. Konečně si uvědomil, že provokovat Gearyho by teď bylo příliš riskantní.

„Takže,“ pokračoval Geary klidnějším hlasem, „současnou rychlostí jsme asi čtyřicet hodin letu daleko od páté planety.

Postarejte se, aby byly vaše raketoplány připraveny. Mám tady plán pro redistribuci aliančního personálu, který vyzvedneme na planetě, mezi lodě flotily.“

Bylo to absurdně snadné, stačilo aktivovat inteligentní agenty v systému a zeptat se jich, jak přidat na lodě flotily dalších pět tisíc členů posádky. Jelikož to bylo jednoduché, ale únavné cvičení v matematice, porovnávání volných prostorů a kapacity podpůrných systémů na palubách všech dostupných lodí s potřebným počtem míst, dokázal to počítač zvládnout během několika okamžiků. Byl to typ práce, na jaký za starých časů potřeboval velitel flotily štáb, ale schopnost automatizovaných systémů zvládat administrativní a velitelské práce tohoto typu eliminovala velkou část jednodušších úkolů, jimiž se zabýval. Kromě toho Geary zjistil, že po hrozných ztrátách utrpěných během let zjevně nekonečné války byla potřeba důstojníků na bojových pozicích natolik velká, že byla většina starých štábů rozpuštěna.

Technicky měl mít Geary jako velitel flotily náčelníka štábu, ale tento důstojník zemřel po boku dřívějšího velitele flotily admirála Blocha následkem syndické zrady během vyjednávání. Také měl mít pobočníka, ale Geary nehodlal 26

přesouvat nějakého nižšího důstojníka z bojové pozice jen proto, aby měl osobního sluhu.

„Podívejte se na plán,“ pokračoval Geary, „zkontrolujte si to, co podle něj může vaše loď zvládnout, a dejte mi vědět, pokud by byly nějaké problémy. Chci to vědět, ne abyste mlčeli a doufali, že zvládnete víc, než může vaše loď bezpečně nést. Podle výchozích odhadů je na planetě něco mezi třemi a pěti tisíci vězni, což zvládneme. O povoláních osvobozených členů flotily a o přesun na lodě, které jejich um potřebují, se budeme starat až později. Plukovnice Carabaliová.“

Mariňačka přikývla.

„Připravte své mariňáky. Chtěl bych váš plán akce vidět nejpozději pět hodin před příletem k planetě. Nějaké otázky?“

zeptal se nakonec Geary celé skupiny.

„Co budeme dělat se syndickou vojenskou základnou na páté planetě?“ zeptal se někdo.

„To ještě není rozhodnuto,“ odpověděl Geary. Viděl, jak se kolem stolu šíří nespokojenost. Pro příliš mnoho z jeho velitelů byl jediný dobrý Syndik mrtvý Syndik a žádná příležitost nějaké zabít by se neměla pomíjet.

„Rád bych vám připomněl, že instalace v tomhle systému jsou zastaralé. Syndiky stojí jejich udržování v provozu peníze.

Když je necháme na pokoji, budou za ně Syndikové dál utrácet a budou sem muset poslat syndické vojáky, kteří se o ně budou starat. Pokud by se ta základna projevila jako hrozba, zlikvidujeme ji. Jinak nemám chuť udělat Syndikům laskavost a odstranit základnu ze seznamu věcí, které musí nějak řešit.“

Odmlčel se a snažil se vzpomenout si, co ještě plánoval říct.

„Nebudeme vědět, jestli je to všechno pravda, dokud mariňáci neuvidí alianční zajatce na vlastní oči v táboře.

Zůstaňte ve střehu.“

Ani Syndici by podle něj neriskovali populaci na obydlené planetě, jen aby mohli zničit pár aliančních lodí, ale od své záchrany už viděl příliš mnoho věcí, které by si předtím nedokázal představit.

„Máme tady šanci udělat mnoho dobrého pro lidi, kteří 27

osvobození nikdy nečekali. Děkujte za to žijícím hvězdám, a ať jsou na nás předkové pyšní.“

Dav kolem stolu se ztratil s obvyklou úžasnou rychlostí, jak virtuální obrazy kapitánů mizely jako propíchnuté mýdlové bubliny. Numos a Faresová zmizeli okamžitě po posledních Gearyho slovech. Kapitánka Desjaniová s významným pohledem na místo, kde ti dva seděli, jen zavrtěla hlavou a pak se omluvila, než odešla z kabiny staromódním způsobem dveřmi.

Přesně jak Geary doufal, uklidňující obraz kapitána Duellose zůstal až do konce. Duellos také ukázal na místa, kde seděli Numos a Faresová.

„Tohle bych předtím neřekl, ale ti dva jsou pro flotilu hrozbou.“

Geary se opřel do křesla a přetřel si čelo.

„Neřekl byste to před čím?“

„Než ty čtyři lodě vyrazily do toho šíleného útoku.“

Vypadalo to, jako by Duellosův obraz vstal, přišel ke Gearymu a sedl si do vedlejšího křesla.

„Odvážné! Úžasné! Bez mozku! Nemám důkaz, ale vím, že za tím byl Numos.“

„Taky si to myslím. Ale,“ přiznal Geary hořce, „nepřítomnost důkazu je problém. Moje velení nad flotilou je pořád nejisté. Kdybych teď začal vyhazovat velící důstojníky, zvlášť takové s hodností Numose, aniž bych měl důkaz, mohlo by se stát, že do minového pole odvážně a bez rozmyšlení zamíří příliš mnoho dalších lodí.“

Kapitán Duellos sklopil pohled a ušklíbl se.

„Ty čtyři lodě nám daly lekci. Bez ohledu na to, jaké lži kolem sebe Numos šíří, si budou všichni pamatovat, že jste měl pravdu, když jste se ty lodě snažil odradit od zběsilého pronásledování pár syndických el-zetek.“

Geary si nemohl pomoct, musel si posměšně odfrknout.

„Čekal bych přece jenom trochu větší respekt. Co si myslíte vy? Budou všichni poslouchat mé rozkazy, až přiletíme k páté planetě?“

28

„V současnosti ano.“

„Máte tušení, odkud vylezly ty nesmysly o koprezidentce Rionové?“

Duellos se zatvářil mírně překvapeně.

„Předpokládal jsem, že se vy dva přátelíte, ale i kdybyste se přátelili hodně, nic mi po tom není. Koprezidentka Rionová není důstojnicí ani členkou posádky pod vaším velením a osobní vztah s ní nemá na vaše velení vliv.“

Geary se na něj chvíli jen díval a pak se rozesmál.

„Osobní vztah? S koprezidentkou Rionovou?“

Tentokrát pokrčil rameny Duellos.

„Povídá se, že trávíte spoustu času sami.“

„Na poradách! Potřebuju její rady!“

Geary se zase zasmál. „U předků, Viktorie Rionová mě nesnáší! Ani se to nesnaží skrývat. Děsím ji, protože má strach, že se každou chvíli změním na Black Jacka Gearyho, zamířím s flotilou domů, zlikviduju zvolené vůdce Aliance a prohlásím se za boha císaře nebo tak něco.“

„Koprezidentka Rionová je mazaná a inteligentní žena,“

poznamenal Duellos naprosto vážně. „Řekla vám, že vás nemá ráda?“

„Ano! Řekla…“

Když se nad tím Geary zamyslel, Rionová několikrát vyjádřila svou nedůvěru vůči němu, ale nemohl si vzpomenout, že by kdy řekla, že ho osobně nemá ráda.

„Jo, myslím, že ano.“

Duellos znovu pokrčil rameny.

„Ať už tomu tak je, nebo ne, nic to nemění. Řeknu to ještě jednou, není vaší podřízená, vůbec není v armádě a na jakémkoli osobním vztahu s ní by nebylo nic špatného. Pokud by k nějakému došlo.“

Geary si nemohl pomoct, ale musel se zasmát i potřetí, když se loučil s kapitánem Duellosem, ale jak opouštěl místnost, zamyšleně se zarazil. Špioni Rionové ve flotile jí určitě oznámili, co se šušká o jejím vztahu s Gearym. Proč ho na to Rionová neupozornila, když mu říkala o ostatních pomluvách?

29

Že by se snad ocelová politická kvůli tomu cítila trapně? A pokud ano, proč ho nadále navštěvovala?

Geary se na chvíli opřel ramenem o stěnu, upřel pohled na podlahu a vzpomínal na první dny poté, co ho probudili z hibernačního spánku, jež ho udržel naživu po století, po dobu, během které všichni v jeho životě zemřeli v boji nebo stářím.

Šok ze zjištění, že ti, co znal a miloval, muži i ženy, jsou dávno mrtví, v něm naprosto zablokoval myšlenky na nové vztahy.

Led, který ho zpočátku naplňoval, už se téměř rozpustil, ale tohle bylo stále nedostupné. Sám se led obával rozpustit a nechat to místo zase ohřát.

Jednou už všechny ztratil. Mohlo se to stát znova. Nechtěl, aby to příště zase tak moc bolelo.

30

2.

Pátá planeta vypadala přesně jako místo, kam by Syndikové mohli umístit pracovní tábor. Planetu příliš daleko od slunce na to, aby znala opravdové léto, tvořily neměnné tundry, které jen místy narážely do holých zubatých pohoří, zvedajících se jako ostrovy z moře nízké odolné vegetace. Ledovce táhnoucí se od pólů zřejmě zadržovaly velkou část vody na planetě. V

oblastech nezakrytých ledem byla vidět jen občasná mělká a malá moře. Při pohledu na to pekelné místo bylo Gearymu celkem jasné, proč nebyl Sutrah považován za dost důležitý, aby si zasloužil bránu hypersítě. Pokud tedy nevládl na čtvrté planetě naprostý ráj, což určitě ne, protože byla slunci příliš blízko a pravděpodobně na ní nejspíš panovalo nepříjemné horko. Sutrah prostě nebylo místo, na kterém by při vytváření syndické hypersítě nějak záleželo.

Kdysi s použitím skokových motorů schopných přenášet lodě mezi hvězdami musela každá proletět všemi slunečními soustavami vedoucími k cíli. Ve všech těchto soustavách tak byl zajištěný určitý minimální provoz – lodě prolétající mezi jednotlivými skokovými body. Ale hypersíť umožňovala cestovat přímo mezi hvězdami, bez ohledu na to, jak daleko od sebe ležely. Soustavy mimo hypersíť bez prolétajících lodí a bez ničeho dostatečně cenného – jiného než domovy lidí, kteří najednou zjistili, že žijí na okraji ničeho, pomalu umíraly.

Každý, kdo si to mohl dovolit, se přesunul ke hvězdě napojené na hypersíť. Lidské komunity na páté planetě Sutrah chátraly ještě rychleji, než bylo obvyklé. Podle toho, co viděly alianční senzory, byly teď dvě třetiny dřívějších osad opuštěné, bez známky lidského života nebo aktivních systémů.

Geary se soustředil na popis pracovního tábora na páté planetě. Poblíž se nacházely doly, kde se možná něco těžilo, ale také mohly být používány jen jako místo, kde se vězňové z tábora sedřeli k smrti. Nikde nebyly žádné zdi, ale ani 31

nemusely být. Mimo tábor nebylo nic, jen prázdná tundra. Útěk by byl sebevražda, pokud by se někdo nepokusil uniknout přes letiště, a to chránily ploty z ostnatého drátu.

Uvědomil si, že kapitánka Desjaniová už nějakou dobu trpělivě čeká, až si jí všimne.

„Omlouvám se, kapitánko. Co si myslíte o mém plánu?“

Geary, jemuž se nechtělo umístit flotilu na oběžnou dráhu kolem planety, dal dohromady plán, podle kterého měla flotila zpomalit, vypustit raketoplány ve chvíli nejkratší vzdálenosti mezi loděmi a planetou a pak pokračovat dál v široké zatáčce mimo oběžné dráhy malých měsíců páté planety, aby se nakonec vrátila vyzvednout raketoplány s osvobozenými vězni.

„Vyzvednutí by bylo rychlejší, kdybychom umístili lodě na oběžnou dráhu,“ navrhla Desjaniová.

„To jo,“ zamračil se Geary na displej. „Nikde není ani stopa po minových polích, na planetě jsme neodhalili žádné velké defenzivní zbraně, a dokonce i ta syndická vojenská základna vypadá napůl zakonzervovaná. Ale stejně mě něco trápí.“

Desjaniová zamyšleně přikývla.

„Po syndickém pokusu použít obchodní lodě na sebevražedný útok je pochopitelné starat se o neodhalené hrozby.“

„Syndikové měli čas na umístění té pasti s minovým polem.

To znamená, že taky měli čas zkusit zamaskovat pracovní tábor, nebo z něj dokonce vězně přesunout. Ale nikde není ani stopa, že by se o to pokusili. Proč? Protože je to návnada mnohem atraktivnější než lehké lodě poblíž skokového bodu?

Něco, co prostě nemůžeme nechat být?“

„Tentokrát ale ani stopa po pasti. Nic, co by na nás mohlo udeřit.“

„To ne,“ souhlasil Geary a přemýšlel, jestli není zbytečně opatrný. „Koprezidentka Rionová říkala, že syndičtí civilní planetární vůdci vypadali bez sebe strachy. Ale nebyl tam žádný armádní důstojník.“

Desjaniová se kvůli tomu zamračila.

„Zajímavé. Jenže co by mohli plánovat? I kdyby zkusili 32

něco schovat, odhalili bychom to.“

Geary podrážděně zaťukal na ovládání.

„Předpokládejme, že vstoupíme na oběžnou dráhu. Flotila je tak veliká, že bychom museli být daleko od planety.“

„Ty měsíce budou otravné, ale nejsou o moc větší než běžné asteroidy. Jakákoli formace letící kolem se jim snadno vyhne, protože se pohybují ve skupině a na fixní orbitě.“

„Jo, a stejně bychom museli kolem měsíců proletět, i kdybychom uskutečnili můj plán.“

Zamračil se na displej. Nepomáhalo mu nic, co se o válce od své záchrany naučil, a tak se Geary vrátil v duchu zpátky, snažil se vzpomenout si na lekce, které mu dávali dávno mrtví zkušení důstojníci, ti, kteří byli zabiti v prvních desetiletích války společně se všemi, jež stačili naučit staré triky. Z

nějakého důvodu pohled na malé měsíce vyvolal vzpomínku na jeden takový trik, spočívající ve skrytí malé lodi za mnohem větší planetou. Ta loď pak vyrazila na prolétající cíl. Ale to nedávalo smysl. Měsíce páté planety byly příliš malé, sotva by se za nimi skrylo několik malých lodí, a ani sebevražedný útok by neměl šanci proti celkové síle alianční flotily, zkoncentrované do těsné formace, aby se minimalizovala letová dráha raketoplánů.

Ale co to říkal velitel té lodi?

„Kdybych byl had, mohl jsem tě kousnout! Byl jsem přímo u tebe a tys o mně nevěděl!“

Geary se zle usmál.

„Myslím, že vím, co Syndikové plánují a proč z toho mají ti civilisti na páté planetě takovou hrůzu. Trochu můj plán upravíme.“

Pátá planeta, jejíž poetické jméno Sutrah Pět v typickém byrokratickém stylu Syndiků si Geary už zjistil, ležela jen třicet minut letu daleko při současné rychlosti flotily. Podle původního plánu by flotila právě teď začínala brzdit a mířit na levobok, na kurz, který by ji provedl kolem planety a prostorem, jímž kolem ní obíhaly měsíce.

33

Znovu se podíval na pět měsíců. Obíhaly kolem planety ve shluku, vzdálené jen pár desítek tisíc kilometrů od sebe. Kdysi to byl pravděpodobně jediný větší kus hmoty, ale časem pod vlivem gravitace páté planety, nebo možná průletem jiného většího objektu, došlo k rozervání jednoho většího měsíce na pět fragmentů.

Geary aktivoval komunikační ovládání.

„Kapitáne Tuleve, jsou vaše lodě připraveny?“

„Jsme připraveni,“ odpověděl Tulev. V jeho hlase nebylo poznat žádné vzrušení.

„Palte,“ přikázal Geary.

„Rozumím. Vystřelujeme projektily.“

Na Gearyho displeji se od Tulevových lodí oddělily velké objekty, vržené setrvačností a směrované naváděcím a řídícím systémem, který jejich rychlost zvýšil na trochu víc, než bylo nula celá jedna rychlosti světla, jakou letěla flotila.

Koprezidentka, která seděla v křesle pozorovatele na můstku Neochvějného, se podívala po Gearym.

„My střílíme? Na co?“

„Na ty měsíce,“ odpověděl Geary. Všiml si, jak se Desjaniová snaží skrýt úsměv, vyvolaný překvapením Rionové.

„Na měsíce páté planety?“ neskrývala koprezidentka Rionová zvědavost. „Máte snad něco osobního proti měsícům, kapitáne Geary?“

„Většinou ne.“

Geary pocítil perverzní uspokojení z toho, že se špioni Rionová o této operaci nic nedozvěděli.

Čekala a nakonec se rozhodla vyptávat dál: „Proč útočíte na ty měsíce?“

„Protože si myslím, že jsou to zbraně.“

Geary zaťukal na ovládání a vyvolal zvětšený obraz měsíců, jejichž povrch připomínal asteroidy.

„Vidíte tohle? Známky toho, že tam probíhaly vykopávky.

Dobře zamaskované, museli jsme je pečlivě hledat, ale je to tak.“

„Na malém měsíci bez atmosféry?“ zeptala se Rionová. „Jak 34

můžete říct, že to vzniklo nedávno?“

„Odsud nemůžeme. Ale na všech pěti měsících jsou vidět stejné stopy.“

„Aha.“

Rionové se muselo přičíst k dobru, že jí to myslelo rychle.

„Co myslíte, že do těch měsíců zahrabali, kapitáne Geary?“

„Petardy, paní koprezidentko. Opravdu velké petardy.“

Obrazy ukazující masivní kinetické projektily, neboli „velké šutry“ v terminologii mariňáků, pomalu letěly od Tulevových lodí na zaoblené trajektorii směřující k měsícům. Navzdory neuvěřitelným škodám, které mohly napáchat, se takové zbraně většinou nepoužívaly, protože cokoli schopné manévrovat se jim snadno vyhnulo. Nicméně měsíce se pohybovaly na fixních orbitách, po stejné trase kolem páté planety, jakou obíhaly nesčetné roky. Bylo divné uvědomit si, že dnes takhle letí měsíce naposledy.

Geary aktivoval velitelský komunikační kanál.

„Všem jednotkám, proveďte naplánovaný manévr Sigma v čase čtyři pět.“

Čas ubíhal. Pak se všechny lodě ve flotile otočily, s využitím pohonných systémů snížily rychlost a současně změnily kurz na pravobok, aby proletěly kolem Sutrah Pět na opačné straně, než se zrovna chystalo rande měsíců s vystřelenými projektily. Geary sledoval a čekal, složitý balet lodí současně manévrujících v temnotě vesmíru ho těšil. I pomalé a velmi nevhodně pojmenované rychlé pomocné lodě, jako byly Titan a Čarodějnice, se pohybovaly s nezvyklou obratností.

O dvacet minut později, když se brzdící alianční flotila stále ještě blížila k Sutrah Pět, udeřily téměř současně všechny masivní kovové projektily vypálené z Tulevových lodí rychlostí přes třicet tisíc kilometrů za sekundu do pěti měsíců Sutrah.

I nejmenší měsíc byl podle lidských měřítek masivní, ale kinetická energie obsažená v kolizi byla dost silná, aby otřásla velkou planetou. Gearyho výhled na měsíce byl na chvíli 35

zakrytý automatikou, jak senzory Neochvějného zablokovaly intenzivní záblesky ve viditelném spektru vyvolané kolizemi, a pak rychle expandující koulí prachu a úlomků malých i velkých, letících pryč od místa nárazu.

Geary počkal, věděl, že Desjaniová už důstojníkům na můstku řekla, po čem se mají dívat. První hlášení dorazilo za chvíli.

„Spektroskopická analýza odhalila nezvyklé množství radioaktivních materiálů a stopové prvky, odpovídající velké nukleární explozi.“

„Hádal jste správně,“ poznamenala Desjaniová a v očích měla takovou důvěru v něj, až to Gearymu vadilo. Nelíbilo se mu vidět to u ní o nic víc, než když to viděl v očích ostatních důstojníků, protože dříve nebo později tu důvěru určitě zklame.

Věřili, že je dokonalý, a on věděl, že je to přesně naopak.

„Můžete mi to prosím vysvětlit?“ zeptala se Rionová ostře.

„Proč by Syndikové umístili velké atomové bomby dovnitř těch měsíců? Některé z větších fragmentů určitě narazí do Sutrah Pět.“

„To bylo riziko, které Syndikové s radostí přijali, a já nakonec dospěl k názoru, že mi nic jiného nezbývá,“

odpověděl Geary ztěžka. „S ohledem na nízkou hustotu osídlení na planetě je pravděpodobnost zásahu něčeho cenného velmi nízká. Víte, paní koprezidentko, Syndikům bylo jasné, že pro osvobození našich lidí na planetě musíme udělat dvě věci.

Museli jsme přiletět k planetě dost blízko a museli jsme stáhnout flotilu do těsné formace, aby naše raketoplány nelítaly na příliš velké vzdálenosti, než je pro vyzvednutí a rozvezení lidí z tábora nezbytné.“

Ukázal na rozšiřující se oblak trosek.

„Až bychom byli poblíž těch měsíců, nebo spíš místa, kde měsíce byly, odpálili by velké atomovky uvnitř a rozervali je na husté, překrývající se pole těžkých fragmentů. Mohli jsme tak ztratit mnoho lodí, dokonce i velké bitevní, které by byly příliš blízko.“

Rionové v očích jiskřil hněv.

36

„Už se nedivím strachu těch civilistů, se kterými jsem mluvila.“

„Pochybuju, že planetární vláda věděla, co přesně se stane,“

poznamenal Geary. „Ale určitě jim bylo jasné, že velitelé Syndiků v systému něco udělají.“

„Něco, co by je vystavilo riziku bombardování fragmenty měsíců a odvetnému úderu flotily,“ zatvářila se Rionová zachmuřeně. „Kapitáne Geary, vím, že podle válečných zákonů máte teď právo provést orbitální bombardování instalací a měst na povrchu Sutrah Pět, ale žádám vás o milosrdenství pro civilisty žijící na té planetě.“

Geary si všiml, jak se při té žádosti zatvářila Desjaniová znechuceně, ale stejně přikývl.

„Provedeme odvetný úder, paní koprezidentko, ale nehodlám masakrovat bezbranné civilisty. Kontaktujte prosím civilní vládu na Sutrah Pět a řekněte jim, ať okamžitě evakuují průmyslová, těžební a transportní centra. Všechny instalace ve vesmíru a kosmodromy by měly být také evakuovány. Řekněte jim, že se nerozhodnu, co všechno zničím, včetně věcí, které jsem nejmenoval, dokud nezjistím, jaké uvítání čeká naše mariňáky v pracovním táboře.“

Tentokrát si dovolil dát najevo hněv, který cítil, hněv vyvolaný pomyšlením na to, co všechno se mohlo stát.

„Dejte jim jasně na vědomí, že pokud budou ještě nějaké problémy, budou toho setsakra litovat, a že účet dostanou oni.“

Rionová přikývla a mírně se pousmála.

„Dobrá, kapitáne Geary. Zajistím, aby vaše rozkazy pochopili a bylo jim jasné, že jejich životy závisí jen na tom, jak s námi budou spolupracovat.“

Desjaniová se pohnula v křesle, jako by jí bylo nepohodlné.

„Vojenskou základnu taky, že, kapitáne Geary?“

Geary se podíval na displej a uviděl, že část planety se základnou je pro flotilu viditelná.

„Předpokládám, že už je evakuovaná.“

Desjaniová se zamračila a podívala se, pak se zamračila ještě více.

37

„Ne. Zdá se, že probíhá částečná evakuace.“

„Částečná?“

„Ano. Je vidět pár kolon pozemních vozidel, ale většinou jde zřejmě o rodinné příslušníky. Jen několik málo uniforem.“

Desjaniová pozvedla obočí. „Zdá se, že syndičtí vojáci hodlají zůstat na místě až do konce.“ Zjevně ji to nijak netrápilo.

Ale Gearyho ano. Protřel si rukou bradu a přemýšlel.

„Pozemní vozidla. Nic jiného jsme neviděli základnu opouštět?“

„Moment…“

Tentokrát se Desjaniová zatvářila výrazněji.

„Ach ano. Několik létajících vozidel odletělo před půl hodinou a zamířilo k nejbližšímu pohoří. Systém je sleduje.“

„Nejvyšší velitelé, mířící do velitelského bunkru hluboko pod zemí, kde přečkají náš odvetný úder v pohodlí a bezpečí,“

prohlásil Geary.

Desjaniová přikývla.

„Chci ten bunkr najít.“

Usmála se.

„Předpokládám, že máme kinetické střely pro orbitální bombardování, které dokáží prorazit hluboko do skály?“

„Ano, pane, máme,“ odpověděla Desjaniová radostně.

Geary projevil touhu zlikvidovat Syndiky a ona mohla být šťastná.

Alianční flotilu opustil houf raketoplánů a sestoupil na Sutrah Pět jako oblak velkého hmyzu, útočícího na kořist. Nad nimi byly lodě alianční flotily, sice soustředěné do těsné formace, ale i tak zakrývaly velkou část vesmíru nad planetou.

Geary věděl, že obyvatelé Sutrah Pět vzhlížejí k nebi s hrůzou, s vědomím, že by na ně mohla flotila seslat smrtící déšť a velice rychle učinit planetu neobyvatelnou.

Vedle Gearyho křesla se vznášel virtuální displej výsadkové jednotky, posetý řadami obrazů z kamer mariňáckých důstojníků, čekajícími na výběr. Díky senzorům na helmách mohl jediným pohybem prstu mluvit s kterýmkoli mariňákem a 38

vidět jeho očima. Ale vyvolal si pouze plukovnici Carabaliovou, protože nechtěl přeskakovat hierarchii velení, i když to bylo díky velícímu a řídícímu systému až příliš snadné.

„Průzkumné raketoplány neodhalily v pracovním táboře žádné stopy nukleárních ani jiných zbraní hromadného ničení,“

ohlásila Carabaliová. „Provedeme další přelet a pak vysadíme průzkumné týmy.“

„Potvrdili jste přítomnost aliančních zajatců v předpokládaném počtu?“

„Vypadá to tak, pane,“ ušklíbla se Carabaliová vesele.

„Odsud shora vypadají pěkně nadšeně.“

Geary se opřel do křesla a usmál se také. Od své záchrany narazil na mnoho situací, které by nikdy nečekal, a většina z nich byla nepříjemná. Povinnost byla těžké břemeno. Ale tady byly tisíce lidí, které nikdy nečekaly osvobození, zajatci nadšeně sledující raketoplány flotily nad sebou. Lidé, kteří by jinak strávili dlouhé roky jako vězni bez naděje na propuštění.

A tahle flotila, jeho flotila, je zachrání. Byl to dobrý pocit.

Jen aby Syndikové ještě něco nezkusili. Stále bylo možné, že tisícovky vězňů v táboře těsně před osvobozením zemřou.

„Průzkumné raketoplány přistály,“ ohlásila Carabaliová současně s informačním oknem na Gearyho displeji, které bylo zaměřené na tábor. „Týmy provádí výsadek.“

Geary neodolal pokušení a vyvolal si jednoho z důstojníků průzkumného týmu. Objevilo se okno s výhledem z důstojníkovy helmy, ukazující hlínu a rozpadlé budovy. Nebe bylo světle modré, téměř šedé, vypadalo stejně chladně a zoufale jako život, který vězně v táboře čekal. Nikde nebyli vidět žádní syndičtí strážní, ale alianční vězni se seřadili do formace, s důstojníky vepředu, a čekali s výrazy úžasu a nedočkavosti, až k nim mariňáci pátrající po známkách nebezpečí dorazí.

Mariňák, kterého Geary sledoval, se zastavil před jednou formací vězňů a oslovil ženu před sebou: „Jsou tady nějaké skryté zbraně, o kterých byste věděli? Nějaká nezvyklá aktivita?“

39

Žena, už ve zralém věku a pohublá, s kůží zhrublou v důsledku mnoha let v nepřátelském prostředí Sutrah Pět bez dostatečné ochrany a nejspíš vězněná po většinu života, odpověděla s opatrnou pečlivostí: „Ne, poručíku. Včera v noci jsme byli zavření v kasárnách a nemohli sledovat vnější aktivitu, ale slyšeli jsme, jak stráže ještě před úsvitem rychle odjíždějí. Prohledali jsme všechny části tábora a nenašli žádné zbraně. Kancelář je v támhleté budově,“ ukázala.

Mariňák jí zasalutoval: „Děkuji, komandérko.“

Geary se donutil přestat se sledováním mariňáka a zavřel okno s jeho výhledem. Jeho povinností bylo pozorovat vše v okolí flotily.

„Vypadá to klidně,“ poznamenala Desjaniová. „Jediná zachycená aktivita na planetě jsou kolony evakuovaných mířící pryč od zaměřených oblastí. Jeden fragment měsíce dopadne přibližně tři sta kilometrů západně od pracovního tábora,“

dodala a ukázala na displej. „Na místě nárazu všechno zničí, ale lidi v táboře jen uslyší vzdálené bouchnutí a trochu silnější větřík.“

Geary si prostudoval data o nárazu.

„A možná ucítí lehký otřes země. Pokaždé, když to v tomhle systému vypadalo klidně, Syndikové právě chystali něco hnusného. Co jsme přehlédli tentokrát?“

Desjaniová se v zamyšlení kousla do rtu.

„Mariňáci kontrolují, jestli nebyli vězni vystaveni biologickým prostředkům s opožděnou aktivací. Vězni by si všimli, kdyby Syndikové něco zahrabali v táboře. Jediné syndické lodě v systému kromě pár nákladních lodí jsou ty tři skupiny el-zetek, které sledujeme už od příletu, a všechny jsou vzdálené nejméně světelnou hodinu. Nedivila bych se, kdyby Syndikové zkusili zničit celou planetu v naději, že nás pár sundají, ale neexistuje zbraň, která by to dokázala.“

Před Gearym se objevilo okno, na kterém zasalutoval obraz plukovnice Carabaliové.

„Posílám do akce hlavní výsadek, kapitáne Geary.

Neobjevili jsme žádnou hrozbu.“

40

Na displeji Geary viděl, jak hlavní část raketoplánů přistává, mnoho z nich těsně u okraje tábora, kde byl dostatek prostoru.

Z raketoplánů vyběhli mariňáci a v bitevních zbrojích vypadali efektivně a nebezpečně.

Ale Gearyho ten pohled trápil. Tam dole byli skoro všichni mariňáci z flotily. Kdyby se jim něco stalo, přišel by o velmi důležitou bojovou složku a také nejspolehlivější a nejposlušnější část flotily. O chvíli později si sám v duchu vynadal, že přemýšlí v termínech materiálových ztrát, místo aby myslel na možnou smrt mnoha dobrých chlapů a žen.

Zdálo se, že koprezidentka Rionová sdílí Gearyho neklid.

„Po všech těch problémech, které nám Syndikové v tomhle systému natropili, to vypadá až moc jednoduše.“

Geary přikývl.

„Ale v tom táboře nic není. Vězni tvrdí, že ho prohledali, a kdyby tam bylo něco nezvyklého, všimli by si toho.“

Opět se ohlásila plukovnice Carabaliová: „Obsadili jsme kancelář a kontrolujeme soubory. Všichni vězni mají implantáty napojené na sledovací systém, kolem tábora je virtuální zeď, která jim brání v přístupu na místa, kam to nemají povoleno. Začínáme deaktivovat implantáty a virtuální zeď.“

„Dobře,“ odpověděl Geary a znovu se podíval na displej.

„Jakmile bude virtuální zeď deaktivovaná, budou moci vězni opustit hranice tábora a nastoupit do raketoplánů,“ poznamenal k Desjaniové.

„Zatraceně!“

Geary se prudce otočil v křesle, šokován náhlým výbuchem Rionové, který byl u ní rozhodně podivný.

„Mimo tábor, kapitáne Geary. Všichni jste hledali hrozby v táboře, ale většina raketoplánů přistála za jeho hranicemi!“

Když si Geary uvědomil, co Rionová říká, ucítil, jak se mu žaludek svírá hrůzou. Udeřil do ovladače, aby se spojil s Carabaliovou.

„Oblast mimo perimetr tábora, plukovnice! Vězni tam nemohli jít, takže to nemohli prohledat. Naše hledání bylo 41

soustředěné jen na tábor. Ale raketoplány přistály za hranicemi tábora a taky tam povedete vězně.“

Carabaliová zatnula zuby. „Rozumím.“

Geary sledoval, jak se velitelská síť mariňáků rozsvítila rozkazy proudícími od plukovnice Carabaliové k ostatním.

Jednotky mířící zabezpečit širší perimetr začaly couvat a rozptylovat se do pátracích formací, zatímco ty uvnitř tábora vyrazily ven prohledat blízké okolí.

„Atomovky bychom stejně odhalili,“ prohlásila Desjaniová naštvaně.

„To jo,“ souhlasil Geary. „Ale mohli tam zakopat něco jiného.“

„Našli jsme miny s opožděnou aktivací,“ ohlásila chladným hlasem Carabaliová. „Směs vyskakujících střepinových a chemických. Jsou to starší modely, ale i tak se nedají odhalit snadno, nenašli bychom je, kdybychom oblast pozorně nezkoumali. Moji pyrotechnici tvrdí, že jsou nejspíš nastaveny tak, aby explodovaly, jakmile kolem sebe ucítí dostatek lidí.

Používáme energetické pulzy k vypálení roznětek a deaktivaci.“

„Co vzdálenější oblasti?“ zeptal se Geary.

„Provádíme průzkum.“

Do chladného profesionálního tónu Carabaliové se vmísil náznak hněvu: „Poskytnu vám kompletní hlášení o své neschopnosti předvídat a identifikovat hrozbu, ať můžete nařídit jakékoli disciplinární řízení, které budete považovat za vhodné, pane.“

Geary nedokázal potlačit povzdychnutí. Všiml si přitom teď bezvýrazné tváře koprezidentky Rionové.

„Děkuji, plukovnice, ale my si toho také nevšimli a jsme tedy také vinni. Měla byste poděkovat koprezidentce Rionové, že ji to napadlo včas.“

Tentokrát byl v hlase Carabaliové slyšet náznak pobavení.

„Předejte prosím mé poděkování koprezidentce, pane.“

Geary se otočil k Rionové: „Slyšela jste to?“

Rionová souhlasně přikývla.

42

„Jsem zvyklá zkoumat možné významy slov. Občas se mazaná mysl politika může hodit, že, kapitáne Geary?“

„To rozhodně,“ souhlasil Geary. Všiml si, že se usmívá i kapitánka Desjaniová, a uvědomil si, že se právě dramaticky vylepšil názor Desjaniové na Rionovou, alespoň s ohledem na případnou cenu politicky pro flotilu.

„Počet vězňů a čísla ze syndických záznamů sedí,“ oznámila Carabaliová. „Mé jednotky teď prohlížejí bývalé vězně a začnou je nakládat, jakmile bude oblast kolem raketoplánů bezpečná.“

Geary stiskl ovladač a vyvolal obraz celého povrchu Sutrah Pět. Mapa byla posetá indikátory cílů. Geary přiblížil výhled na největší shluk a obraz se automaticky změnil na aktuální fotografii oblasti. Hlavní město planety zjevně za poslední desetiletí přišlo o velkou část své populace. Většina zaměřených průmyslových oblastí nevydávala energii, byly zavřené už dávno. Kosmodrom byl chatrný a rozpadal se. Jak Geary kontroloval ostatní cíle, pochopil, proč Syndikové riskovali odvetné bombardování planety. Představovala pro ně to, co vůdcové Syndikovaných světů bezpochyby označovali jako „přebytečný inventář“ bez jakékoli větší průmyslové, zdrojové nebo vojenské hodnoty. Jen pár set tisíc lidských bytostí, snažících se nějak přežít.

„Kapitánko Desjaniová, máme zaměřovací cíle pro Sutrah Čtyři?“

Desjaniové se nepodařilo zamaskovat zuřivý úšklebek, když Gearymu data posílala. Geary si je prostudoval a všiml si, že Sutrah Čtyři se zjevně dařilo mnohem lépe než sesterské planetě. Fajn, Syndikové si nesmí myslet, že jim tohle projde.

Ale nechci masakrovat civilisty, v což možná doufají Syndikové, jelikož by to byla skvělá propaganda. Geary označil na Sutrah Čtyři velké kosmodromy, vojenskou základnu, vládní komplex v hlavním městě a všechny orbitální instalace.

Přepnul se zpět na Sutrah Pět a označil největší kosmodrom a ještě fungující průmyslové oblasti.

Pak se Geary zarazil a díval se na vojenskou základnu.

43

Přiblížil si pohled na ni a sledoval zpravodajské odhady v okénku vedle. Konvoje civilistů mířily pryč, ale zdálo se, že většina vojáků stále drží pozice. Kde jsou ti takzvaní vůdci?

Geary oddálil pohled a všiml si dalšího zaměřovacího indikátoru. Optika určená k získání detailních informací na vzdálenost miliard kilometrů neměla problém objevit vstup do velitelského bunkru, kde se skrývalo nejvyšší velení. Když Geary označoval lokaci pro úder kinetickou střelou určenou k hlubokému průrazu, uvědomil si, že se pochmurně usmívá.

Než určil osud obou planet, stačily ze Sutrah Pět odstartovat první raketoplány a flotila se vracela vesmírem k planetě kolem místa, kde ještě nedávno obíhaly měsíce. Velkou část menších trosek po jejich zničení už zachytila gravitace Sutrah Pět a možná jednou kolem planety vytvoří tenký prstenec.

„Kapitáne Geary,“ ohlásila se plukovnice Carabaliová, „veškerý personál je na palubě. Poslední raketoplány odstartují z povrchu v čase jedna šest.“

„Rozumím, plukovnice, děkuji vám.“

Geary se otočil a vyslal zaměřovací rozkazy do bojového systému, který zhodnotil cíle, zbraně dostupné na palubách lodí a palebné úhly, a o dvě sekundy později vyplivl detailní plán.

Geary si ho rychle prošel a zkontroloval, jak moc jeho odveta vyčerpá zásoby kinetických střel. Zůstane mu dost, i kdyby Titan a jeho sesterské lodě nemohly vyrobit další. Zarazil se u sekce s předpokládanými ztrátami na životech.

„Chci vyslat zprávu všem Syndikům v systému.“

Desjaniová přikývla a mávla na komunikačního důstojníka, který rychle nastavil vysílání a gestem potvrdil, že je vše nachystáno.

„Jsme hotovi, pane.“

Geary se psychicky připravil a před vysíláním se ujistil, že poslední raketoplán už odstartoval.

„Lidé hvězdného systému Sutrah, tady je kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily prolétávající vaším systémem. Byli jste zrazeni svými vůdci. Jejich zákeřné útoky na tuto flotilu a jednotky osvobozující alianční válečné zajatce 44

nám poskytly právo provést odvetné bombardování vašich planet.“

Odmlčel se, aby měli posluchači čas uvědomit si, co to znamená.

„Výměnou za šanci poškodit několik našich lodí předali vůdci vaše životy a domovy do našich rukou. Naštěstí pro vás Aliance neválčí s civilisty.“ Teď už rozhodně ne. Ne, dokud velel Geary. Snad se jeho „staromódní zvyky“ u ostatních důstojníků časem uchytí.

„Provedeme odvetné údery na vybrané cíle na Sutrah Pět a Sutrah Čtyři. Seznam cílů uvnitř civilních oblastí nebo poblíž bude následovat tuto zprávu, aby mohla být před údery provedena evakuace. Nemusíme vám tento seznam poskytovat, ale válčíme s vašimi vůdci. Pamatujte si, že jsme mohli v systému zničit vše živé a neporušili bychom přitom válečné zákony. Rozhodli jsme se to neudělat. Aliance není váš nepřítel. To vaši vůdci jsou nepřátelé.“

„Pro čest našich předků,“ zarecitoval Geary na závěr. Bylo mu řečeno, že se starý způsob ukončování zpráv používá málokdy, ale stejně se ho držel. Stále v něj věřil a pomáhalo mu to přežít v budoucnosti, ve které pojem cti získal často podivný význam.

„Tady kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily.

Konec zprávy.“

„Děkuji vám, kapitáne Geary,“ promluvila Rionová, „za snahu omezit utrpení obyvatel těch planet.“

Obrátil se k ní a přikývl.

„Nemáte zač. Ale stejně bych to udělal. Čest si to žádá.“

„Čest našich předků,“ odpověděla Rionová beze stopy ironie v hlase.

Kapitánka Desjaniová se postavila.

„Raketoplány z Neochvějného brzy přistanou. Měla bych být v hangáru, abych přivítala nové příchozí.“

„Já taky,“ souhlasil Geary, rovněž se postavil a snažil se zakrýt svou nechuť. Opravdu bylo jeho povinností přivítat osvobozený alianční personál, i když by se radši vrátil do své 45

kajuty a vyhnul se veřejnému představení.

„Můžu vás doprovodit?“ zeptala se Rionová obou.

„Samozřejmě,“ odpověděla Desjaniová, kterou žádost zřejmě překvapila. Geary si uvědomil, že ji nejspíš šokoval tón žádosti, jelikož Rionová měla právo požadovat, aby se mohla účastnit, nemusela o to prosit. Přemýšlel, jestli žádost byla motivovaná politickou kalkulací ve snaze získat si u Desjaniové nějaké body, nebo prostou úctou ke kapitánce lodi.

Geary doufal, že to bylo to druhé.

Všichni tři vyrazili do hangáru. Geary a Desjaniová cestou odpovídali na pozdravy všech členů posádky Neochvějného, na které narazili. Gearyho opravdu potěšilo množství lidí, zdravících zasalutováním. Jeho tažení za návrat salutování do běžného vojenského chování zřejmě fungovalo.

„Těší vás, že vám salutují?“ zeptala se Rionová nevýrazně.

„Zdá se, že je salutování teď mnohem běžnější.“ Geary zavrtěl hlavou.

„Nepotřebuju to pro své ego, pokud se ptáte na tohle. Jde o to, co salutování naznačuje, paní koprezidentko. Znamená to, že se disciplína zlepšuje, což považuju za přínos pro flotilu.“

Nedodal nahlas, že podle něj flotila lepší disciplínu zoufale potřebovala, pokud se měla udržet pohromadě a nadále odrážet syndické pokusy o její zničení. Souvislost salutování s návratem flotily domů nebyla příliš zřejmá, ale Geary měl pocit, že jistá spojitost existuje.

Až když došli k hangárům, uvědomil si Geary, že to je jeho první návštěva této oblasti lodi od chvíle, kdy tam byl povolán admirálem Blochem, který se vydal vyjednávat se Syndiky.

Navštívil prakticky všechna ostatní místa na Neochvějném, takže se tomuhle musel podvědomě vyhýbat. Geary si snažil vzpomenout, jak se tenkrát cítil, ovládaný emocionálním i mentálním ledem, a pocítil úlevu, že se mu pod tlakem velení podařilo většinu ledových bariér překonat. Nebo možná navzdory tomu, že byl pod tlakem velení. Ale nemohl tady stát a nemyslet přitom na ducha admirála Blocha, prosícího Gearyho o záchranu toho, co z flotily zbývalo.

46

Podíval se po kapitánce Desjaniové, čekající vedle něj, až z raketoplánů začnou vylézat pasažéři. Normálně se v důsledku tíhy velení tvářila střízlivě, potěšení ukazovala jen při ničení syndických lodí, ale teď vypadala jinak. Očekávání osvobozených vězňů v ní vyvolalo pro ni nezvyklou jednoduchou radost.

„Táňo?“

Desjaniová se po něm překvapeně podívala. Geary jen málokdy používal její křestní jméno.

„Chtěl jsem vám říct, jak rád jsem, že je mou vlajkovou lodí právě Neochvějný. Je to výborná loď a vy jste skvělá kapitánka.

Vaše schopnosti a podpora pro mě hodně znamenají.“

Desjaniová zrudla.

„Děkuji vám, kapitáne Geary. Jak víte, za vaši přítomnost jsem vděčná už od chvíle, kdy jsme vás našli.“

Přikývl s nepatrným uštěpačným úsměvem, terčem svého pobavení byl však on sám. Desjaniová patřila mezi členy flotily, kteří pevně věřili, že Gearyho poslaly flotile v hodině nejvyšší nouze samotné žijící hvězdy. Geary si nemyslel, že mu někdy taková úroveň víry v něj přestane vadit. V tomhle ohledu sdílel obavy Viktorie Rionové, že pokud si na takové uctívání zvykne, bude na nejlepší cestě stát se větší hrozbou flotile než všechny syndické lodě dohromady.

Jako by mu koprezidentka Rionová četla myšlenky, zrovna v tu chvíli zdvořile promluvila: „Opravdu máme štěstí, že velí kapitán Geary.“

Raketoplány Neochvějného vletěly do hangáru jako velká neohrabaná živá stvoření. Nebylo divu, že současný slang flotily označoval raketoplány jako „ptáky“. Vnější dveře hangáru se uzavřely, vnitřní otevřely a o chvíli později se spustily rampy raketoplánů.

Mariňáci přidělení Neochvějnému vystoupili jako první a rychle se přesunuli do formace, ve které zaujali postoj k poctě zbraň. Pak z raketoplánů začali vycházet osvobození vězni, přiřazení na palubu Neochvějného. Nevěřícně se rozhlíželi, jako by nemohli uvěřit, že se to opravdu stalo, jako by čekali, 47

že se každou chvíli probudí a zjistí, že jsou stále odsouzeni k životu a smrti na mizerné syndické planetě bez jakékoli naděje na záchranu. Všichni byli vyhublí, jen málo z nich mělo kompletní uniformy. Většina byla oblečená v ošuntělém civilním oblečení, pravděpodobně odloženém původními majiteli.

Kapitánka Desjaniová promluvila do přenosného komunikátoru: „Celé posádce Neochvějného, osvobozený alianční personál bude potřebovat uniformy. Žádám všechny, aby poskytli, co mohou postrádat.“ Pak se podívala na Gearyho a dodala: „Postaráme se jim o slušné oblečení, pane.“

„To se jim určitě bude líbit,“ souhlasil Geary a představil si, jak k podobné situaci právě dochází na palubách všech lodí flotily.

Náhle zaslechl, jak kapitánka Desjaniová při pohledu na skupinu osvobozených vězňů překvapeně zalapala po dechu.

„Caselli?“

Muž s oprýskanými výložkami poručíka přišpendlenými na límci otrhané blůzy se při oslovení otočil a zadíval se na Desjaniovou.

„Táňo?“

Během okamžiku se objímali.

„Nemůžu tomu uvěřit! Flotila přiletěla a ty jsi s ní!“

„Myslela jsem, že jsi zemřel u Quintarry,“ vydechla Desjaniová. Gearyho šokovaly slzy v očích kapitánky Neochvějného, ženy se železnými nervy.

„Ne,“ odpověděl Casell. „Půlka posádky přežila, ale všechny nás vyzvedli Syndikové.“

Konečně se přestal dívat Desjaniová do obličeje a přeletěl pohledem na její uniformu. Poklesla mu čelist a o krok ustoupil.

„Kapitánka? Ty jsi kapitánka?“

Desjaniová se vesele ušklíbla.

„Došlo ke spoustě povyšování v boji. Tohle je moje loď.“

Obrátila se ke Gearymu a řekla: „Pane, tohle je můj starý přítel, poručík Casell Riva.“

48

Geary se usmál na uvítanou a podal mu ruku. Po všech těch příliš mladých výše postavených důstojnících, které Geary běžně vídal, předčasně povýšených po obrovských ztrátách v neustálých bitvách, bylo zvláštní spatřit tak starého nižšího důstojníka. Ale v pracovních táborech se nepovyšovalo.

„Těší mě, poručíku. Jsem rád, že vás máme na palubě. Jsem kapitán John Geary, velitel flotily.“

Poručík, stále neschopný překonat překvapení ze současné hodnosti své přítelkyně, automaticky stiskl Gearymu ruku dřív, než si uvědomil, co mu Geary řekl.

„R-ř-řekl jste kapitán John Geary, pane?“

Desjaniová se pyšně usmála a se zářící tváří začala vysvětlovat: „Kapitán John Black Jack Geary. Žije, Caselli. Je náš velitel. Vede flotilu domů.“

Rivův obličej ovládl výraz, kterého se už Geary naučil bát, směsice úžasu, nevěřícnosti a zamyšlení.

„No jasně,“ vydechl Riva. „Jeden z mariňáků říkal, že sem flotilu přivedl kapitán Geary, ale mysleli jsme si, že mluví obrazně. A ona je to pravda!“ zachvátilo ho nadšení.

„Syndikové nemají šanci. Táňo, teda, kapitánko Desjaniová, víte, kdo byl nejstarší důstojník v táboře? Kapitán Falco.“

Desjaniová na starého přítele nevěřícně zírala.

„Bojovný Falco? On taky žije?“

„Ano! A s ním a Black Jackem…“ zarazil se Riva. „Tedy, chtěl jsem říct s kapitánem Gearym, bude tahle flotila neporazitelná!“

Geary přikývl a snažil se udržet na tváři zdvořilý úsměv.

Podle toho, co viděl z flotily, již zdědil, byl jakýkoli důstojník přezdívaný „Bojovný“ pravděpodobně zosobněním všeho, co se Geary snažil změnit. Ale možná ne. Nemohl rovnou odsoudit muže, kterého měli ostatní zjevně ve velké úctě.

Vysoký hubený muž se dramaticky zastavil na rampě raketoplánu, rozhlédl se a pak k nim připochodoval s odhodlaným výrazem. Měl insignie kapitána flotily připevněné k límci kabátu, který byl oproti oblečení ostatních vězňů v poměrně dobrém stavu. Lidé se za ním otáčeli. Na tom muži 49

bylo něco, co přitahovalo pozornost ostatních jako magnet železné piliny. Geary si nemohl pomoct, ale musel myslet na pohrdání Rionové „hrdiny“, vedoucími flotily na smrt. Napadlo ho, že tenhle muž by mohl být přesně takový.

Muž se zastavil před Gearym a věnoval mu sebevědomý přátelský úsměv.

„Chci hned vidět velitele flotily.“

Geary si nemohl nevšimnout, že muž nepožádal, nýbrž přikázal.

„Já jsem velitel flotily.“

„Kapitán!“

Muž se zamračeně rozhlédl kolem, jako by pátral po skrývajícím se admirálovi.

„Museli jste utrpět opravdu vážné ztráty.“

„Obávám se, že přesně k tomu došlo,“ souhlasil Geary.

Muž si povzdychl a zatvářil se zklamaně, jako by tím chtěl naznačit, že být na pozici velitele on, nestalo by se to. Geary si uvědomil, že ten muž dokáže mistrovsky naznačovat věci, o kterých pak budou přítomní přesvědčení, že je řekl nahlas.

„Dobrá tedy. Na odpočinek bude dost času po smrti, co?“

zeptal se Gearyho s dalším pohledem, naznačujícím sdílené porozumění. „Ale povinnost je drsná milenka, kterou nemohou čestní muži ignorovat. Takže přebírám velení.“

Gearymu se podařilo ovládnout svou reakci a jen pozvednout obočí: „Promiňte?“

Muž, jehož Geary považoval za Bojovného Falka, se na něj podíval pohledem spojujícím překvapení a zároveň otcovské ujištění, že bude vše v pořádku.

„Řekl bych, že se můžu bezpečně považovat za služebně nejstaršího a nejvyššího důstojníka. Tím pádem je mou povinností a zodpovědností převzít velení.“

Geary přikývl způsobem, který – jak doufal – naznačoval pochopení mužových slov, aniž by s ním souhlasil.

„Situace zřejmě není taková, jak si myslíte, kapitáne…?“

zeptal se, ačkoli si byl odpovědí jistý.

Tím si vysloužil zamračení. Úder zamířený na mužovo ego 50

zjevně neměl problém prorazit štíty přátelské autority, již rád ukazoval.

„Měl byste mě poznat.“

Poručík Riva, který si zjevně neuvědomoval napětí panující mezi muži, pyšně promluvil: „To je kapitán Falco, pane.“

„Kapitán Francesco Falco,“ opravil ho muž.

„Předpokládám, že to jméno už poznáváte?“

„Ve skutečnosti jsem ho poprvé slyšel před chviličkou.“

Geary si nebyl jistý, proč to řekl právě tak, ale zamračení, které se okamžitě vrátilo Falkovi do obličeje, mu za případné problémy rozhodně stálo.

„Rád vás poznávám,“ dodal Geary s pokusem o neutrální tón.

„Podle vašeho věku,“ prohlásil Falco, teď už se strohým výrazem, „je zřejmé, že jsem služebně starší.“

Zjevně se rozhodl rovnou ukázat Gearymu, kdo tady bude šéfovat.

„A teď bych byl rád, kdybyste mě odvedl do mé kajuty, určitě mě čeká spousta práce. Připravte co nejdříve konferenci celé flotily.“

Čekal a potřetí se zamračil, když ho Geary dál sledoval bez jakéhokoli výrazu a zjevně se nehodlal pohnout. Gearymu bylo jasné, že Falco nebyl zvyklý rozkazy opakovat.

„Kdo jste, kapitáne?“

Desjaniová si podle všeho všimla hrozících problémů a opatrně promluvila: „Kapitáne Falco, tohle je kapitán Geary.“

„Geary? Předpokládám nějaký vzdálený příbuzný hrdiny,“

nasadil Falco výraz otce plísnícího neposlušné dítě. „Všichni jsme vděční za příklad, který nám poskytl Black Jack Geary, ale to neznamená…“

„Ne,“ přerušil ho Geary. „Obávám se, že se pletete.“

Tentokrát se Falco zamračil ještě více. Vypadalo to, že se mračí hodně, nejspíš pokaždé, když se věci neodehrávaly přesně tak, jak si představoval, a zjevně také neměl rád, když ho někdo přerušoval.

„Nejsem příbuzný. Jmenuji se John Geary.“

51

Falcův výraz se změnil zpátky do režimu kamaráda, jenž náhodou má zrovna velení. Zadíval se na Desjaniovou, která přikývla.

„Kapitán Geary nezemřel v systému Grendel před stoletím,“

vysvětlila tónem, jako by podávala oficiální hlášení. „Flotila objevila jeho záchranný modul, kterému už hrozilo selhání, a podařilo se nám kapitána oživit.“

„Black Jack Geary?“ Zdálo se, že ta informace Falcem otřásla, jeho pečlivě nacvičený výraz se rozpadal pod vlivem zmatku, který cítil.

Geary přikývl.

„Datum mého povýšení je poněkud dřívějšího data než vaše,“ poznamenal Geary suše. „Vlastně téměř o století. Děkuji vám za ochotu sloužit potřebám Aliance,“ pronesl Geary typizovanou frázi ze svých časů, která se většinou používala těsně před tím, než nešťastný důstojník obdržel nějaké nepříjemné umístění. Teď to vypadalo jako vhodný způsob, jak Falka uctivě zarazit.

„Jakožto služebně nejstarší důstojník a také důstojník, jemuž velení předal admirál Bloch před svou smrtí, zůstanu na pozici velitele flotily.“

Část jeho samotného to šokovalo. Kolikrát si Geary přál, aby mohl předat velení nad flotilou někomu jinému? Ale ne tomuhle muži. Nešlo jen o to, že se Falco pokusil sebrat mu funkci, ujišťoval Geary sám sebe. Falco vypadal jako někdo, kdo se stará mnohem víc o to, aby sám vypadal dobře, než aby odváděl dobrou práci.

Geary si všiml, jak ho Rionová sleduje, bezpochyby také vzpomínala na bezpočet případů, kdy Geary přísahal, jak předá někomu velení, jakmile bude moct. Ale věděl, co si Rionová myslela o „hrdinech“. Snad nečekala, že vloží osud flotily do rukou někoho, jako byl Falco.

Zjištění, s kým vlastně jedná, zjevně kapitána Falka totálně vykolejilo. Zmateně se rozhlížel. Geary ukázal na Desjaniovou: „Tohle je velitelka Neochvějného, kapitánka Táňa Desjaniová.“

Falco rychle přikývl a přejel očima po Desjaniové.

52

Okamžitě, jako by potřeboval něco, na co by se mohl soustředit, nasadil Falco zpátky výraz velitele, který je ale s každým kamarád.

„Vždy rád poznám odvážnou důstojnici alianční flotily.

Zjevně velíte dobré lodi, kapitánko Desjaniová.“

Desjaniová zdvořile přikývla.

„Děkuji vám, kapitáne Falco.“

Pak Geary ukázal na Rionovou: „A tohle je Viktorie Rionová, koprezidentka Callaské republiky a členka aliančního senátu.“

Tentokrát se Falco otočil a zdvořile a pomalu se uklonil.

Rionová mu přikývnutí oplatila s velmi formálním výrazem v tváři. Geary ze záře v jejích očích poznal, že se Rionové Falco vůbec nezamlouvá, a přemýšlel, co o něm asi ví. Zdálo se mu, že Falco jiného důstojníka přivítal spoustou komplimentů, pochopitelně falešných, jelikož nemohl nic vědět o tom, jak je Desjaniová odvážná a jak dobrou má loď, ale k senátorce se choval zřetelně chladněji. Chová se k Rionové jako k rivalovi, uvědomil si Geary. Jako k někomu, koho je potřeba zlikvidovat, ne si ho pěstovat jako věrného podřízeného.

Desjaniová nebyla hloupá a zjevně si toho také všimla.

Geary postřehl nezřetelné zamračení, podle kterého neměla velitelka Neochvějného radost z toho, že by si ji mohlo získat pochlebování. Rionová přivítala Falka se zjevným nedostatkem vřelosti: „Vaše pověst vás předchází, kapitáne Falco.“

Geary přemýšlel, co přesně tím myslela, když si koutkem oka všiml dalších osvobozených zajatců. Probíhala mezi nimi viditelná vlna, jak se další a další skupina otáčela k němu, všichni se stejnými pohledy plnými naděje a úžasu, jaký předvedl poručík Riva. Geary se snažil nereagovat negativně a všiml si, že kapitán Falco si našel další důvod, proč se mračit.

Vůbec se mu nelíbí, jak se na mě dívají. Ale ne z důvodů, kvůli kterým má obavy Rionová. Ne, pokud odhaduju kapitána Bojovného Falka správně, tak žárlí.

Skvělé. Jako bych už neměl na krku dost problémů.

„Kapitáne Falco, poručíku Rivo,“ pronesl Geary zdvořile.

53

„Potřebuju zařídit pár záležitosti. Jsem si jistý, že se posádka kapitánky Desjaniová postará o všechny vaše potřeby.“

Falco, neschopný s ohledem na nečekané změny udržet si pečlivě nacvičený výraz, se vrátil k dalšímu zamračení, kterých měl zjevně nevyčerpatelné zásoby.

„Záležitosti?“

„Konference,“ vložila se do řeči hladce Rionová. „Kapitán Geary a já musíme jít. Jménem alianční vlády,“ pokračovala hlasem, který se snadno nesl celým hangárem, „vás vítám zpátky ve flotile.“

Dřívější vězni zajásali a Rionová odvedla Gearyho z hangáru. Geary si představoval, že cítí, jak se mu do zad zavrtává Falcův pohled, přesvědčen, že ho Falco vidí jako ještě větší problém než Rionovou. Ale nechtěl o Falkovi mluvit nikde, kde by je někdo mohl slyšet, takže s Rionovou šli mlčky až do Gearyho kajuty. Teprve uvnitř se na něj Rionová zamračila: „Ten chlap je nebezpečný.“

„Já myslel, že nebezpečný jsem já,“ poznamenal Geary kysele a zapadl do křesla.

„To jste, protože jste inteligentní. Kapitán Falco je nebezpečný jinak.“

„Nemusím snad říkat, že o něm nic nevím. Chcete říct, že je hloupý?“

Rionová mávla rukou.

„Ne. Osina ve vašem zadku Numos je hloupý. Numosova pitomost je tak obrovská, až mě překvapuje, že se ještě nezhroutila vlastní vahou a nevytvořila černou díru. Ale kapitán Falco je dostatečně mazaný, svým vlastním způsobem.“

Když Geary zaslechl až příliš přesné zhodnocení Numosovy inteligence, téměř nedokázal polknout záchvat smíchu.

„Znala jste Falka před tím, než byl zajat?“ zeptal se.

„Myslíte si, že jsem tak stará?“ zeptala se Rionová a pozvedla při tom obočí. „Kapitán Falco byl zajat před dvaceti lety. Vyprávěli mi o něm starší politici, se kterými jsem se seznámila po vstupu do senátu. Kapitán Falco byl v době svého 54

zajetí velmi ambiciózní a charismatický důstojník, který dokázal prezentovat strašlivá krveprolití jako úžasná vítězství.

Také s oblibou prohlašoval, že k porážce Syndiků dojde jedině v případě, že budeme ochotní zahodit údajnou neefektivitu našeho demokratického systému ve prospěch dočasné autokratické vlády, jako mají Syndikové.“

Nebylo divu, že se Falco nepokusil Rionové pochlebovat. I kdyby si nevšiml, co k němu cítí, a nevěděl, že to nemůže fungovat, Falco určitě viděl volené politiky jako své rivaly.

Geary se zasmál, ale mnoho humoru v tom nebylo, vlastně žádný.

„Předpokládám, že to měl být autokratický režim, ve kterém by kapitán Falco bezpochyby měl ústřední roli. Proč ho vláda nezbavila za takové řeči hodnosti?“

Rionová si povzdychla.

„Aliance tenkrát stejně jako dnes zoufale potřebovala hrdiny a kapitán Falco si dokázal ochočit dost senátorů, kteří nad ním drželi ochrannou ruku. Taky byl dost populární mezi veřejností. Sám jste ho viděl. Dokázal by šarmem okouzlit i hada. Vládní rada měla obavy ze špatné reakce veřejnosti, která by Falkovu degradaci určitě následovala. Ale nakonec přestal mít štěstí a ztratili jsme ho i s příliš velkým počtem našich lodí.

Zatímco flotila oplakávala jeho ztrátu z důvodů, které jsem nikdy nepochopila, jelikož nejspíš zabil víc našich lodníků než Syndici, alianční vláda z toho smutná rozhodně nebyla, ačkoli veřejně se tvrdil opak.“

„A teď je zpátky,“ pokrčil rameny Geary. „Asi chápu, proč ho flotila měla ráda. Patří mezi lidi, kteří vám můžou vrazit nůž do zad, a vy si stejně budete myslet, že vám udělal laskavost.“

„Však jsem říkala, že je charismatický, ne?“

„Pro můj klid duše až moc charismatický. Škoda, že si nemůžu vymyslet výmluvu, proč ho vrátit Syndikům.“

„Pokud mě nějaká napadne, dám vám vědět,“ řekla nepřítomně Rionová a zamyšleně upřela pohled na stěnu kabiny. „Kapitán Falco se vám pokusí vzít velení nad flotilou.“

„Nemá k tomu žádné oprávnění,“ prohlásil Geary. „Jsem 55

služebně starší nejmíň o osmdesát let.“

Rionová se krátce usmála: „To kapitán Falco nevzal dobře.“

„To jsem poznal. Ale aspoň je to poprvé, co jsem kvůli tomu mohl mít radost,“ přiznal Geary.

„Jenže Falco se vám pokusí vyrvat velení nad flotilou, kapitáne Geary, bez ohledu na řády. Pokud jste si myslel, že kapitán Numos a jeho spojenci představují nebezpečí, tak tohle nebezpečí teď značně narostlo.“

„Děkuju za váš názor.“

Který až příliš odpovídá mému.

Rionová se tvářila skepticky, a tak se Geary pokusil nasadit upřímný výraz. „Vaše rady jsou pro mě velmi cenné. Myslím to vážně. Jsem vděčný, že vás ve flotile mám.“

Chvíli Gearyho sledovala s těžko čitelným výrazem.

„Děkuji, kapitáne Geary.“

Poté co Rionová odešla, strávil Geary chvíli vyhledáváním záznamů o bitvách kapitána Falka. Při pohledu na bitvy v bojovém simulátoru bylo až příliš zjevné, že Rionová zhodnotila toho muže velmi přesně. Ztráty, které Falco utrpěl při svých takzvaných vítězstvích, byly neskutečné. A více než jednou se nechal porazit kvůli hloupým a jednoduchým chybám. Tak Bojovný Falco, jo? Je legrační, že tak bojovný kapitán dokázal přežít tolik bitev, ve kterých spousta ostatních aliančních důstojníků neměla takové štěstí.

V souborech byly i proslovy a novinové zprávy, ukazující mnohem mladšího Falka, okouzlujícího davy rétorikou přednášenou s naprostou upřímností. Geary chvíli přemýšlel, jestli se v tom muži nemýlí, ale pak začal dávat větší pozor na to, co bylo řečeno. A s hrůzou zjistil, že to bylo přesně tak, jak říkala Rionová. Falco sváděl špatný postup ve válce na vládní politiku a téměř otevřeně se hlásil o pozici nejvyššího vůdce.

Co by se asi stalo, kdyby Syndikové Falka nezajali? Už se nedivím, že ze mě měla koprezidentka Rionová takový strach, když jsem převzal velení. Myslela si, že budu jako Falco.

Naštěstí pro všechny zúčastněné jsem přišel z časů, kde důstojníci flotily takové věci prostě nedělali. Nikdy mě 56

nenapadlo, že by to někdo zkusil, natož že by mu prošlo mluvit o tom na veřejnosti.

Dvacet let. Desjaniová znala jen Falkovu pověst. Zpočátku se tvářila vzrušeně, ale radost ji přešla, jakmile se Falco veřejně pokusil převzít Gearyho pozici. Loajalita Desjaniové ke Gearymu byla zjevně neotřesitelná. Geary přemýšlel, jak bude Falka vnímat zbytek flotily. Zvlášť pokud to skončí tak, že se s Falcem veřejně střetne v boji o velení nad flotilou.

Nechci si nechat velení nad flotilou, ale nemůžu ho předat někomu s Folkovým záznamem. Odsoudil by flotilu ke zkáze a pak by to prohlásil za velké vítězství. A pokud by se mu nějak podařilo vrátit flotilu do aliančního vesmíru, stala by se z něj přesně taková hrozba alianční vládě, jaké se obává Rionová.

Pokud se v zajateckém táboře Falco nezměnil. Musím mu dát možnost ukázat, co v něm je, dokud nezjistím, jak ho ty zkušenosti ovlivnily.

To mu připomnělo, že se musí starat o aktuální syndickou hrozbu a ne o to, co by mohl udělat Falco. Flotila se stahovala od Sutrah Pět a mířila do otevřeného vesmíru nad ekliptikou systému, kde nemohly být nastražené pasti, takže okamžité nebezpečí nehrozilo. I kdyby se u skokového bodu objevila syndická flotila, budou mít nejméně den na přípravu akce. Ale co z dlouhodobého hlediska? Co Syndikové dělají právě teď?

Co by mohlo flotilu ohrozit u další hvězdy a pak u další?

Geary si vyvolal zobrazení okolního vesmíru a dlouze ho studoval, v duchu přeskakoval s flotilou mezi hvězdami na všechny možné cíle a pak znovu pořád dokola. A pokaždé docházel ke stejnému nepěknému závěru. Tytéž odhady prováděl od chvíle, kdy flotila vstoupila do systému Sutrah, a odpovědi se neměnily bez ohledu na variace, které se snažil do plánů vkládat. I bez počítačových simulací mu instinkt říkal, že se kolem jeho flotily stahuje syndická síť. Jediný způsob, jak se jí vyhnout, byl udělat něco tak nepředvídatelného, že by to Syndikové nepovažovali za hodné pozornosti. Ale jak mohl najít něco takového, co by zároveň neznamenalo sebevraždu?

Pořád se vracel k jedné hvězdě. Sancere.

57

Ne, to je šílené.

Dost šílené, aby Syndikové nevěřili, že tam s flotilou odletím?

Možná. Jsem si celkem jistý, že Syndikové vědí, že udělat to, co chci, není možné. Ale pletou se. Vím, jak na to.

Ale jak přesvědčím flotilu, aby mě k Sancere následovala?

58

3.

Zvonek u dveří kajuty zapípal a probral Gearyho ze zamyšlení. Překvapilo ho, jak dlouhou dobu strávil promýšlením dalších kroků flotily. Vyvolal si zobrazení flotily a zkontroloval, jaká je její aktuální pozice v systému Sutrah.

Přesně podle plánu flotila opustila Sutrah Pět a teď směřovala na kurzu, který jí umožní zamířit k libovolnému ze dvou skokových bodů v systému. Zbývala hodina do spuštění odvetného bombardování na dvě obydlené planety. Nebylo kam spěchat. Ani dvě planety, ani cíle na jejich povrchu se nikam nepřesunou, jen podél předvídatelné fixní oběžné dráhy, díky které byly planety tak snadným cílem pro bombardování.

„Vstupte, prosím,“ zavolal Geary.

Kapitánu Falkovi se podařilo rychle sehnat uniformu ozdobenou všemi výložkami a vyznamenáními, na které měl zjevně právo. Také si nechal zastřihnout vlasy, ale Geary si nemohl nevšimnout, jak mladý pohledný důstojník, jehož fotografie viděl v dokumentech, značně zestárnul. Nejen kvůli dvaceti uplynulým letům, ale také vlivem tvrdého života v syndickém pracovním táboře. Falco při vstupu do kabiny věnoval Gearymu přátelský sebevědomý úsměv. Geary ten úsměv poznal, viděl ho v některých starých hlášeních.

„Určitě si budete chtít probrat naše možnosti s ohledem na budoucí operace,“ prohlásil Falco hladce. „Moje zkušenosti a velitelské schopnosti jsou vám pochopitelně k dispozici.“

Ve skutečnosti Gearyho ani nenapadlo, že by své plány konzultoval právě s Falcem. Zvlášť když si o tvých zkušenostech nemyslím nic dobrého a tvým velitelským schopnostem nevěřím. Ale navenek Geary zdvořile přikývl.

„Brzy bude konference flotily.“

„Myslel jsem se mnou,“ poznamenal Falco. „V soukromí.

Vždy je nejlepší připravit plán ještě před bitvou, ne? Dobrý vůdce jako vy to ví, a o vašich úspěších ve flotile jsem hodně 59

slyšel. Ale i nejlepší velitel potřebuje pomoc od podřízených, kteří mají vhodné schopnosti, doplňující jeho. Takže jsem věnoval trochu času tomu, abych zhodnotil pozici flotily a připravil vhodný plán další akce.“

Chvála Gearyho znepokojila a musel přemýšlet, co má Falco v úmyslu.

„To bylo docela rychlé.“

Zdálo se, že si kapitán Falco mírného sarkasmu vůbec nevšiml. Jen si sedl a ukázal na zobrazení okolí stále se vznášející nad Gearyho stolem.

„Měli bychom udělat tohle. Nejpřímější směr do aliančního vesmíru je skokem do systému Vidha. Odtamtud…“

„Vidha má bránu syndické hypersítě,“ přerušil ho Geary.

„Jelikož je to pro nás zjevný cíl, který mohou Syndikové snadno a rychle posílit, bude tam na nás čekat tvrdá obrana a skokový bod bude určitě zaminovaný.“

Falco opět nasadil jeden ze svých oblíbených zamračených výrazů. Stačilo ho přerušit a zamračení se objevilo téměř automaticky. Ale rychle se vzpamatoval a začal se znovu tvářit jako uctivý spolupracovník.

„Tato flotila dokáže překonat jakýkoli syndický odpor.

Agresivní akce je vždy nejlepší tah,“ poučil Gearyho. „Veliteli, jako jste vy, to přece nemusím říkat. Flotila má teď iniciativu a musíme si ji zachovat, jak jistě víte. Chápete, jak důležité je nutit nepřítele, aby reagoval na nás. No a z Vidhy…“

„Nepoletíme na Vidhu.“

Jelikož Falco zjevně nedokázal pochopit jemnější náznaky, řekl mu to Geary na rovinu, i když současně musel cítit jistý obdiv k Falkovým řečnickým schopnostem.

Jeho slova vytvářela dojem, že každý dobrý velitel jako Geary s Falkovým plánem musí pochopitelně souhlasit.

Chvíli trvalo, než si Falco uvědomil, co mu Geary právě řekl. Nečekané změny zjevně Falka vyváděly z rovnováhy takovým způsobem, až to Gearyho překvapovalo. Třeba to jen hrál, aby ho protivníci podceňovali? Ale Geary si ve starých záznamech nikdy nevšiml, že by Falco takovou taktiku 60

používal.

Po chvíli Falco zavrtěl hlavou.

„Je mi jasné, že na nás u Vidhy budou čekat Syndikové.

Stejně jako my vědí i Syndikové, že Vidha je pro nás jediný rozumný cíl.“

Geary musel uznat, že neustálé používání „my“ byl od Falka dobrý tah.

„Nejenže nás to zavede blíž k aliančnímu vesmíru, ale také nám to poskytuje příležitost napadnout a zničit Syndiky, kteří tam na nás určitě čekají.“

„Já to považuju za příležitost strčit hlavu do hnízda plného škorpiónů,“ poznamenal Geary. „Přijmout bitvu jen na místě a v čase, kdy se nám to hodí, je naší nejlepší možností. Pokud bychom letěli do systému Vidha, byla by to bitva na místě a v čase vybraném Syndiky. Nejlepší, v co bychom mohli u Vidhy doufat, by bylo to, že bychom utrpěli hrozné ztráty, po kterých by zbytek lodí představoval u další hvězdy, k níž bychom utekli, pro Syndiky snadnou kořist.“

Falco se zamračil a chvíli mu trvalo, než si Gearyho prohlášení probral.

„Ach tak. Díváte se na to v termínech materiálních faktorů,“

prohlásil, jako by to považoval za nepříliš rozumné.

„Materiálních faktorů?“ přeptal se Geary. „Myslíte jako počty a typy bojových jednotek? Použitá minová pole? Funkční fixní obranné systémy, připravené asistovat mobilním jednotkám?“

„Přesně tak!“ zazářil Falco a předvedl okázalý obdiv ke Gearyho moudrosti. „To jsou ale jen sekundární faktory. Však to sám víte! Jste Black Jack Geary! Morálka se má k materiálu v poměru tři ku jedné! S námi ve velení…“ Falco na chvíli zaváhal a příjemně se usmál. „S vámi ve velení a se mnou v pozadí bude mít tahle flotila nepřekonatelnou morální převahu.

Syndikové se zmateně rozprchnou, nebudeme mít nejmenší problém rozdrtit je do posledního.“

Geary musel přemýšlet, jestli se mu daří neukazovat, jak moc ho to vyděsilo. Ignorovat palebnou sílu kvůli „morálním“

61

faktorům? Takové věci pochopitelně mají svůj vliv, ale nic, co Geary od chvíle převzetí velení nad flotilou viděl, nenaznačovalo, že by byli Syndikové tak mizerně vycvičení, motivovaní a vedení, že by mohly nemateriální faktory přinést vítězství, pokud byly materiální síly téměř vyrovnané.

„Kapitáne Falco, tato flotila bojovala s velkou syndickou flotilou u Kalibanu. Syndikové nebojovali moc dobře, ale bojovali.“

„Viděl jsem záznamy té bitvy,“ poznamenal Falco. „Musím vám pogratulovat. Ale podívejte se, jak málo lodí jsme ztratili!

Syndikové nebojovali dobře, protože stáli proti naší morální přesile!“

„Stáli proti naší číselné přesile a efektivnímu používání starých taktik, na které nebyli připravení,“ opravil ho Geary. „Z

toho, co jsem zatím viděl, budou Syndikové bojovat, i když budou stát proti naprosté číselné přesile a i kdyby jim zdravý rozum měl říkat, že flotile schopné zničit celé planety je lepší se vyhnout.“

„Nikdy nikdo netvrdil, že Syndikové mají rozum,“ vysvětlil Falco s dalším úsměvem. „Naším cílem je napadnout a zničit syndickou flotilu, takže pokud budou na svou zkázu spěchat, tím líp pro nás.“

„Mým cílem je dovést tolik lodí flotily, kolik bude možné, domů do aliančního vesmíru,“ prohlásil Geary. Zapřemýšlel, jestli by neměl Falkovi říct o klíči k syndické hypersíti na palubě Neochvějného, a okamžitě ten nápad zavrhnul. Podle toho, co zatím viděl a slyšel, nemohl Falkovi tak důležitou informací svěřit. „Cestou snad napácháme Syndikům značné škody, ale hlavním a nejdůležitějším cílem je dovést flotilu domů.“

Falco zíral na Gearyho, tentokrát byl zjevně šokovaný.

„Nemůžete odmítnout příležitost k boji!“

Geary se postavil a pomalu začal přecházet po kabině, aniž by se na druhého kapitána podíval.

„Proč ne?“

„Tohle… tohle je alianční flotila!“

62

„Přesně tak,“ podíval se Geary na Falka. „A já nemám v nejmenším úmyslu nechat ji zničit bezdůvodně. To by posloužilo Syndikům. Jak už jsem řekl, do maximální možné chvíle hodlám bojovat, jen když budu chtít a kde budu chtít.“

„Máte být Black Jack Geary!“

„Jsem John Geary a nebudu plýtvat loděmi této flotily ani životy jejich posádek.“

Falco ovládl šok a nasadil tvrdý výraz.

„Neuvěřitelné. Až budou velitelé lodí hlasovat o…“

„V mé flotile se o rozkazech nehlasuje, kapitáne Falco.“

Tohle zřejmě překvapilo Falka zatím nejvíc ze všech věcí, které mu Geary řekl. Geary byl čím dál tím víc přesvědčený, že stejně jako u zesnulého admirála Blocha se i Falkovy schopnosti soustřeďovaly spíše na politické hry, jež měly ovládat výsledky takového hlasování, než na vojenskou taktiku nebo strategii. Největší Falkova vítězství byla zřejmě vybojována na takových konferencích a ne na bitevních polích.

Falco promluvil pomalu, jako by se snažil, aby to Geary opravdu pochopil.

„Tradice si žádá, aby při určování dalších plánů flotily měly slovo i celkové zkušenosti a moudrost všech lodních velitelů.“

„Tradice!“

Geary zase začal přecházet po kajutě a vrtět hlavou.

„Myslím, že vím trochu víc než vy o tom, jak tahle flotila dřív operovala. Třeba řády. Pořádek a disciplína, sjednocené velení. Jsem velitelem této flotily, kapitáne Falco. Budu poslouchat rady a zvážím všechny návrhy, které mi někdo přednese, ale já určím, co bude tahle flotila dělat, a co ne.“

„Musíte respektovat velící důstojníky lodí ve flotile!“ Geary přikývl.

„S tím souhlasím, ale respektovat není to samé jako vyhýbat se vlastní odpovědnosti a povinnosti činit důležitá rozhodnutí.“

„Musím trvat na dodržování velitelských procedur, které si tato flotila vyvinula jako reakci na neustálou válku,“ zatvářil se Falco zatvrzele a odhodlaně, neochotný ustoupit byť o jediný centimetr. Geary si uvědomil, že stejným způsobem Falco 63

bojoval své bitvy, odmítal přiznat nebo pochopit, že čelní útok nemůže vždy uspět. Bylo zvláštní, že tohle zjevně myslel upřimně. Falco opravdu věřil, že tohle je jediný správný způsob, jak bojovat.

Z toho důvodu Geary ovládl hlas a opatrně promluvil: „Cítím velký respekt k důstojníkům, se kterými sloužím, a také velký respekt k tradicím flotily. Nicméně jsem povinen plnit své povinnosti tak, jak je s ohledem na řády a regulace flotily chápu já sám. Zkontroloval jsem si to a řády neříkají nic o tom, že by velitelské rozhodnutí muselo být stvrzeno hlasováním.“

„To je slepé dodržování pravidel, která mohou být zastaralá, zvlášť s ohledem na nebezpečí, jemuž čelíme,“ prohlásil Falco.

Geary ta slova poznal. Falco často říkal podobné věci, většinou když mluvil o vládě Aliance.

„Tak či tak, já ta zastaralá pravidla respektuju a budu trvat na tom, aby se jich držela i flotila.“

„Opakuji, trvám na…“

„Nemáte pravomoc na čemkoli trvat. Jsem služebně nejstarší důstojník. Mám velení. Věřím, že velitelská procedura založená na hlasování a komisích není dobrý nápad, a nebudu takové procedury používat. To se nezmění.“

Falco se zatvářil, jako by chtěl ještě něco dodat, ale Geary ho zarazil pohledem.

„Přednesl jste mi svůj návrh. Chcete ještě něco?“

Falco se konečně také postavil. Tvář mu začala rudnout.

„Zkontroloval jsem naplánované bombardování planety.

První salva kinetického bombardování těch dvou obydlených planet nechá mnoho cílů nezasažených. Musíme zlikvidovat všechny zdroje syndické síly v systému.“

„Ničím průmyslové, vojenské a vládní cíle, kapitáne Falco.“

„Necháte naživu spoustu syndických dělníků, kteří budou dále pracovat pro Syndikované světy. Jejich schopnost pomáhat syndickému válečnému tažení musí být permanentně zablokována.“

„Permanentně zablokována?“ zeptal se Geary. „To je jiný způsob, jak říct, že je potřeba je povraždit?“

64

Falco se zatvářil nechápavě.

„Válčíme o vše, v co věříme, kapitáne Geary. Právní kličky nám nesmí zabránit v provedení toho, co musíme udělat pro ochranu svých rodin a domovů.“

„Právnické kličky? Tak tomu říkáte? Myslíte si, že to je to jediné, co stojí mezi námi a zmasakrováním civilní populace dvou planet, kapitáne Falco?“ zeptal se Geary s hraným klidem.

Falka otázka zjevně vyvedla z míry a odpověděl, jako by něco vysvětloval dítěti: „Jsou součástí syndické válečné mašinérie. Jedině eliminací všech aspektů syndické síly můžeme vyhrát.“

„A věříte, že takový čin představuje vše, v co věříme? Že naši předkové budou na masové vraždění shlížet s upokojením?“ odpověděl Geary další otázkou.

„Syndikové provedli mnohem horší věci!“

„A proto s nimi bojujeme, ne?“

Geary sekl jednou rukou do dlaně druhé.

„Nebudu rozkazovat zvěrstva ani je nepovolím komukoli pod svým velením. Na planety vypálíme jedinou salvu kinetických projektilů jako odvetu za syndické činy proti flotile. Cíle budou vojenské, průmyslové a vládní. Tečka.“

Falco nevěděl, zda má žasnout nebo zuřit.

„Slyšel jsem, že jste ušetřil syndické zajatce, ale nevěřil bych, že můžete být takhle měkký.“

„Měkký?“ Místo aby to Gearyho naštvalo, pobavilo ho to.

„Nemám problém zabíjet nepřátelské vojáky. Pokud jste opravdu slyšel, co se stalo syndické flotile u Kalibanu, měl byste si to uvědomovat. Co se týče zacházení se zajatci, čekal bych, že dvě desetiletí v zajetí by vás měla poučit o výhodách dodržování válečných zákonů o zajatcích.“ Odmlčel se a uvědomil si, že znepřátelit si Falka ještě víc nemá smysl. Ale také předpokládal, že Falco skočí po jakékoli známce možné slabosti. „Byl jsem vycvičen dělat věci, které byly během dlouhých let zapomenuty, kapitáne Falco. Z minulosti jsem si s sebou ten výcvik přinesl, abych pomohl flotile bojovat lépe.

65

Přinesl jsem si také chování, které může být považováno za archaické, ale já v ně věřím. Věřím, že díky němu bude flotila silnější.“

Falco na něj zíral se ztuhlou tváří.

„To říkáte vy.“

Zjevně měl co dělat, aby se ovládl. Nakonec dodal: „Možná bychom měli začít znovu.“

Geary přikývnul: „To je dobrý nápad.“

„Oba chceme stejnou věc,“ poznamenal Falco, opět s přátelským úsměvem. Geary musel přemýšlet, co přesně je ta věc, kterou Falco chce. „Společně toho můžeme hodně dosáhnout.“

„Pro Alianci?“ rýpnul si do něj Geary.

„Samozřejmě! Ale Aliance potřebuje silné vůdce! A my takové vedení můžeme poskytnout!“ Falco zavrtěl hlavou a teatrálně si povzdychl. „Sám vidíte, jaké to dnes je. Stav flotily.

Sorta lidí, která dává flotile rozkazy. Ta Rionová. Alianční senátor doprovázející flotilu, jako bychom potřebovali politiky hlídající nás, jestli děláme svou práci dobře. Jak jsem pochopil, je pro vás trn v patě, což bych přesně čekal.“

Geary se snažil tvářit nevýrazně.

„Slyšel jste o tom něco?“

„Od mnoha lidí. Ale samozřejmě můžeme spolupracovat a neutralizovat její vliv.“

„To je zajímavý nápad,“ poznamenal Geary tak neutrálním tónem, jak jen dokázal. Připadlo mu, že Falco mohl mít před chvílí přesně stejnou konverzaci s koprezidentkou Rionovou, trápit se kvůli Gearymu a nabízet, že bude s Rionovou pracovat proti němu. Přemýšlel, jestli by mu o tom Rionová řekla, pokud by se jí zeptal.

Falco se k němu naklonil, usmál se jako starý kamarád a přátelsky pokýval prstem.

„Až se tahle flotila vrátí do aliančního vesmíru, její vůdci si budou moci vybrat do budoucnosti, co budou chtít. Máme historickou příležitost změnit způsob, jakým Aliance bojuje, a způsob, jímž se Aliance rozhoduje. S takovou příležitostí 66

bychom mohli nastolit podmínky, jež by nám umožnily tuhle válku konečně vyhrát. Potřebujete s sebou někoho, kdo zná současné podmínky. Někoho, kdo vám pomůže v boji proti politikům, kteří dělají, co je v jejich silách, aby dovedli Alianci ke krachu a nechali ji v boji se Syndiky bezbrannou.“

Geary se na něj jen díval a držel si neutrální výraz. Někoho s sebou? Proč mám pocit, že ve chvíli, kdy se vrátíme do aliančního vesmíru, bude kapitán Falco rozesílat tisková prohlášení vychvalující vlastní úspěch při návratu flotily domů a ze mě bude v nejlepším případě dělat figurku?

„Kapitáne Falco, strávil jste dlouhou dobu v syndickém zajateckém táboře. Vaše vlastní znalosti jsou dnes zastaralé.“

Falcův úsměv byl sebevědomý a konspirátorský.

„Mám přátele, kteří mohou mé informace rychle aktualizovat. Navíc mám přece jen o pár desítek let míň na dohánění než vy, ne?“

„Kapitáne Falco, za užitečné návrhy jsem vždy vděčný.

Nicméně mým úkolem je dovést flotilu bezpečně domů.

Jakmile se tam dostaneme, je mým úkolem poslouchat volené vůdce Aliance bez ohledu na to, co si myslím o moudrosti jejich rozhodnutí. Pokud mi svědomí nedovolí podporovat legální rozhodnutí alianční vlády, je mou povinností rezignovat na pozici ve flotile.“

„Zachování Aliance je důležitější než zachování výsad politiků,“ poznamenal Falco zamítavě.

„Kapitáne Falco, v časech, ze kterých pocházím, se věřilo, že zachování Aliance znamená zachovávat to, za čím Aliance stojí. Za právy jednotlivce a právy voličů.“

Falco měl zjevně co dělat, aby se zase nezačal mračit.

„Hodlám pokračovat v konstruktivní spolupráci s koprezidentkou Rionovou. Doufám, že budete podporovat všechna má rozhodnutí,“ dodal Geary.

Falco ho sledoval se stopou obav v očích, ačkoli na tváři měl stále přilepený úsměv.

„Podpora vždy něco stojí.“

No není to překvapení?

67

„Obávám se, že vám nemám co nabídnout za to, že budete pracovat pro dobro flotily a Aliance.“

„To je jediné, o co mi jde!“ zaznělo naprosto upřímně a Geary si uvědomil, že to Falco zřejmě myslí doopravdy. Falco věřil, že by mohl zachránit Alianci, a věřil, že by mohl činit lepší rozhodnutí než volení vládcové Aliance.

„Aliance potřebuje silného vůdce! Musím vědět, že vaše činy budou ku krátkodobému i dlouhodobému prospěchu Aliance, a abych byl upřímný, právě teď mám obavy, že si neuvědomujete, jak vážnou se situace stala během let, která jste strávil v hibernaci!“

Bylo snazší považovat Falka za oportunistu. Místo toho ho ale zřejmě motivovala upřímná víra, že jen on a on sám může Alianci zachránit. Jistým způsobem se tak podle Gearyho stával ještě nebezpečnějším. Nikdo nikdy nebude moci naplnit Falcův ideál nejlepšího vůdce, protože v té pozici dokázal Falco vidět jedině sebe. A žádná akce, se kterou Falco nesouhlasil, nemohla nikdy být správná.

Geary se pokusil promluvit co nejprofesionálněji a s minimem emocí: „Uznávám, že máte obavy o osud Aliance.

Naše názory o nejlepším možném dalším kroku flotily se mohou občas lišit. Ale osud a má hodnost mi předaly velení nad flotilou. Nemohu s čistým svědomím nesplnit povinnost vůči flotile a Alianci, povinnost, která mi velí vést flotilu podle mého nejlepšího vědomí a svědomí. Snad se shodneme, že dostat flotilu domů do aliančního vesmíru je kriticky důležité pro alianční válečné úsilí, a uvítám vaši podporu při plnění tohoto cíle.“

Falcův úsměv znovu zmizel.

„Mám snad mlčky stát a sledovat, jak ignorujete příležitosti udeřit na Syndikátní světy? Jak se flotila poflakuje na periferii syndického vesmíru, místo aby vyhledávala nepřítele? Jak nám civilní politici bez jakýchkoli zkušeností říkají, jak bojovat?“

„Nic z toho se neděje,“ prohlásil Geary. „Bojujeme s nepřítelem, míříme domů a koprezidentka Rionová nemá možnost ovlivňovat velitelská rozhodnutí flotily.“

68

„Dlouhá hibernace takové věci lidem dělá,“ poznamenal Falco tak kysele, že se vyrovnal i kapitánce Faresové.

„Ovlivňuje váš úsudek.“

„A váš úsudek není ovlivněný?“ zeptal se Geary. „Udělal jste někdy nějakou chybu, kapitáne Falco? Vůbec někdy?“

Falco ho sežehl otevřeně nenávistným pohledem.

„Občas jsem příliš důvěřoval svým podřízeným, ale osobně jsem se vždy dokázal vyhnout závažným chybám. Což je důvod, proč bych měl této flotile velet já a proč se pokusím o tomto faktu přesvědčit ostatní důstojníky.“

„Ach tak,“ poznamenal Geary a chvíli přemýšlel, co by se stalo, pokud by se dali dohromady lidé věřící v dokonalé hrdiny, za jakého jeho osobně někteří považovali, s mužem, jenž věřil, že je dokonalý. Byla to hrozivá představa.

„Kapitáne Falco, mám práci, kterou musím dělat tak dobře, jak mi jen mé schopnosti dovolí. Beru tu zodpovědnost vážně.

Vaší povinností vůči Alianci je podporovat mé snažení.

Nebudu tolerovat žádné pokusy o podkopání mé autority.

Pokud se o to pokusíte nebo budete jinak narušovat mé velení, budete toho litovat. Nepochybujte o mé cti, kapitáne Falco.

Možná je hodně staromódní, ale beru ji smrtelně vážně.“

Falco na Gearyho několik sekund zíral a pak se otočil, aby odešel.

„Kapitáne Falco.“

Falco se zarazil v pohybu a zaváhal, když zaslechl tón Gearyho hlasu.

„Máte povolení odejít.“

I když Geary neviděl Falkovi do obličeje, všiml si, jak kapitánovi zrudl krk.

Falco se prudce obrátil ke Gearymu ve chvíli, kdy se dveře kabiny otevřely a odhalily Rionovou, stojící před nimi a právě se chystající stisknout zvonek. Zarazila se a sledovala, jak Falco, který si jí zjevně ještě nevšiml, pronesl s chladnou precizností: „Tahle flotila si zaslouží velitele, jehož osobní odvaha a chrabrost odpovídá úrovni obyčejných lodníků.

Pokud takové velení neposkytnete, ujišťuji vás, že si flotila 69

brzy najde nového velitele.“

Obrátil se, aby odešel, na chvíli ztuhl při pohledu na Rionovou a nakonec kolem ní prošel bez jediného slova.

Rionová se na Gearyho tázavě podívala: „Vaše schůzka probíhala dobře?“

„Velmi vtipné. Co vás sem přivádí?“

„Chtěla jsem vás informovat, že se mi kapitán Falco svěřil se svými obavami, zda jednáte v nejlepším zájmu Aliance,“

prohlásila Rionová suše.

„O podobný názor na vás se podělil se mnou,“ odpověděl Geary „Kromě dalších názorů?“ zeptala se Rionová. „Teď už víte, koho máte na krku.“

Kývla na rozloučenou a odešla.

Když za ní dveře zaklaply, Geary zavřel oči a začal si třít čelo v marném pokusu uklidnit se. Znovu se posadil a chvíli ťukal prsty do opěradla křesla, než zavolal kapitánce Desjaniové.

„Máte chvíli čas stavit se u mě v kajutě? Potřeboval bych probrat pár věcí.“

Trvalo několik minut, než Desjaniová dorazila a tázavě se na něj podívala: „Chtěl jste si promluvit v soukromí, pane?“

„Ano,“ mávnul Geary rukou ke křeslu a čekal, dokud si Desjaniová nesedne. Byla v křesle napřímená a ztuhlá, jako by seděla v pozoru.

„Kapitánko, potřebuju znát váš upřímný názor na kapitána Falka.“

Desjaniová zaváhala.

„Technicky vzato je kapitán Falco služebně starší než já.“

„Ano, ale máte stejnou hodnost a on flotile velet nebude.“

Trochu se uklidnila.

„Předtím jsem znala kapitána Falka jen podle jeho pověsti a z příběhů, které vyprávěli ostatní důstojníci, pane.“

„Bylo mi řečeno, že je mezi lidmi ve flotile uznávaný.“

„Ano, ve smyslu mrtvého hrdiny. Kapitán Falco se bral jako inspirující příklad.“

70

Desjaniová se zamračila a zeptala se: „Mám mluvit upřímně, pane?“

Geary přikývl.

„Pokud se Black Jack Geary bral jako bůh flotily, tak Bojovný Falco byl něco na úrovni poloboha. Důstojníci vyprávěli pochvalné příběhy o válečnickém duchu Bojovného Falka a jeho aktivním přístupu k velení.“

Geary znovu přikývl a přemýšlel nad ironií, že kapitán Falco je uznávaný právě pro ty dvě věci, kvůli kterým ho Geary nejvíc nesnášel.

„Je stále považován za dobrého velitele?“

Desjaniová pár sekund přemýšlela.

„Kdyby flotile velel jakýkoli jiný kapitán než vy, pak by kapitán Falco nejspíš skončil ve velení.“

„Co byste si o tom myslela?“

Desjaniová se znovu nespokojeně zašklebila.

„Kdysi… zvykla jsem si na velitele, který se nesnaží získat můj hlas v konferenci flotily, pane. Pokud si pamatujete, v hangáru raketoplánů jste mě pochválil a hodně to pro mě znamenalo, protože jste měl možnost poznat mě i mou loď, takže to mohlo být upřímné. Když mě chválil kapitán Falco…

věděla jsem, že jsou to jen prázdná slova. Ten kontrast byl jasně vidět: jeden velitel, který respektuje, co jsem udělala, a druhý, který mě vidí jako cíl, jemuž je třeba lichotit a pak ho použít.“

Geary věnoval tiché poděkování instinktu, který mu poradil, co má říct. Možná mu předkové přece jen občas pomáhali.

„Máte z něj ještě nějaké další dojmy?“

Zaváhala a přemýšlela.

„Jeden velmi osobní, pane. Umí jednat s lidmi. Myslela jsem si, že admirál Bloch taky, ale ten nebyl ve třídě kapitána Falka. A měla jsem chvíli čas na krátkou rozmluvu s poručíkem Rivou. On a ostatní osvobození vězni věří, že je kapitán Falco hluboce oddán dobru Aliance. Kapitán Falco se v pracovním táboře velmi snažil udržet dobrou morálku a neustále všechny přesvědčoval, že jednou se vítězství Aliance 71

dočkáme. Poručík Riva si myslí, že by se spousta vězňů vzdala veškeré naděje a zemřela by nebýt příkladu kapitána Falka.“

Bylo by snazší, kdyby byl Falco prostě obyčejný mizera toužící po slávě, pomyslel si Geary. Ale je to vůdce schopný ostatní inspirovat a stará se o Alianci. Naneštěstí jeho vize záchrany Aliance by ji změnila v zrcadlový obraz Syndikátních světů. Nechť nás předkové uchrání před těmi, kteří by chtěli ve jménu obrany Aliance zničit vše, co Aliance znamená.

„Děkuji vám, kapitánko Desjaniová. Mám důvod věřit, že se kapitán Falco hodlá dosadit na místo velitele flotily.“

Desjaniová se opět zatvářila, jako by ji bolel zub.

„Pane, jak jsem říkala, být na pozici jiný kapitán než vy a kdybyste nás úspěšně nezavedl tak daleko a nezískal nám velké vítězství u Kalibanu, tak by kapitán Falco skončil ve velení nejpozději za pár dní. Je… ehm…“

„Trochu šarmantnější než já?“ zeptal se Geary suše.

„Ano, pane.“ Odmlčela se. „Popravdě řečeno, pane, kdybych ho potkala dřív než vás, možná bych to viděla jinak.

Změny, které jste s sebou přinesl, se občas těžko přijímají. Ale opravdu jste změnil způsob, jakým se dívám na vyšší důstojníky.“

Geary sklopil pohled, cítil se kvůli té chvále trapně.

„Ale co ostatní kapitáni? Myslíte, že to vidí stejně?“

„Těžko říct. Zůstává tvrdé jádro kapitánů, kteří by raději prohráli v boji ‚čestným‘ způsobem, než vyhrávali disciplinovaněji, jak nás učíte. Věří, že bojovný duch je nejdůležitějším prvkem boje a že vy toho ducha nemáte, pane.“

Nebylo to nic, co by už dřív neslyšel.

„To jsem pochopil. ‚Morálka se má k materiálu v poměru tři ku jedné.‘ Určitě ale došlo ke spoustě katastrof následkem snahy ukázat všem, že bojovný duch je řešení každého boje.“

Desjaniová se neradostně pousmála.

„Víra nepotřebuje důkazy, pane.“

Stejně jako víra v něj, nebo spíš v Black Jacka Gearyho, kterou zatím dokázal dobře využít. Geary přikývl.

„Pravda. Je dost pravověrných v bojovného ducha, aby mohl 72

kapitán Falco získat velení?“

„Ne, pane. Je pořád spousta nerozhodnutých, ale to neznamená, že budou mít tendence podporovat kapitána Falka.

Váš výkon na mnohé z nich udělal velký dojem, pane.“

Tentokrát si musela Gearyho vnitřních pochyb všimnout.

„U Kalibanu jste to všem ukázal, pane, i když bude chvíli trvat, než si celá flotila uvědomí, jakou lekci dostala. A musím dodat, pane, protože jste chtěl, abych mluvila upřímně, že vaše morální postoje silně pohnuly spoustou důstojníků a lodníků, neboť jsou založeny na tom, v co naši předkové opravdu věřili a co by očekávali od nás. Zapomněli jsme toho tolik, nebo si dovolili zapomenout, a vy jste nám umožnil získat to zpět.“

Geary upíral pohled na stůl, cítil se příliš trapně, než aby se jí mohl podívat do očí.

„Děkuji vám. Doufám, že naplním vaše očekávání.

Kapitánko Desjaniová, na konferenci flotily, kterou právě svolávám, pravděpodobně dojde k problémům.“

„Na konferenci většinou dochází k problémům,“

poznamenala kapitánka Desjaniová.

Geary se krátce usmál.

„To jo. Ale předpokládám, že dnes to bude horší než obvykle. Částečně proto, že tam očekávám kapitána Falka, snažícího se na všechny kolem zapůsobit, a částečně kvůli tomu, co hodlám navrhnout.“

„Co plánujete, pane?“

„Chci vzít flotilu k Sancere.“

„Sancere?“ zatvářila se Desjaniová zmateně a snažila si vzpomenout, co o tom systému ví. Pak vytřeštila oči. „Ano, pane. Budeme mít problémy.“

Geary vstoupil na můstek a zkontroloval čas. Sotva to stihl před plánovaným zahájením kinetického bombardování. Sedl si do velitelského křesla a podíval se po Desjaniové, která ho uvítala přikývnutím, jako by byla na můstku dlouhé hodiny, i když se tam dostala jen pár minut před Gearym.

Displej poslušně zobrazil pohled na planetu se zářícími 73

značkami zaměřených cílů. Geary je ještě jednou prošel a přemýšlel o moci ničit světy, kterou měl v rukou. Falco se zdál být připraven a ochoten používat takovou moc, ale po dvaceti letech na promrzlé skále Sutrah Pět by možná i Geary měl chuť to místo rozbombardovat na kusy.

„Můžete zahájit bombardování dle plánu.“

Desjaniová znovu přikývla a pak se podívala na důstojníka stojícího u bojového systému. Ten stiskl jediné tlačítko a potvrdil autorizaci rozkazu.

Všechno to vypadalo tak jednoduše, čistě a uhlazeně. Geary si vyvolal pohled na flotilu a čekal, pak uviděl, jak jeho bitevní lodě a křižníky začínají vypouštět střely. Jen pevné kusy kovu aerodynamických tvarů, pokryté keramickou vrstvou, aby se před nárazem neroztavily žárem z tření o atmosféru. Kinetické střely si zachovaly značnou rychlost flotily a budou padat k planetám, dál zrychlovat vlivem jejich gravitace a získávat každý metr dráhy více a více energie. Až ty obyčejné kusy kovu udeří do planetárního povrchu, uvolní se veškerá jejich kinetická energie v explozích, po nichž zůstanou jen velké krátery a poničené trosky.

Geary seděl, sledoval, jak střely mířící na Sutrah Pět vstupují do atmosféry, a přemýšlel, jak to asi připadá lidem na povrchu planety.

„Musí se cítit strašně bezmocně.“

„Pane?“ zareagovala Desjaniová a Geary si uvědomil, že promluvil nahlas.

„Jen přemýšlím, jaký by to byl pocit být na planetě a sledovat blížící se bombardování,“ přiznal se Geary. „Bez možnosti zastavit ho, bez možnosti utíkat dost rychle do bezpečí, pokud jste na zaměřené lokaci, bez možnosti schovat se v krytu, který by zásah vydržel.“

Pohled Desjaniové se rozostřil, když o tom začala uvažovat.

„Takhle jsem o tom nikdy nepřemýšlela. Alianční planety byly taky bombardované a pamatuju si, jak bezmocně jsem se cítila, když jsem se o tom doslechla, protože tomu nešlo zabránit. Ale ano, raději bych byla uvnitř něčeho, co může 74

manévrovat a bojovat.“

Kinetické střely zamířené na Sutrah Pět už všechny jasně zářily žárem z tření o atmosféru, tucet smrtících světlušek letících v klesajícím oblouku k planetárnímu povrchu. Z

Neochvějného viděl Geary část Sutrah Pět zakrytou nocí a mohl sledovat zářivý ohňostroj ničivého světla hrajícího na temné obloze.

„V zabíjení bezbranných není žádná čest,“ zamumlal, když si vzpomněl, na čem trval Falco.

„To ne,“ přikývla k jeho překvapení kapitánka Desjaniová.

Vzpomněl si, jak kdysi litovala, že projektory nulového pole mají krátký dosah a nemohou fungovat uvnitř gravitačních studní, takže je není možné použít na planety. Geary přemýšlel, jestli si to Desjaniová stále myslí.

Přiblížil výhled na svém displeji na jeden z cílů, stále fungující průmyslovou instalaci, která na multispektrálním obraze zobrazovala teplo z aktivního vybavení a rádiové rušení unikající z datových kabelů. Na obraze nebyla ale ani stopa po lidech, takže zřejmě všichni vzali varování vážně a nechali se evakuovat. Geary ve skutečnosti neviděl kinetickou střelu přilétat, pohybovala se pro jeho oči příliš rychle, ale v duchu si představil rozmazanou čáru následovanou intenzivním zábleskem, automaticky zablokovaným senzory Neochvějného.

Stáhl přiblížení zpátky a sledoval, jak se z oblaku vypařeného materiálu šíří tlakové vlny, tříštící budovy a vyvolávající na povrchu otřesy, až to připomínalo reakci kůže živé bytosti na kousnutí hmyzu. Ještě jednou stáhl přiblížení, mnohem víc, a sledoval další oblaky ve tvaru muchomůrek, pohled, který lidstvo vídalo v poslední době až příliš často, rostoucí vysoko k nebi Sutrah Pět. K dopadům střel na mnoha místech došlo téměř současně a během jediného okamžiku byla všechna průmyslová a transportní centra budovaná na Sutrah Pět po staletí zničena na prach.

Geary, kterého ovládala směs fascinace nad ničivou silou a smutku nad nezbytností takového jednání, si vybral jeden speciální cíl a zaměřil se na něj. Cíl v pohoří nebyl na pohled 75

tak poničený jako ostatní, protože na něj byla vypálená kinetická střela tvarovaná tak, aby po nárazu pronikla hluboko do skály. Kráter byl hlubší, ale menší než na ostatních místech, jako by do planety někdo zarazil kopí při snaze zasáhnout cosi hluboko. O což šlo, protože to bylo místo, kde se ještě před chvílí nacházelo skryté podzemní velitelství. Geary přemýšlel, jestli si vysoce postavení vůdci, ochotní riskovat bombardování ostatních, vůbec uvědomili, že nejsou v bezpečí.

„Vím, že syndická vojenská základna je pro ně spíš zastaralé břemeno, o které se musí starat,“ poznamenala Desjaniová, „ale nestálo by nás zas tolik zlikvidovat ji taky, když už dáváme Syndikům lekci.“

Geary zavrtěl hlavou, oči stále upřené na kráter, pod kterým bývalo planetární velitelství. „To záleží na tom, jakou lekci jim chceme dát, ne? Lekci o pomstě? Nebo o spravedlnosti?“

Desjaniová byla dlouho zticha.

„Pomsta se rozdává snáz, že?“

„Jo. Není u ní potřeba moc přemýšlet.“

Pomalu přikývla. Ať už dal Geary Syndikům jakoukoli lekci, vypadalo to, že Desjaniová kvůli tomu hodně přemýšlí.

Na vlastním displeji Geary sledoval mrak projektilů mířících na Sutrah Čtyři. Tamní obyvatelstvo už vidělo důsledky bombardování sesterské planety a bude vědět, že mnohá místa na jejich domově čeká stejný osud. Budou také muset sledovat přilétající projektily ještě téměř hodinu, což prodlouží jejich utrpení. Geary přemýšlel, koho z toho budou vinit, zda Alianci, nebo syndické vůdce, kteří je byli ochotní obětovat.

Další konference a ve vzduchu visela spousta napětí, protože všichni kapitáni věděli, že Geary představí své plány.

Jistě, kromě Gearyho byla fyzicky přítomná jen kapitánka Desjaniová. Koprezidentka Rionová se opět neúčastnila.

Tentokrát Geary musel přemýšlet, jestli nemá její nepřítomnost něco společného s pomluvami týkajícími se jejich údajného osobního vztahu.

76

Nepřítomnost kapitána Falka, to bylo příjemné překvapení, ale Geary se obával, že Falco něco chystá. Nevypadal na člověka, který by se snadno vzdal. A Geary by raději viděl politické hry přímo před sebou, než aby se odehrávaly ve stínech bez jeho vědomí. Doufal, že špehové Rionové řeknou, pokud se bude dít něco důležitého, a že mu Rionová ty informace předá.

Rozhlédl se kolem stolu s vědomím, že právě spustí bouři, ale neviděl jinou alternativu.

„Dámy a pánové, Syndikové kolem nás utahují síť. Pasti, na které jsme v tomhle systému narazili, jsou jasným důkazem toho, že dokáží předvídat naše další tahy dost dobře na to, aby se mohli připravit. Jak všichni víte,“ nebo byste měli vědět, dodal Geary v duchu, „Syndikové měli lehké lodě umístěné u všech skokových bodů v tomhle systému. Jakmile se k nim dostalo světlo nesoucí informace o našem příletu, tři z lodí vyskočily. Ty brány vedou na tři možná místa a všechny systémy budou upozorněny na náš možný brzký přílet.“

Chvíli počkal na komentáře, ale žádné nebyly. Všichni zřejmě čekali na jeho návrh.

„Prozkoumal jsem naše možné cíle od tohoto bodu, dosažitelné hvězdy a také ty za nimi, a je až příliš jasné, že nás Syndikové budou moct nasměrovat do pasti s velkou přesilou, ať uděláme cokoli.“

Odmlčel se a nechal je o tom chvíli přemýšlet.

„Nepochybuju, že bychom Syndikům způsobili hrozivé ztráty, ale flotila by při tom byla zničena.“

Geary si říkal, že to by mohlo pohladit jejich ego, ale také jim připomenout, že se stále snaží dostat domů.

„Průzkumné týmy mariňáků dokázaly ze souborů v zajateckém táboře získat staré, ale přesto užitečné průvodce systémy Syndikovaných světů,“ pokynul Geary hlavou plukovnici Carabaliové. „Poté co jsem si je prohlédnul, jsem dospěl k názoru, že máme další možnost, která nám podle mě nejen umožní uniknout pasti, ale také uštědřit Syndikům mocnou ránu, totálně narušit jejich plány a poskytne nám 77

spousty možností, jak pokračovat v cestě do aliančního vesmíru.“

Nakreslil na displeji čáru prstem.

„Vrátíme se s flotilou ke skokovému bodu, kterým jsme sem přiletěli. Ne abychom zamířili zpátky na Kaliban, ale skočíme na Strabo.“

„Strabo?“ vyhrkl někdo po několika sekundách ticha. „Co je u Straba?“

„Nic. Ani dost kamení, aby tam kdy byli trvale nějací lidé, a teď je to tam naprosto opuštěné.“

Kapitán lodě Polaris zíral na displej.

„Strabo vede téměř úplně opačným směrem, než je cesta k aliančnímu vesmíru.“

„Ano,“ souhlasil Geary. „Syndikové si musí být jistí, že náš let tam má téměř nulovou pravděpodobnost. Tím skokovým bodem od našeho příletu nikoho neposlali. Jakmile zjistí, že jsme skočili, budou považovat přesun na Strabo ještě méně pravděpodobný. Nicméně my je zmateme daleko víc.“

Znovu přejel prstem po displeji, vědom si, že další věta vyvolá mnohem silnější reakci.

„Od Straba skočíme do systému Cydoni.“

„Cydoni?“ nechal se kapitán Numos konečně vyprovokovat.

„To je ještě hlouběji uvnitř syndického teritoria!“

„To je. Syndikové nakonec přijdou na to, že jsme skočili ke Strabu, a budou předpokládat, že odtamtud zamíříme k dalším třem hvězdám v dosahu od Straba, z nichž všechny tři vedou směrem k aliančnímu vesmíru. Bude jim trvat dlouho, než zjistí, že jsme skočili na Cydoni.“

„Ale k čemu to bude?“ chtěl vědět Numos. „Budeme utíkat až na druhou stranu syndického vesmíru? To nebudou čekat, co? Máte vůbec tušení, jak zoufale budeme potřebovat zásoby, než se dostaneme k Cydoni? Co tam vůbec je?“

„Nic,“ prohlásil Geary. Všichni na něj zírali. „Je to další opuštěný systém. Fotosféra tamní hvězdy expanduje, takže kdysi obyvatelná planeta byla evakuována už před několika desetiletími. Nejde o to, co leží za Cydoni.“

78

Znovu mávl rukou a pokusil se o dramatické gesto.

„Na hranici dosahu z Cydoni leží Sancere. Opět směrem od aliančního vesmíru, ale je extrémně pravděpodobné, že náš přílet k Sancere Syndiky totálně překvapí.“

„V Sancere jsou jedny z největších syndických loděnic,“

poznamenal kapitán Duellos v šokovaném tichu, které konferenci na chvíli ovládlo. „Ale můžeme se tam z Cydoni vůbec dostat? Specifikace skokových motorů tvrdí, že takový dosah nemají.“

„Můžeme. Osobně jsem provedl i delší skoky,“ odpověděl Geary. „Od vynálezu hypersítě jste nebyli tak závislí na skocích pro vzdálené přesuny mezi hvězdami. Za našich časů jsme ke skokovým motorům neměli alternativu, a tak jsme se naučili, jak dosáhnout většího dosahu, než je oficiální maximum.“

„To je šílenství,“ prohlásila kapitánka Faresová šokovaně.

„Opakovaně mířit hlouběji do syndického teritoria až k cíli, který bude určitě silně chráněn a se zásobami prakticky na nule!“

„Nebude tak silně chráněn, aby nás dokázal zastavit,“

prohlásil Geary se sebevědomím větším, než ve skutečnosti cítil. Vždycky existovala možnost, že se spletl. Ale nemohl to přiznat a doufat, že ostatní přesvědčí. „Syndikové museli vyslat velké svazy lodí všemi směry ve snaze najít nás a chytit. Nikdy nebudou čekat, že budeme natolik opovážliví, abychom udeřili na Sancere, i kdyby byl mezi nimi někdo, kdo by si pamatoval, že se tam se skokovými motory dokážeme od Cydoni dostat. A zásoby nebudou problém. Je to hustě osídlené centrum s mnoha loděnicemi. Bude tam vše, co bychom kdy mohli potřebovat.“

„Včetně brány hypersítě,“ poznamenal kapitán Tulev.

„Správně,“ přikývl Geary, rozhlédl se a všiml si v obličejích většiny důstojníku nejistoty. „Pokud ji zničí, nebudou jim moci rychle dorazit posily. A pokud ji nezničí…“ nechal větu schválně nedokončenou jako návnadu.

„Můžeme se dostat domů. Rychle,“ vydechl někdo.

Numos se na Gearyho zamračeně podíval: „Takže klíč k 79

syndické hypersíti získaný od zrádce stále existuje?“

„Existuje.“

„Mohli jsme letět na Cadiz a použít ho tam!“ Geary pocítil, jak v něm Numosova pitomost probouzí hněv.

„Jak jsme se tenkrát rozhodli, Cadiz byl příliš jasný cíl.

Syndikové by tam na nás čekali s přesilou.“

„A v Sancere to tak nebude? Jak můžete tak nesmyslně riskovat?“ chtěl vědět Numos.

Geary mu věnoval chladný pohled.

„A já si myslel, že jsem údajně příliš opatrný. Teď mě viníte z přílišné odvahy?“

Přesunul pohled a přejel očima po ostatních důstojnících.

„Znáte pravdu stejně jako já. Syndikové na nás v tomhle systému nepřipravili jednu past, ale hned tři. Rozeslali upozornění ke všem našim dalším možným cílům, pokud budeme pokračovat k aliančnímu vesmíru. Jediný způsob, jak narušit jejich plány a zachovat flotilu, je udělat něco neočekávaného, ne jednou, ale hned třikrát, až jim bude trvat zatraceně dlouho, než nás budou schopni dohnat.“ Znovu ukázal prstem. „Sancere mělo velké loděnice ještě před hypersíti, nejen proto, že je to bohatý systém, ale také proto, že v jeho dosahuje šest dalších hvězd kromě Cydoni. Šest možností a pět z nich vede k Alianci. Ne, nemám radost ze vzdálenosti, kterou pak budeme muset urazit, ale uštědříme Syndikům silnou ránu, narušíme jejich plány na naše chycení a cestou si budeme moct sebrat vše, co můžeme potřebovat.“

„A pokud všechno vyjde,“ dodal kapitán Duellos, „možná se dostaneme k bráně hypersítě, kterou se budeme moci vrátit domů.“

Příliš mnoho párů očí stále sledovalo trasu, již Geary nakreslil. Z výrazů důstojníků bylo Gearymu jasné, že počítají, o kolikje jeho plán vzdálí od aliančního vesmíru.

„Pokud je naším cílem dostat se domů,“ zdůraznil Geary, „a ublížit přitom Syndikům, je Sancere na cestě do aliančního vesmíru.“

„Tohle je nesmysl,“ prohlásil Numos. „Chci hlasovat!“

80

Geary mu věnoval chladný pohled.

„V mé flotile se nehlasuje.“

„Pokud mám vyrazit na výpad hluboko do syndického území na sebevražedné misi, chci do toho mít co říct! My všichni bychom měli!“

Kapitán Tulev si znechuceně odfrkl.

„O tom už jste hlasoval. Když flotile velel admirál Bloch.

Nebo jste zapomněl na hlasování, které nás do téhle situace dostalo?“

Numos zrudl hněvem.

„To byla úplně jiná situace. Kde je kapitán Falco? Co radí on?“

„Budete se ho muset zeptat sám,“ odpověděl Geary. „Já už si jeho návrhy vyslechl.“ A zavrhl je. Ale to oni nemusí vědět.

„Kde je kapitán Falco?“ chtěla vědět kapitánka Faresová, jako vždy podporující Numose.

Odpověděla kapitánka Desjaniová, hlasem klidným a bez jakýchkoli emocí, jako by přednášela rutinní hlášení: „Kapitán Falco prochází zdravotními testy doporučenými lékaři na palubě Neochvějného.“

Geary se musel ovládat, aby se nezatvářil překvapeně a neusmál se. Nečekal, že by Desjaniová mohla být tak mazaná.

Faresovou to ale zjevně rozzuřilo: „Zdravotními testy?!“

„Ano,“ potvrdila Desjaniová suše. „Pro bezpečí kapitána Falka. V syndickém zajateckém táboře žil pod značným fyzickým stresem, navíc pod tlakem toho, že tam byl i nejvyšším aliančním důstojníkem. Zdravotní personál flotily projevil po první kontrole kapitána Falka značné obavy a požádal o provedení důkladných testů co nejdříve.“

„Co doporučil kapitán Falco?“ zeptal se někdo.

„Jeho rady zůstanou mezi kapitánem a mnou,“ odpověděl Geary. To neznělo moc dobře, a tak se to rozhodl rozvést.

„Kapitán Falco neměl ještě dost času plně se seznámit se situací, v jaké flotila je. Také doporučil, abychom provedli rozsáhlejší bombardování obydlených planet v systému.

Nepovažoval jsem to za moudré, humánní ani opodstatněné, a 81

tak jsem tento návrh odmítl.“

„Kapitán Falco je bojovný velitel,“ poznamenal po další dlouhé pauze kapitán Brigantiny.

„Můj otec zemřel pod jeho velením,“ souhlasil kapitán Neotřesitelného.

To už bylo na Gearyho moc.

„Pod velením kapitána Falka zemřela spousta členů flotily.“

Po přímočarém prohlášení nastalo ticho.

„Každý, kdo si chce porovnat mého bojového ducha s kapitánem Falcem, si může porovnat, co se stalo u Kalibanu, s kteroukoli bitvou, jíž velel kapitán Falco. Jelikož věřím, že nejlépe posloužíme Alianci a ochráníme své domovy vítězstvím a současně přežitím, nebojím se žádného srovnání ztrát na lodích nebo životech.“

„Sloužil jsem pod kapitánem Falcem u Batany,“

poznamenal kapitán Duellos téměř lenivě. „Moje první bitva a skoro i poslední. Můj velitel pak poznamenal, že jelikož naše ztráty byly skoro stejné jako u Syndiků, bylo by jednodušší, kdyby kapitán Falco nařídil každé naší lodi narazit do jedné nepřátelské, čímž bychom dosáhli stejného výsledku s mnohem menší námahou.“

„Kapitán Falco je hrdina Aliance!“ namítl někdo.

„Kapitán Falco je důstojník flotily,“ odpověděla komandérka Cresidová ostře. „Už si zase vybíráme velitele hlasováním? S ohledem na to, jak dobře to fungovalo v minulosti? Dal nám kapitán Geary nějaký důvod, proč bychom měli pochybovat o jeho úsudku? Kolik z vás by si vybralo smrt u Kalibanu ve jménu větší slávy?“

Její slova většinu přítomných zarazila, ale kapitánka Faresová věnovala Cresidové obzvláště kyselý pohled.

„Nepotřebujeme se nechat poučovat od důstojníků nižších hodností a s menšími zkušenostmi.“

Komandérka Cresidová zrudla, ale díky časovému zpoždění signálu z její lodě mohl Geary odpovědět jako první.

„Tuhle schůzi a flotilu vedu já,“ prohlásil tvrdě, „a já rozhodnu, koho potřebujeme slyšet. Vítám názory schopných 82

důstojníků, jako je komandérka Cresidová.“

Byly vzneseny další námitky. Geary je všechny dokázal vyvrátit. Objevila se další přání znát názory kapitána Falka. Ta zamítali nejsilnější Gearyho spojenci pomocí nepopiratelného faktu, že kapitán Falco stále dobře nezná stav flotily. Geary nakonec všechny zarazil zvednutýma rukama.

„Je nutné provést rozhodnutí. Je mou zodpovědností určit, jaké to rozhodnutí bude. Takže: odvedu flotilu k Sancere, protože to představuje naši nejlepší šanci na další přežití. A až se tam dostaneme, uštědříme Syndikům tvrdý úder a pomstíme Miserikord, Basilard, Palcát a Kyrys.“

Část důstojníků se tvářila nešťastně, více než jeden z nich se tázavě díval na Numose, zda se nebude hádat dále, ale Gearyho varovný pohled Numose tentokrát dokázal umlčet. A co bylo důležité, většina důstojníků byla nejen ochotná letět, ale nechala se i přesvědčit Gearyho argumenty.

„To je vše,“ uzavřel Geary schůzi. „Rozkazy k přesunu flotily zpět ke skokovému bodu, kterým jsme do tohoto systému přiletěli, dorazí během několika minut.“

Za okamžik dav zmizel a v místnosti zůstala jen kapitánka Desjaniová a virtuální obraz kapitána Duellose. Desjaniová se postavila a pochmurně se usmála: „Další vítězství, pane.“

„Myslím, že bych radši stál proti Syndikům,“ přiznal Geary.

„Ať Neochvějný vyšle příkaz ke změně kurzu. K provedení v čase…“ podíval se na informační displej, „dva nula.“

„Ano, pane,“ zasalutovala Desjaniová před odchodem.

Geary pokynul Duellosovi. „Díky za podporu.“

Duellos odpověděl skeptickým výrazem.

„Nemyslíte si snad, že nás Syndikové k té bráně hypersítě v Sancere pustí, že ne?“

Geary sklopil pohled a zamračil se.

„Ne. Podle mě si Syndikové uvědomují, že nás nemohou pustit domů s funkčním klíčem ke své hypersíti. Alianci by to dalo ve válce rozhodující výhodu.“

„Takže se budou hodně snažit bránu raději zničit než nám ji nechat.“

83

„Pravděpodobně,“ pokrčil rameny Geary. „Vždycky existuje naděje, že to neudělají. Velmi malá naděje, ale existuje.“

„Pravda,“ povzdychl si Duellos. „Víte, nebýt té brány, flotila by za vámi k Sancere neletěla.“

„Já vím.“

„Ale pokud se tam dostaneme a vyhrajeme, budou mít pochybovači problém najít někoho, kdo by jim naslouchal.“

Duellos opatrně zasalutoval.

„Je to obrovské riziko, ale zasloužil jste si naši důvěru.“

Geary zasalutování opětoval.

„Díky.“

„Jste si jistý, že nás skokové motory dokáží dostat z Cydoni do Sancere?“

„Absolutně.“

Poté co Duellos „odešel“, Geary se unaveně vrátil do své kajuty. Nemusel být na můstku při změně kurzu, protože mohl sledovat flotilu na displeji v kajutě. Normálně by zkusil být na můstku, aby upokojil potřebu posádky věřit, že se velitel stará o jejich práci a o to, jak ji provádí, nicméně po protáhlé a až příliš nepřátelské hádce si Geary nutně potřeboval odpočinout.

Zahlédl koprezidentku Rionovou čekající před jeho kajutou a uvědomil si, že bylo dost času, aby ji o schůzi informoval některý z důstojníků lodí Callaské republiky, všiml si ohně jiskřícího v jejích očích a bylo mu hned jasné, že se odpočinku ještě nedočká.

Rionová tiše stála, dokud Geary nevstoupil, pak vešla a počkala, až se dveře zavřou. Potom se obrátila ke Gearymu a dala mu své pocity jasně najevo.

Při pohledu na ni si Geary uvědomil, že nikdy předtím neviděl koprezidentku Viktorii Rionovou naštvanou. Nebylo to něco, co by chtěl ještě někdy zažít.

„Jak jste mohl něco takového udělat?“ zaútočila na něj Rionová a odsekávala při tom vztekle každé slovo.

Geary promluvil opatrně: „Věřím, že je to nejlepší způsob, jak…“

„Zradil jste flotilu! Zradil jste Alianci! A zradil jste mne!“

84

Geary sebou při vzteklém výbuchu škubl, ale i tak se jeho pozornost soustředila na poslední věru.

„Zradil jsem vás? Jak?“

Rionová zrudla a trochu se stáhla.

„To je… to nic. Přeřekla jsem se. Chtěla jsem říct, že jste zradil všechny ve flotile, všechny důstojníky a lodníky, kteří vám věřili, že budete velet moudře! Nepracovala jsem proti vám. Snažila jsem se vás podporovat, myslela jsem si, že jste dostatečně ukázal, jak málo osobních ambicí máte, a taky aspoň nějakou úroveň zdravého rozumu. Spletla jsem se, kapitáne Geary. Oblbnul jste mě, zatajil jste přede mnou své pravé úmysly, podařilo se vám vmanipulovat flotilu na místo, kde si můžete hrát na hrdinu, jímž zjevně toužíte být! A ze mě jste ve svých plánech udělal nevědomého komplice!“

„Nejsem hrdina,“ odsekl Geary. „O to vůbec nejde. Pokud budete aspoň chvíli přemýšlet o mých důvodech…“

„Vašich důvodech? Já už vím, jaké ty důvody jsou,“ trvala na svém Rionová. „Máte strach, že vám kapitán Falco vyrve kontrolu nad flotilou. Slyšela jsem, co vám řekl, varoval vás, že si flotila vybere jiného velitele, pokud nebudete dost odvážný!

A abyste tomu zabránil, jste ochotný riskovat zničení celé flotily! Jako by flotila a všichni na palubách našich lodí byly jen hračky, o které se vy dva s kapitánem Falcem rvete jako pár žárlivých malých děcek! Pokud ji nemůžete mít vy, nebude ji mít nikdo!“

Geary se dokázal ovládnout jen s velkým vypětím vůle.

„Paní koprezidentko,“ zavrčel, „prozkoumal jsem všechny další možné trasy…“

„Vážně? A kde jsou záznamy o vašem průzkumu, kapitáne Geary?“ chtěla vědět.

Tím na chvíli vyvedla Gearyho z rovnováhy.

„Vy se dostanete k mým osobním strategickým modelům a simulacím? Ty mají být zapečetěny maximálním zabezpečením.“

Rionová se zatvářila, jako by litovala, že se prozradila, nicméně stejně přikývla.

85

„Máte snad co skrývat, kapitáne Geary? Jako třeba neexistující záznamy simulací, které podle vás opodstatňují vaše rozhodnutí?“

„Nedělal jsem simulace,“ zavrčel Geary. „To všechno zvládnu v hlavě. Ne až tak přesně jako simulace, ale dost na to, abych odhalil nebezpečí, jaká na nás čekají!“

„A to si myslíte, že tomuhle budu věřit? Myslíte si, že jsem stejně pitomá jako důvěřivá, kapitáne Geary? K čemu jste mě chtěl zmanipulovat příště? Myslíte si, že nemám hrdost?

Myslíte si, že nemám čest?“

Pokusil se znovu ovládnout a nevybuchnout.

„Nepřevezl jsem vás, nemanipuloval jsem vámi, byl jsem k vám celou tu dobu poctivý.“

Rionová se k němu s ohněm v očích naklonila.

„Pro dobro Aliance jsem vydržela hodně, kapitáne Geary.

Ale nechat se takhle zradit mužem, u kterého jsem předpokládala, že je něco takového pod jeho úroveň, to patří mezi největší ponížení, jaká jsem kdy zažila. Co horšího, to, že jste mě dokázal využít pro své plány, taky znamená, že jsou lodě flotily a samotná Aliance odsouzeny k záhubě. Lidé Callaské republiky, kterým jsem přísahala věrnou službu, jsou odsouzeni k záhubě. Selhala jsem, kapitáne Geary. Mělo by vás to uspokojit. Nemusíte nadále hrát, že vás nespravedlivě obviňuji.“

Geary se na ni vztekle zadíval.

„Věřte, nebo ne, ale o vás vůbec nejde.“

„Ne, kapitáne Geary. Nejde. Jde o tisíce mužů a žen, které vedete na smrt.“

Geary sklopil pohled a znovu se pokusil dát se nějak dohromady.

„Kdybyste mi aspoň dala možnost vysvětlit, jaké záměry mám…“

„Už jsem je slyšela.“

Rionová se otočila, udělala krok a pak se zase obrátila ke Gearymu. „Simulace, které jste údajně prováděl, neexistují.

Ani jste to nezkusil popřít!“

86

„Ani jsem nikdy netvrdil, že jsem prováděl simulace!“

Rionová se zarazila a koutek úst se jí zkřivil v hořkém úsměvu.

„Takže jednoduchý válečník si pečlivě vybírá slova?

Naznačuje existenci něčeho, co neexistuje?“

„Neměl jsem v úmyslu, aby si někdo mé plány špatně vyložil! Musíte věřit mému slovu, že jsem na tom opravdu pracoval.“

„Jak pohodlné,“ poznamenala Rionová náhle ledovým hlasem. „Takže vám mám znovu prostě věřit. Neuvědomovala jsem si, že mnou pohrdáte natolik. To je tak snadné se mnou manipulovat?“

„Nemanipuloval jsem vámi! Nikdy jsem se o to nepokoušel!“

„To říkáte vy,“ zavrtěla Rionová pomalu hlavou, aniž by přestávala sledovat Gearyho. „Vaše pravé úmysly jsou mi už jasné.“

„Fajn,“ Geary téměř zasyčel. „Tak proč mi neřeknete, o co mi podle vás jde?“

„Už jsem vám to řekla. Když jste byl zkonfrontován s vážným ohrožením svého velení nad flotilou, vybral jste si přesně takový šíleně riskantní a nepromyšlený tah, jaké jste poslední měsíce označoval za něco, co se vám hnusí. Vaším úmyslem, kapitáne Geary, je prokázat, že dokážete být stejně idiotsky agresivní jako kapitán Falco, čímž si zajistíte, že vás lodě budou následovat, bez ohledu na to, co se jim při tom stane.“

„Není to nepromyšlený tah,“ odsekl Geary. „Probral jsem všechny možnosti.“

„A zjevně zavrhl všechny inteligentní!“

„Nechci tuhle flotilu zničit! Kdybychom pokračovali podle plánu, nakonec by nás syndická přesila dohnala, jakmile by nás unavila stále dalšími a dalšími menšími ztrátami v každém systému cestou domů!“

Geary si uvědomil, že na ni znovu řve. Cítil obrovský vztek, nepamatoval si, že by kdy od svého probuzení byl tak 87

naštvaný.

A ona stále řvala na něj.

„Kde jsou důkazy, že jste ty další možnosti promýšlel? Kde jsou simulace, které jste prováděl?“

„Mám je v hlavě!“

„Opravdu čekáte, že takovému pro vás užitečnému argumentu uvěřím? Takovému, který si nemůžu ověřit? Mám vám prostě dál věřit?“

„Ano! Myslím si, že jsem si zasloužit právo aspoň na trochu důvěry.“

„Důvěry? Důvěru jsem k vám cítila dříve, kapitáne Geary, a přineslo mi to jen zklamání. Ale vy nedokážete poskytnout ani jediný opravdový důkaz podporující vaše plány, ani jediný! To vaše rozhodnutí je naprosto neopodstatněné, bez jakýchkoli důkazů kromě vašeho ujišťování. Máte si udržet velení tím, že prokážete, že jste lepší muž než kapitán Falco! Ne tím, že se předvedete jako ještě větší idiot než on!“

Geary zavrtěl hlavou jako rozzuřený býk.

„Nikdy jsem netvrdil, že jsem lepší muž.“

„Ale ano,“ obvinila ho Rionová. „Mluvil jste o tom, jak se staráte o životy lodníků ve flotile, mluvil jste o nutnosti vést moudře. Vy…“ Zarazila se, tvář zkroucenou vztekem.

„Jak jste mi to mohl udělat?“ vyhrkla. „Vám?“

A bylo to tady zase. Gearymu se neuvěřitelným vypětím všech sil podařilo ovládnout svůj temperament, musel přemýšlet, proč na něj má hněv Rionové tak silný vliv.

„Nezneužil jsem vaši důvěru. Nemanipuloval jsem vámi.

Přísahám, že tohle je podle mě nejlepší možnost. Možnost udržet flotilu naživu a dovést ji domů.“

„Vy tomu opravdu věříte?“ chtěla vědět Rionová.

„Nemůžete být takový idiot, musíte lhát.“

„Je to pravda,“ mávl rukou k displeji ukazujícímu hvězdy.

„Když mi nevěříte, zkuste si ty simulace spustit sama! Uvidíte, co se stane, jakmile budeme pokračovat kterýmkoli směrem, jenž jsme dřív zvažovali.“

„To udělám! Provedu simulace a uložím si ověřitelný 88

záznam svého výzkumu. A až se dostanu k důkazu, že jsou vaše závěry naprosto mylné, ukážu vám výsledky, za předpokladu, že v tu chvíli bude tahle loď ještě v jednom kuse a nebude z ní už jen poničená troska čekající na přílet syndického výsadku!“

Vyrazila ven a nechala Gearyho samotného v kajutě s ozvěnami svého hněvu a zklamání. Obrátil se k projekci hvězd na stěně kabiny a několikrát do ní vztekle udeřil pěstí, ale i když se obraz při každém úderu zavlnil, jiný výsledek jeho snaha neměla.

Alianční flotila se znovu otočila, stovky lodí velkých i malých, převracejících se na místě při přesunu přídí novým směrem. Hlavní pohony se aktivovaly a začaly tlačit lodě na kurz vedoucí obloukem nad ekliptikou hvězdného systému Sutrah a zpátky ke skokovému bodu, kterým sem flotila před nedávnem přiletěla.

Geary potěšený hladkým provedením manévru, ačkoli věděl, že to zvládla automatika, stále sledoval lehké syndické lodě čekající na okraji systému. Nejbližší nepřátelská loď byla skoro dvě světelné hodiny daleko, takže o velké změně kurzu alianční flotily nebudou vědět ještě tak dlouho. Pak budou muset chvíli počkat a určit, jaký je další cíl flotily, ujistit se, že alianční flotila opravdu míří k prvnímu skokovému bodu, a potvrdit, že skokový bod použila.

Mají jednu loď tady, další tady a tři tady. Nemohou posílat aktuální informace ke třem různým hvězdám, ke kterým se dá doletět ostatními skokovými body, aniž by pokaždé poslali jednu loď. Mohou všem poslat varování, že to vypadá, jako bychom se vraceli, nebo upozornění, že jsme se vrátili stejným bodem, kterým jsme přiletěli, ale ne obojí najednou. Takže budou muset počkat, dokud nás neuvidí odlétat. Získá nám to trochu času a Syndikům to ještě víc zamotá hlavy. Taky je to naučí předpokládat, že jim stačí používat „nejefektivnější“

počet lodí pro sledování mé flotily, místo aby drželi poblíž dost takových, se kterými by mohli nějak operovat při nečekaných změnách.

89

Ne snad, že by chtěl, aby se Syndikové poučili. Už se naučili dost, aby v systému Sutrah schovali spoustu nepříjemných překvapení, a Geary se modlil, aby to u hvězdy Strabo bylo jiné.

90

4.

Ještě sedm hodin do skoku ke Strabu. Geary formaci, ve které flotila odletí, rozmístil velmi opatrně. Až se lodě dostanou do systému Strabo, budou rozmístěné stejně jako při odletu ze Sutrah, takže bylo potřeba připravit vše tak, aby nedošlo k žádným nezvladatelným čelním ztečím. Jelikož měl pod sebou příliš mnoho kapitánů, nedokázal Geary odhadnout, jak bude ten který v dané situaci reagovat, a tak se snažil do přední linie umístit ty, jimž důvěřoval. Naneštěstí neměl takových důstojníků tolik, kolik by si přál. Podíval se na aktuální rozmístění flotily a přemýšlel, proč mezi loděmi přelétá tolik raketoplánů.

Vzhlédl, když se ozval zvonek na dveřích jeho kabiny, následovaný vstupem kapitánky Desjaniové. Geary se usmál na uvítanou.

„Dobré načasování. Právě jsem se vás chystal zavolat a zeptat se, jestli nevíte něco o těch poletujících raketoplánech.

„Výměna personálu,“ vysvětlila Desjaniová. „Poté co byli osvobození vězni vyslechnuti a jejich schopnosti a zkušenosti zaneseny do databáze personálu flotily, se lodě začaly dívat, jestli nejsou dostupní lidé, které potřebovaly. Většina lodí si teď prohazuje personál, aby získala ty lidi, co potřebují, a ty, co mají navíc, převádí těm, kteří takové potřebují víc. Celý proces automaticky koordinuje databáze flotily.“

Geary pocítil osten podráždění. Proč mu to nikdo neřekl?

Proč ho nikdo nepožádal o schválení? Ale pak si uvědomil, že nebylo potřeba mu cokoli říkat nebo o něco žádat.

Nepodepisoval každý jednotlivý přesun mezi loděmi a neměl čas takové věci sledovat. Lodě s pomocí databáze flotily to zvládaly samy, snažily se držet ve stavu co nejlepší připravenosti a nechávaly Gearyho, ať se stará o celkové plány.

„Předpokládám, že kdyby byly problémy, dozvěděl bych se to.“

91

„Jistě, pane.“

Desjaniová se odmlčela a tvářila se nezvykle neklidně.

„Žádám o povolení k osobní poradě, pane.“

„Osobní poradě?“ Soukromá záležitost? Taková, ve které potřebovala Desjaniová jeho radu? „Jistě. Posaďte se.“

Desjaniová znovu seděla jako v pozoru a chvíli se kousala do rtu.

„Pane, potkal jste poručíka Rivu, když se dostal na palubu.“

Gearymu chvíli trvalo, než si na osvobozeného vězně vzpomněl.

„Jistě. Váš starý kamarád.“

„Poručík Riva byl… víc než kamarád, pane.“

„Ach.“ Pak si uvědomil, jak přesně to řekla. „Byl?“

Desjaniová se zhluboka nadechla.

„Měli jsme spolu žhavé i chladné chvilky, pane. Ale nikdy jsme se úplně nerozešli. A teď… no, je tady. A má výrazně nižší hodnost než já.“

„To by mohl být problém,“ souhlasil Geary a myslel při tom na řády flotily a odstavce o osobních vztazích.

„Ale pokud je to jen starý osobní přítel, určitě se dokážete chovat profesionálně.“

„Není…“ Desjaniová trochu zrudla. „Když jsem poručíka Rivu znovu viděla, byla to velmi silná emoce. Chvíli mi trvalo, než jsem si uvědomila, jaká přesně.“

„Ach.“ Přestaň to říkat! „Takže by z něj mohl být i současný přítel?“

„Ano, pane. Ty emoce tam rozhodně jsou. Z mé strany určitě. A z toho, jak jsme se párkrát bavili, si myslím, že to Cas… tedy poručík Riva cítí podobně.“

Desjaniová bezmocně pokrčila rameny. „Ale dokud je na mé lodi, nemůže se nic stát. Bylo by to dost obtížné s ohledem na rozdíl v hodnostech, ale ve chvíli, kdy je pod mým velením, je to prostě nemožné.“

Konečně si uvědomil, v čem je problém.

„Ale poté co jste ho našla živého, se vám ho nechce převelet jinam.“

92

„Ne, pane.“

To byla rozhodně zamotaná situace, přesně ten typ osobních problémů, u kterých velitelé přemýšleli, jak je přesunout na někoho jiného. Ale zvládat takové věci, nebo se o to aspoň snažit, už patřilo k práci. A naneštěstí v tomhle konkrétním případě měl osobní zkušenosti, podle kterých mohl jednat.

„Fajn, moje rada je následující. Pokud poručík Riva zůstane na lodi, nemůžete s ním mít osobní vztah. Platilo by to, i kdybychom mu zařídili práci přímo pode mnou. Bylo by mu to nepříjemné stejně jako vám. A pokud vás odhaduju správně, Táňo, cokoli, co nepovažujete za profesionálně vhodné, nemá naději na úspěch.“

Mlčky přikývla.

„Myslím, že by měl jít na jinou loď,“ poradil jí Geary.

„Vyberte si velitele, o kterém smýšlíte dobře. V normálním vesmíru spolu budete moci komunikovat celkem svobodně a budete mít mezi sebou dost velkou vzdálenost, aby bylo vše v mezích slušnosti. Tak budete moci oba zvládnout změny, ke kterým došlo od doby, kdy jste se viděli naposledy.“

Desjaniová přikývla a pak se na Gearyho vyděšeně podívala.

„Ale co když bude ta další loď ztracená v boji? Ta, na kterou ho pošlu.“

Přemýšlel, jestli ve hře není ještě něco dalšího, o čem neví.

„Proč jste s Rivou nebyli u Quintarry na stejné lodi?“

„My… jsme potřebovali trochu času od sebe,“ řekla skrz zaťaté zuby. „Já potřebovala chvíli čas. Loď, na kterou se nechal Riva převelet, byla ztracena v boji.“

Geary si povzdychl a přemýšlel o vině, již bezpochyby Táňa Desjaniová od bitvy o Quintarru nosila v sobě.

„Něco takového už by se stát nemělo. Poslyšte, Táňo, vše, co vám můžu říct, je, že se budu snažit neztratit žádné další lodě. Vyberte si dobrého kapitána, někoho, jako je Duellos, Tulev nebo Cresidová, někoho, o kom víte, že bude bojovat chytře, a požádejte ho, ať si Rivu vezme. Pokud si na to netroufáte, požádám je osobně.“

93

„Děkuji vám, pane.“

„A chci, abyste naprosto jasně řekla poručíku Rivovi, proč přesně odchází z vaší lodě,“ přikázal Geary. „Ne proto, že potřebujete čas na rozmyšlenou, nebo proto, že ho chcete na jiné lodi. Nenechte ho dohadovat se, o co vlastně jde, protože pokud se něco stane vám nebo jemu, nikdy se nedozví, co k němu opravdu cítíte.“

„Ano, pane.“

Chvíli na něj zírala, až musel Geary přemýšlet, jestli neprozradil něco ze své minulosti. „Promiňte, pane.“

„To bylo dávno,“ řekl a sklopil pohled. Většina věcí v jeho životě byla dávno. „Doufám, že ať už se stane cokoli, vám to s poručíkem Rivou vyjde.“

Ještě chvíli po odchodu Desjaniové seděl a nechal se strašit vzpomínkami na ženy dávno mrtvé a přemýšlel, proč si přál, aby si o tom mohl promluvit s Viktorií Rionovou. Ale Viktorie Rionová věřila, že Geary podlehl nejhoršímu pokušení, a nehodlala se s ním o čemkoli bavit. Ta teď nebyla dosažitelná a ostatní přátelé, které Geary kdy měl, byli dávno mrtví.

Geary vešel na můstek Neochvějného a zamračil se, když se k němu otočila vztekle se tvářící kapitánka Desjaniová, ačkoli její hněv zjevně nebyl namířený na něj. Všichni důstojníci na můstku vypadali, jako by právě obdrželi verbální ekvivalent deseti úderů devítiocasou kočkou.

„Co se děje?“

„Kapitán Falco už není na palubě,“ ohlásila Desjaniová.

„Bez mého vědomí si zařídil převoz na jednom z raketoplánů.“

Geary se podíval po ostatních důstojnících.

„Předpokládali jsme, že má kapitán Falco autorizaci,“

vysvětlil jeden z nich a přejížděl přitom očima z Gearyho na Desjaniovou.

Geary se posadil a vrtěl při tom hlavou. Měl čekat, že Falco dokáže přesvědčit mladší důstojníky k udělání čehokoli, co by potřeboval.

„Kam šel?“

„Na Válečníka, pane.“

94

„Na Válečníka!“

Geary by spíš čekal Numosovu loď Orion nebo Majestátného Faresové.

„Kdo je kapitánem Válečníka?“ zamumlal a začal to v informačním systému hledat.

Kapitán Kerestes. Jeho záznam byl na dotek ruky a Geary si ho rychle pročetl. No jasně. Kerestes dokázal přežít mnohem déle než ostatní důstojníci, a tak bojoval pod velením Falka v té samé bitvě, o které se zmínil Duellos. Dokonce na té samé lodi.

Nabubřelé texty osobních hlášení o Kerestesovi Gearymu moc neřekly, ale fakt, že si nemohl vzpomenout ani na Kerestese, ani na Válečníka, ho bez nějakého zvláštního důvodu dovedl k domněnce, že Kerestes nepatřil mezi dynamické a aktivní velitele.

Geary aktivoval osobní komunikační okruh a zavolal kapitána Duellose na Odvážném.

„Co mi můžete říct o kapitánu Kerestesovi? Sloužili jste společně na stejné lodi u Batany.“

Duellose žádost překvapila.

„Jemu se nějak podařilo udělat cosi, čím si zasloužil něčí pozornost?“

„Kapitán Falco se bez mého vědomí přesunul na palubu Válečníka. Přemýšlím, proč si vybral právě tuhle loď.“

„Protože kapitán Kerestes nahrazuje otrockou poslušností to, co mu chybí v iniciativě a intelektu. Udělá vše, co řekne Falco.“

Geary přikývl. Nic nevynechávejte, kapitáne Duellosi.

Řekněte mi, co si o tom chlapovi opravdu myslíte.

„Kerestes sám o sobě tedy není problém?“

„O toho se nestarejte,“ poradil mu Duellos. „Považujte kapitána Falka za velícího důstojníka Válečníka ve všech důležitých ohledech.“

„Díky.“

Geary po hovoru s Duellosem rychle zkontroloval naplánovanou formaci. Umístil Válečníka na křídlo, kde měl podporovat tamní lehké jednotky. Teď už bylo příliš pozdě 95

přesunout Válečníka blíž na pozici, kde by měl Falco méně příležitostí napáchat problémy. Budu s tím muset žít a doufat, že je Falco ochotnější ke kompromisům, než si myslím.

Geary se zamračil a snažil si vzpomenout, na co se ještě chtěl zeptat, než jeho plány vykolejily zprávy o Falkovi.

„Kapitánko Desjaniová, ten důstojník, o kterém jsme se bavili. Byla situace uspokojivě vyřešena?“

Po dostatečně dlouhé době ve flotile jste mohli v oficiálně znějící terminologii popsat cokoli.

„Byl převelen na Zuřivý, pane,“ odpověděla rutinním hlasem Desjaniová. „Jak jste navrhl, postarala jsem se, aby byl před odletem seznámen se všemi aspekty situace a s důvody pro tento přesun.“

„Co si o přesunu myslel?“

„Zdálo se, že ho ta příležitost potěšila,“ prohlásila Desjaniová. „Dobře.“

Znělo to tak strašně oficiálně, až měl Geary problémy uvědomit si, že se baví o osobních záležitostech. Doufal, že jeho rada bude mít pro Desjaniovou a poručíka Rivu lepší následky, než byly jeho vlastní osobní zkušenosti.

„Tak odsud vypadneme,“ prohlásil, aniž by kohokoli specificky oslovil. S posledním pohledem na hodiny zpožděný obraz syndických lehkých lodí sledujících jeho flotilu a pak s kontrolou dlouhého seznamu svých lodí, všechny byly podle zelené barvy připravené ke skoku, přikázal Geary všem skočit do systému Strabo.

Tranzit skokovým prostorem ke Strabu netrval dlouho, pouhých pět dní. Skok na Cydoni také nezabere moc času, ale skok do Sancere to víc než vynahradí.

Skokový prostor byl vždy podivný, zvláštní, domněle nekonečná černá prázdnota, jen občas zvýrazněná vzácnými záblesky světla. Co ta světla byla, co je způsobovalo a proč, bylo za Gearyho časů záhadou a zůstalo to neodhalené dodnes, protože neexistoval způsob, jak zkoumat skokový prostor. To Gearyho uklidňovalo: bylo to něco z jeho minulosti, co do 96

přítomnosti zůstalo nezměněné.

Ale to byl jediný komfort, kterého se během cesty dočkal.

Už tak bylo zlé, že přišel o jedinou osobu, u níž cítil, že se jí může svěřit. Koprezidentka Rionová se k němu od hádky nepřiblížila ani neposlala žádnou zprávu. Dost špatné bylo i to, že se musel stále obávat, jestli na něj a na flotilu nenachystali Syndikové u Straba nějaké ošklivé překvapení. Mohli ho přechytračit, odhadnout, kam ho další možnosti zavedou, a tak se mu dostat na kobylku. Ale kdyby se tomuhle strachu poddal, paralyzovalo by ho to a nemohl by se nijak rozhodnout, protože každá možná akce mohla být Syndiky předvídána.

Ne, tentokrát ho trápilo i něco jiného. Do čtvrtého dne snížil počet problémů na dva. Jeden byl nový problém s kapitánem Falcem, druhý starý zahrnující kapitána Numose a další nespokojené důstojníky. Ale oba dohromady… co když se Numos zmocní Falka jako symbolu, který potřebuje, aby mi mohl natropit pořádné problémy? Až doletíme na Strabo, budou v tu chvíli mít skoro týden na plánování, jak mi zkomplikovat život a ohrozit flotilu.

A ještě více frustrující byl fakt, že při pátrání v komunikaci mezi loděmi flotily těsně před odletem ze Sutrah neobjevil nic, co by naznačovalo, že si mezi sebou Falco a Numos vyměnili nějaké zprávy. Jenže to nic neznamenalo. S ohledem na silný provoz raketoplánů mezi loděmi bylo možné snadno přenést tištěné kopie. Gearymu připadala nepřítomnost komunikace mezi Falcem a ostatními důstojníky jako výstraha. Falco byl očividně muž, který žil z pozornosti ostatních a používal své velké manipulační schopnosti k posílení vlastní kariéry a pro to, co považoval za nejlepší zájmy Aliance. Rozhodně by se snažil přesvědčit ostatní důstojníky, aby ho následovali, což znamenalo, že zprávy rozesílané Falcem Geary ani jeho spojenci mezi kapitány neodhalili.

Nejsem moc paranoidní? Ale Duellos i Rionová mě před Falcem varovali, a ti dva už prokázali, že jejich rady se vyplatí poslouchat. Škoda, že si o tom nemůžu s Duellosem promluvit, jelikož ve skokovém prostoru se dají posílat jen jednoduché 97

krátké zprávy a škoda, že se se mnou Rionová nehodlá bavit.

Geary sledoval poletující světla, cítil se stále podrážděnější a přemýšlel, co se stane v hvězdném systému Strabo.

Na hvězdu se Strabo nemělo moc čím chlubit. Byla sotva dost velká, aby se v ní spustila fúzní reakce a stala se hvězdou místo velmi velkou planetou. Její oběžnice se také hodily spíš pro planetu než pro hvězdu, tvořila je sbírka holých kusů skal na blízké oběžné dráze. Geary už viděl spousty hvězdných systémů a nedokázal si vzpomenout na žádný, který by byl tak prachobyčejný a nedůležitý jako Strabo. Nebylo nic překvapivého, že malá záchranná stanice, kterou tady Syndikové kdysi udržovali, byla už dávno zakonzervovaná.

„Nic,“ poznamenala kapitánka Desjaniová.

Geary přikývl.

„Mluvíte o syndické hrozbě, nebo jen komentujete kvality tohohle hvězdného systému?“

„Obojí,“ ušklíbla se kapitánka Desjaniová.

„Hledají senzory anomálie, které by mohly naznačovat přítomnost minových polí v systému?“

„Ano, pane. Senzory jsou nastavené na automatické skenování okolí, i když jsou efektivnější, pokud jsou zaměřené na specifickou oblast. Zatím nebyly objeveny žádné miny.“

„Dobře.“

A v systému nebyly vidět ani žádné syndické lodě. Geary zkontrolovat displej. Alianční flotila byla rozprostřená kolem Neochvějného, všechny lodě udržovaly pozice přesně podle rozkazů. Žádné hrozby. Žádné zjevné problémy s Falcem ani Numosem. Podobně jako situace v systému Sutrah to Gearyho nutilo přemýšlet, čeho si nevšiml.

Strabo dokázalo vypadat nedůležitě i s ohledem na počet skokových bodů, které se v jeho okolí nacházely. Dokonce i u Sutrah byly body čtyři, ale Strabo mělo jen tři. Vzhledem k tomu, kterým flotila do systému přiletěla, byl skokový bod k Cydoni na druhé straně systému. Cestou k němu bude muset flotila proletět kolem třetího skokového bodu, jenž vedl přímo 98

do jiného syndického systému bez hypersítě, napojeného na několik dalších, u kterých byla podle Gearyho přesvědčení připravena spousta pastí nebo min, jelikož na dva z těch systémů se mohl dostat přímo ze Sutrah. Průlet tak blízko dalšího skokového bodu mu nedělal radost, ale neexistoval rozumný důvod, proč se mu vyhnout. I v bodě nejbližšího přeletu bude alianční flotila několik světelných minut daleko.

Kdyby zvo lil delší trasu, která by je zavedla dál od bodu, to by jen posílilo pomluvy o Gearyho přílišné opatrnosti.

Geary zkontroloval manévrovací rozkazy a přikázal flotile vyrazit ke skokovému bodu k Cydoni. Jelikož bylo Strabo velmi malý hvězdný systém, dostanou se tam už za den a půl.

Využil příležitost, kterou mu přelet v normálním vesmíru poskytl, a svolal kapitány lodí na další simulovanou bitvu.

Všechno fungovalo jako hodinky, každá loď dělala přesně to, co Geary přikázal. Což mu mělo udělat radost, ale působilo to na něj přesně naopak. Jeho problémoví velitelé se chovali až příliš poslušně. Neslyšel nic od Falka, Numose ani od kteréhokoli z nižších důstojníků, co předtím otevřeně dávali najevo svou nedůvěru k němu. Mezi loděmi občas přelétaly raketoplány, označené jako rutinní transfer součástek, materiálu a personálu. Geary si byl jistý, že převáží i vzkazy a výzvy od Falka, ale nenapadalo ho nic, co by s tím mohl udělat. Už jsem se ptal u bezpečáků a nedokázali zaručit, že by našli krátké videozprávy, i kdyby rozebrali raketoplány na součástky. Duellos nic neslyšel, ale s ním se nikdo bavit nebude, jelikož ho všichni berou jako mého spojence.

Mohl bych přikázat Falkovo zatčení. Ale to by na některých lodích nejspíš vyvolalo vzpouru, tím spíš, že pro jeho zatčení nemám žádné oficiální důvody. Mohl bych mu přikázat přesun zpět na Neochvějného, ale pokud by zdržoval nebo rovnou odmítl, zůstalo by mi na krku, že jsem ho nechal být, nebo že jsem ho zatknul.

Teď nemůžu dělat nic, aniž bych tak vyvolal problémy, jaké podle mých předpokladů Falco chystá.

Geary se rozhodl kapitánovi Falkovi zavolat. Dospěl k 99

názoru, že bude lepší se mu rovnou postavit než se strachovat, co mu Falco chystá za zády. Na volání odpověděl nervózně vypadající kapitán Kerestes.

„Kapitáne Geary, s lítostí vám musím oznámit, že lékaři na Válečníkovi přikázali kapitánu Falkovi odpočinek.“

„Kapitán Falco se necítí zdráv?“ Chtěl, aby to bylo řečeno jasně, pro případ, že by poslouchal ještě někdo další.

„Jen dočasná… nemoc,“ odpověděl Kerestes a tvářil se při tom, jako by ho mělo pohltit samo peklo.

„Ach tak.“

Další pokus dostat se k Falkovi by jen poukázal na to, že Geary nedokázal Falka donutit k hovoru.

„Vzkažte prosím kapitánu Falkovi, že doufám v jeho brzké uzdravení, ať může pokračovat ve své práci pro dobro Aliance a flotily.“

„Ano, pane. Jistě, pane.“

Poté co Kerestes přerušil spojení, si Geary snadno dokázal představit, jak úlevně se kapitán zatvářil.

Ale ten hovor nic nevyřešil, jen potvrdil, že má Kerestes hrůzu ze svých nadřízených.

„Paní koprezidentko.“

Obavy nakonec překonaly pýchu.

„Co chcete, kapitáne Geary?“ zazněl její hlas z komunikátoru ledově a nevšímavě. Rionová zablokovala vizuální vstup a Geary si přál, aby mohl vidět její výraz.

„Potřebuju vědět, jestli vaše zdroje ve flotile nevědí o nějakých problémech.“

Chvíli trvalo, než zareagovala.

„Problémech?“

„Cokoli, co by se týkalo kapitána Falka nebo kapitána Numose.“

Další odmlka před odpovědí.

„Něco málo se povídá. Jinak nic.“

„Něco málo? To zní jako mnohem méně, než tomu bylo dřív.“

100

„Je toho méně,“ potvrdila Rionová. „Ale nic dalšího jsem neslyšela.“

„Byl bych vám opravdu vděčný, kdybyste mě kontaktovala, pokud se k vám dostanou nové informace.“

„Čeho se bojíte, kapitáne Geary? Svých vlastních kapitánů?“ V jejím hlase teď byl jasně slyšet hněv. „Takový už je osud hrdinů.“

„Nejsem…“

Geary se zarazil a v duchu napočítal do pěti. „Mám obavy, že se stane něco, co by ohrozilo životy lidí ve flotile. Doufám, že dokážete překonat své pocity ke mně a pomůžete mi postarat se, aby někdo neudělal něco…“

„Pitomého?“

„Ano.“

„Což je něco jiného než hrdinského?“ zeptala se hlasem chladnějším než tekutý dusík.

„Zatraceně. Paní koprezidentko…“

„Zeptám se svých zdrojů. Z obavy o dobro lodníků ve flotile. Někdo se o ně starat musí.“

Spojení se s cvaknutím přerušilo a Geary se musel hodně ovládat, aby neudeřil pěstí do zdi vedle komunikátoru.

„Kapitáne Geary,“ oznámila kapitánka Desjaniová hlasem určeným pro bojové situace, pečlivě ovládaným a precizním.

„Něco se děje.“

Flotila byla hodinu vzdálená od skokového bodu. Geary neplýtval časem na běh k můstku, místo toho si vyvolal pohled na flotilu na displeji ve své kajutě.

To „něco“, o čem mluvila Desjaniová, bylo až příliš jasné.

Ve formaci alianční flotily se objevily mezery a díry, jak spousta lodí opustila určené pozice. Podle předpokládané trajektorie všechny lodě mířily stejným směrem. Geary je rychle sečetl. Válečník, Orion, Majestátní, Triumf, Neporazitelný, Polaris a Předvoj. Čtyři bitevní lodě a tři bitevní křižníky. Šest těžkých křižníků, další čtyři lehké a více než dvacet torpédoborců. Skoro čtyřicet lodí.

101

Geary zkontroloval předpokládaný kurz a pochopil, že míří přímo k druhému skokovému bodu. Předkové jim pomozte, pokusí se utéct přímo do aliančního vesmíru, bezpochyby se spoléhají, že jejich „bojovný duch“ překoná přesilu, o které snad musí vědět. Aktivoval velitelský okruh a snažil se přijít na to, jaké rozkazy vydat.

„Všechny jednotky ať se vrátí do formace.“ To bylo úplně k ničemu, bylo nepravděpodobné, že by ho poslechli, pokud se už rozhodli jeho rozkazy ignorovat.

„Míříte přímo k těžce opevněným syndickým hvězdám.

Nebudete schopní prorazit.“

Žádná reakce. Vzbouřené lodě se dál odtrhávaly od flotily.

Nemůžu je přesvědčit. Teď už ne. Věří ve Falka a v to, co považují za svou morální převahu. Nemá smysl snažit se je přesvědčit, aby naslouchali rozumným argumentům. Ale musím se postarat, aby se k nim nikdo další nepřidal. Co jen mám říct?

„Vaše povinnost vůči Alianci vyžaduje, abyste zůstali s flotilou a neopouštěli své druhy.“

To by je mělo popíchnout. Přece jen utíkají od zbytku flotily.

„Vraťte se na své pozice, pro dobro svých lodí i posádek, a nebudou žádné disciplinární postihy.“

Geary věděl, že by ani nebyly potřeba, protože jejich návrat by přesvědčil většinu z těch, kdo byli ochotní následovat Falka a Numose, že už jim nemá smysl věřit.

Konečně přišla odpověď.

„Tady kapitán Falco, velící lodím ochotným držet se cti a slávy alianční flotily. Povolávám…“

Na komunikačním displeji se objevil nový symbol a Falco zmlkl.

„Tady kapitánka Desjaniová,“ ozvalo se z interního komunikátoru Neochvějného. „Aktivovala jsem velitelský blok komunikace. Signály ze všech lodí na frekvenci flotily budou zablokovány. Uslyšíme jen to, co bude posláno přímo nám.“

„Díky.“

Kdyby jen měl flotilu plnou důstojníků, jako byla Táňa 102

Desjaniová. Geary si sám až příliš pozdě uvědomil, že nemůže nechat Falka vysílat výzvu k dezerci všem ostatním lodím.

Znovu poslal zprávu celé flotile a snažil se udržet hlas jasný a klidný.

„Všem lodím, v opuštění svých druhů není žádná čest, ani v ignorováni platných rozkazů. Bojujeme pro vítězství a bezpečí našich domovů, ne pro slávu. Všechny jednotky, vraťte se na své místo ve formaci. Budeme vás potřebovat, až příště udeříme na Syndiky.“

Možná narážka na blízkou bitvu některé z nich osloví.

Ale třicet devět lodí tvořících Falkovu osobní flotilu rychle vytvořilo malou formaci a zamířilo k druhému skokovému bodu, ke kterému už nebylo daleko. Gearyho vztek na Falka v něm vyvolal iracionální touhu přikázat ostřelování vzbouřených lodí, ale jakmile se ten nápad objevil, okamžitě ho potlačil. Nemožně. Takový rozkaz nevydám. A i kdybych ho vydal, kdo by mě poslechl? Tohle by udělali Syndici. Ale co mám dělat? Nemůžu je zastavit. Ke skokovému bodu jim zbývá jen patnáct minut.

„Všem lodím, které opustily formaci: promyslete si své činy, pro dobro Aliance, svých druhů a svých posádek. Pokus o dosažení aliančního vesmíru trasou vedoucí tímto skokovým bodem nepřežijete.“

Vzbouřené lodě už byly vzdálené několik světelných minut.

I s ohledem na časové zpoždění bylo jasné, že poslední Gearyho výzva selhala. Nebyl čas na další výzvu, maximálně na jednu krátkou zprávu, kterou lodě dostanou, než vstoupí do skokového prostoru. Zhluboka se nadechl, podíval se na hvězdnou mapu a rychle v duchu probíral možné trasy spojující nejbližší hvězdy.

„Všem jednotkám, které opustily formaci. Ilion. Opakuji.

Ilion.“

Chvíli přesouval lodě ve flotile, aby zakryl mezery vzniklé vzbouřenci, a pak tiše seděl, dokud se flotila nedostala až ke skokovému bodu k Cydoni.

„Všem lodím, skočte teď.“

103

Přesně tohohle se bál už od chvíle, kdy byl donucen převzít velení nad flotilou. Hrozil se rozkolu. Připadalo mu jasné, že rozdělovat síly hluboko uvnitř nepřátelského teritoria je šílenství, ale od začátku bylo zřejmé, že ne všichni kapitáni se na takové věci dokáží dívat racionálně. A teď vznikl precedens.

Téměř čtyřicet lodí zamířilo k nejistému osudu pod velením kapitánů, o kterých měl Geary pochybnosti, nedůvěřoval jim, a v případě Numose jimi dokonce pohrdal. Kdyby jen existoval způsob, jak by se ti kapitáni mohli dočkat zaslouženého osudu, aniž by to potkalo i jejich lodě.

Ale existuje malá šance. Pokud budou přemýšlet, pokud si uvědomí, že slavná smrt jejich domovy neochrání, pokud budou ochotní použít to, co jsem je naučil, dokud byli s flotilou. To, co jsem jim řekl těsně před odletem. A pokud se to od nich nedozví Syndikové a nebudou mít čas připravit past pro nás ostatní. Kdybych to tak jen mohl vědět.

Nedokázal vydržet ticho ve své kabině, které neustále sílilo od chvíle, kdy ho přestala navštěvovat koprezidentka Rionová, a tak se donutil vyrazit na obchůzku po Neochvějném, ukazovat svůj sebevědomý výraz členům posádky, jimiž útěk tolika druhů otřásl, vyprávět jim mnoha různými způsoby, že až flotila doletí k Sancere, dostanou Syndikové lekci, na jakou nezapomenou. Snažil se, aby se posádka soustředila spíš na to, co bude, než na to, co se stalo v hvězdném systému Strabo.

Použil minimální komunikační prostředky dostupné ve skokovém prostoru, aby poslal krátkou variaci na toto téma ostatním lodím ve flotile, a doufal, že to bude fungovat.

Ve zbývajícím čase se Geary vrhl na vytváření dalších simulací. Stále doufal, že by je mohl použít k výuce bojových schopností, které si pamatoval z doby před stoletím, schopností, na něž flotila za dlouhé roky zapomněla, jak ničivé ztráty lodí i personálu vymazaly společnou paměť a znalosti menší skupiny profesionálů, ke které Geary kdysi patřil.

Netušil, kolik času bude mít na předávání znalostí.

104

Geary vešel na můstek Neochvějného ve chvíli, kdy se alianční flotila chystala opustit skokový prostor.

Kapitánka Desjaniová se po něm podívala a kývla na uvítanou, nedalo se přehlédnout, že o něj má obavy. Geary ztěžka pokývl hlavou a zapadl do velitelského křesla.

Neuvědomil si, jak moc na něj dolehla Falkova zrada. Tak, že si toho Desjaniová všimla. Snad to nepostřehla aspoň posádka.

Nebo vypadal výjimečně špatně právě teď, po téměř bezesné noci, kdy musel přemýšlet, co na ně čeká u Cydoni. Kdy se strachoval, že by se mohly dát na útěk další lodě.

Aby zamaskoval nervozitu, vyvolal si zobrazení flotily a předstíral, že ho intenzivně studuje. Snažil se vymyslet plán pro Sancere, přestože nemohl vědět, co ho čeká, dokud tam nedoletí. Včera dostal nápad, paradoxně vyvolaný událostmi v hvězdném systému Strabo, a pár minut o něm přemýšlel a kontroloval si jména a záznamy některých svých kapitánů.

„Připravit pro přeskok,“ oznámila Desjaniová.

Geary si rychle vyvolal zobrazení hvězdného systému a čekal. Zatím na displeji byly vidět jen staré informace ze syndického průvodce hvězdnými systémy, který našli na Sutrah Pět. Jakmile se flotila dostane do normálního vesmíru na okraji systému Cydoni, začnou informace ze senzorů Neochvějného a všech dalších lodí flotily aktualizovat zobrazení podle toho, co po příletu uvidí.

Geary sebou škubl a nudnou, prázdnou černou nicotu skokového vesmíru nahradil blikající obraz reálného vesmíru plného hvězd. Čekal a sledoval, jak se na displeji objevují aktuální informace. Žádné lodě. Žádné odhalené miny. Nic.

Kapitánka Desjaniová se triumfálně usmívala.

Ale Geary stále upíral pohled na zobrazení hvězdného systému, na kterém expandující fotosféra hvězdy Cydoni dosahovala k jediné kdysi obyvatelné planetě, jež v systému byla. Bylo to podobně perverzně fascinující jako pohled na havarovaný vlak, ačkoli v tomhle případě se století trvající proces odehrával mnohem pomaleji než jakákoli lidská havárie.

A havarovanou troskou byla celá planeta.

105

Většina atmosféry dříve obyvatelné planety už byla odfouknuta do vesmíru. Prázdná moře dávno přišla o svou vodu, také vyhnanou do prostoru částicovým bombardováním a žárem z nafouknutého slunce, které kdysi této planetě dávalo život. Teď ji však slunce pomalu požíralo a na planetě nebyla odhalená jediná stopa života.

„Pod kůrou pravděpodobně ještě žijí nějaké životní formy adaptované pro extrémní prostředí,“ komentoval jeden z důstojníků na můstku. „Ty ještě chvíli vydrží.“

„Jak dlouho to bude trvat, než fotosféra obalí celou planetu?“ zeptal se Geary.

„Těžko říct, pane. Takováhle hvězdná expanze se většinou odehrává v nárazech. Něco mezi padesáti a dvěma sty lety, záleží to na tom, co se bude dít uvnitř hvězdy.“

„Díky.“

Geary se podíval na zvětšený obraz planety. Senzory Neochvějného označily několik oblastí, kde stále existovaly trosky lidského osídlení, ačkoli kvůli brutálním podmínkám vypadaly jako tisíce let staré. Jedna skupina ruin ležela vedle prázdného moře, rozpadlé zdi byly zčásti zakryté prachovými dunami nafoukanými bouřemi ještě před tím, než atmosféra příliš zřídla. Země ve světle expandující hvězdy zářila rudě.

Geary přemýšlel, jak město asi vypadalo, když u jeho nohou ještě šplouchaly mořské vlny. Informace ze syndického průvodce měl na jedno cvaknutí daleko, a tak se podíval.

Přístav Junosa. Už kompletně opuštěný i v době, kdy se zastaralý průvodce chystal k vydání. Lidé tomu městu obětovali životy, stavěli ho a udržovali a vytvářeli v něm lidskou komunitu, ale teď už zůstaly jen otřískané trosky a i ty během století expandující hvězda spálí. Po návštěvách opuštěných míst, jako byly systémy Strabo a Cydoni, bude úleva vidět živý hvězdný systém, Sancere, i když tamní lidskou populaci tvořili nepřátelé.

„Budeme muset letět po trajektorii, která bude dostatečně vzdálená od té nafouknuté fotosféry,“ poznamenala kapitánka Desjaniová.

106

Geary přikývl.

„To jo. Nelíbí se vám něco na kurzu, který navrhly lodní manévrovací systémy? Bude nám trvat čtyři dny, než se dostaneme ke skokovému bodu k Sancere, ale lepší alternativu nevidím.“

„Ani taková není,“ souhlasila s ním Desjaniová. „Je to nejlepší možnost.“

Čtyři dny. Čtyři dny, během kterých mohou méně spolehliví kapitáni přemýšlet o tom, co udělaly Falkovy lodě u Straba.

Čtyři dny, během nichž mohou přemýšlet, jestli nebude lepší letět k jinému skokovému bodu. Musím se postarat, aby na to neměli čas. Aby se soustředili na Sancere. Natolik je zavalit simulacemi a manévry a plány, aby nemohli myslet na nic jiného než Sancere. Dožene je to k vyčerpání, ale jiná alternativa mě nenapadá.

Začal připravovat omezenou konferenci, které se měli účastnit jen kapitáni přibližně třiceti lodí. Kdo by je měl vést?

Předtím se ještě nerozhodl, ale při pohledu na seznam schopných kapitánů, který dal dohromady, upoutalo jeho pozornost jedno jméno. Ale pořád tady byla otázka, na kterou nenašel odpověď. A nevypadalo to, že by byla schovaná někde na dosah v databankách Neochvějného. Buď to, nebo nezadával Geary otázku správně a umělá mysl ho nedokázala pochopit.

Už na to narazil mnohokrát.

„Jak dlouho bude trvat, než mě ti inteligentní agenti pochopí?“ zabručel nahlas.

Desjaniová se podívala na jednu z důstojnic. Žena si odkašlala, než promluvila.

„Pane, inteligentní agenti se naučili vzorec reakcí založený na způsobu myšlení a psané nebo verbální charakteristice lidí, se kterými jednají.“ Pak zaváhala.

„A já nemyslím jako oni, co?“

„Ne, pane. Vaše nevyslovené předpoklady, vzorce myšlení a fráze, které používáte, nejsou zcela stejné jako ehm…“

„Moderní myšlení?“ zeptal se Geary a tentokrát v hlase neskrýval mírné pobavení. Uvědomil si, že to dává smysl. Sto 107

let, to byl dostatečný prostor na vznik drobných i celkem výrazných odchylek od toho, jak lidé mysleli a jak své myšlenky vyjadřovali. Buď se tomu budu smát, nebo se tím nechám dostat, a už tak je kolem mě příliš mnoho věcí, které se o to snaží.

Důstojnice se nervózně usmála.

„Ano, pane. Obávám se, že je to tak, pane. Agenti se učí z vašich reakcí, ale naprostá většina lidí, se kterými jednají, má, ehm, jiný způsob, jak zpracovávat informace, proto se vám nemohou přizpůsobit.“

„Proč nemůžeme pro inteligentní agenty určit subrutinu, kterou budou používat jen při jednání s kapitánem Gearym?“

zeptala se Desjaniová. „Pak by se mohli resetovat a nastavit na jeho způsob používání, a přitom zůstat naladění na ostatní důstojníky a posádku.“

„To zakazují řády flotily o používání inteligentních agentů, paní kapitánko. Inteligentní agenti na lodích se nikdy nemají stát osobními agenty jedince. To by mohlo v umělé mysli vytvářet konflikt zájmů.“

Geary zavrtěl hlavou a přemýšlel, proč i něco takového musí být natolik komplikované.

„Může velitel flotily pozastavit platnost téhle regulace z důvodu nouzové situace?“

Důstojnice se zatvářila, jako by jí to dělalo ještě větší starosti.

„Pane, musela bych se podívat, co podle oficiálních regulací představuje nouzovou situaci.“

„Poručice,“ vyštěkla kapitánka Desjaniová. „Jsme hluboko v nepřátelském teritoriu a snažíme se dostat domů. To podle mě splňuje definici nouzové situace.“

„Podle mne taky,“ přidal se Geary. „Postarejte se o to, poručice. Ulehčí mi to život.“

Důstojnici se ulevilo a usmála se, dostala jasný příkaz, jak problém vyřešit.

„Ano, pane. Jistě, pane. Hned se do toho dáme.“

„Díky,“ podíval se Geary na Desjaniovou. „Při plánování mi 108

to pomůže.“

Desjaniová se usmála, stále pevně věřící v Gearyho jako vždycky předtím.

„Máte plán pro Sancere?“

„Mám. Je nepravděpodobné, že by bylo Sancere málo chráněné. Předpokládám, že budeme stát proti natolik velké skupině nepřátel, že by to mohl být problém. A pokud se pletu, pro menší počet nepřátel se plán dá upravit snadno.“

„Chcete udeřit na bránu hypersítě?“

„Ano,“ sklopil Geary pohled a zamračil se. „Snažím se o tom něco vyhledat. Předpokládám, že by se Syndikové mohli pokusit zničit bránu sami. Jak těžké je zničit bránu hypersítě?“

Desjaniová se zatvářila překvapeně.

„Nemám tušení. Občas se o tom mluví, ale pokud vím, nikdy to nikdo neudělal.“

Geary pokrčil rameny.

„S trochou štěstí na tom nebude záležet. Pokud se nám podaří vytáhnout syndické obránce z jejich pozic a pak se vrhnout k bráně, snad jim dokážeme zabránit v jejím zničení, i kdyby to chtěli udělat. A až budeme mít bránu, porazíme obránce, sebereme to, co budeme potřebovat, a zničíme všechny instalace v systému, které syndické válečné mašinérii k něčemu jsou.“

Oči Desjaniové zazářily.

„To bude pro Syndiky hodně nepříjemná rána. Dostat zásah na důležitém místě, které nikdy nepovažovali za vážně ohrožené.“

„Správně.“ Pokud na nás nečekají s podobnou pastí, která tuhle flotilu málem zničila v syndickém domovském systému. A pokud se mi flotila nerozpadne na kusy ještě dřív, než tam dorazíme.

Geary se postavil.

„Jdu na schůzi s několika kapitány.“

Vypadalo to, že komandérka Cresidová sedí hned vedle Gearyho. Kolem stolu bylo dalších dvacet osm velitelů lodí, 109

všichni zjevně zvědaví, proč byli na tuhle virtuální schůzi vybráni.

„Všichni jste tady, protože záznamy vás označují za odvážné a přitom klidné v boji,“ vysvětlil jim Geary. „Do Sancere přiletíme, aniž bychom měli tušení, co tam na nás budou mít Syndikové připravené. Je nepravděpodobné, že by to bylo něco, co bychom nemohli zvládnout,“ prohlásil sebevědomě a pevně v to doufal, „ale mohlo by jich být dost, aby nám napáchali nějaké škody, pokud se o ně dobře nepostaráme. Budu od vás potřebovat tohle. Komandérka Cresidová ze Zuřivého bude velet malému operačnímu svazu, který se bude skládat z vašich lodí. Operační svaz Zuřivý nebude při příletu flotily na Sancere oddělený od ostatních.

Uděláte to, že budete simulovat opuštění formace, Zuřivý jako první a další ho budete následovat, jako byste vyráželi na nedisciplinovanou zteč na nejsilnější skupiny syndických lodí, co objevíme.“

Komandérka Cresidová a ostatní nedokázali skrýt zmatek.

„Vy chcete, abychom opustili formaci?“ zeptala se Cresidová. „Aby to vypadalo, že ignorujeme rozkazy?“

„Ano.“

Geary ukázal na zobrazení systému Sancere. „Vyrazíte na zteč na nepřítele. Není vás dost, abyste se dokázali postarat o pravděpodobný počet syndických lodí hlídajících Sancere nebo o ty, které tam právě doplňují zásoby, případně se nechávají opravovat. To je schválně. Chci, abyste vypadali jako malá skupinka, která se unáhleně oddělila od zbytku flotily a již je možné snadno zničit. Vyrazíte plnou rychlostí na nepřítele, ale chci, abyste těsně mimo dostřel otočili, nekoordinovaně a stále nedisciplinovaně, a prchali dolů, od Syndiků a zbytků flotily,“

ukázal Geary prstem trajektorii, jakou si přál.

Cresidová se zatvářila ohromeně.

„Jako bychom utíkali od nepřítele?“

„Přesně tak.“

Ani jeden z důstojníků z toho neměl radost.

„Má to dobrý důvod. Jde o to, že…“

110

„Pane,“ přerušila ho Cresidová, na tváři obavy. „Syndikové tomu neuvěří.“

Gearyho na chvíli naštvalo, že by se Cresidová mohla chovat stejně tvrdohlavě jako Numos. Ale to, co řekla, hněv okamžitě rozehnalo. Vypadalo to, že k tomu má důvody.

„Proč ne?“

„Neprcháme z bitvy, pane,“ řekla Cresidová s jasně slyšitelnou pýchou v hlase. „Bez ohledu na počet nepřátel.“

Ostatní důstojníci souhlasně přikývli.

„Syndikové to vědí. Neuvěří fingovanému ústupu.“

To byl problém, ale Gearyho nenapadalo nic, čím by mohl názor Cresidové přebít, zvlášť když s ní souhlasili i ostatní pečlivě vybraní kapitáni. Také to odpovídalo nesmyslu o morálce překonávající materiální přesilu, který slyšel od Falka.

A nemohl ignorovat rady důstojníků, o nichž už se rozhodl, že jsou výjimečně důvěryhodní.

„V tom případě od vás chci radu. Od kohokoli z vás. Jak odlákáme syndické obránce a donutíme je pronásledovat operační svaz Zuřivý, místo aby věnovali pozornost tomu, co dělá zbytek flotily?“

Komandér Neeson z Nesmiřitelného pokrčil rameny.

„Kapitáne Geary, pokud chcete, aby se za námi Syndikové pustili, doporučuju jeden průlet s ostřelováním. Vletíme na ně rychle a tvrdě, zasáhneme nejbližší jednotky vším, co stihneme vystřelit, a pak poletíme dál.“

Cresidová přikývla.

„Ano. Musíme je naštvat. Ještě lepší by bylo, pokud bychom měli další cíl, na který bychom zamířili. Udeříme na ně a pak pozměníme kurz, abychom zaútočili na cenný cíl.“

„Sancere bude plné cenných cílů,“ poznamenal někdo.

„Neměl by být problém za letu něco identifikovat.“

Geary se nad tím plánem zamyslel a díval se na zobrazení Sancere. „Co když proniknete příliš hluboko do syndické obrany? Nechci, aby to byl opravdový sebevražedný útok.

Chci, abyste se dokázali dostat pryč, aniž by vás rozstříleli na kusy.“

111

Neeson také studoval displej.

„Myslím, že to dokážeme. Uhneme na kurz k něčemu zajímavému, Syndikové nás budou pronásledovat plnou rychlostí. My pak zabočíme a vytáhneme je z jejich pozic. Od čeho se snažíme odlákat jejich pozornost, pane?“

„Chci se s flotilou dostat k bráně hypersítě, než si některá syndická loď uvědomí, že jí musí prchnout, a než by se jí to mohlo podařit. Pokud obsadíme bránu a zablokujeme odlety, budeme mít na zničení syndických instalací u Sancere tolik času, kolik budeme chtít, a pak můžeme odletět hypersítí až na hranice aliančního vesmíru.“

„Jestli zničí bránu…“ začala Cresidová neochotně.

„Tak se nebudeme muset bát, že na nás nečekaně přiletí syndické posily,“ odpověděl Geary.

„Ale energetický puls by mohl být nebezpečný.“

Vypadalo to, že konečně našel experta na hypersíť, kterého potřeboval.

„Řekněte mi o tom.“

Cresidová ukázala na zobrazení brány hypersítě v Sancere na displeji.

„Bránaje něco jako spoutaná energetická matrice. Klíč hypersítě funguje tak, že spáruje matrici částic uvnitř brány k matrici u jiné brány a vytvoří tak trasu, kterou může loď letět.

Matrici drží pohromadě tyhle struktury,“ ukázala na objekty obklopující bránu. „Jak vidíte, jsou jich stovky. Říká se jim poutací řetězy, protože v určitém smyslu drží částicovou matrici v požadované formě. Takhle se dá brána zničit, deaktivací nebo zničením řetězů. Ale když se to stane, matrice se roztrhne a energie poutaná v ní se uvolní.“

Několik přítomných důstojníků souhlasně přikývlo.

„Dobrý popis, komandérko,“ odpověděl Geary. Byl přesvědčen, že ve skutečnosti je technologie stojící za bránami mnohem komplikovanější, než jak to Cresidová shrnula. Přál si, aby každý, od koho potřeboval technické detaily, je dokázal popsat tak jednoduše a přesně jako ona.

„Kolik energie a v jaké formě?“

112

Cresidová se bolestně ušklíbla.

„To je teoretická otázka. Nikdy se to v praxi nevyzkoušelo.

Jedna extrémní teorie tvrdí, že rozlomení matrice brány vyvolá výbuch energie na úrovni supernovy.“

„Supernovy?“ přeptal se nevěřícně Geary. „Supernova v jediném výbuchu vypustí tolik energie jako hvězda za deset miliard let svého života. Taková exploze by usmažila nejen vše uvnitř hvězdného systému, ale i okolní hvězdy.“

„Ano,“ souhlasila Cresidová. „A to je zjevně nežádoucí výsledek.“

„Zjevně,“ poznamenal Geary.

„Ale druhý extrém tvrdí, že se energie v matrici, ehm, stáhne do sebe jako nekonečné origami, stane se menší a menší a těsnější, až se přesune do jiného stavu existence a nebude z našeho vesmíru dosažitelná. Energie uvolněná v reálném vesmíru by byla nulová.“

Geary si sedl, rozhlédl se a viděl, že ostatní důstojníci, kteří o tom něco ví, s Cresidovou opět souhlasí.

„Takže v krajním případě likvidace brány buď zničí celý hvězdný systém a okolí, nebo neudělá vůbec nic. Ale jaká úroveň uvolněné energie je nejpravděpodobnější?“

Cresidová se nejdřív podívala po ostatních.

„Většina vědců si myslí, že uvolněné energie by bylo méně než při explozi supernovy a více než žádná, ale nikdy nikdo nedokázal přednést důvěryhodnou teorii, kolik by to bylo.“

„To si děláte srandu.“

„Ne, pane.“

„To je to nejlepší, co věda dokáže? A ty brány se staví s vědomím, že by potenciálně mohly zničit celý okolní kus galaxie?“

„Ano, pane.“

„Můžete s nimi létat opravdu rychle,“ poznamenal komandér Neeson.

Geary zíral na obraz brány hypersítě u Sancere a přemýšlel, kolik katastrof vycházelo z touhy lidstva cestovat rychleji než předtím. Přemýšlel jsem, jestli za touhle hrozivě ničivou válkou 113

trvající posledních sto let nějak nestojí nelidská inteligence.

Ale měl jsem vědět, že lidé nepotřebují ovlivňování cizí inteligencí jen proto, aby udělali nějakou pitomost.

Hej, počkat chvíli.

„Proč o tom nevíme víc? Navrhli jsme a postavili systém hypersítě. Jak je možné, že nevíme nic o tak důležité charakteristice?“

Komandérka Cresidová si znovu vyměnila pohledy s ostatními důstojníky.

„To vám můžu zodpovědět přesně, kapitáne Geary. Vím, že praktické objevy umožňující stavbu hypersítě přišly dřív než teorie, které by je vysvětlily. Na velké části teorie se stále pracuje. Není to poprvé, co se něco takového stalo. Lidé často na něco přijdou, aniž by chápali, jak přesně to funguje.“

„My i Syndikové? My i oni jsme učinili ty praktické objevy současně?“

Pokrčila rameny.

„Syndikové od nás tu technologii ukradli. Alespoň to předpokládáme, i když nemám takové bezpečnostní prověření, abych to mohla vědět určitě.“

Nebo jsme ji ukradli my jim.

„Takže podtrženo a sečteno, říkáte mi, že si Syndikové netroufnou tu bránu zničit?“

„Ech, to ne, pane. Nevíme. Můžou se rozhodnout, že je to přijatelné riziko.“

Geary se snažil neukázat, jak se cítí. Nevíme. Co když je extrémní odhad správný a flotila donutí Syndiky spálit nejen Sancere a flotilu, ale i všechny okolní hvězdné systémy? A už jen objevení se flotily může přesvědčit syndické velitele o nutnosti bránu zničit. Jenže si nemůžu dovolit neletět k Sancere a nezaútočit. Flotila potřebuje doplnit zásoby.

Nemám alternativu. Musím doufat v nejlepší, že uvolněné energie nebude tolik, aby to něco ohrozilo, ať už blízké hvězdy, nebo jen mé lodě.

Ale sakra. Vím, co udělají.

„Musíme předpokládat, že Syndikové budou čekat, dokud se 114

flotila nedostane dost blízko k bráně, a pak ji teprve zničí,“

prohlásil Geary. Ostatní důstojníci na něj zírali. „Budou doufat, že zničení brány uvolní dost energie, aby to usmažilo nás, ale ne Sancere nebo cokoli dál.“

Cresidová souhlasně přikývla.

„A i kdyby to usmažilo Sancere, pro ně to budou jen nevýrazné materiální škody.“

„Jenže co uděláme?“ zeptal se Neeson. „Nemůžeme bránu jen tak ignorovat.“

„Něco vymyslím,“ slíbil Geary. Doufám. „Pokud tenhle diverzní plán zafunguje, nebudou mít Syndikové na místě dost sil na zničení brány. Tak, zdá se, že všichni souhlasíte s tím, jaký bude nejlepší plán pro operační svaz Zuřivý. Odtrhnete se od formace, čelně zaútočíte na syndické obránce, provedete kolem nich rychlý průlet s ostřelováním, aby to vypadalo, že míříte k něčemu velmi cennému, ale změníte kurz, jakmile vás Syndikové budou připraveni zachytit.“ Odmlčel se. „V

závislosti na aktuální situaci vám pošlu rozkazy, co dělat potom. Nejdůležitější je, že opravdu nechci, abyste se sami vrhli přímo do srdce syndické obrany. Vraťte se, ať vás můžu použít spolu se zbytkem flotily.“ Všichni přikývli.

„Postarám se, abyste dostali správné rozkazy. Děkuji vám.

Komandérko Cresidová, počkejte prosím chvíli.“

Když virtuální obrazy ostatních zmizely, Geary se s vážnou tváří obrátil ke komandérce Cresidové.

„Až zaútočíte na Syndiky, budete dost daleko od zbytku flotily. Snadno se může stát, že budete vzdálení víc než světelnou hodinu. Takže o vašich případných problémech se dozvím až hodinu na to. Věřím vám, komandérko, že budete bojovat chytře. Zaměstnejte Syndiky, stáhněte na sebe jejich pozornost, ale nenechte se odstřelit. Dokážete ustoupit, když to bude ta nejlepší možnost?“

Zdálo se, že o tom Cresidová chvíli přemýšlí, pak přikývla: „Ano, pane.“

„Chci vás živou a bojující, ne hrdou a mrtvou.“

Usmála se.

115

„Pane, ukázal jste nám, že můžeme být hrdí, živí a bojující najednou. Pořád se snažím přijít na to, jak se vám podařilo dát u Kalibanu všechno dohromady a tak dokonale rozdrtit Syndiky.“

Geary se na ni usmál.

„Když odvedete u Sancere dobrou práci, osobně vám to vysvětlím.“

„Dohodnuto, pane.“

Oba se postavili a Cresidová mu zasalutovala. Zjevně si to nacvičovala. Geary jí neřekl, že salutování lodníků bývalo většinou nedbalejší a že teď vypadá spíš jako mariňačka. Když nad tím tak přemýšlím, možná ji to učila právě plukovnice Carabaliová. Geary věděl, že mariňáci cítí značné pobavení při sledování lodníků, snažících se dodržovat zvyk vyhrabaný Gearym z minulosti.

Po odchodu Cresidové si znovu sedl, upřel pohled na displej, obzvláště na značku brány hypersítě. Nikdy předtím ho nenapadlo, že brány představují potenciální nebezpečí.

Potenciálně extrémní nebezpečí.

Svým způsobem to byly nejničivější zbraně, jaké kdy lidstvo postavilo.

A on neměl jinou alternativu než vyrazit s větší částí flotily přímo na bránu hypersítě u Sancere.

116

5.

Komunikátor naléhavě vyzváněl a probral Gearyho k plnému vědomí. Převrátil se a automaticky praštil do tlačítka přijetí zprávy, plný strachu, že uslyší hlášení o úprku dalších lodí z formace.

„Kapitáne Geary,“ ozvala se komandérka Cresidová, na tváři směsici vzrušení a úzkosti. „Trochu jsem přemýšlela. O

různých konceptech. Ale napadlo mě tohle: jelikož jsou matrice bran hypersítě upevněné tolika řetězy, možná by matrice reagovala podobně jako síť nebo plachta, což znamená, že to, jak se přesně rozpadne, záleží na tom, jak budou řetězy uvolňovány.“

Gearymu chvíli trvalo, než to pochopil, ale naštěstí analogie Cresidové nebyla příliš komplikovaná. „Co to pro nás znamená?“ zeptal se.

„No, pane, pokud způsob kolapsu matrice ovlivňuje úroveň uvolněné energie, což by měl, a pokud způsob, jak matrice zkolabuje, záleží na selhání jednotlivých řetězů, tak by v tom případě mělo být teoreticky možné využít selektivní selhání řetězů k regulaci uvolněné energie.“

„Takže výsledkem bude něco jako nukleární hlavice s nastavitelnou silou?“

„No tak trochu… ačkoli fyzikální procesy a teorie, které za tím stojí, jsou naprosto jiné.“

„Co byste potřebovala, abyste to mohla dál zkoumat?“

zatlačil na ni Geary. „Dokážete mi poskytnout použitelné odpovědi?“

„Možná,“ pokrčila Cresidová omluvně rameny.

„Potřebovala bych prioritní přístup k distribuované síti celé flotily.“

„K celé síti?“ Celková výpočetní síla celé flotily daleko přesahovala Gearyho chápání. To mu naznačilo, jak komplexní je to, co mu Cresidová navrhuje. „Dobrá. Máte ho mít.“

117

Po ukončení komunikace s Cresidovou ještě chvíli seděl a přemýšlel, jestli opravdu chce, aby komandérka uspěla. Jenže pokud měla pravdu, nemohl si dovolit nezjistit to.

Bojové simulace, které prováděl Geary s flotilou cestou ke skokovému bodu k Sancere, dopadaly dobře. Ale na další konferenci flotily si uvědomil, že mu nepřítomnost Numose, Faresové a dalších důstojníků spíš vadí, než aby ji uvítal. Jejich absence jen připomínala, že čtyřicet jeho lodí vyrazilo za osudem, který dokázal Geary až znepokojivě snadno předpovědět. Způsob, jakým se ostatní důstojníci rozhlíželi kolem sebe, jako by hledali známé tváře, jasně ukazoval, že i ostatní si nepřítomnost uprchlíků uvědomují.

Rozhodně ničemu neuškodí, pokud od toho jejich pozornost odláká.

„Dostali a zadali všichni modifikované nastavení pro skokové motory, ať se můžeme dostat až k Sancere?“

Důstojníci kolem domněle obrovského stolu přikývli, ale jejich nervozita byla jasně vidět. Věděl, proč mají strach.

Vrhnout se do boje proti lidským nepřátelům byla jedna věc, ale skočit příliš daleko v podivném skokovém vesmíru, to bylo něco naprosto jiného. Takové lodě se už ze skokového vesmíru nikdy nedostaly. Geary věděl, že se mezi lidmi vypráví historky o dávno ztracených lodích, které zničehonic vyskočily v opuštěných hvězdných systémech, jejich posádky dávno mrtvé výjimečně odporným způsobem, nebo stále ještě aktivní, ale pozměněné podivnou povahou skokového vesmíru na něco, co nebylo živé, ale nemohlo zemřít. Slýchával takové historky v barech a při nočních hlídkách na můstku, když se setmělo a známé chodby lodě se v tichu a tmě staly strašidelnými. Geary přemýšlel, jestli se stále točí nové verze starých laciných hororů o nemrtvých ve skokovém vesmíru, které viděl za mlada.

„Ujišťuju vás,“ zdůraznil Geary, „že nastavení bude fungovat. Osobně jsem provedl skoky na takovou vzdálenost několikrát.“ To jim neposkytlo takovou útěchu, v jakou Geary 118

doufal. „Nemusíte mi věřit. Pokud prohledáte databázi flotily, najdete o tom záznamy. Můžu vám dát reference.“ Záznamy se v obrovské mase dostupných informací často ztratily. Našel je jen díky tomu, že věděl, po čem přesně se má dívat, jelikož osobně byl na některých lodích provádějících takové skoky.

Geary občas přemýšlel, kolik toho bylo z celkových znalostí lidstva beznadějně pohřbeno v databázích sbírajících a navždy ukládajících vše možné. V pradávných časech se znalosti ztrácely, protože přestaly existovat všechny kopie. Dnes se ztrácely, protože sice existovaly kopie všeho, ale nalézt danou informaci bylo mnohem horší než hledat jehlu v kupce sena, i kdyžjste věděli, že tam ta informace někde je.

Vědomí, že si mohou Gearyho tvrzení ověřit, je trochu povzbudilo.

„Věřte mi, Syndikové budou velmi nepříjemně překvapení, až se objevíme u skokového bodu v Sancere. Co se jich týče, alianční flotila dokázala nemožné.“

Geary konečně zahlédl na tvářích kolem dlouhého virtuálního stolu úsměvy.

„Máme všechny důvody věřit, že to pro ně bude naprosté překvapení. To nám poskytne dost času, abychom mohli jednat dřív, než si vůbec syndičtí velitelé v Sancere uvědomí, že k nim právě dorazila válka.“

„Loděnice v Sancere vyrábí spousty syndických bitevních lodí a křižníků,“ poznamenal kapitán Duellos.

Geary se na své kapitány pochmurně usmál.

„Bude to prostředí bohaté na cíle, i kdyby tam byla jen polovina toho, co očekáváme. Proto je kriticky důležité, abychom správně koordinovali útoky. Pokud každá loď vyrazí na nejlákavější cíl, který uvidí, snadno by mohla být jedna syndická loď rozprášena na atomy, zatímco půl tuctu dalších unikne. A my nechceme, aby někdo unikl.“

Snadno poznal, že tohle slyšeli rádi. Mělo by mu to pomoct udržet si kontrolu, až kolem sebe uvidí spousty cílů.

„Kapitánko Tyrosianová.“

Přikývla.

119

„Rychlé zásobovací lodě vaší divize odvedly fantastickou práci při výrobě nových kinetických střel a při jejich distribuci mezi loděmi. Děkuji posádkám Titanu, Čarodějnice, Goblina a Džina za tvrdou práci a odhodlání.“

Tyrosianová se zatvářila potěšeně, na což rozhodně měla právo. Díky žijícím hvězdám, že žádná ze zásobovacích lodi nebyla tak pitomá, aby odletěla s Falcem. Ty lodě a jejich schopnosti potřebuju, pokud mám flotilu dostat domů.

Kapitán Tulev se zamračil.

„Ačkoli máme všechny důvody věřit, že Syndiky zastihneme naprosto nepřipravené, musíme také předpokládat, že obrana v systému Sancere bude moderní a početná.“

„Souhlasím,“ prohlásil Geary. „Až skočíme, provedeme to v obecné útočné formaci, ale změníme ji, až uvidím vhodný způsob, jak obranu co nejlépe zlikvidovat. Všichni ze základního bitevního plánu víte, že lodě z operačního svazu Zuřivý budou předstírat opuštění formace. S trochou štěstí k sobě přilákají syndické válečné lodě a umožní nám obsadit bránu hypersítě.“ Odmlčel se a nechtěl nabourat nadšení, které u ostatních vyvolala představa dosažení brány. „Také musíme předpokládat, že se Syndikové pokusí bránu zničit dřív, než se k ní dostaneme.“

„Brány jsou opravdu robustní,“ poznamenal jeden z důstojníků. „Kvůli redundantním komponentům vydrží opravdu velké poškození.“

„Ano,“ souhlasil Geary. Teď vím, že jsou tak postaveně, protože v případě selhání by mohly být následky neuvěřitelné, ale pokud to všem řeknu, mohla by v krizové chvíli nastat panika. „Ale nebyly navrženy tak, aby vydržely soustředěný útok. Možná se nedokážeme k bráně dostat včas. Ale pokusíme se o to.“

Uplynulo několik sekund, než promluvil kapitán jednoho z torpédoborců: „Pane, co s těmi loděmi, které nás opustily v systému Strabo?“

Geary musel na chvíli zatnout zuby, než dokázal odpovědět.

„Není toho moc, co bychom mohli udělat. Sakra, nemůžeme 120

udělat nic. Ani jim nemůžeme letět na pomoc, protože nevíme, ke které hvězdě skočili.“ Protože jsem jim zablokoval komunikaci, ve které se to kapitán Falco bezpochyby chystal všem říct společně s idiotským povoláním do boje. „Jsem přesvědčen, že vletí do syndického mlýnku na maso a skončí na kusy. Bojový duch je důležitý, extrémně důležitý, ale proti nepřátelským zbraním představuje jen mizerný štít.“ Odmlčel se, opravdu se mu to nechtělo říct nahlas, ale měl pocit, že jim stejně řekne pravdu, kterou už znají. „Ale jednu šanci mají.“

„Ilion?“ zeptal se kapitán Duellos. „Řekl jste jim jméno té hvězdy, než vyskočili od Straba. Nemohl jsem si nevšimnout, že je na dosah skoku od Sancere.“

„Ano,“ řekl Geary a ukázal na hvězdnou mapu nad stolem.

Samozřejmě že si to Duellos už zkontroloval. „Pokud nebudeme moci použít bránu hypersítě u Sancere, skočíme od Sancere k Ilionu.“

„Proč Ilion?“ chtěl vědět kapitán Hrozivého. „Není to zrovna nejlepší cesta od Sancere zpátky do aliančního vesmíru.“

„To je pravda,“ prohlásil Geary klidně. „Ale je to jediný hvězdný systém, kam se mohou dostat lodě, co opustily flotilu, pokud by se rozhodly vrátit zpět k nám. Pokud se jim podaří uniknout Syndikům, mohou se stáhnout k Ilionu a setkat se tam s námi.“

Kapitán Tulev zíral na mapu s pochmurným výrazem.

„Chcete říct, pokud se aspoň někomu z nich podaří uniknout Syndikům.“

„Ano. Pokud se jim to povede, vědí, kde nás najít.“

Geary se rozhlédl kolem stolu a snažil se podívat všem do očí.

„Je to pro nás riziko. Jak už bylo řečeno, není to nejlepší cesta zpátky do aliančního vesmíru a pravděpodobně budeme muset u Ilionu čekat déle, než by se mi líbilo, abychom těm lodím dali šanci vrátit se. Ale je to jediná věc, kterou můžeme udělat, a já se rozhodl riskovat to pro dobro aliančních lodí a jejich posádek.“

121

Nastala další odmlka a pak kapitán Hrozivého přikývl.

„Ano, pane. Děkuji vám, kapitáne Geary. Vím, že nechcete hlasovat o rozhodnutích, ale pro tohle bych hlasoval.“

Nikdo mu neodporoval. Geary přikývnutí opětoval. „Díky.“

Co jiného mám říct? Prosím, ať už se žádný kapitán nerozhodne utíkat k jiné hvězdě?

Ale vypadalo to, že nic dalšího není potřeba. Nejistota, kterou Geary předtím cítil, byla nahrazena různými úrovněmi nadšení a rezignace. Schůze skončila a virtuální obrazy mizely, až zůstal jen kapitán Duellos. Ten se na Gearyho vážně zadíval.

„Měl jste jim o Ilionu říct hned. Chtěl jsem to přednést, protože jsem odhadl, co to znamená, ale Hrozivý mě předběhl.“

Geary pokrčil rameny.

„Nebyl jsem si jistý, jak na to budou reagovat, jak budou reagovat na cokoli, co se týká lodí, které odletěly s Falcem.“

„Nejste jediný, kdo má strach, kapitáne Geary,“ usmál se Duellos velmi krátce, když se po něm Geary překvapeně podíval. „Ach, skrýváte to výjimečně dobře, ale já to pochopil, protože o vás už vím dost, abych dokázal číst v náznacích.

Nenechte se oblbnout odvážnými řečmi ostatních kapitánů.

Všichni máme strach a přemýšlíme, jestli další systém nebude náš poslední, jestli je syndický pracovní tábor jako na Sutrah Pět to nejlepší, co má pro nás budoucnost připravené.“

Geary se posadil a bouchl se pěstí do hlavy.

„Potřebovali slyšet, že stále přemýšlím o tom, jak všechny dostat domů, i ty, co utekli.“

„Přesně tak,“ řekl Duellos a dlouze vydechl. „To je mimochodem jediná naděje pro těch čtyřicet lodí. Že budou utíkat.“

„Já vím.“

Geary strčil rukou do hvězdné mapy a sledoval, jak jeho prst trefuje celá souhvězdí. „Ale bylo mi řečeno, že flotila nikdy neutíká.“

„Budu hádat. Desjaniová?“

Geary pokrčil koutek úst v náznaku úsměvu.

„Ne.“

122

„Aha, pravda. Ta vás sleduje a učí se. Takže… ale jistě.

Cresidová. Naše malá buřička ze Zuřivého.“

„Zdálo se, že s ní ostatní kapitáni souhlasí,“ podotknul Geary.

Duellos se usmál.

„Ti ze svazu Zuřivý? Pochopitelně. Protože právě pro takový přístup jste si je vybral. Ale kdybyste neměl velení, i oni by zakolísali, pokud by nastala dost špatná situace, jako tomu bude, až Bojovný Falco narazí na syndické pasti, které na něj podle mě i vás čekají.“

Geary si hrál s ovládáním, aniž by se na ně soustředil.

„Co myslíte, že se stane? Co Falco udělá?“

„Rozpadne se mu to pod rukama,“ prohlásil Duellos přesvědčeně. „Jsem si tím jistý. Kdysi, když měl své nejlepší chvíle, to byl schopný velitel, i když jen s minimem představivosti. Když měl kapitán Falco špatné chvíle, předpokládal, že na nepřítele dělá stejný dojem jako sám na sebe. Nepřítel ten předpoklad ne vždy splnil, ke smutku aliančních sil svěřených pod Falkovo velení.“

Geary přikývl a říkal si, že ten popis dobře shrnuje to, co se o Falkových bojích před jeho zajetím dozvěděl.

„Ale nebyl naprosto neschopný. Pořád nemůžu uvěřit, že byl ochotný s minimálními silami vletět do jasné syndické pasti.

Co se toho týče, taky nemůžu uvěřit, že ho tolik kapitánů následovalo.“

Duellos se zašklebil, jako by kousl do něčeho odporného.

„Přesvědčovací schopnosti kapitána Falka nijak nezeslábly.

Konečně jsem získal kopii zprávy, kterou rozesílal mezi loděmi k potenciálně sympatizujícím kapitánům. I mně připadla inspirující a silná.“

„Škoda, že žádnému z těch kapitánů nepřipadlo vhodné mi o tom říct,“ poznamenal Geary hořce. „Mohl jsem zachránit některé z lodí a důstojníků. Ale nemůžu říct, že by mě překvapovalo, jak přesvědčivá ta zpráva byla. Získal jsem pocit, že se kapitán Falco opravdu považuje za jediného, kdo může zachránit Alianci. V tomhle ohledu je upřímný.“

123

„Ach, on se o Alianci stará,“ souhlasil Duellos. „Nebo spíš se stará o to, co za Alianci považuje. Jeho proslovy mají takovou sílu, protože opravdu jdou od srdce. Ale Falco také věří, že je jediný, kdo opravdu chápe, co je potřeba udělat, a také, kdo to dokáže. Už před lety se přesvědčil, že záchrana Aliance a posilování jeho kariéry a získávání moci je to samé.“

Duellos ztěžka vydechl.

„Strávil dvacet let rychlejším a rychlejším pohybem v tomhle myšlenkovém kruhu a už docházel k přesvědčení, že je spasitel Aliance.“

Geary chvíli přemýšlel, než znovu přikývl.

„Jeho argumenty mají takovou sílu, protože v ně opravdu věří, i když jsou dnes ještě méně podložené realitou než před dvaceti lety.“

„Mají s realitou společného mnohem méně,“ pokrčil rameny Duellos a zatvářil se nešťastně. „Navíc kapitán Falco strávil dlouhé roky v zajateckém táboře, kde panuje naprostá rutina.

Všiml jste si, jak těžko zvládal, když se stalo něco neočekávaného, i během normálního rozhovoru? Nemusel se srovnávat s nouzovými situacemi, nebojoval v bitvách. Je strašlivě z formy. A to je jen psychická strana věci. Fyzicky je starší a žil ve stresujících podmínkách s mizerným jídlem a mizivou lékařskou péčí.“

„Když jsem převzal velení já, uplynulo od mého posledního velení sto let,“ poznamenal Geary suše.

Tentokrát se Duellos usmál.

„Pro nás. Pro vás to bylo pár týdnů. A s dovolením promluvím na rovinu. S kapitánem Falcem máte společné jen hodnostní insignie.“

„To rád slyším,“ přiznal Geary a usmál se, aby ukázal, že naznačený kompliment nebere moc vážně. „Takže si myslíte, že Falco nebude schopný efektivně velet?“

Duellos přikývl, opět zachmuřeně.

„Co ty lodě udělají? Vyrazí na slavnou sebevražednou zteč přímo doprostřed syndické flotily?“

Duellos se s vážnou tváří chvíli díval na hvězdnou mapu.

124

„Myslím, že to není pravděpodobné. Slavnou sebevražednou zteč musí někdo vést. A pokud se nepletu, bude Falco přetížený a neschopný něco takového udělat. Ostatní služebně starší kapitáni jako Numos a Faresová nejsou ani inspirující, ani emociálně schopní předvést něco tak zoufale odvážného. Takže žádný vůdce, který by zteč vedl. V nejhorším případě ztratí hlavy a rozptýlí se, takže budou pro Syndiky snadnou kořistí. V

nejlepším případě si vzpomenou na Ilion a vyrazí ke skokovému bodu směrem tam, ve formaci, aby se mohli navzájem chránit. Syndikové nebudou čekat, že ty lodě skočí bodem vedoucím zpět do syndického teritoria, takže by mohli mít šanci dokázat to. Malou, ale mohli by.“

Geary přikývl s pohledem na ty samé hvězdy.

„Mluvíte, jako byste poslouchal mé modlitby k předkům.

Přesně za tohle se modlím.“

„Pokud dorazí k Ilionu,“ prohlásil Duellos, „budou pravděpodobně pronásledováni Syndiky. Spoustou Syndiků.“

„Já vím. Když se to stane, budeme připraveni. Připraveni probojovat se z Ilionu, pokud budou mnohem silnější než my, nebo vykopnout zbytky Syndiků ze sektoru, když bude převaha na naší straně.“

„To jste měl kapitánům říct také,“ poradil mu Duellos.

„Řeknu, pošlu jim zprávu, než skočíme.“

Geary se zhluboka nadechl.

„Myslíte, že nás opustí ještě někdo?“

„Teď? Ne. I ti, kteří se vás bojí následovat, mají ještě větší strach z opuštění flotily. To jim zabránilo letět s Falcem.“

Geary se zasmál.

„No, to je asi nejlepší podpora, v jakou můžu doufat.“

Duellos se postavil a zasalutoval.

„Uvidíme se v Sancere, kapitáne Geary.“

Geary se postavil do pozoru a opětoval zasalutování.

„Na to se spolehněte.“

Ke Gearyho překvapení se okamžitě poté, co Duellos zmizel, objevil obraz komandérky Cresidové. Když mu salutovala, tvářila se vyčerpaně.

125

„Máme něco, co by mohlo fungovat.“

„Opravdu? Dokážeme omezit energii uvolněnou při selhání brány?“

„Teoreticky. Pokud jsou mé předpoklady správné,“

rozhodila Cresidová rukama. „Nevíme, jestli to bude opravdu fungovat, dokud to nezkusíme.“

„A pokud to nebude fungovat, tak už možná nebudeme mít šanci zkusit něco jiného,“ poznamenal Geary kysele. „Ale i tak, skvělá práce.“

„Pane,“ zaváhala Cresidová. „Je tady ještě něco.“

Když flotila skočila a nechala nafouknutou kouli slunce Cydoni za sebou, svíral Geary v jedné ruce datový disk. Skok k Sancere zabere přes dva týdny, což byl pobyt ve skokovém vesmíru mnohem delší, než kdokoli z flotily kromě Gearyho zažil. Kývl na kapitánku Desjaniovou, vstal a uvědomil si, že se pravděpodobně tváří roztržitě.

„Budu ve své kajutě.“

Jelikož myslel při chůzi na něco jiného, připadalo mu, že cesta ke kajutě trvá nezvykle krátce. Geary si sedl a pak zaťukal na ovladač interního komunikátoru.

„Paní koprezidentko, potřebuju s vámi mluvit.“

„Obávám se, že se mi to teď nehodí,“ odpověděla Viktorie Rionová hlasem chladnějším než vnější vesmír, ale také unaveným.

„Obávám se, že na tom musím trvat.“

Odpověděla po krátké odmlce: „O co jde?“

„O něco kriticky důležitého.“

„A ode mě se předpokládá, že vám to budu věřit?“

Geary spolkl naštvanou odpověď.

„Je mi jedno, jestli tomu věříte, nebo ne. Potřebuju s vámi něco probrat. Pokud vám opravdu záleží na bezpečí Aliance, přijdete sem a vyslechnete mě.“

„A když ne?“

Geary upřel vzteklý pohled na stěnu kabiny. Mohl jí vyhrožovat silou, ale to by ji přátelsky nenaladilo. A taky by to 126

nemuselo fungovat. Ne u koprezidentky Rionové.

„Prosím, paní koprezidentko. Přísahám na čest svých předků, že jde o něco, co musíte vědět.“

Tentokrát byla odmlka delší.

„Dobrá tedy, kapitáne Geary. Stále věřím v čest vašich předků. Brzy budu u vás.“

Geary zapadl do křesla a začal si třít oči. A když si uvědomím, že jsem se kdysi na návštěvy Rionové těšil… ale tohle je příliš důležité. Nemůžu se tomu vyhnout.

Ozval se zvonek u dveří kabiny a Rionová vstoupila dovnitř bez jakéhokoli výrazu ve tváři, zato oči se jí leskly jako kusy ledu.

„Ano, kapitáne Geary?“

Ukázal na protější křeslo.

„Posaďte se, prosím.“

„Stání mi naprosto vyhovuje.“

„Prostě si sedněte!“ vyštěkl Geary a škublo to s ním stejně jako s Rionovou.

„Odpusťte. Záležitost, kterou s vámi musím probrat, je kriticky důležitá,“ pronesl formálně, což mu pomáhalo zachovávat si klid.

Upřeně se na něj zadívala, ale pak si ztuhle sedla.

„Tak o co jde, kapitáne Geary?“

Geary zjistil, že má problémy se na ni dívat, jeho pohled bloudil po kajutě, až narazil na hvězdnou mapu. Představil si, jak ji ničí výbuch na úrovni supernovy.

„Dělali jsme plány s ohledem na to, co by se mohlo stát u Sancere, které má, jak jistě víte, bránu hypersítě. Předpokládal jsem, že se Syndikové pokusí bránu zničit. Byl jsem pak informován, že zničení brány hypersítě by mohlo uvolnit obrovské množství energie. Nebo možná žádné. Je to jen teorie.“

Její hlas zněl stejně ledově jako předtím: „Velké množství energie? Výstavba bran byla schválena dávno předtím, než jsem vstoupila do aliančního senátu, takže moc technických detailů neznám. Jak velké množství myslíte?“

127

„Na úrovni supernovy.“

To u Rionové konečně vyvolalo nějakou reakci. Šokovaně vytřeštila oči. Geary se zhluboka nadechl.

„Jedna z kapitánek našich lodí, komandérka Cresidová, přišla s teorií ohledně bran hypersítě. Pokud je teorie Cresidové správná, úroveň uvolněné energie se může změnit tím, jakým způsobem budou poutací řetězy brány zničeny. Závisí to na přesném načasování a na sekvenci, v jaké povolí uchycení částicové matrice. Síť flotily to s problémy nakonec nějak propočítala a přišla s algoritmem pro ostřelování, které nám umožní stáhnout uvolněnou energii na minimální mez.“

Hlas Rionové byl stále chladný, ale byla v něm slyšet stopa zmatku.

„Proč vás to tak rozhodilo, kapitáne Geary? Uznávám, že zpráva o potenciální hrozbě představované branami je překvapivá, ale pokud jste se naučil, jak to nebezpečí zvládat, připadá mi to jako dobrá věc.“

Geary se zadíval na stříbřitý disk ve své dlani.

„Rozhodilo mě to, paní koprezidentko, kvůli vedlejším výsledkům výpočtů. Abychom mohli spočítat, jak uvolněnou energii omezit, museli jsme vypočítat i jak ji posílit.“

Zvedl datový disk a konečně se jí podíval přímo do očí.

„Máme tak možnost použít brány hypersítě jako absolutně nejničivější zbraně v historii lidstva. Teoreticky bychom mohli ničit nejen celé hvězdné systémy, ale i oblasti vesmíru.“

Viktorie Rionová na něj zírala s hrůzou ve tváři.

„Jak by mohly žijící hvězdy něco takového dovolit? Když lidstvo opustilo pradávnou Zemi, věřilo se, že jsme konečně zabránili hrozbě vymření celé rasy v důsledku katastrofy, že nás rozptýlení lidí mezi hvězdami před něčím takovým ochrání. Ale s touto zbraní.

Upřela pohled na disk. „Co je to?“

„Algoritmus na zvýšení síly exploze. Síť flotily vypočítala oba, jak už jsem vám řekl.“

Hodil jí disk, automaticky ho chytila.

„Budu radši, když to budete mít vy než kdokoli jiný.

128

Postaral jsem se, aby byly kopie v systému sítě vymazány a pečlivě přepsány. Tohle je jediná existující kopie.“

Zírala na disk, jako by to byl jedovatý had.

„Proč?“

Rozhodl se vyložit si tu otázku, jako by se týkala jí.

„Protože, paní koprezidentko, je to příliš nebezpečné, než aby to mohl mít někdo jiný. Včetně mne.“

Rionová Gearyho sežehla pohledem.

„Proč to vůbec někomu svěřovat? Proč zachovat byť jedinou kopii?“

„Protože pokud to dokážeme spočítat my, dokáže to i někdo jiný.“

Tentokrát Rionová zbledla.

„Myslíte… že kdyby to Syndikové měli…“

„Aliance už by pravděpodobně následky ucítila,“ dokončil Geary za ni. „Souhlasím. Nemyslím si, že o tom Syndikové přemýšleli. Myslím, že ani komandérka Cresidová si neuvědomila, jak hrozivé zbraně brány jsou. Ale myslím si, že někdo jiný to ví.“

„Nechápu,“ prohlásila Rionová a její hlas byl ohnivější.

„Pokud si myslíte, že si to Syndikové neuvědomili, tvrdíte, že o tom Aliance ví?“

„Ne. Ani Syndikové, ani nikdo z Aliance,“ prohlásil Geary na rovinu a pokračoval s vědomím, že ji ta slova budou bolet, nicméně cítil, že je pronést musí: „Viděl jsem, jak důstojníci téhle flotily myslí, po století války a vzájemných masakrech.

Kdyby Aliance věděla, že se dají brány použít jako zbraně, už by je začala ničit a likvidovat syndické hvězdné systémy ve velkém. Mám pravdu, paní koprezidentko?“

Rionová chvíli mlčky seděla a pak přikývla.

„Myslím, že s velkou pravděpodobností máte pravdu,“

přiznala tiše. „Tak kdo si myslíte, že to ví? Neexistují planety, které by nebyly členy Syndikovaných světů, nebo alespoň nominální součástí Aliance. Nikdo další není.“

„Nikdo, o kom bychom věděli,“ opravil ji Geary s pohledem na hvězdnou mapu. „Žádní lidé.“

129

„To myslíte vážně?“ zavrtěla Rionová hlavou. „Jaké důkazy máte?“

„Kde se vzala hypersíť?“

Zdálo se, že ji ta otázka zmátla, na čas zapomněla na nepřátelství.

„Objevy byly náhlé. To vím.“

„A stále nerozumíme principu, na jakém hypersíť funguje,“

dodal Geary. „To mi řekla komandérka Cresidová a databáze flotily to potvrdila. Kdy získali technologii hypersítě Syndikové?“

„Přibližně ve stejné době jako Aliance.“

„Zvláštní souhra náhod, že?“

Na chvíli se odmlčel, než pokračoval: „Aliance si údajně myslí, že nám tu technologii Syndikové ukradli. To je rozhodně možné.“

Rionová přikývla a upírala oči někam do prázdna.

„Ano, ale z hlášení, která jsem viděla, vím, že podle Syndiků jsme jim technologii ukradli my.“ Zavřela oči a zamyslela se. „Vy naznačujete, že nám tu technologii poskytla nějaká nelidská inteligence? Oběma stranám? Ale proč?

Hypersíť nám velmi pomohla. Možnost cestovat rychle k jakékoli jiné hvězdě na síti poskytla lidské civilizaci neuvěřitelnou pomoc.“

Geary zapadl do křesla ještě hlouběji a protřel si oči.

„Slyšela jste někdy o konceptu trojského koně? Je to něco, co vypadá jako skvělý dar, ale ve skutečnosti se jedná o nebezpečnou zbraň.“

Rionová na něj zírala, opět pobledle.

„Vy si myslíte, že nám někdo nebo něco dalo ty brány s vědomím, že je postavíme, a s vědomím, že jdou použít jako zbraně proti nám.“

„Jo,“ mávnul Geary na displej. „Brány hypersítě jsou v každém důležitém hvězdném systému, v každé kultuře a významnější oblasti. Představte si, co se stane, pokud v jednom z těch systémů exploduje supernova. Sakra, klidně jen nova.

Nebo mininova.“

130

„Ale… proč?“

„Možná se nás bojí. Možná jen nechtějí, abychom je obtěžovali. Třeba je to pojistka, abychom je nemohli ni kdy ohrozit. Nebo prostě takhle bojují, skrýváním se ve stínu a lákáním protivníků do pasti,“ zavrtěl Geary hlavou. „Tahle válka začala z důvodů, které vlastně nikdo nezná, a táhne se déle, než by dávalo smysl. Na tom není u lidí naneštěstí nic výjimečného, ale tahle válka rozhodně lidstvo naprosto zaměstnala po celé století interním konfliktem. Ani Syndikové, aspoň co víme, ani žádná část Aliance po většinu té doby neprováděla žádnou expanzi do nových systémů. Zkontroloval jsem si to.“

Viktorie Rionová se zamračeně dívala do prázdna.

„To jsou jen spekulace. Máte důkazy?“

„Žádné důkazy. Podivnou záležitost z Kalibanu, kde mariňáci objevili syndický bezpečnostní trezor otevřený nestandardními nástroji a kde nikdo nemohl vysvětlit, proč Syndikové při opuštění systému udělali některé věci. Ale to není důkaz ničeho jiného, než že existuje cosi nezvyklého.“

Zadívala se na hvězdnou mapu.

„Jak by mohl někdo nechat vybuchnout všechny brány na správné úrovni energie? Je možné posílat hypersítí signály?

Nevíme o žádném způsobu, jak by se takto daly použít.“

„Ale my nevíme skoro nic o tom, jak fungují,“ poznamenal Geary. „Myslím, že jsme v bezpečí, dokud někdo z nás nezvítězí. Pokud mám pravdu s tím, co také beru jako čirou spekulaci.“

„Je to hrozivá spekulace, kapitáne Geary.“

Přikývl a podíval se na ni.

„Byl bych vám vděčný, kdybyste o tom přemýšlela. Byl bych vám neuvěřitelně vděčný, kdybyste mi mohla dokázat, že nemám pravdu. Ale bez ohledu na to uchovejte ten disk v bezpečí. Někde ho schovejte a neříkejte mi kde.“

„Snad ani vy byste neměl pokušení to použít.“

„Ani já?“ rozesmál se Geary hrubě. „Ani já? Ono existuje něco, co bych podle vás neudělal, paní koprezidentko? Měl 131

bych vám být za ta slova vděčný?“

„Asi tak vděčný, jako jsem vám já za to, že jste mi dal do rukou nástroj použitelný k vyhubení lidstva!“ odsekla Rionová.

Geary se kousl do rtu a přikývl.

„Omlouvám se. Ale není nikdo jiný, komu bych věřil, že to nepoužije.“

„Tvrdil jste, že se chcete vyhnout zabíjení civilistů a ničení planet,“ řekla Rionová takovým tónem, až to znělo, že ho prosí, aby to přiznal. „Chcete snad říct, že ani to není pravda?“

Na chvíli se nechal ovládnout hněvem.

„Ani to? Poslouchejte, paní koprezidentko, stále jste mi v ničem nedokázala mou neupřímnost! A dokud to neuděláte, ocenil bych, kdybyste nemluvila, jako bych neměl žádnou čest.“

Tvář jí ztuhla, ale přikývla.

„Dobrá tedy, kapitáne Geary. Nebudu vás označovat za nečestného, dokud to nebudu moci dokázat.“

Z jejího tónu bylo zřejmé, že získání důkazu čeká každou chvíli.

„Děkuji vám,“ odpověděl Geary chladně. „A teď, co se týče vaší otázky, ne, doufám, že bych to nikdy nepoužil. Ale představil jsem si, jaké by to bylo, kdybychom byli zatlačeni do kouta, syndický triumf na dosah, a musel jsem přemýšlet.

Kdyby to vypadalo, že jsme už ztratili vše, odolal bych pokušení na poslední šanci, navzdory riziku, že energetický výboj určený k likvidaci Syndiků toho zničí mnohem více? A nemohl jsem s absolutní jistotou říct, že bych to neudělal.

Takže nechci tu příležitost mít.“

„A místo toho chcete, abych to pokušení měla já!“

„Vám věřím více než sobě, paní koprezidentko. Soustřeďuju se na záchranu flotily. Vy to musíte vidět ze širší perspektivy.“

Geary chvíli zíral do prázdna.

„Pokud vás to ještě nenapadlo, právě jsem vám dal absolutní zbraň proti Black Jackovi Gearymu. Kdyby na to došlo, budete mít možnost ho zastavit.“ Věděl, že ho upřeně sleduje.

„Takže teď přiznáváte, že je Black Jack nebezpečný pro 132

Alianci.“

„Už jsem přiznal, že je nebezpečný flotile. Nemůžu si dovolit myslet si, že jsem to, za co příliš mnoho lidí ve flotile Black Jacka považuje. Ale věřím, že vy mě dokážete udržet na uzdě.“

„O to jsem se snažila od chvíle, kdy jste převzal velení nad flotilou, i když právě teď věřím, že jsem selhala.“

Zvedla datový disk.

„Jak můžu vědět, že je to jediná kopie? Jak můžu vědět, že nemáte další?“

„Proč bych o tom lhal?“ vyjel na ni Geary. „Jakou možnou výhodu bych z toho měl?“

„To nevím. Zatím.“

Rionová sevřela prsty kolem disku a znovu ho skryla.

„Jednou jste mě už převezl, kapitáne Geary. Myslela jsem si, že vás znám. Znovu se převézt nenechám.“

„Jediný, kdo vás převezl, jste možná vy sama,“ odsekl Geary.

„Možná,“ prohlásila Rionová, i když podle tónu hlasu a výrazu to nevypadalo, že by sebemíň souhlasila. „Vím, co budu dělat tu dlouhou dobu, než doletíme k Sancere. Co budete dělat vy?“

„Proč vás to zajímá?“ pokrčil Geary rameny. „Nebudu plánovat ovládnutí Aliance ani další útok na syndický domovský systém, pokud máte strach z tohohle.“

„Zdá se, že znáte všechny mé obavy. Jaké jsou vaše, kapitáne Geary?“

K jeho překvapení otázka zněla upřímně.

„Mé obavy.“

Sklopil pohled a znovu na ramenou ucítil váhu velení.

„Obávám se, že Syndikové tenhle tah předvídali. Obávám se o čtyřicet lodí z flotily, o nichž vím, že plnou parou míří do pasti pod vedením blázna Falka a jeho idiotského přítele Numose.“

Rionová přikývla.

„A já vám k tomu přidám další obavu. Pokud je vaše úvaha o původu a možném účelu bran hypersítě pravdivá, troufnete si 133

zvítězit, kapitáne Geary?“

„Zvítězit?“ zasmál se. „Opravdu si myslíte, že přemýšlím nad tím, jak válku vyhrát? Jsem tady, abych dostal flotilu bezpečně domů, paní koprezidentko. Během toho se mi možná podaří uštědřit syndické válečné mašinérii nějaké údery. Ale nemám iluze, že bych mohl nějak prolomit patovou situaci.“

„Ale přišel jste na zbraň, která by mohla tu patovou situaci rozhodnout.“

Než Geary odpověděl, zhluboka se nadechl a vydechl.

„To je zbraň, kterou nepoužiju, pokud budu mít na výběr.

Snad nikdy, ale rozhodně ne, pokud si budu moct vybrat.

Uschovejte ji v bezpečí, dobře skrytou, paní koprezidentko. Až se dostaneme domů, určitě víte o lidech, kterým ty znalosti můžete svěřit.“

Zavrtěla hlavou.

„V tom se pletete, kapitáne Geary. Tuhle informaci není možné svěřit nikomu.“

„Chcete ji zničit?“

„A když ano?“

Chvíli o tom přemýšlel.

„Asi bych se to ani nedozvěděl. Je to na vás.“

Rionová se postavila a trochu se ke Gearymu naklonila.

„Já vás nechápu. Kdykoli si myslím, že ano, uděláte něco naprosto neočekávaného.“

„Možná se moc nesnažíte,“ usmál se Geary smutně.

„Nejsem tak složitý.“

„Nepodceňujte se, kapitáne Geary. Jste mnohem složitější než teorie, které stojí za hypersítí. Jen doufám, že vás jednou pochopím.“

Přikývl.

„Až to dokážete, doufám, že mi to vysvětlíte, ať se pochopím i sám.“

„To udělám,“ řekla Rionová a otočila se k odchodu. Pak se k němu ale ještě jednou obrátila.

„Buď jste ten nejnebezpečnější demagog ve vesmíru, který navenek předstírá tak dokonale svou čestnost a upřímnost, že 134

nikdo nedokáže najít důvody, proč ho nenávidět nebo mu nevěřit, nebo jsem se ve vás zase spletla. Opravdu doufám, že se pletu, kapitáne Geary, protože jinak jste ještě nebezpečnější, než jsem si předtím myslela.“

Sledoval, jak odchází, a pocítil naději, navzdory její zjevné nedůvěře a nepřátelství. Pokud můžu někomu ve flotile s tím diskem důvěřovat, rozhodně je to koprezidentka Rionová.

Nebezpečný. Ještě nedávno bych se tomu vysmál. Ale teď vím, že taková zbraň existuje. Co udělám se znalostí, která by mohla zničit více než jen Alianci?

Co vědí Syndikové? Oni tuhle zatracenou válku začali.

Proč? Dozvěděli se něco, co je k tomu donutilo?

Geary už zapomněl na podivný pocit svědění, který se objevoval po příliš dlouhé době ve skokovém vesmíru. Jako by vaše kůže už nebyla vaše a nepadla vám. Ale teď si ho sotva všímal, protože seděl na můstku Neochvějného a čekal, až flotila vyskočí zpátky do normálního vesmíru. Během několika minut bude vědět, jestli se jeho gambit alespoň částečně vyplatí. Během několika dní se pak až příliš pravděpodobně dozví, co se stane při zničení brány hypersítě.

Vedle jeho křesla se vznášel displej zobrazující Sancere.

Alianční rozvědka o systému věděla jen minimum a starý syndický průvodce nabízel jen o něco málo více, jelikož počet a rozmístění obranných instalací byly utajené. Sancere bylo rozhodně bohaté na zdroje i skokové body. Kolem hvězdy obíhalo osm větších planet, dvě malé na blízké orbitě, dvě další v obyvatelném pásu, jedna z nich s téměř dokonalým klimatem, pak jedna vzdálenější a chladnější, ale stále použitelná, a tři velcí plynoví obři bohatí na zdroje. Alianční flotila vyskočí do normálního vesmíru kousek od oběžné dráhy posledního plynového obra, přibližně tři a půl světelné hodiny od hvězdy.

„Jedna minuta do opuštění skoku,“ oznámila kapitánka Desjaniová s klidem.

Geary přejel pohledem po můstku. Všichni přítomní 135

důstojníci se tvářili trochu nervózně, ale spíš kvůli vzrušení než strachu. Blažená nevědomost, pomyslel si. Ne, to nemůže být pravda. To, co právě teď nevím, mě dohání k šílenství.

Nevědomost je blažená, jen když nevíte, že něco nevíte.

Geary stále přemýšlel, když se znovu otevřely dveře na můstek a dovnitř vstoupila koprezidentka Rionová, mířící ke křeslu pro pozorovatele, jež nepoužila od své hádky s Gearym v systému Sutrah. Podíval se po Rionové, klidně pohled opětovala, s tváří nehybnou a s očima, ze kterých se nedala vyčíst žádná emoce. Geary si vzpomněl na své kadetní dny, kdy za ním v simulátorech sedávali instruktoři, připravení seřvat ho za jakoukoli chybu, které by se dopustil.

Kapitánka Desjaniová přivítala Rionovou s formální zdvořilostí, ale netvářila se, jako by Rionovou ráda viděla.

Všimla si chladu, který zavládl mezi Gearym a Rionovou. A jelikož Táňa Desjaniová byla, jaká byla, okamžitě se postavila po bok Gearymu proti komukoli, kdo by mohl vypadat jako protivník. Geary nechtěl, aby na můstku Neochvějného propukla otevřená válka mezi dvěma ženami, s ním uprostřed v křížové palbě, a tak se pokusil jejich pozornost nějak odlákat.

„Kapitánko Desjaniová, chtěl bych oslovit posádku Neochvějného.“

Desjaniová odtrhla pohled od koprezidentky Rionové a přikývla.

„Samozřejmě, pane.“

Geary stiskl potřebné tlačítko. Mohl to udělat, aniž by Desjaniovou formálně požádal o svolení, ale nebylo by vhodné promluvit k posádce, aniž by se nejprve zeptal kapitánky.

„Posádko, tady kapitán Geary. Za chvíli dorazíme do hvězdného systému Sancere. Vím, že uděláte vše, abyste zachovali čest flotily a Aliance. Nechť nám žijící hvězdy přinesou velké vítězství a ať na nás předkové shlíží s laskavostí.“

V určitém smyslu nebylo nic z toho třeba říkat nahlas, ale na druhou stranu to byl přesně takový typ motivačního proslovu, jaký lidé potřebovali. Geary přemýšlel, pokud byly jeho 136

spekulace o původu hypersítě správné, zda i ten někdo, kdo ji lidem dal, cítil potřebu takových proslovů a pocitů, jež vyvolávaly.

„Naši předkové nás zavedli až sem,“ poznamenala Desjaniová mnohem jemnějším hlasem. Podívala se po Gearym a neřekla nahlas to, co si myslela, že předkové flotile přinesli i samotného Gearyho.

Její víra ho dokázala znervózňovat, ale stejným způsobem o něm ve flotile smýšlely tisícovky lidí. Jestlipak kapitán Falco také cítil, že není hoden víry, jakou v něj ostatní mají, nebo mu to bylo jedno, dokud mu lidé dávali najevo, že je skvělý? Z

toho, co jsem viděl a zjistil, Falco netrávil moc času přemýšlením o ostatních nebo o potřebě naplnit víru, již v něj mají. Myslím, že když si je někdo naprosto jistý svou neomylností, má mnohem klidnější spaní. Včera v noci Geary strávil dlouhou dobu rozhovorem s předky, vyprávěl jim o svém strachu a žádal je o pomoc. Říkal si, že v takovýhle dobách bylo nemít víru velmi těžké, a přemýšlel, jak se ostatní dokáží vyrovnat s problémy bez morální podpory víry.

„Připravit na výskok,“ oznámil jeden z důstojníků. „Teď.“

Gearyho žaludek poskočil, kůže ho přestala svědit a na externích výhledech zazářily hvězdy. Na zobrazení systému Sancere se začaly množit různé objekty jako v nějaké šílené počítačové hře, kde se objevují nepřátelé v obrovském počtu jen tak ze vzduchu. Samozřejmě že tam všechny syndické obranné pozice a instalace už byly. Ale senzory flotily je objevily až teď, jak do systému tekly nové informace a důstojníci na můstku označovali nejdůležitější. Lidský rozum v okruhu sice představoval neohrabaný a pomalejší prvek než automatika, ale navzdory chybám se lidská mysl stále prokazovala jako nejlepší nástroj na filtrování informací a na identifikaci těch nejpodstatnějších.

„ Přilbice hlásí poblíž své pozice syndický monitorovací satelit. Přilbice hlásí zničení satelitu. Lodě lokalizované ve vzdálenosti dvacet osm světelných minut na pravoboku v ekliptice systému, identifikace označuje všechny jako 137

neozbrojené transportéry minerálů. Neobjeveny žádné miny.

Šest, opakuji šest bitevních lodí třídy F identifikováno poblíž loděnice na oběžné dráze kolem čtvrté planety. Zdá se, že v provozu je jen jedna. Osm, opakuji, osm bitevních křižníků třídy D u druhé loděnice na orbitě čtvrté planety. Operační stav zatím neurčen. Syndická vojenská základna ležící čtyřicet světelných minut daleko na měsíci osmé planety vypadá plně funkčně, devět, ne, deset hmotových akcelerátorů v obranných pozicích kolem základny…“

Geary rychle přejel pohledem zobrazení flotily a udeřil prstem do jednoho tlačítka.

„Kapitáne Tuleve. Ať vaše lodě zlikvidují kinetickými střelami syndickou základnu ležící u osmé planety. Nechci jim dát šanci vystřelit.“

Tulevova odpověď se ozvala za několik sekund: „Zahajujeme bombardování zbraňových pozic. Co zbytek základny?“

Teď nebyl čas na obavy nebo rozpaky. Bylo třeba jednat a reagovat dřív než nepřítel.

„Zlikvidujte vše. Taková hrozba nám v týle nesmí zůstat.“

Další nejbližší základna byla poblíž páté planety, přes tři světelné hodiny daleko.

„Kapitáne Duellosi, ať vaše lodě vypálí kinetické projektily na syndickou vojenskou základnu na oběžné dráze kolem páté planety. Až poletíme kolem, nechci ji tam mít.“

„Duellos, rozumím. Bombardování zahájíme do dvou minut.“

Geary spolkl nadávku, když si všiml, jak se jeho formace začíná trhat, pak si uvědomil, že vidí lodě operačního svazu Zuřivý, předvádějící falešný nedisciplinovaný útok. Snad tomu Syndikové uvěří stejně jako málem on. Předkové, prosím, buďte s komandérkou Cresidovou a pomozte jí ustoupit, pokud bude potřeba.

„Syndická válečná flotila objevena mezi oběžnými drahami páté a šesté planety, vzdálenost pět celá osm světelných hodin od aktuální pozice naší flotily. Deset bitevních lodí, šest 138

bitevních křižníků, dvanáct těžkých křižníků, deset, oprava, jedenáct lovců zabijáků. Aktuální pozice zobrazena s časovým zpožděním, předpokládaná pozice v reálném čase, založená na zaměřené trajektorii, ve vzdálenosti pět celá šest světelných hodin od aktuální pozice.“

„Nic, co bychom nezvládli,“ poznamenala Desjaniová a nepříjemně se usmála. „Nemají ani dost lehkých eskort pro velké lodě.“

„Je jich dost na to, abychom je nemohli zlikvidovat snadno,“ připomněl jí Geary. „Předpokládám, že velké lodě provádí výcvik, možná s novými posádkami nebo po dlouhých opravách v loděnici, takže to ve skutečnosti není formace připravená k boji, i když jí Syndikové nejspíš přiřadili obranné povinnosti.“

Upřel pohled na bránu hypersítě.

„Není tam nic. Nehlídají bránu žádnými loděmi.“

A pak se objevily nové symboly. „Co je tohle?“

Desjaniová se zamračila a začala studovat data.

„Maskované obranné jednotky kolem brány hypersítě.

Omezená manévrovatelnost, velké obranné štíty a přijatelná útočná síla.“

„Takže mohou trochu manévrovat?“

Přikývla, aby to potvrdila.

„Čili nemůžeme poslat napřed nějaké kamení a zlikvidovat je. Uvidí ho a uhnuli by.“

Zkontroloval vzdálenost. Skoro pět světelných hodin k bráně hypersítě. I kdyby zrychlili nad bojovou rychlost a zpomalili až těsně u brány, letěla by flotila k bráně nejméně pětatřicet hodin. Trochu dlouhý sprint. Ale operační svaz Zuřivý právě „zuřivě útočí“ na syndický svaz, který je ještě dále a neuvidí útočníky dalších šest hodin. To bude ale šok. S

trochou štěstí na sebe Zuřivý soustředí veškerou pozornost Syndiků.

Ale já nechci vyrazit přímo k bráně, pokud bude jiná možnost. Zkusil na manévrovacím displeji různé možnosti, vyzkoušel kurzy mířící k jiným syndickým cílům a na půl cesty 139

je prohýbal k bráně. Pokud zamíří obloukem k těžebním stanicím kolem plynového obra vzdáleného světelnou hodinu od hvězdy Sancere a pak zahne zpět k bráně, bude cesta trvat přibližně padesát tři hodin při bojové rychlosti nula celá jedna rychlosti světla. Ale zjevný cíl alianční flotily se nezmění z plynového obra na bránu, dokud nebudou méně než dvě světelné hodiny daleko, přibližně osmnáct hodin cesty. To nebylo ideální, ale poskytne to Syndikům málo času na reakci, pokud mezitím neumístí k bráně další jednotky.

„Tady,“ řekl Geary Desjaniové. „Budeme se držet téhle trajektorie, jako bychom chtěli zlikvidovat těžební instalace u plynového obra a pak pokračovat dál do systému a ničit, na co narazíme, ale místo toho změníme kurz tak, abychom zamířili k bráně.“

Přikývla a studovala Gearyho plán.

„Když se dostaneme k plynovému obru nejblíže, stejně můžeme vypustit spoustu bombardovacích projektilů a dost instalací zničit.“

„Nebudeme z nich něco potřebovat?“ zeptal se Geary.

„Můžu to zjistit, než se dostaneme na dostřel. Bude dost času zeptat se kapitánky Tyrosianové z Čarodějnice.“ Inženýři na palubách zásobovacích lodí Titan, Čarodějnice, Goblin a Džin budou vědět, jaké suroviny je potřeba k výrobě toho, co flotila potřebovala k provozu. Znovu se podíval na displej a snažil se rozhodnout, jestli by už neměl změnit formaci, ale nakonec tak neučinil. Ještě bylo příliš brzo, nedalo se říct, jak syndická flotila zareaguje, a pro úder na loděnice a další instalace v systému bude tahle formace stačit.

Geary se chvíli zálibně díval na trupy bitevních lodí a křižníků, které se teprve stavěly. Po dokončení a obsazení posádkou by společně s dalšími válečnými loděmi představovaly vážnou hrozbu, ale teď je měla alianční flotila jako snadno zničitelné terče na střelnici. I tak existovala šance, že se Syndikové pokusí skoro dokončené kusy nahodit a uniknout s nimi. Kromě už sestavených trupů byly zaměřeny i komponenty na další bitevní lodě a křižníky. To vše bude 140

snadné zlikvidovat stejně jako loděnice, které je staví.

„Je to tak divné,“ poznamenala koprezidentka Rionová. Její hlas ztratil část svého chladu, jak i na ni působila situace, do které se dostali. „Jsme ve válce a vybíráme si cíle. Ale prakticky žádná stanice, loď nebo člověk ze Syndikovaných světů v systému neví, že jsme tady.“

„Brzy se to dozví,“ odpověděla kapitánka Desjaniová s pochmurným úsměvem. „Jakmile se k nim dostane světlo z našeho příletu, spousta Syndiků se začne modlit ke svým předkům.“

Geary musel přiznat, že by bylo zajímavé představovat si reakce vůdců a občanů Syndikovaných světů na přílet alianční flotily. Na systémovém zobrazení se kolem flotily šířila bublina označující pohyb světla. Viděl, jak bublina narůstá, její čelo už se dostalo k nejbližšímu plynovému obru a pohybovalo se k vnitřním planetám. Až světlo ukazující přílet flotily dorazí dost daleko, začnou se Syndikové v těžebních lodích a orbitálních stanicích dívat na náhlé poplašné signály. Budou na ně zírat a neuvěří vlastním očím. Několikrát to zkontrolují a budou se snažit obrazy zvětšit. S trochou štěstí jich spousta odmítne uvěřit a vyšle zprávy, jimž bude trvat cesta k cíli dlouhé hodiny. Jiní uvěří a také pošlou zprávy, v jejich případě žádosti o instrukce.

Ty zprávy dorazí do kanceláří vůdců Syndiků v systému téměř současně se světlem oznamujícím přílet flotily a tím zmatek ještě naroste. A jak budou všichni posílat zoufalé vzkazy ostatním, začnou hromady zpráv zpomalovat syndickou komunikační síť, což Syndiky zmate ještě více a bude jim bránit v reakci.

Možná to bude stačit, aby to kompenzovalo výhody, jež Syndikové při obraně vlastního systému budou mít.

„Všem jednotkám,“ přikázal Geary, „dávejte pozor na přilétající kinetické projektily a volně letící minová pole.“

Odmlčel se, chvíli zhodnocoval situaci a nakonec se rozhodl pro kurz fingující blízký útok na plynového obra nejblíže slunci Sancere. „Všem jednotkám v hlavní formaci, tady 141

kapitán Geary. Zatočte doprava na kurzu tři tři devět, dolů čtyři stupně, v čase pět jedna.“

Ikony lodí flotily zablikaly na Gearyho displeji zeleně, ve vlně, šířící se od Neochvějného, jak lodě přijaly a potvrdily příkaz. Bylo to tolik odlišné od davu, kterému Geary velel v systému Corvus, až se při tom musel pousmát.

Zapípání ho upozornilo na příchozí zprávu.

„Tady Zuřivý. Pokračujeme v útoku. Sekundární cíl bude přímý útok na pátou planetu.“

Geary nepřítomně přikývl a pak si všiml, jak se na něj Rionová podezřívavě dívá.

„Ve skutečnosti to neudělají,“ vysvětlil. „Budou fingovat úder na pátou planetu, ale stáhnou se.“ Doufám.

„Naše lehké jednotky kryjící křídlo na levoboku formace proletí kousek od těžebních lodí u nejvzdálenějšího plynového obra,“ pronesla kapitánka Desjaniová ostýchavě.

„Jo.“

Fajn, tentokrát máte pravdu. Ty lodě představují legitimní cíle a důležitě průmyslové zdroje v systému.

„Čtvrtá divize křižníků, šestá a sedmá eskadra torpédoborců, při průletu kolem nejvzdálenější planety zaútočte na obchodní lodě v dosahu. Pro útok na cíle manévrujte nezávisle, pokud to bude potřeba. Informuje posádky těch lodí, že je mají okamžitě opustit.“

To se postaralo o vojenskou nezbytnost i humanitární závazky.

Mapa systému, stále hledající a vyhodnocující nové informace, označila syndické obranné systémy na různých měsících a zjevná velitelství a koordinační centra na planetách a na oběžných drahách. Geary se díval na velké množství cílů na fixních orbitách nebo na objektech s fixní orbitou. Prostředí bohaté na cíle, obvyklý vojenský eufemismus, bylo v tomhle případě silné podcenění situace. Označil syndické bitevní lodě a křižníky stavěné v loděnicích a pak požádal bitevní systém o vhodný plán pro vše vojenské nebo týkající se vojenské mašinérie. O chvíli později se plán objevil, palebné instrukce 142

pro kinetické projektily lodí flotily se zaměřením na nejvhodnější cíle z hlediska dostupné munice a pozice lodí.

Geary rychle seznam prošel, nevšiml si tam ničeho podivného, a tak stiskl tlačítka „schválit“ a pak „provést“.

Lodě alianční flotily začaly vrhat další a další projektily, déšť pevných kovových střel padajících na syndické obrany, déšť, jaký nedokázal odrazit žádný štít. Syndické velení, které bude za pár hodin šokováno zprávami o příletu alianční flotily, krátce na to objeví i blížící se bombardovací projektily. V

určitém smyslu bylo nešťastné, že střelám bude trvat let mnohem déle než světlu informujícímu o jejich příletu, ale jelikož se cíle nemohly střelám vyhnout ani je sestřelit, bude mít pohled na letící ničivou vlnu spoustu času posílit syndickou paniku.

Bojové systémy nápomocně poradily, že by měly Čarodějnice, Džin, Goblin a Titan dostat rozkazy k prioritní výrobě náhradních kinetických bombardovacích projektilů.

Geary stiskl tlačítko, aby to předal kapitánce Tyrosianové na Čarodějnici. Všechno to vypadalo tak jednoduše a hladce, tady na okraji systému. Věděl, že až se flotila dostane dovnitř systému mezi Syndiky, kde se budou reakční doby počítat na sekundy a minuty místo na hodiny, bude to vypadat mnohem komplikovaněji. A až se ty kinetické projektily dostanou k cílům, objeví se vlna ničivých explozí na planetách a lidských stavbách obíhajících kolem hvězdy Sancere. Když si Geary vzpomněl na bezpočet aliančních lodí, jež Syndici zničili v pasti ve svém domovském systému, uvědomil si pochmurný pocit zadostiučinění při představě, jak budou syndičtí vůdci reagovat na zprávy o útoku na Sancere, které se k nim dostanou. Mysleli jste si, že máme strach, utíkáme o život tak zběsile, že vám nejsme schopní ublížit. A teď zjistíte, jak strašně jste se spletli.

Byla potřeba udělat ještě jednu věc. Geary se narovnal v křesle, zaujal profesionální pózu a začal vysílat pro celý hvězdný systém.

„Lidé v hvězdném systému Sancere, mluví kapitán John 143

Geary, velící důstojník alianční flotily. Útočíme na všechny vojenské cíle v systému. Zbývající personál, lodě, občané, kolonie, mimoplanetární stanice a planety mají rozkaz okamžitě kapitulovat. S těmi, kteří se vzdají, bude jednáno humánně v souladu s válečnými zákony. Pokud odmítnete kapitulovat, riskujete zaměření a eliminaci všech instalací a zdrojů týkajících se válečného úsilí.

Jakékoli útoky nebo pokusy o útok na lodě alianční flotily budou potřeny veškerou dostupnou silou.

Na čest našich předků, tady kapitán John Geary, velící důstojník alianční flotily.“

Ukončil zprávu a zhluboka se nadechl, aby se uklidnil.

„Na herce se nehodím,“ poznamenal k Desjaniové.

„Na mě to udělalo dojem,“ odpověděla. Názor Desjaniové na masakrování Syndiků byl rozhovory s Gearym trochu zmírněn, ale zjevně ji právě vyslané hrozby masivního ničení potěšily.

Přibližně o hodinu a půl později proletěla flotila kolem nejvzdálenějšího plynového obra a křižníky a torpédoborce na křídle blíže k planetě zaútočily na velké, pomalu se pohybující těžební lodě. Na displeji ukazujícím obraz ve viditelném spektru Geary spatřil temné tvary pohybující se na pozadí jasně zelené koule plynového obra, jak jeho válečné lodě vyrazily do útoku a pak baterií pekelných kopí neobrněné těžební lodě rozervaly. Když si Geary vyvolal více informací, uviděl ikony záchranných modulů prchajících od těžebních lodí, malinké objekty rozeseté do všech směrů jako semínka rozhozená z prasklého lusku. Geary si vyvolal ještě další sadu informací a vesmír byl najednou posetý tenkými čarami táhnoucími se v obloucích, označujících trasy jeho válečných lodí i nepřátelských civilních.

Na dálku mohla válka vypadat výjimečně krásně. Poté co ji Geary zažil, neměl problém vidět za atraktivní obraz vykreslovaný na dálku a představovat si rozervané lodě a zoufalé posádky, celoživotní úsilí roztříštěné na kusy jediným výstřelem z válečné lodě. I velké vítězství vypadalo mnohem 144

nepříjemněji z paluby lodí, které byly zasaženy.

Narůstající oblaka střepin označovala pozůstatky orbitálních stanic, které už zachytily vlnu kinetických střel vypálených jejich směrem.

„Přichází světlo z našeho bombardování syndické vojenské základny na velkém měsíci osmé planety,“ poznamenala Desjaniová.

Geary se na ten obraz přepnul. Optika Neochvějného poskytovala na obrovské vzdálenosti výjimečně čistý obraz, ale v tomhle případě zakrývala výhled na místo, kde kdysi stála syndická vojenská základna, oblaka vznášejícího se prachu a trosek. Bojový systém, který monitoroval místa nárazu ještě před jejich zakrytím, u každé zaměřené lokace označil předpokládané škody. Všechny útočné prostředky zničené.

Všechny obranné systémy eliminované. Všechny komunikační a řídící instalace rozdrcené nárazy nezastavitelných velkých kusů kovu pohybujících se obrovskou rychlostí. Pokud něco nemohlo útoku uhnout, byla destrukce zaručená.

„Tohle není válka. Tohle je vražda.“

Desjaniová se na Gearyho překvapeně podívala.

„Já vím,“ řekl jí. „Je to nezbytné. Ale Syndikové v těch základnách na fixní orbitě neměli šanci. Nedokážu slavit fakt, že tam ti chudáci umírají.“

Zdálo se, že Desjaniová chvíli přemýšlí, než přikývla.

„Dáváte přednost férovému boji. Jistě. V tom je čest.“

„Jo.“

Jedna věc, na které se dokázal se současnými lodníky shodnout. Znovu se podíval na displej. Jeho lehké jednotky zlikvidovaly syndické lodě poblíž plynového obra a vracely se do formace. Ještě pořád bude trvat hodiny, než centrální syndické velení uvidí přílet alianční flotily. Stejně jako bezpočet lidských vojenských sil před ní musela i alianční flotila zvládat pradávný rituál spěchu a čekání.

Geary si prostudoval syndickou flotilu, jejíž šest hodin stará pozice znamenala jen málo. Kdyby se flotila držela stejné trajektorie, byla by teď na místě, kde ji předvídal zobrazovací 145

systém. Jinak se mohla dostat dost daleko i v případě letu relativně nízkou rychlostí pod nula celá jedna rychlosti světla.

Bude se muset o flotilu dobře postarat. Pokud začnu být moc sebevědomý a budu si myslet, že jejich zničení bude snadné, mohli by mě překvapit a vzhledem ke svému počtu napáchat nepoměrné škody.

Ale není jich dost, aby nás mohli ohrozit. Pokud se formaci Cresidové podaří přilákat jejich pozornost na dost dlouho, nedokáži se ty lodě dostat k bráně hypersítě dřív než my. To vypadá moc dobře.

Poblíž brány hypersítě se objevily červené symboly. Geary tam zaměřil pohled a sledoval, jak ikon přibývá, marně se je snažil silou vůle zastavit. Promluvil jsem příliš brzo. Že by Syndikové přece jen nakonec přišli na to, co se chystáme udělat? Dozvěděli se něco od přeživších z lodí, které následovaly Falka? Neměli by mít dost času na to reagovat a dopravit sem posily.

Ať to není příliš mnoho lodí. Ať nejsou příliš silní. Prosím, předkové, ať jich je tak málo, abychom je dokázali zvládnout.

Nemůžeme z tohohle systému utéct, dokud tady nepobereme dost zásob.

146

6.

„Vypadá to na tucet bitevních lodí a křižníků,“ poznamenala Desjaniová. Zdálo se, že jí příležitost zúčastnit se větší bitvy dělá radost. „Ale jen pět těžkých křižníků, jeden lehký a devět lovců zabijáků. Proč tak malá eskorta?“

Odpověď na otázku přišla, když senzory Neochvějného zhodnotily vše, co bylo na nových syndických lodích vidět.

„Jsou poškození z boje,“ oznámil důstojník sedící u bojového systému, „a pravděpodobně sem zamířili kvůli opravám a doplnění zásob. Většina jejich eskort byla nejspíš zničena v bitvě, kde byly poškozené ty větší lodě.“

Geary přikývl a jeho myšlenky zaletěly zpět k aliančnímu vesmíru. Zvítězili ti Syndikové v bitvě, ve které byly zničeny alianční lodě letící s kapitánem Falcem? Nebo byli poškozeni někde jinde tou částí flotily, která zůstala v aliančním vesmíru na hlídce, zatímco větší část vyrazila na riskantní útok na syndický domovský systém?

„Musíme zjistit, kde byli poškozeni a kým,“ pronesl Geary nahlas.

„To by nám měli říct vězni,“ poznamenala Desjaniová vesele. „Po bitvě můžeme sebrat nějaký syndický záchranný modul,“ ukázala na obraz nově objevených lodí. „Pokud sem přiletěli pro doplnění zásob po bitvě, možná mají na palubách jen málo, nebo dokonce žádnou munici. Žádné řízené nebo kartáčové střely.“

„Pravda,“ souhlasil Geary. „Stačí se dostat k některému z muničních skladů, které jsme identifikovali, předtím, než je zničí naše kinetické bombardování?“

Desjaniová zatančila rukama na ovládání a provedla výpočty.

„Možná. Pokud poletí co nejrychleji ke skladu nejdál od nás, jakmile nás objeví. Ale budou mít jen málo času a budou muset zmizet dřív, než přiletí střely.“ Geary se podíval na 147

řešení.

„A to je odvede od naší trasy k bráně hypersítě. Doufám, že se pokusí letět k muničnímu skladu.“

Sečetl funkční syndické síly v systému. Šestnáct bitevních lodí a dvanáct bitevních křižníků, třináct těžkých, jeden lehký a dvacet el-zetek. Slušná bojová síla, pokud by se jim podařilo spojit a bojovat společně. Slušná alespoň na papíře. Pokud syndická flotila, již objevili v systému po svém příletu, opravdu prováděla výcvik, nemusí mít na palubách plné stavy munice a nejspíš bude mít i nezkušené posádky. Syndické síly, které právě přiletěly, budou pravděpodobně tak zkušené, jak jen mohou být posádky lodí ve válce, v níž taktika vede ke krveprolití s obrovskými ztrátami. Nicméně jejich lodě už byly poškozené a téměř určitě měly minimum munice, pokud vůbec nějakou. A i dohromady měli příliš málo lehkých eskort pro větší lodě.

„Co myslíte, pane?“ zeptala se Desjaniová.

Geary chvíli tiše seděl a jezdil prsty po trasách na displeji před sebou, spoléhal se na instinkty cvičené dlouholetými zkušenostmi a odhadl, jak se budou jeho flotila a dvě syndické pohybovat relativně vůči sobě.

„To bude záležet na tom, co udělají,“ rozhodl se nakonec.

„Pokud budou hloupí, vyrazí nezávisle na ostatních do bitvy a budeme je moci postupně porazit s pohodlnou přesilou v lodích i palebné síle na naší straně.“

„Budou riskovat spojení do jedné skupiny?“ ukázala Desjaniová na bránu hypersítě. „Pokud vědí, že bychom mohli použít bránu…“

A sakra. Desjaniová se stále soustředila na primární problém, zatímco Geary se ztratil v možných alternativách.

„Ne, máte pravdu. Nově příchozí dostanou rozkaz posílit ochránce brány.“ Nebo pomoct se zničením brány. Ale co ta druhá flotila? Zkontroloval další trasy a pak zavrtěl hlavou.

„Ta druhá flotila může udělat skoro cokoli. Ale předpokládal bych, že jakmile nás uvidí letět k bráně, vyrazí tím směrem také, a plnou rychlostí. Jinak by tam stejně dostali rozkaz letět, 148

i kdyby už neměli dost času zastavit nás ještě před branou.“

„To zvládneme,“ poznamenala Desjaniová.

Její klidné sebevědomí bylo nakažlivé.

„Jo,“ pronesl Geary a usadil se pohodlněji v křesle.

„Myslím, že máme čas tak půl hodiny, než se stane něco dalšího. Pak budeme mít nové informace, uvidíme totiž, jak na nás Syndikové reagují. Půjdu něco sníst.“

Desjaniová přikývla, oči stále upřené na vlastní displej.

„Mám vám něco přinést?“ zeptal se jí Geary napůl z legrace.

Poplácala si jednu kapsu na uniformě a usmála se. „Mám potravinové tyčinky.“

„Takto jste lepší lodník než já,“ usmál se Geary v odpověď.

Postavil se a otočil. Všiml si, že koprezidentka Rionová stále sedí za ním a sleduje ho, s výrazem na tváři, který nebylo možné prokouknout. Geary pokývnul hlavou.

„Zatím to jde dobře.“

„Zatím,“ odpověděla Rionová, ale nedokázal rozpoznat, jestli v jejím hlase slyší dobrou náladu, nebo znechucení.

Větší část událostí, které se odehrají v následujících hodinách letu alianční flotily dovnitř systému, byla předvídatelná. Nevojenské lodě zamířily k blízkým orbitálním přístavům nebo se rozptýlily do prázdných částí systému v naději, že alianční lodě nebudou plýtvat časem na jejich ulovení. U orbitálních loděnic propukla zběsilá aktivita, remorkéry začaly odtahovat důležité materiály a pár nedokončených velkých válečných lodí, ale Syndikové neměli dost remorkérů, aby mohli dostat všechny rozestavěné bitevní lodě a křižníky mimo dosah kinetického bombardování. Dvě odtahované nedokončené lodě bylo možné snadno zničit později, až flotila tou oblastí proletí, nicméně Geary musel i tak obdivovat oddanost syndických pracovníků. Snažili se, i když to muselo vypadat beznadějně. A beznadějné to doopravdy bylo.

Se značným zpožděním za světlem ohlašujícím přílet alianční flotily dorazily kinetické střely, rozptýlené po celém 149

prostoru, bušící do cílů blíž k hvězdě, neochvějně mířící do vnitřní části systému, zaplněného průmyslovými a vojenskými stanicemi.

Syndický svaz, kterému dal Geary v duchu označení výcviková flotila, přestože oficiální značení v bojovém systému bylo syndické síly alfa, se obrátil k páté planetě téměř čtyři hodiny předtím, než objevil Gearyho flotilu, takže se naprostou náhodou přiblížil. Když konečně uviděl, jak se otáčí dokola a nahoru, věděl, že ke změně kurzu došlo před pěti hodinami, a uvědomil si, že na můstku strávil v kuse déle než deset hodin. Ale i tak ještě chvíli počkal, dokud si nebyl jistý, že výcviková flotila zamířila bojovat s operačním svazem Zuřivý. Kontrola syndické síly bravo ukázala, že se poškozené lodě naneštěstí vydaly zpět k bráně hypersítě. Geary chvíli doufal, že Syndikové branou utečou ze systému a ušetří ho nezbytnosti bitvy i obav, že zničí bránu dřív, než se k ní dostane.

Unaveně si protřel oči. Ještě zbývalo skoro dvacet čtyři hodin, než se flotila dostane k plynovému obru nejblíže hvězdy a pozmění kurz, aby zamířila přímo k bráně hypersítě. Mohl si vzít stimulanty, po kterých by zůstal vzhůru a v provozu několik dní, ale i ty nejlepší chemikálie si vybíraly daň, zvlášť v situacích, kdy bylo třeba pod tlakem provádět rychlá rozhodnutí. Lidská mysl potřebovala opravdový spánek a s ničím jiným se nebyla ochotná spokojit. Kapitánka Desjaniová dřímala ve svém křesle, které jí zjevně připadalo dostatečně pohodlné, a dokázala zaspat rutinní zvuky ozývající se na můstku. Ale teď se nic nepředvídaného nestane. Mohou se objevit nové informace, ale bylo jasné, že jakoukoli možnou hrozbu spatří hodiny předtím, než by je mohla zasáhnout.

Geary aktivoval komunikační okruh.

„Ať se všechny lodě postarají, aby byla posádka na pozicích vyměněná a měla příležitost odpočinout si.“

Geary se postavil, protáhl a rozhodl se dát ostatním dobrý příklad.

„Půjdu se trochu prospat,“ řekl důstojníkům na můstku.

150

„Zavolejte mi, pokud se stane něco neobvyklého. Chci vědět o všech změnách kurzu těch dvou syndických flotil.“

Prospat šest hodin uprostřed bitvy mohlo vypadat absurdně, ale dávalo to smysl, když se odehrávala ve zpomaleném čase a táhla se několik dnů. Kdyby zůstal vzhůru, jen aby mohl sledovat, jak se nic neděje, byl by pak příliš unavený a nemyslelo by mu to ve chvíli, kdy by se opravdu něco dělo. To si Geary říkal, když si lehal na kavalec a zíral na strop své kabiny. Mohlo to být mnohem horší. Obrana byla překvapivě slabá, navzdory množství vojenských cílů v systému.

Syndikové si zjevně nemysleli, že by Sancere mohlo hrozit reálné nebezpečí, a proč taky? Ale překvapení mohou přijít a on potřeboval čistou hlavu, aby na ně mohl správně reagovat.

Nervozita nakonec vyhnala Gearyho na pochůzku lodí.

Zastavoval se, aby prohodil pár slov s důstojníky a lodníky na bojových pozicích nebo v jídelně. Všichni vypadali nervózně a vzrušeně, obávali se toho, co se může stát, ale také cítili vzrušení, že brzy tvrdě udeří na překvapeného nepřítele.

Několik z nich nahlas přemýšlelo o bráně hypersítě a Geary jim věnoval vágní ujištění, že brána bude obsazena, pokud to jen bude možné.

Když zbývalo šest hodin letu k plynovému obru, mohl hlavní voj flotily konečně sledovat něco zajímavého kromě ničivé vlny kinetického bombardování dopadajícího na cíle ještě před příletem alianční flotily. Operační svaz Zuřivý zrychlil při svém útoku k vnitřním planetám na rychlost nula celá dvě rychlosti světla a teď už byl od hlavní formace vzdálený dvě světelné hodiny, brzdil na bojovou rychlost nula celá jedna světla a rychle se blížil k syndické síle alfa, výcvikové flotile.

Geary nemohl na takovou vzdálenost akci nijak ovlivnit, protože vše, co viděl, se už stalo. A tak jen sledoval situaci a snažil se nedávat najevo nervozitu. Pokud se v kapitánech operačního svazu spletl, pokud podlehnou pokušení a natvrdo vrazí do Syndiků, bude z toho krvavá rvačka. Třicet lodí pod velením Cresidové stálo proti přesile třiceti devíti lodí syndické 151

výcvikové flotily a díky deseti bitevním lodím na straně Syndiků i proti palebné převaze. Byl to dost dobrý poměr sil, aby to Syndiky přilákalo k boji, přesně jak Geary doufal. Byl si jistý, že Cresidová nebude tak hloupá, aby se pustila do tvrdého boje na krátké vzdálenosti, ale pokud se splete nebo pokud budou Syndikové příliš chytří, mohlo by se to stát.

Nakonec šlo o to, jestli dokáže věřit důstojníkovi, jemuž svěřil velení. Po zmatku, který napáchal Numos při velení formace u Kalibanu, Geary přísahal, že už nikdy nesvěří velení někomu, komu by nedůvěřoval. Ale bylo mnohem snazší nedůvěřovat a snažit se podřízené řídit do detailu než je nechat dělat jejich práci. Je legrace, jak se tohle nikdy nemění. Musíte se to naučit jako mladý důstojník a vydržet s tím i později.

Pokud tedy chcete být dobrý velitel.

Před dvěma hodinami, což hlavní formace alianční flotily viděla až teď, to Cresidová rozehrála chytře. Zamířila z úhlu, jako by plánovala přímý střet, ale pak pozměnila kurz, aby kolem nepřítele jen proletěla na dostřel. Syndické lodě neměly dost času a zareagovaly neohrabaně, což potvrdilo Gearyho předpoklad, že jde o lodě řízené nezkušeným personálem.

Syndická formace se pokusila otočit kolem své vlajkové lodě a změnit směr tak, aby na operační svaz Zuřivý zaměřila zeď palebné síly. Ale některé syndické lodě se otočily pozdě, střílely kolem svých otáčejících se společníků, zatímco jiné prolétaly stejným prostorem, kam mířily další lodě. Následkem toho musela část lodí divoce manévrovat, aby se vyhnula kolizím, což ještě více narušilo syndickou formaci a ponechalo křídlo nejblíže svazu Zuřivý nekryté a nepodporované. Jak se Syndikové neúspěšně snažili soustředit palbu na čelo alianční formace, prodraly se lodě vedené Zuřivým skrz nechráněné křídlo syndické formace a poničily ho soustředěnou palbou zaměřovanou postupně na jednotlivé syndické lodě na křídle výcvikové flotily.

Geary si oddechl, když Neochvějný sečetl syndické ztráty.

Jedna z bitevních lodí byla opakovaně zasažena a volně se vznášela ve vesmíru, zjevně mrtvá. Dva bitevní křižníky vážně 152

poškozené. Všechny čtyři těžké křižníky na křídle zničeny společně s pěti lovci zabijáky. Aktualizace odeslané Neochvějnému z lodí operačního svazu Zuřivý dorazily současně se světlem ukazujícím bitvu a hlásily, že alianční lodě byly poškozeny jen lehce nebo vůbec.

„Dobrá práce,“ okomentovala to kapitánka Desjaniová.

„Velmi dobrá,“ souhlasil Geary. Pak ztuhl. Na dvě hodiny zpožděných obrazech se začal operační svaz Zuřivý otáčet v širokém oblouku směřovaném tak, jako by Cresidová hodlala provést další nálet na potácející se Syndiky. To jsi neměla dělat, Cresidová. Neriskuj to.

Při rychlosti, s jakou se lodě operačního svazu Zuřivý pohybovaly, zatáčka trvala dlouho a zabrala spoustu místa, i když lodě brzdily, aby poloměr zatáčky zmenšily. Ale nakonec bylo jasné, že Cresidová opravdu přikázala další nálet. Sakra.

Měla mít rozum.

Syndikové využili krátkou přestávku k upravení formace a zaměření nejsilnějších zbraní na alianční útočníky. Zjevně očekávali další úder na křídlo, a tak syndická formace soustředila zbývající lehké jednotky ve středu a bitevní lodě a křižniky do řad ve dvou vertikálně paralelních plochách, užší konce směřující k aliančním lodím. Výsledkem byla formace podobající se sendviči, ve kterém silnější lodě obklopovaly slabší. Bylo paradoxní vidět změnu rolí, kdy velké lodě eskortovaly menší, ale na Gearyho udělalo dojem, že Syndikové tak rychle vymysleli vhodný protitah na taktiku Cresidové zasáhnout křídlo.

„Co myslíte, že udělala?“ zeptala se Desjaniová, v hlase spíš zvědavost než obavy. Použitý minulý čas vypadal nevhodně, když teprve sledovali, co se stane, ale byla to připomínka, že to, co se událo, ať už to byio dobré nebo špatné, se odehrálo už dávno.

„To brzo uvidíme,“ odpověděl Geary a snažil se kvůli jednání Zuřivého sám nezuřit. Nemohl to zastavit, nemohl to změnit, mohl jen sledovat, jak se před ním zobrazují události, které se staly před dvěma hodinami a světlo o nich informující 153

se až teď dostalo k Neochvějnému.

Operační svaz Zuřivý zaujal formaci ve tvaru tužky, dlouhou a tenkou. Geary na to zíral a snažil se přijít na to, proč Cresidová zformovala své lodě právě takhle. Dvě flotily se k sobě rychle blížily, operační svaz Zuřivý používal maximální zrychlení, které vybraná skupina pohyblivých lodí dokázala zvládnout. Alianční lodě se blížily k syndickým kombinovanou relativní rychlostí něco pod nula celá dva rychlosti světla. Obě strany budou mít vážné problémy s efektivním řízením palby, protože při takové rychlosti míření narušovaly relativistické efekty, nicméně to bylo v ještě přijatelných mezích.

Rychlost a potíže vznikající při zaměřování ostatních lodí daly Syndikům méně času na reakci, když Cresidová znovu změnila trajektorii své formace. Lodě svazu Zuřivý zamířily pod čekající syndické obránce, přesně na jeden odhalený roh čtvercové formace na pravoboku syndické síly. Jediná syndická bitevní loď zabezpečující ten roh se dostala pod palbu celé alianční formace, která rychle proletěla kolem. Loď za lodí vrhala střely na osamocenou syndickou loď, jež mohla odpovídat pouze jednotlivými salvami na každou alianční loď.

I když kvůli potížím se zaměřováním při relativistických rychlostech spousta aliančních výstřelů minula, na jedinou bitevní loď jich mířilo tolik, že to stačilo.

Alianční formace proletěla pod syndickou, stále mířící pryč od nepřátel, a za sebou zanechala rozptylující se oblak trosek, který ještě před chvílí tvořil syndickou bitevní loď.

Desjaniová se tiše zasmála.

„Teď budou na komandérku Cresidovou opravdu naštvaní.

To byl dobrý tah, kapitáne Geary. Dvakrát se jim vysmála a v obou případech jim ublížila. Sledujte, teď se otáčejí, aby ji naháněli, ale ona nemíří k páté planetě.“

„Ne,“ odpověděl Geary a studoval trasu, na kterou operační svaz

Zuřivý

obloukem mířil. Zaměřovací systémy Neochvějného rychle odhadly cíl.

„Cresidová se rozhodla vyrazit na loděnice na orbitě kolem čtvrté planety.“

154

Velké průmyslové komplexy představovaly zřejmě nejcennější cíle v celém systému. Geary dal Cresidové rozkazy neničit je, protože chtěl mít příležitost je nejprve vyrabovat, ale operační svaz Zuřivý mohl snadno zničit jednu téměř dokončenou bitevní loď a jeden křižník, zoufale tažené pryč od loděnic ve snaze zachránit je před aliančním kinetickým bombardováním, které k rozestavěným lodím už mířilo.

Zvládla to dobře. Všechno. Ale kdybych s ní mohl komunikovat v reálném čase, přikázal bych jí to udělat jinak, protože bych nedůvěřoval jejímu úsudku. Pamatuj na to, Geary. Mezi tvými kapitány je dost dobrých hlav, které se od tebe učí. Musíš jim důvěřovat. Geary aktivoval komunikační okruh s vědomím, že jeho zpráva bude cestovat hodiny.

„Komandérce Cresidové a všem lodím v operačním svazu Zuřivý, tady kapitán Geary. Vynikající práce. Jen tak dál.“

Na Gearyho požadavky ke kapitulaci stále nepřišla žádná odpověď, i když alianční flotila už proletěla kolem plynového obra nejblíže slunci, zničila syndické průmyslové cíle nezasažené kinetickým bombardováním a rozehnala zbývající obchodní lodě. Motory transportérů rudy a dalších obchodních lodí měly jen zlomek výkonu vojenských lodí. Časem dokázaly vyvinout velkou rychlost, ale trvalo jim to dlouho. A tyhle syndické lodě tolik času neměly.

Kinetickému bombardování bude trvat let ke čtvrté planetě ještě několik hodin, takže syndická velitelská struktura byla ve vnitřním systému stále plně funkční. Geary si přál vědět, jaké rozkazy Syndikové vydávají.

„Všem jednotkám v hlavní alianční formaci, proveďte změnu kurzu dva pět stupňů na levobok, dolů nula dva stupňů, v čase čtyři sedm.“

„Budou mít čas všimnout si, že míříme k bráně, a vydat rozkazy ještě předtím, než je zasáhne bombardování,“

poznamenala Desjaniová s lítostí.

„S tím se nedá nic dělat.“

Daleko stranou od hlavní formace mířil operační svaz 155

Zuřivý stále na loděnice na orbitě kolem čtvrté planety.

Poničené a bezpochyby rozzuřené lodě syndické síly alfa nabraly rychlost už přes nula celá dva světla na záchytném kurzu, kterým se dostanou k operačnímu svazu Zuřivý těsně před dostřelem na loděnice.

„Jaké mají šance zasáhnout Zuřivý při takové rychlosti?“

„S nezkušenými posádkami a bojovými systémy, které ještě nejsou plně doladěné? Tak blízko nulové šanci, že s tím skoro nemá smysl počítat,“ prohlásila Desjaniová. „Budou muset zpomalit na bojovou rychlost, a pokud zpomalí, nedokážou Zuřivého dohnat.“

Odhad Desjaniové odpovídal tomu, co předpokládal Geary.

Přikývl a pak se zamračil, znovu ho trápila myšlenka, že něco přehlédl. Ale pokud se mu v podvědomí opravdu skrýval nějaký nápad, odmítal se ukázat, a tak se Geary rozhodl soustředit na jiné věci v naději, že to pomůže. Nepomohlo.

Ve vzdálenosti pěti hodin letu od brány hypersítě se Geary znovu zamračil. Syndická síla alfa, výcviková flotila, stále zrychlovala na nula celá dvacet pět rychlosti světla a mírně upravila kurz, aby proťala dráhu lodí operačního svazu Zuřivý ještě před tím, než se alianční lodě dostanou ke čtvrté planetě.

„Proč mám pocit, že nemají v plánu zpomalit a udeřit na operační svaz Zuřivý?“

Zdálo se, že to mate i Desjaniovou.

„Nechápu, jak při takové rychlosti mohou doufat v nějaké zásahy. Nemá smysl pokoušet se někoho zachytit, když ho nemůžete ohrozit. Pokud lodě Cresidové provedou úhybné manévry dobře, naprosto to rozhodí zaměřovací systémy syndických lodí a relativistická distorze zabrání Syndikům vidět, co přesně alianční lodě dělají. I kdyby si to neuvědomovali kapitáni na palubách těch lodí, starším důstojníkům na planetě to musí být jasné. Měli dost času říct síle alfa, co má dělat, ale to se nestalo.“

„Proč by chtěli udělat něco, co jim prakticky zabrání v zasažení našich lodí?“ zapřemýšlel Geary nahlas. „Proč by s 156

tím jejich nadřízení souhlasili?“

Zapomněl, že koprezidentka Rionová zase sedí v křesle pozorovatele. Její hlas zazněl tónem, jaký používá učitel na obzvláště tupého studenta: „Možná byste měl přestat předpokládat, že znáte jejich úmysly.“

Geary se k Rionové otočil.

„Co tím myslíte?“

„Stále mluvíte o tom, co musí Syndikové udělat, aby mohli zasáhnout vaše lodě. Co když syndickou prioritou není ty lodě zasáhnout?“

Desjaniová, které se zjevně nechtělo s Rionovou souhlasit, zaťala pěst.

„Pokud nás nemůžou zasáhnout, tak kvůli těm samým relativistickým faktorům je nebudeme moci zaměřit ani my.

Snaží se minimalizovat pravděpodobnost, že dostanou další výprask.“

Přežití bylo prioritou Syndiků? Ale proč?

„Jaký by mělo smysl zachovat tu formaci funkční a přitom nás nechat řádit v celém systému?“

„Předpokládají, že poměry sil něco změní,“ řekla Desjaniová pomalu.

Geary zaskřípal zuby. Spolu s Desjaniovou byli přesvědčeni, že znají syndické úmysly, a pak se snažili syndické jednání srovnávat s předpoklady. Pravé úmysly nepřítele teď byly jasné, stačilo, aby je Rionová upozornila na to, co Syndikové ve skutečnosti dělají.

„Očekávají další posily?“

„Je nepravděpodobné, ale možné, že se kurýrní lodi podařilo proletět branou, aniž bychom si toho všimli,“ souhlasila Desjaniová. „Ale i kdyby se to stalo, nemůžou očekávat odpověď už teď. Musíme předpokládat, že Syndikové správně odhadli náš přílet na Sancere.“

„To neodpovídá situaci, jakou jsme tady našli,“ namítla Rionová a opět tak Gearyho překvapila.

„Vše vypadalo tak, že je náš přílet naprosto překvapil. Mohl by to být velmi komplikovaný trik, jak v nás vzbudit pocit 157

přehnaného sebevědomí, ale kdyby Syndikové věřili, že přiletíme na Sancere, určitě by alespoň zaminovali skokový bod.“

„Obě máte pravdu,“ souhlasil Geary. „Což by znamenalo, že je záchytný kurz zaměřený na operační svaz Zuřivý jen finta, která se snaží zpomalit útok Zuřivého. To by odpovídalo tomu, co Syndikové dělají. Předpokládejme, že během několika dalších dnů nepřiletí žádné velké posily. Co ještě by mohlo změnit poměry sil tak, aby se stalo zachování existujících lodí primárním cílem syndické flotily?“

Něco velkého. To bylo jasné. Něco dost velkého, aby to naprosto zvrátilo poměry sil v celém systému.

Geary se podíval na zobrazení syndické síly bravo na displeji.

„Síla alfa se pohybuje tak rychle, že ji nemůžeme zasáhnout, ale síla bravo jen sedí poblíž brány, udržuje fixní pozici, i když už musí být jasné, že je brána náš cíl.“

Desjaniová zavrtěla hlavou.

„Musí plánovat akceleraci každou chvíli. Pokud tam budou jen tak sedět a čekat na nás, spáchají sebevraždu.“

„Ale zjevně přesně takový dostali rozkaz. Stejně jako ta druhá formace dostala příkaz zachovat si co nejvíce lodí.“

Geary si chvíli hrál s displejem a změnil perspektivu tak, aby viděl syndické formace z jiného úhlu.

„Jaké jsou nejaktuálnější odhady poškození syndických lodí v síle bravo?“

„Všechny jsou alespoň trochu poškozené, ale dvě bitevní lodě a tři bitevní křižníky jsou natolik rozmlácené, že je jejich bojeschopnost minimální,“ odpověděla Desjaniová.

Geary označil nejpoškozenější syndické lodě. Všech pět jich bylo v centru syndické formace, která sama byla zjevně vycentrovaná kolem brány sítě.

„Standardní taktika, jak ji chápu, by byla udeřit přímo na nepřítele, správně?“

Desjaniová přikývla.

„Tak proč sem dávají své nejslabší jednotky? Proč jim 158

neřeknou, ať utečou do volného vesmíru? Jediné, co tam můžou dělat, je nechat na sebe střílet.“

Kapitánka se zamyšleně zadívala na displej.

„Napadají mě tři možné důvody. Jeden by byla prostá pitomost, pokud je jejich velitel neschopný. Další by mohl být to, že chtějí těch pět silně poškozených lodí použít jako návnadu. A třetí, z nějakého důvodu potřebují nejschopnější lodě na okraji formace.“

„Zatím nechci předpokládat neschopnost. Musíme si dát pozor na příliš velkou sebedůvěru. Kromě toho, proč by Syndikové nedali těm dvěma formacím koordinované rozkazy?

K syndickým velitelům nezávislé jednání moc nesedí.“

Desjaniová přikývla.

Geary najednou pocítil, jak se mu sevřel žaludek.

„Myslím, že váš druhý i třetí důvod jsou oba správné,“ řekl a ukázal. „Máme vyrazit přímo na střed té formace, jak to alianční lodě většinou dělají, a nejvíce poškozené lodě tam na nás čekají, protože se dají snadno dorazit. Návnada, přesně jak jste řekla.“

Vzpomněl si, jak sledoval rozpad flotily u Corvu, kde se každá loď snažila vystřelit si alespoň jednou na lehké syndické lodě stojící proti naprosté přesile. Syndičtí velitelé očekávající takové chování budou vědět, jakou návnadu poškozené lodě představují pro alianční kapitány, toužící po rychlém a snadném úspěchu.

„A až se dostaneme dost blízko, tyhle lodě,“ ukázal na okraj formace, „s nejlepšími zbraněmi, se pustí do samotné brány.

Budou nás chtít nalákat blízko, pak zničit bránu a doufat, že energetický puls bude dost silný, aby zlikvidoval spoustu našich lodí.“

Chvíli vládlo ticho, zatímco o tom Desjaniová přemýšlela, pak praštila pěstí do opěradla kapitánského křesla.

„Myslím, že máte pravdu, pane. Pokud bude hlavní formace dost vážně poškozená u brány hypersítě, změní to poměry v systému a operační svaz Zuřivý se taky může stát jedinou organizovanou alianční skupinou v Sancere.“

159

Geary se podíval na statistiky některých lodí.

„A i se škodami, které svaz Zuřivý uštědřil syndické alfě, budou mít Syndikové oproti Zuřivému mírnou převahu. Proto se snaží vyhnout dalším ztrátám. Aby pak měli přesilu, pokud jejich plán u brány vyjde.“

„Pokud bude uvolněná energie z rozpadnuté brány dost silná, aby nás poškodila,“ poznamenala Desjaniová, „tak bude dost silná i na to, aby pozabíjela Syndiky.“

„Jo.“

Vyměnit pár velkých válečných lodí, z nichž byla skoro polovina vážně poškozená, za třikrát, čtyřikrát, možná i víckrát tolik aliančních velkých lodí a kdovíkolik lehkých. Pro účetnické myšlení vůdců Syndikovaných světů to nejspíš vypadalo jako dobrý obchod, zvlášť když by to mohlo zahnat zbývající alianční lodě na útěk a zachránit zbývající instalace v systému Sancere.

„Jestlipak to posádky těch lodí vědí?“

„Pochybuju o tom.“

„Já taky.“

Geary si chvíli hrál s ovládáním a pak rozhodně stiskl jedno tlačítko.

„Válečné lodě Syndikovaných světů u brány hypersítě hvězdného systému Sancere, tady kapitán Geary, velitel alianční flotily v systému Sancere. Upozorňuju vás, že energetický puls, který vznikne následkem zničení brány hypersítě, bude velmi pravděpodobně natolik silný, že naprosto zničí všechny blízké lodě.“ Odmlčel se a přemýšlel, jestli má zmínit i hrozbu, kterou zničení brány představuje pro okolní planety, a dokonce i systémy. Ale ne, pokud na to syndičtí velitelé ještě nepřišli, Geary jim to nehodlal poradit. „Stojíte proti naprosté přesile. Vaše lodě jsou už teď vážně poškozené z předchozích bitev. Kapitulace nemusí znamenat zneuctění.

Máte mé slovo, že s každým, kdo se vzdá, bude jednáno humánně podle platných válečných zákonů.“

„Doufám, že s jejich kapitulaci nepočítáte,“ řekla plochým tónem koprezidentka Rionová.

160

„Ne,“ odpověděl jí Geary. „Ale jistá pravděpodobnost tady je a značně by mi to usnadnilo život, kdyby se vzdali.“

„Nepočítejte s tím, že posádky těch lodí mají nad svým osudem nějakou kontrolu,“ dodala Rionová.

Geary se tázavě podíval po Desjaniové. Ale ani ta zřejmě nepochopila, co koprezidentka svým prohlášením myslela.

„Co tím přesně myslíte?“

„Chci říct,“ prohlásila Rionová hlasem, který teď zněl pochmurně, „že podle našich informací mají Syndikové v lodích nainstalované dálkově ovládané systémy, které umožní syndickému řediteli vkládat příkazy přímo do bojových a manévrovacích systémů lodí a úplně obejít posádku.“

„Slyšela jsem o něčem takovém vyprávět,“ poznamenala Desjaniová, „ale nic oficiálního.“ Rionová přikývla.

„Považujte to za oficiální potvrzení. Nejsme si tím na sto procent jistí, ale existuje dost utajovaných důkazů, které to podporují. Pro syndické ředitele je to něco jako pojistka pro případ naprosté katastrofy, používaná jen málokdy, protože kdyby to dělali často, mohli bychom zachytit a analyzovat řídící signály a pak je použít proti nim.“

Gearyho z toho rozbolela hlava a musel si sevřít spánky do dlaní.

„Neuvěřitelné.“

Dobře. Předpokládejme, že je to tak a že posádky těch lodí budou schválně obětovány, aby nás nalákaly k bráně, a i kdyby se s tím pokusily něco udělat, nebudou to moci zastavit. Takže nebudou schopní zabránit svým lodím v útoku na poutací řetězy brány. Ale ta pojistka nemůže být moc flexibilní, pokud přesně říká lodím, co mají dělat.

„Pokud víme, co Syndikové pravděpodobně zamýšlejí, můžeme předvídat, jaké rozkazy budou ty lodě provádět.“

Desjaniová vycenila zuby.

„Což znamená, že víme, kde přesně budou.“

„Správně.“

Geary vyvolal ovládací systém zbraní a začal do něj vkládat své předpoklady. Pokud dostanou syndické lodě v nejlepším 161

stavu příkaz zničit řetězy brány a zničení brány má být načasováno tak, aby zachytilo alianční flotilu co nejblíže brány, kam musí ty syndické lodě letět a kdy? Systém během sekundy vypočítal předpokládané kurzy a časy a ukázal je na displeji.

„Můžeme je zaměřit. Poslat kinetické střely na předpokládaných kurzech, dost těžké kinetické střely, aby dokázaly prorazit jejich štíty a zlikvidovat lodě.“

Rionová se zamračila.

„Nechápu. Normálně takové zbraně proti jiným lodím nepoužíváte.“

„Ne, protože lodě by projektily viděly a uhnuly,“ vysvětlil Geary. „Ale jestli budou ty lodě na určité trajektorii a posádky nemohou instrukce změnit, jsme schopní jich pár sundat, pokud jim dálkové ovládání nedá dostatečnou manévrovací flexibilitu.“

„Ach tak,“ přikývla Rionová. „Tohle je jediný způsob, jak jim zabránit ve zničení brány dřív, než se tam dostaneme, že?“

Geary se podíval po Desjaniové, která také přikývla.

„Myslím si to. Aspoň je to jistá šance. Kapitánko Desjaniová, ať vaši zbraňoví specialisté zkontrolují mou práci a nastaví palebná řešení. Chci, aby byly kinetické střely vypáleny automaticky na optimálním bodě, s minutovým varováním a odpočtem.“

„To nebude problém, pane,“ řekla Desjaniová a ukázala prstem na odpovědného důstojníka, který se hned pustil do práce.

Ničivá vlna aliančního kinetického bombardování dorazila k čtvrté planetě a sežehla ji, o hodinu později udeřila do třetí. Při pohledu na zvětšené obrazy Geary viděl série explozí na planetách a stanicích na oběžných drahách. Rozestavěné válečné lodě se rozletěly na kusy, které buď nekontrolovatelně zamířily do vesmíru, nebo byly zachyceny v gravitační studni čtvrté planety a padaly dolů. Syndická velitelská a řídící centra na planetách zmizela v intenzivních záblescích světla následovaných obrovskými hřibovitými oblaky rostoucími až 162

na hranici atmosféry. Na noční části planety byla viditelná blikající světla z explozí postupujících přes celou planetu. Ve výsledku to byla show, která by byla krásná, kdyby nepředstavovala tak rozsáhlé ničení.

Vedle obrazů ukazovaly bojové systémy Neochvějného neustále aktualizovaný součet výsledků, měnící se tak rychle, až se někdy nedal číst. Geary si nebyl jistý, co přesně mu narůstající čísla říkají, a to ho iritovalo, takže přepnul displej, aby mu ukazoval počet cílů, které zůstávaly aktivní. Nově zobrazovaná čísla rychle klesala. Komunikační centra.

Kosmodromy. Velká letiště. Vojenské základny. Protiorbitální obranná centra. Vojenskoprůmyslové komplexy. Zásoby munice, součástek a vybavení. Výzkumné stanice. Na oběžné dráze se pod nárazy rozpadaly sítě satelitů a stanic, měnily se na pomalu se šířící mraky trosek vysoko nad hranicí atmosféry.

Z oblaků trosek na obě planety pršel déšť kovových projektilů a po dopadech za sebou zanechával poničené trosky a krátery.

Všechny počty zaměřených instalací klesly na nulu.

„To je jako střílet ryby v akváriu,“ poznamenal Geary.

„Spíš jako házet bomby do akvária s rybami,“ opravila ho Desjaniová. Tvářila se stejně vesele jako vždy, když sledovala ničení syndických cílů.

„Syndikové měli dost času evakuovat všechny ty cíle,“ řekla Rionová. „Víme, jestli to udělali?“

Desjaniová pokrčila rameny.

„Paní koprezidentko, ani Neochvějný nedokáže sledovat tolik lidských cílů pohybujících se v atmosféře planety nebo za planetami. Všimli jsme si známek evakuace, ale pokud se mě ptáte, jestli při tom bombardování zemřel nějaký Syndik, nemůžu vám odpovědět.“

„Zachovali jste některé sklady surovin,“ poznamenala Rionová.

Geary přikývl.

„A některé orbitální stanice. Potřebujeme je, aby nám mohli Syndikové něco dát. Nebo spíš abychom jim mohli něco vzít.

Jelikož v minulosti vyjednávání moc nefungovalo, plánuju 163

tentokrát přímo poslat mariňáky a vzít si silou, co budeme chtít.“

Rionová se na Gearyho chvíli dívala, než odpověděla: „To je pravděpodobně moudrý tah.“

Až teď si uvědomil, že mohla jeho vysvětlení špatně pochopit.

„Neviním vás z toho, že se Syndikové nedokáží držet vyjednaných podmínek. Moje rozhodnutí bylo založeno jen na tom, jak nedůvěryhodní Syndikové jsou.“

Rionová přikývla.

„Děkuji vám, ačkoli stejně jako vy se cítím zodpovědná i za věci, které jsou mimo mou kontrolu.“

To znělo skoro jako kompliment. Geary přemýšlel, proč Rionová zničehonic řekla něco, co alespoň znělo dobře.

„V každém případě,“ pokračovala Rionová, „vám děkuji, že jste ušetřil civilní cíle, kapitáne Geary.“

„Nemáte zač.“

„Kapitáne Geary,“ ozval se jeden z důstojníků. „Syndická síla alfa za chvíli protne plánovanou trasu operačního svazu Zuřivý“

Což ve skutečnosti znamenalo, že se to stalo už před několika hodinami, stejně jako bombardování planet, které právě sledovali. Geary přesunul výhled na svém displeji na zaoblenou trajektorii operačního svazu Zuřivý táhnoucí se ke čtvrté planetě a na poněkud plošší oblouk trajektorie syndické flotily. Obě trajektorie se protínaly téměř světelnou minutu před pozicí, na které v té době svaz Zuřivý byl.

„Nemyslíte, že zkusili podél trasy vysypat miny, že ne?“

Desjaniová znovu pokrčila rameny.

„Mohli to zkusit. Ale komandérka Cresidová by na to určitě byla připravená.“

Zjevně byla. Ještě než syndické lodě proťaly trasu svazu Zuřivý, bylo vidět, jak alianční formace mění kurz více na stranu.

„Co to sakra dělá?“ zapřemýšlel Geary nahlas.

Tentokrát se Desjaniová usmála.

164

„Kapitáne Geary, když pustíte z řetězu někoho, jako je komandérka Cresidová, a řeknete jí, ať si najde vlastní cíle, musíte být připravený na neočekávané tahy.“

Geary si nemohl pomoct a musel se rozesmát.

„No, jelikož ani já nemám tušení, co udělá příště, je dost nepravděpodobné, že by na to přišli Syndikové.“

Rychlost a setrvačnost zanesly operační svaz Zuřivý daleko ve směru, kterým původně letěl, ale jeho kurz se stále odchyloval od původních projekcí. Ve chvíli, kdy se dostal do oblasti, kterou proletěla syndická flotila, byl už svaz Zuřivý vzdálený několik světelných sekund od místa, kde měl původně být.

„Jestli Syndikové odhodili nějaké miny, přišli o ně,“

poznamenala Desjaniová. „Museli by pokrýt příliš velký kus vesmíru.“

Operační svaz Zuřivý nadále zatáčel, ale teď začal směřovat i dolů pod ekliptiku systému, vytvářel přitom velkou spirálu, jak jeho lodě opsaly kruh a znovu se zformovaly ve směru k téměř dokončeným syndickým lodím, bitevní lodi a křižníků, které byly tažené pryč od orbitálního bombardování. Příliš vzdálená syndická síla alfa stále letěla plnou rychlostí přes systém Sancere a vzdalovala se od aliančního svazu.

O půl hodiny později Geary sledoval, jak Zuřivý zaútočil na už dost poničené loděnice a zlikvidoval několik do té doby nezasažených cílů přesnou palbou pekelnými kopími. Deset minut na to opustily syndické remorkéry tažené lodě a zoufale začaly utíkat do bezpečí. Operační svaz Zuřivý rozstřílel na kusy bitevní loď a křižník, které se remorkéry snažily zachránit, a lehké lodě svazu se od ostatních kousek vzdálily a sestřelily z oblohy samotné remorkéry tak snadno, jako by zaplácávaly otravné mouchy.

Geary odtrhl pozornost od svazu Cresidové s vědomím, že ať už udělala Cresidová cokoli, na finální výsledek bitvy o Sancere to nebude mít vliv. To, na čem záleželo, čekalo před nimi, na místě, kde stále nehybná syndická síla bravo čekala poblíž brány hypersítě.

165

Do kontaktu zbývalo jeden a půl hodiny, za předpokladu, že Syndikové na poslední chvíli nevyrazí na zteč a vzdálenost mezi formacemi nezkrátí rychleji.

A za necelé dvě hodiny všichni ve hvězdném systému Sancere skoro určitě zjistí, co se stane, když dojde ke zničení brány hypersítě.

„Kapitánko Desjaniová,‘“ zeptal se Geary, „Proč nikdy předtím nikdo nezkusil bránu zničit? Ze záznamů, které jsem si prohlížel, vím, že hvězdné systémy poblíž nepřátelského teritoria vybavené bránami byly po útoku obsazeny. Proč nebyly brány v těch systémech zničeny?“

Zdálo se, že Desjaniovou otázka překvapila. „Nepřítel nemůže použít přátelskou bránu. Tohle je poprvé, co má nepřátelská síla klíč k hypersíti protivníka.“

„Ano, ale nepřítel mohl bránu stále používat a rychle dodávat posily nebo provést protiútok, který měl systém osvobodit.“

„Ano, pane,“ řekla Desjaniová tónem, který naznačoval, že podle ní to není třeba dál vysvětlovat.

Pak si to Geary uvědomil. Nepřemýšlel jako moderní lodníci.

„Vy chcete, aby se nepřítel objevil.“

„Samozřejmě, kapitáne Geary. Cílem ofenzivních akcí je zaútočit na nepřítele a zničit ho,“ vysvětlovala Desjaniová, jako by to bylo něco, co snad zná každý. „Vše, co nepříteli usnadní dorazit do boje, nadále podporuje primární cíl donutit nepřítele bojovat. Funkční nepřátelská brána poskytuje jisté bojiště.“

„Samozřejmě.“

Když stáhnete z války všechny nadbytečné prvky, dostanete jen tohle. Zabíjení nepřátel. Z tohohle úhlu pohledu bylo naprosto logické nechat nepřátelskou bránu hypersítě funkční, protože to znamenalo, že přiletí další nepřátelé a vy je můžete zkusit pozabíjet. Díky funkční bráně mohl nepřítel posílat posily rychleji než vy, ale to jen znamenalo, že budete mít víc cílů. Není divu, že měli takové ztráty. Nejde jen o ztrátu bojových zkušeností, jde i o přístup, který považuje zabíjení za 166

důležitější než vítězství. Zapomněli, že chytré vítězství může zabít víc nepřátel než neustálá brutální rvačka.

Geary si prostudoval formaci své flotily snad posté za posledních pár hodin. Jak se nejlíp postarat o nepřítele, který stojí proti naprosté přesile a chce, abyste se k němu dostali co nejblíže? Stále mu vycházela ta samá odpověď, i když nebyla stoprocentní.

„Budeme muset rozdělit formaci.“

Desjaniová přikývla a nevypadalo, že by ji to trápilo.

Geary se rozhodl, s vědomím, že jinak by se do nekonečna hádal sám se sebou, jelikož žádný stoprocentně správný způsob, jak to udělat, prostě neexistoval. Chvíli pracoval s ovládáním systému a nastavil formace, které rozdělily hlavní voj flotily do šesti sekcí, každou složenou z velkých i eskortních lodí.

„Šest?“ zeptala se Desjaniová, konečně něčím překvapená.

„Ano. Nechci Syndikům poskytnout cíl, po kterém tak touží.

A taky proti nim chci použít co nejvíce naší palebné síly, což nemůžu, pokud budeme ve formaci, která je o tolik větší než náš nepřítel, že většina lodí nebude na dostřel.“

Geary zaváhal, ale pak stiskl tlačítko a rozeslal lodím flotily nové příkazy.

„Všem lodím alianční flotily, tady kapitán Geary. Vaše lodě dostaly nové přiřazení do formací. Změna formace bude provedena v čase dva nula. Chci, aby každá formace postupně prováděla nálety na syndickou sílu bravo, dokud nepřátelé neutečou z oblasti brány nebo nebudou zničeni.“

Desjaniová si prostudovala informace na displeji a zamyšleně přimhouřila oči.

„Šest formací. Každá postupně proletí kolem Syndiků, než zahne a začne se zase vracet. Jako velké kolo. Pokud se nepohnou, rozstřílíme je na kusy.“

„O to mi jde,“ souhlasil Geary.

„Dal jste Neochvějného do formace delta,“ poznamenala Desjaniová.

„Ano.“

167

Poznal, že to Desjaniové vadí, být až čtvrtá na řadě.

„Myslím, že Syndikové první tři nálety vydrží. Až se začne přibližovat čtvrtý nálet, což bude delta, věřím, že něco udělají.

Chci tam mít Neochvějného, až se to stane.“

Desjaniová se usmála a stejně tak ostatní důstojníci na můstku. Geary se cítil trochu provinile, protože Neochvějného posunul na čtvrté místo také proto, že Syndikové nemuseli první tři nálety přežít a on musel dostat Neochvějného a klíč syndické hypersítě bezpečně do aliančního vesmíru. Bylo pravděpodobné, že Neochvějný bude jen uklízet zbytky Syndiků.

Pokud se to celé hodně nepokazí a Syndikové nezačnou rozebírat bránu hypersítě. A v tom případě, i když měl klíč na palubě, Geary věděl, že musí být poblíž.

„Blíží se kinetické střely,“ oznámil službu konající důstojník téměř znuděně. Snadno se vyhnuli několika pokusům nepřátel zasáhnout je kinetickými střelami, při střelbě na takové vzdálenosti, kdy byly střely jasně vidět, stačila i sebemenší korekce kurzu a zásah byl téměř nemožný. „Místo původu, obrana brány hypersítě.“

„Brzo se budou muset starat o něco jiného,“ poznamenala Desjaniová radostně.

Geary krátce přemýšlel, čím se bude kapitánka Desjaniová bavit, kdyby válka náhodou skončila a ničení Syndiků už nebylo přijatelným způsobem, jak trávit volný čas.

V čase dvě nula naskočily manévrovací systémy Neochvějného, protlačily se masou lodí dolů na místo, kde bude čekat, až se kolem ní zformuje zbytek formace delta.

Všude kolem Neochvějného opouštěly i ostatní lodě flotily své původní pozice, jako by se obrovský stroj najednou začal rozdělovat na součástky. Součástky prolétaly vesmírem ve složitých vzorech, jak mířily na nové pozice, a masivní stroj se znovu sestavil do šesti nových strojů, každý z nich menší verze velké válečné mašiny, již lodě tvořily před chvílí.

Trvalo nějakou dobu, než se lodě na takové vzdálenosti přesunuly a zformovaly se, takže poslední formace v řadě byla 168

vzdálená několik světelných minut od první. Sestavení formací ještě nebylo úplně dokončené, když zbraňový důstojník znovu oznámil: „Zbraňové systémy doporučují zahájit ostřelování syndické síly bravo kinetickými střelami za jednu minutu.“

Geary přikývl.

„Udělejte to.“

Kvůli tomu, že Geary přemístil lodě flotily, musely zbraňové systémy přepočítat, které lodě mají střílet kam, ale to si vyžádalo méně než sekundu výpočtů. V optimálním čase začaly lodě automaticky střílet salvy na syndické obránce u brány hypersítě.

Vedoucí lodě alianční flotily dělily od syndických obránců jen tři světelné minuty. Při rychlosti nula celá jedna světla to znamenalo třicet minut letu a byla to pravděpodobně nejdelší půlhodina, jakou kdy Geary prožil. Bylo to jako praktická ukázka relativistických efektů. Čas jako by se zpomalil na setinu normální rychlosti.

„Syndičtí obránci provádí úhybné manévry, aby se vyhnuli kinetickým střelám,“ oznámil zbraňový důstojník. „Systém hlásí, že čtyři syndické bitevní lodě provádí změnu podél předvídané trasy.“

„Udělali to,“ zamumlala Desjaniová. „Přesně jak jste si myslel, kapitáne Geary.“

„No, uvidíme, jestli mají nad svými loděmi dost kontroly, aby mohli uhýbat,“ řekl a pocítil, jak se mu stahuje žaludek.

„Formace alfa zahajuje nálet na syndickou obranu.

Syndikové střílí.“

Geary zaměřil displej na akci. Alianční torpédoborce a lehké křižníky zaútočily z obou stran a udeřily na obranné jednotky poblíž brány. Obranné jednotky díky mocným štítům odolaly palbě z lehčích lodí, ale pak přišly na řadu těžké křižníky, vrhající před sebe kartáčové střely, následované salvami z baterií pekelných kopí. Kovové koule kartáčových střel narazily do oslabených štítů, při nárazu se vypařily a pak se proudy částic z pekelných kopí prodraly skrz. Obranné jednotky byly jedna za druhou zasahovány, sráženy z pozic a 169

vyřazovány z provozu.

Mezitím velké válečné lodě v centru alianční formace alfa prorazily kolem centra syndické síly bravo, kolem silně poškozených bitevních lodí a křižníků stále držících pozici naproti středu brány. Alianční bitevní lodě Smělý, Odhodlaný, Nezpochybnitelný a Válkychtivý udeřily na nešťastné Syndiky při nejtěsnějším průletu kolem. Bitevní lodě se rozhodly nepoužít kartáčové ani řízené střely, místo toho se spoléhaly jen na masivní vrhače pekelných kopí. Slabá syndická palba se neškodně odrážela od mocných štítů bitevních lodí, zatímco salvy aliančních lodí začaly trhat už tak poškozené Syndiky.

Nejprve explodovala jedna bitevní loď, pak další, potom dva bitevní křižníky, až centrum syndické formace držel poslední ochromený bitevní křižník.

Geary to sledoval, mnul si přitom bradu a čekal na to, co považoval za jistou syndickou reakci.

Další zajásání odvedlo jeho pozornost od středu syndic ké formace. Geary přejel displej pohledem a viděl, že jedna ze syndických bitevních lodí, která byla původně v dobrém stavu, dostala zásah kinetickou střelou přesně doprostřed trupu a začala se od ostatních vzdalovat. O chvíli později byl zasažen i syndický bitevní křižník, střela mu roztříštila příď a odhodila ho divoce rotujícího do vesmíru. Syndické automatické systémy opravdu nedávaly posádkám možnost vyhýbat se přilétajícím projektilům.

Ke Gearyho překvapení Desjaniová nejásala. Místo toho měla tvář zrudlou a tvářila se naštvaně.

„Měli by mít možnost bránit se,“ zavrčela. Najednou si uvědomila, že ji Geary sleduje, a tak pokrčila rameny, jako by jí to bylo celé trapné.

„Jak jste říkal, pane, není to správné, pokud je to jen sprostá vražda. I když jsou to Syndikové.“

Přikývl.

„Musíme se starat ještě o tři další bitevní lodě a dva bitevní křižníky schopné bojovat.“

Když vyrazila dopředu alianční formace bravo, pokusily se 170

ji zachytit eskortní lodě syndické flotily. Geary zadržel dech a sledoval pět těžkých křižníků, jeden lehký a devět lovců zabijáků mířících přímo na alianční formaci čtyř bitevních křižníků vedených kapitánem Duellosem v Odvážném. Spolu s ním byly Impozantní, Nezastrašitelný a Proslulý, obklopené deseti těžkými křižníky, šesti lehkými a tuctem torpédoborců. I tak to Geary sledoval s obavami, s vědomím, že Syndikové mají dost velkou palebnou sílu, aby ho mohli o pár lodí připravit, pokud by to Duellos nezvládl. Geary pocítil téměř nezvladatelné nutkání aktivovat komunikaci a říct Duellosovi, co má dělat. Ale byl od bitvy vzdálený několik světelných minut a i takové časové zpoždění mohlo být kritické. Kromě toho ze všech svých podřízených nejvíce důvěřoval právě Duellosovi, Desjaniová a Cresidové. Musím držet ruce pryč od ovládání komunikátoru. Musím nechat schopné lidi dělat jejich práci.

Duellos si důvěru zasloužil. Když Syndikové zamířili k jeho formaci, obrátil se nahoru, aby se mohla palebná síla všech lodí soustředit na oblast, ke které se Syndikové blížili. Několik minut před kontaktem zrychlily alianční torpédoborce a lehké křižníky, mířící nahoru a na střed, aby napadly křídla syndických útočníků. El-zetka pod koncentrovanou palbou vzplála a rozpadla se, pak těžké křižníky narazily čelně do pečlivě načasované salvy řízených střel následovaných kartáčovými a výstřely z pekelných kopí. Vedoucí tři křižníky se rozpadly, čtvrtý se otřásl a odpotácel se pryč pronásledovaný několika aliančními křižníky. Pátý se pokusil sklopit kurz opačným směrem, ale narazil do čtyř aliančních křižníků, které ho obstoupily a přetížily jeho štíty palbou ze tří stran současně.

Jak se trosky pátého syndického těžkého křižníků začaly nekontrolovatelně otáčet ve vesmíru, pokusil se poslední syndický lehký křižník narazit do Odvážného, ale rozpadl se pod palbou všech čtyř aliančních bitevních křižníků.

„Velmi odvážné,“ zamumlala Desjaniová na adresu neúspěšného útoku lehkého křižníků.

Alianční formace bravo zamířila nahoru a ven ze systému.

171

Geary musel obdivovat, jak se Duellos útoku postavil, ale všiml si, jak zbývající syndické velké lodě zaujímají pozice kolem brány hypersítě, a frustrovaně zatnul pěsti.

Sebevražedný útok dokázal přesně to, co měl, koupil čas ostatním syndickým lodím na přípravu útoku na bránu.

„Formace gama, kapitáne Tuleve, ignorujte bitevní křižník ve středu brány. Udeřte na syndické lodě kolem brány.“

„Tulev, rozumím.“

Nezdál se být nervózní, ale to Tulev s pevnými nervy nikdy.

Geary sledoval, jak Tulev pozměnil trasu formace gama a zamířil se svými bitevními křižníky k oblasti, kde dvě přeživší syndické bitevní lodě brzdily, aby mohly pomalu proletět kolem stovek poutačích řetězů, držících částicovou matrici brány na místě. Těžké křižníky přiřazené k formaci gama vyrazily na ochromený bitevní křižník naproti středu brány, zatímco Tulevův Leviatan společně se svými bratry z divize, Drakem, Neotřesitelným a Chrabrým, zamířil ke dvěma bitevním lodím.

Geary se zachmuřeně zadíval na dvě syndické lodě, na které nikdo neútočil, na bitevní loď a bitevní křižník. Nemohl Tulevovi jeho rozhodnutí vyčítat. Kdyby se bitevní křižníky rozdělily, byly by síly vyrovnané a pravděpodobně by to nestačilo na zastavení nepřátelských lodí.

„Formace delta. Neochvějný a Opovážlivý zaútočí na bitevní loď na deseti stupních na levoboku a šest sedm stupňů nahoru od Neochvějného. Hrozivý a Vítězný zaútočí na syndický bitevní křižník na jedna pět stupňů na levoboku a čtyři jedna stupňů nahoru od Neochvějného. Těžké křižníky budou doprovázet Neochvějný a Opovážlivý. Lehké křižníky a torpédoborce doprovodí Hrozivý a Vítězný. Všem jednotkám, zaujměte nový kurz nahoru pět nula stupňů, v čase nula nula.“

Geary se naklonil ke kapitánce Desjaniové.

„Musíme je zabít rychle.“

Přikývla.

„Postaráme se o to, pane.“

Tulevovy lodě byly stále mimo dostřel, když zbraňový 172

důstojník oznámil to, čeho se Geary celou dobu děsil.

„Zbývající syndické lodě zahájily palbu na poutací řetězy brány.“

173

7.

Geary zíral na displej, sledoval, jak řetězy explodují a tříští se pod nárazy syndických zbraní.

„Kolik poškození brána vydrží, než se začne rozpadat?“

„To není jisté. Poznáme, až začne selhávat, ale dokud se to nestane, nebudeme to vědět.“

Geary se musel ovládat, aby nezačal na všechny na můstku řvát. Až budete příště chtít postavit něco nebezpečného, tak to nejdřív zkuste aspoň pochopit! Ale věděl, že to není fér. Pod nátlakem války, zvlášť když nepřítel měl hypersítě také, neměla ani jedna strana dostatek času, aby mohla v pohodlí vypracovat teorii, podle které tato technologie fungovala.

Nemohl uvěřit tomu, jak rychle byly poutací řetězy ničeny.

Syndické lodě ignorovaly Tulevův útok, pravděpodobně stále pod naprostou kontrolou automatických systémů, odhodlané zlikvidovat bránu bez ohledu na cenu, kterou za to zaplatí.

Jako první zaplatil poslední ochromený bitevní křižník ve středu formace, jehož oslabený přední štít selhal a přestal chránit trup lodě před pekelnými kopími čtyř těžkých křižníků.

Bitevní křižník se pod nárazy výstřelů otřásl a začal volně plout prostorem, se všemi systémy vyřazenými.

O pár minut později Tulevovy bitevní křižníky proletěly kolem dvou syndických bitevních lodí na nebezpečně krátkou vzdálenost. První bitevní loď schytala plnou salvu řízených střel přeludů, kterou nedokázaly zastavit ani její štíty, a pak se rozpadla, když do ní udeřily kartáčové střely. Druhá bitevní loď se dokázala chvíli udržet i pod koncentrovanou střelbou pekelných kopí ze čtyř aliančních bitevních křižníků, ale pak explodovala, poté co její štíty konečně selhaly a kopí prorazila pancéřovaný trup skrz naskrz.

Tulevovy lodě začaly zatáčet nahoru, pryč od brány hypersítě, a Geary v tu chvíli už vedl formaci delta na dvě poslední syndické lodě.

174

Hrozivý a Vítězný dorazily ke svým o něco bližším cílům jako první. Lehké křižníky a torpédoborce letící s nimi, s vědomím, že jsou syndické zbraně zaměřené na poutači řetězy brány, proletěly kolem nepřátel na šíleně krátkou vzdálenost a celou cestu střílely. Štíty bitevního křižníků nejsou tak odolné jako u bitevních lodí a na extrémně krátkou vzdálenost dokázaly i lehké alianční lodě jeho štíty značně oslabit.

Lehké jednotky následovaly křižníky Hrozivý a Vítězný.

Salvy kartáčových střel z obou lodí konečně prorazily štíty syndického bitevního křižníků, pak svou smrtící práci odvedla pekelná kopí a zanechala za sebou jen poničený vrak.

Geary neustále přejížděl očima ze stavového displeje brány na syndickou bitevní loď před sebou. „Stav brány. Chci aspoň odhad.“ Důstojník zaváhal jen krátce.

„Myslím, že nevydrží, pane,“ oznámil zvýšeným hlasem.

„Myslím, že letíme pozdě.“

Geary aktivoval komunikátor.

„Všem jednotkám v alianční flotile s výjimkou Neochvějného, Opovážlivého a čtvrté divize křižníků, tady kapitán Geary. Máte rozkaz vyrazit pryč od brány s maximálním možným zrychlením. Posilte štíty směrem k bráně. Předpokládáme, že brzy dojde ke kolapsu brány, při kterém může dojít k silné energetické explozi. Neochvějný a lodě s ním zničí zbývající syndickou loď, pokusí se bránu stabilizovat, a pokud se to nepovede, alespoň snížit sílu exploze selektivním ničením poutacích řetězů brány. Opakuji, všem jednotkám kromě Neochvějného, Opovážlivého a těžkých křižníků ze čtvrté divize, okamžitě zamiřte pryč od brány s maximálním možným zrychlením.“

Sotva stačil domluvit, když se těžké křižníky dostaly na dostřel k syndické bitevní lodi a začaly do ní bušit všemi dostupnými zbraněmi. Štíty bitevní lodě to pochopitelně vydržely, ale zásahy jimi otřásaly.

„Opovážlivý, tady Neochvějný“ pronesla Desjaniová klidně.

„Přiblížíme se na dostřel pekelných kopí současně s maximální možnou salvou kartáčových střel.“

175

„Neochvějný, tady Opovážlivý. Rozumím. Jsme hned vedle vás.“

Geary nemohl vědět, jestli byla syndická bitevní loď zbavena automatického řízení, když už se brána začala rozpadat, nebo jestli se posádce podařilo ručně přemostit ovládání některých zbraní, ale ze syndické lodě každopádně vyrazilo několik výstřelů na těžké křižníky. Dva se pod drtivými údery z masivních hlavních baterií bitevní lodě otřásly a začaly se stahovat, dost poškozené, aby je to vyřadilo z bitvy.

Třetí křižník zahnul nahoru a odpoutal se. Čtvrtý, Diamant, se otočil stranou, začal manévrovat ve snaze zmást syndické zaměřování, a pokračoval ve střelbě.

Kartáčové střely z Neochvějného a Opovážlivého zasáhly štíty syndické bitevní lodě a vyvolaly sérii jasných záblesků, jak se střely změnily na světlo a teplo. Na několika místech byly štíty natolik oslabené, že několik střel proniklo dovnitř a udeřilo do trupu lodě. O chvíli později, ještě než se stačily štíty bitevní lodě vzpamatovat, udeřila do nich z jedné strany pekelná kopí Neochvějného a z druhé Opovážlivého. Bitevní loď se otřásla, jak proudy částic pronikly jejím pancéřováním a zasáhly posádku a důležité systémy.

„Přeludy,“ vyštěkla Desjaniová. „Plnou salvu.“

Z Neochvějného vyletělo šest střel, které se během okamžiku zaměřily na syndickou bitevní loď a s maximálním zrychlením udeřily do poškozené lodě. Na trupu vykvetly obrovské exploze a z bitevní lodě zůstal neřiditelný vrak, pomalu nesený pryč od pozice, kterou u brány držel.

„Nikdy neměli šanci, stáli skoro na místě,“ pronesla Desjaniová a zavrtěla při tom hlavou.

„Brána se opravdu rozpadá,“ oznámil důstojník pověřený jejím sledováním. V hlase měl stopy strachu.

Geary zadal kód a aktivoval ho, vyvolal program, který vyvinula komandérka Cresidová. Předkově, prosím, ať to funguje. Chce to po mně předat kontrolu nad dostupnými loděmi programu. Fajn. Do toho. Přál bych si mít víc než tři, ale kolik jich potřebuju? Poslední dvě formace už se podle 176

mých rozkazů otočily a utíkají pryč.

„Neochvějný, Opovážlivý, Diamant, tady kapitán Geary.

Vaše bojové systémy přecházejí pod kontrolu programu určeného k pokusu o stabilizaci kolapsu brány. Teď hned.“

Naťukal autorizaci a přemýšlel při tom o ironii, že dělá svým lodím to samé, co syndičtí velitelé provedli flotile bravo.

Ale on se snažil zastavit obrovskou explozi, ne ji vyvolat, a pokud by jeho velitelé chtěli, mohli by kdykoli program vyřadit.

Téměř okamžitě Geary pocítil, jak se Neochvějný otáčí a brzdí maximální silou, aby zpomalil pohyb podél brány. Viděl, že Opovážlivý a Diamant se také snaží zabrzdit a zaujmout pozice poblíž brány.

Geary se podíval na vizuální displej, zaplněný branou hypersítě. Viděl předtím jen jednu bránu, a to pouze na chvíli.

Admirál Bloch mu ji nadšeně ukazoval, ale Geary byl v té chvíli ještě napůl mrtvý z dlouhé hibernace a psychického šoku po probuzení v budoucnosti, a tak moc nevnímal. Nejasně si pamatoval chvějící se část prostoru, jako by uvnitř brány bylo něco nesprávného.

Teď se díval na cosi úplně jiného. Škody způsobené Syndiky byly omezeny jejich brzkými ztrátami, ale i tak to bylo na částicovou matrici uvězněnou mezi poutacími řetězy příliš. Chvějící se prostor byl pryč, nahrazen podivným vlněním samotného vesmíru, jako by byla na otvor přitisknutá třesoucí se kůže nějaké gigantické stvůry.

„Kapitáne Geary,“ řekla Desjaniová, jako by probírali rutinní manévry, „neutralizační program určuje pozice pro všechny tři lodě.“

„Je s tím nějaký problém?“ zeptal se Geary.

Zavrtěla hlavou.

„Už jsme ten manévr zahájili, pane.“

Geary sledoval, jak kolem Neochvějného prolétá obraz brány. Oproti bráně hypersítě byl i masivní bitevní křižník jako trpaslík. Na displeji viděl, že i Opovážlivý a Diamant zaujali pozice určené programem.

177

„Program hlásí dokončení analýzy kolapsu brány,“ oznámil zbraňový důstojník trochu vyděšeně. „Stabilizace nemožná.

Zahajuje se destruktivní neutralizační sekvence.“

Což zjevně znamenalo zahájit palbu. Pekelná kopí na všech třech lodích začala vrhat střely na řetězy kolem brány a likvidovat je ve vzoru, který Geary nedokázal pochopit.

Soustředil pohled na samotnou bránu, podivným obrazem odpuzován, ale zároveň neschopný nedívat se na bolestivou smrt částicové matrice uvězněné v bráně.

Obraz vesmíru za branou byl teď pokřivený a vlnil se, jako by se kroutila sama realita. Část Gearyho mysli při tom pohledu ucukla, znechucená pohledem na vesmír zbavený normální struktury. Uvnitř matrice brány se měnily základní vlastnosti hmoty a do reality proudilo nepředstavitelné množství energie.

Pekelná kopí Neochvějného dál pálila v domněle náhodných sekvencích a likvidovala poutací řetězy po jednom nebo po skupinách. Opovážlivý se přesunul nalevo nad Neochvějného a Diamant dolů nalevo, obě lodě střílely ze svých zbraní koordinovány stejným programem. Z vizuálního displeje nedokázal Geary poznat, jestli program funguje, nebo ne.

„Jaké jsou hodnoty energie vyzařované z brány?“ zeptal se téměř šeptem, ale i tak se jeho hlas dobře nesl tichem na můstku.

„Zběsile se mění, prakticky všude mimo rozsah, pak chvíli nic a potom zas neuvěřitelně vysoko,“ ohlásil důstojník u senzorů. „Změny se odehrávají okamžitě. Spoustu toho, co se v bráně děje, naše přístroje nedokáží změřit.“

„Kapitáne Geary, tady Diamant. Co se to sakra děje, pane?“

Zpráva byla stále srozumitelná, ale plná podivného rušení.

Geary sáhl po ovládání, aniž by spustil oči z displeje.

„Diamante, tady Geary. Snažíme se spoutat to monstrum dřív, než zničí vše v tomhle hvězdném systému. Ujistěte se, že máte čelní štíty na maximu. Opovážlivý, pro vás to platí také.

Nezasahujte, opakuju, nezasahujte do palebného vzoru svých zbraní.“

178

Zdálo se, že je vzduch plný podivného bzučení, rezonance rozechvívající vše poblíž brány. Geary to cítil i uvnitř sebe.

Slyšel, jak se někdo šeptem modlí, a neokřikl ho, aby byl zticha. Průhled branou se zkroutil ještě víc, do něčeho, na co nebylo možné se dívat, protože to jeho mozek odmítal vidět.

Tlama bestie. Mytické bestie, která požírá lodě a nezanechává po nich stopy. Konečně jsem ji viděl. U žijících hvězd, modlím se, abych ji už nikdy nespatřil.

Poblíž něj se ozval velmi tichý zvuk. Koprezidentka Rionová, v jejímž tónu byl slyšet stejný úžas a hrůza, kterou cítil Geary a bezpochyby i všichni ostatní.

„Kapitáne Geary. Děkuji vám za snahu.“

„Ještě jsme neselhali,“ podařilo se mu odpovědět.

„Kapitánko Desjaniová,“ zavolal zbraňový důstojník, tónem příliš hlasitým a se slyšitelným náznakem paniky. „Baterie pekelných kopí dvě alfa, čtyři alfa a pět beta hlásí přehřátí z neustálé střelby.“

„Proveďte nouzové ochlazení,“ odpověděla Desjaniová pevným hlasem. „Máme na palubě kapitána Gearyho, dámy a pánové. Nezklameme jej ani zbytek flotily, která na nás spoléhá.“

I přes svůj strach ucítil Geary při jejích slovech vděčnost a obdiv k tomu, jak dokázala kolem sebe šířit velitelskou auru, i tváří v tvář událostem v bráně.

Podivné bzučení zesílilo na úpění trhající a procházející vším. Geary pocítil podivnou nestabilitu, jaká by normálně přišla se silnou opilostí, a uvědomil si, že to, co se děje v bráně, nějak působí na jeho nervový systém. Zadoufal, že elektrické systémy Neochvějného jsou lépe kryté než jeho vlastní tělo.

„Kapitáne Geary, tady Diamant. Máme tu selhání sekundárních systémů. Primární systémy zůstávají v provozu na záložních obvodech. Kvůli přehřátí jsme ztratili jednu baterii pekelných kopí.“

„Tady Opovážlivý. Jsme na tom stejně. Zůstáváme na pozici a pokračujeme ve střelbě.“

„Kapitánko Desjaniová, selhání sekundárních systémů v 179

celé lodi, baterie pekelných kopí dvě alfa nefunkční kvůli přehřátí.“

„Dobrá tedy,“ odpověděla Desjaniová stále pevným hlasem.

„Držte pozici. Pokračujte ve střelbě.“

Když Gearyho nepřemáhala zodpovědnost, byl pyšný, že může téhle flotile velet. Ale teď pocítil, jak velké cti se mu dostalo, že může velet takovým lodím a lodníkům, až musel bojovat se slzami.

„Sakra, jste opravdu dobří,“ prohlásil zhrublým hlasem. „Ať žijící hvězdy odmění takovou odvahu.“

„Tady Diamant. Naše zbraně přestaly střílet. Všechny bojové systémy nefunkční. Žádáme další instrukce.“

Geary udeřil rukou do ovladače.

„Stáhněte se, Diamante. Maximální zrychlení. Štíty směrem k bráně držte na co největší síle.“

„Diamant, rozumím. Nemohu splnit. Inerciální kom penzátory stále fungují, ale hlavní manévrovací systém právě selhal. Vypadá to, že zůstaneme u brány do pekel s vámi.“

„Nemohl bych chtít lepší společnost, než jste vy, Opovážlivý a Neochvějný,“ odpověděl Geary. „Kapitáne Duellosi, pokud bude Neochvějný zničen, na můj rozkaz převezmete velení nad flotilou.“

Bude nějakou dobu trvat, než Duellos rozkaz uslyší, za předpokladu, že podivné rušení vycházející z brány dovolí signálu dorazit k cíli, aniž by ho kompletně umlčelo. Geary se zhluboka nadechl.

„Jak dlouho ještě vydržíme, kapitánko Desjaniová?“

„To se nedá říct, pane,“ prohlásila tichým, ale pevným hlasem, kvůli kterému musel Geary obdivovat její sebeovládání. „Loď je vystavena mimořádnému náporu.“

Kadence střelby z pekelných kopí se konečně zpomalila, s přestávkami o různé délce, než palebný program vydal rozkaz znovu vystřelit a zničit další poutací řetězy kolem brány.

Pekelná tlama uvnitř brány divoce fluktuovala, jednu chvíli se nafukovala, jako by se chystala uniknout ven, a pak se zase zmenšila tak, že skoro nebyla vidět.

180

Geary cítil, jak mu celé tělo pulzuje, přemýšlel, jak dlouho lidé vydrží to, co se dělo se strukturou reality v téhle části vesmíru.

Pekelná tlama se během okamžiku smrskla tak, že zmizela.

„Co…?“

Gearyho otázku přerušil zásah tlakové vlny do Neochvějného, tlakové vlny pohybující se tak rychle, že na své pozici blízko brány ani nepostřehli její začátek. Viděl zpomalené obrazy tlakové vlny z novy a vypadalo to podobně, ačkoli když se to odehrávalo v reálném čase, bylo to tak rychlé, že to lidské smysly nedokázaly správně zaznamenat.

Neochvějný se nárazem otřásl a inerciální kompenzátory zaječely, jak se snažily pohltit náraz.

„Čelní štíty posíleny.“ Světla na můstku zeslábla.

„Veškerá nedůležitá energie přesouvána do čelních štítů.“

Skončilo to stejně rychle, jako to začalo. Geary zamrkal na vizuální displej, který neukazoval nic kromě normálního vesmíru. Zbývající poutací řetězy se vypařily nárazem tlakové vlny při rozpadu brány.

„Diamante\ Opovážlivý! Ohlaste svůj stav!“

„Pane, komunikace je vyřazená. Systémy znovu nabíhají.

Komunikace funkční, pane.“

Geary znovu udeřil do ovládání.

„Diamante a Opovážlivý, ohlaste svůj stav.“

Odmlka byla nervy drásající, ale nakonec odpověď přišla.

„Tady Opovážlivý. Spousta systémů je neaktivních, ale neutrpěli jsme závažné škody. Předpokládáme, že po nějaké době dokážeme vše znovu nahodit. Jakmile to bude možné, pošleme vám odhad.“

„Tady Diamant. Měli bychom být schopní se zase hýbat, ale bude to trvat minimálně pár hodin, možná déle. Přišli jsme o spoustu důležitých systémů. Diamant je po blíže neurčenou dobu mimo provoz.“

Geary zhluboka vydechl, ani si neuvědomoval, že zadržoval dech.

„Opovážlivý,

zůstaňte s

Diamantem.

Kapitánko

181

Tyrosianová, určete jednu ze svých zásobovacích lodí, která se přiblíží k Diamantu a poskytne mu pomoc.“

Geary se zadíval na systémový displej a omráčilo ho zjištění, že tlaková vlna, již přežili, se až teď dostala k nejbližším dalším aliančním lodím.

„Kolik toho bylo? Nova ne.“

„Nebyli bychom tady, kdyby to mělo sílu novy,“ odpověděl senzorový důstojník otřeseně. „Byl to jen zlomek novy. Ani tak bychom podobnou energii nevydrželi delší dobu. Naštěstí to byla jen jediná vlna.“

Geary zapadl vyčerpaně do svého křesla. Neexistovala možnost, jak dostat zprávu k ostatním aliančním lodím dřív, než je vlna zasáhne, ale všechny budou k bráně obráceny s posílenými štíty a energie v tlakové vlně bude během expanze od brány rychle slábnout. Program Cresidové nedokázal energetický pulz úplně eliminovat, ale podařilo se mu udržet ho na tak nízké úrovni, že by to mělo přežít vše, co v systému Sancere zůstávalo.

„Velmi dobrá práce, kapitánko Desjaniová. Vaše i posádky.

Neochvějný je skvělá loď.“

„Děkuji vám, pane.“ Ani teď se nezdála Desjaniová tak otřesená jako všichni ostatní. Zjevně opravdu věřila, že když má po boku Gearyho, nemůže se to nejhorší stát.

Zaslechl za sebou hluboké nadechnutí a otočil se, aby se podíval, jestli tam koprezidentka Rionová stále je. Dívala se dolů na podlahu, se zaťatými pěstmi, ale jako kdyby ji něco na Gearyho pohled upozornilo, pomalu se zvedla a obrátila se k němu. V očích měla strach. Geary si myslel, že ví proč. Právě teď viděli, jakou sílu bylo možné záměrně uvolnit s použitím programu, který jí dal do úschovy. Až doteď si ani Geary doopravdy neuvědomoval, jak hrozné břemeno to může být.

„Je mi to líto.“

Přikývla, přesně pochopila, jak to myslel.

„Mně také, kapitáne Geary. Promluvíme si později.“

Rionová se pomalu nadechla, narovnala se a silou vůle získala zpět rovnováhu. I přes následky šoku ze zničení brány, 182

který ho ochromoval, to na Gearyho udělalo dojem.

Zdálo se, že to udělalo dojem i na Desjaniovou. Sledovala, jak Rionová odchází, a pak se obrátila ke Gearymu.

„Rozkazy, kapitáne Geary?“

„Vraťte se k flotile, kapitánko Desjaniová.“

Prostudoval si zobrazení flotily a musel odrážet vlnu únavy, jakou nepoznal od doby, kdy přestal cítit následky dlouhého hibernačního spánku.

„Všem lodím s výjimkou operačního svazu Zuřivý, tady kapitán Geary. Po průletu tlakové vlny zaujměte standardní formaci sigma. Operační svaz Zuřivý, udržujte blokovací pozici mezi syndickou silou alfa a zbytkem flotily. Dobrá práce.

Velmi dobrá práce. Sancere je naše.“

Alianční flotila se na křídlech syndické hypersítě domů nevrátí. Alespoň ne ze Sancere. Ale přežila a uštědřila Syndikům úder. To nebylo špatné, na flotilu, která byla ještě nedávno domněle odsouzená k záhubě.

Trvalo to dvanáct hodin od průletu tlakové vlny, než se flotila znovu poskládala do těsné formace. Menší formace, které dal Geary dohromady pro útok, poslechly jeho rozkazy a utíkaly přesně, jak chtěl. Zpomalení, otočení a opětovné setkání chvíli trvalo, zvlášť proto, že se Geary nechtěl příliš vzdálit od místa, kde Opovážlivý táhl Diamant ke zbytku flotily.

Jelikož bylo třicet lodí ze svazu Zuřivý stále vzdáleno na dvě světelné hodiny a nemělo smysl, aby se účastnily konference, zdálo se, že počet kapitánů kolem virtuálního konferenčního stolu opět dramaticky poklesl. V tomhle případě se ale chybějící lodě vrátí. Geary pokynul ostatním na přivítanou.

„Všichni jste odvedli skvělou práci. V systému Sancere na nás čekají ještě dva velké úkoly. Za prvé musíme získat co nejvíc zásob, které potřebujeme. Logistický systém flotily porovnal syndické zásoby s tím, co chceme. Poslal jsem Syndikům další zprávu, ve které jsem je varoval, že by měli ve vlastním zájmu promptně splnit všechny naše požadavky.“

183

„Dost možná tu zprávu nedostanou,“ poznamenal kapitán Tulev. „Energetická vlna zřejmě usmažila většinu syndických systémů, které jsme my nezničili.“

Desjaniová pokrčila rameny.

„V tom případě nebudou moci proti nám koordinovat nějaký odpor.“

Geary přikývl.

„Druhým úkolem je zničit cíle, které jsme při prvním bombardování nezasáhli, poté co je dle libosti vyrabujeme.

Naneštěstí syndická síla alfa stále číhá na vnějším okraji systému. Dokud jsou ty syndické lodě v systému, nemůžeme rozptýlit flotilu, abychom drancování co nejvíce urychlili, i když jsou nepřátelé dost daleko a nepředstavují okamžitou hrozbu. Přemýšlel jsem, že hlavní voj znovu rozdělím na šest formací. Operační svaz Zuřivý zůstane na hlídce proti syndické alfě, ale po čase je vystřídáme, aby si také mohli doplnit zásoby.“

Jeho návrh byl přivítán spoustou přikyvování a žádnými námitkami.

„Kapitánko Tyrosianová, potřebuju vědět, jestli bude lepší vaše zásobovací lodě rozdělit do čtyř formací, nebo jestli mají zůstat koncentrované.“

„V párech by to bylo nejlepší, kapitáne Geary,“ odpověděla Tyrosianová s ohledem na pětisekundové zpoždění mezi její lodí a Neochvějným takřka okamžitě. „Titan a Džin jeden pár a Goblin a Čarodějnice druhý.“

„Dobře. Řekněte mi, kam v Sancere potřebují letět a co sebrat. Až to budu mít, připravíme plán pro ostatní lodě, podle kterého budou prolétat poblíž a přebírat si nové zbraně a palivové články.“

„Vyrábíme tak rychle, jak to jen jde,“ ujistila Tyrosianová Gearyho. „Primární potřebou jsou materiály pro výrobu nových palivových článků, ale Syndikové budou mít to, co potřebujeme.“

„Plukovnice Carabaliová,“ přikázal Geary. „Vaši mariňáci poskytnou eskortu všem sběračským týmům ze zásobovacích i 184

ostatních lodí.“

Carabaliová přikývla a tvářila se ustaraně.

„Pane, i když omezíme počet formací na šest, budou mít mí mariňáci vzhledem ke svému počtu spoustu práce. Musíme předpokládat, že jakýkoli alianční personál nebo raketoplán, který opustí loď, se dostane pod útok pravidelných i nepravidelných syndických pozemních sil.“

„Pomohlo by, kdybychom ozbrojili pár lodníků?“

Carabaliová zaváhala.

„Pane, se vší úctou, nejsem si jistá, jestli vydání zbraní lodníkům bezpečnostní situaci zlepší.“

Carabaliová se uklidnila, když se Geary a pár dalších kapitánů usmálo.

„Bez urážky, ale takové situace vyžadují spoustu specializovaného výcviku a zkušeností.“

„To chápu,“ ujistil ji Geary. „Tohle nás tedy zpomalí.

Musíme se ujistit, že budeme přistávat jen na tak velkém počtu míst, který dokážeme zabezpečit. Nechci, aby Syndikové sebrali rukojmí.“

„Máme mnohem víc rukojmí než oni,“ zasmál se kapitán Hrozivého. „Tak o miliardu víc.“

„Pravda. Ale i kdybychom se pomstili na jednom každém z těch Syndiků, naše lidi nám to nevrátí.“

Všichni znovu přikývli. Přinejmenším s tou logikou souhlasili.

„Nějaké otázky?“

Následovala dlouhá odmlka, během které nechával Geary ostatní přemýšlet. Pokud by to bylo možné, chtěl vyřešit vše ještě teď.

S viditelnou neochotou promluvil kapitán Záštity: „Kapitáne Geary, byl bych rád, kdybyste se vyjádřil k hrozné pomluvě, která údajně po flotile koluje. Pochopitelně anonymně, protože ti, co ji šíří, nemají odvahu se přiznat.“

Mezi ostatními důstojníky proběhla vlna reakcí. „Povídá se, že brána hypersítě byla zničena záměrně.“ Geary na něj zíral a snažil se otázku pochopit. „Samozřejmě že byla zničena 185

záměrně. Všechny vaše lodě snad viděly, jak na ni začali Syndikové střílet.“

„Ne, pane. Povídá se, že brána byla stále funkční a zničit jste ji nechal vy,“ opravil ho kapitán Záštity a bolestně se přitom zatvářil. „Měl byste vědět, že se to říká.“

„Proč bych chtěl zničit bránu, kdyby byla ještě funkční?“

zeptal se Geary, kterého to natolik překvapilo, že se ani nestačil rozzlobit.

„Povídá se, pane, že proto, abyste si zachoval velení, že se obáváte, že by vám ho po návratu do aliančního vesmíru odebrali.“

Geary nevěděl, jestli se má rozzuřit nebo rozesmát. Plácl dlaní do stolu.

„Neuvěřitelné. Ujišťuju vás i všechny ostatní, že nikdo si nepřeje bezpečný a co nejrychlejší návrat do aliančního vesmíru víc než já.“

Hned po něm promluvil další důstojník, hlasem zhrublým těžko ovládanými emocemi: „Kdo by tomu sakra mohl věřit?!“

Geary se šokovaně podíval po mluvčím, kapitánovi Diamantu, a pak si uvědomil, že Diamant je vzdálený dvacet sekund a jeho komentář se netýkal posledního Gearyho prohlášení, ale toho předchozího.

„Ta povídačka je opovrženíhodná!“ pokračoval kapitán Diamantu. „Moje loď tam byla a každý, kdo chce, se může klidně podívat do záznamů Diamantu. Brána se rozpadala, když jsme k ní dorazili.“ Podíval se na Gearyho a pokračoval: „K něčemu se přiznám. Patřil jsem mezi ty, kteří měli ohledně kapitána Gearyho obavy, obavy z toho, co dělá a jak to dělá.

Spousta z vás to ví. Nebyl jsem si jistý, jestli je dost agresivní.

Ale vyrazili jsme na tu bránu! Vyrazili jsme na ni s pekelným odhodláním a likvidovali Syndiky tak rychle, jak to jen šlo, jenže oni bránu stačili poškodit příliš. Pokud mi nevěříte, zkontrolujte si záznamy z Diamantu. A když už to budete dělat, podívejte se na záznamy toho, co senzory viděly v bráně, když se rozpadala. Bylo to neuvěřitelné, víc k tomu nedokážu říct.

Kapitán Geary udělal vše, co mohl. Stál jsem s ním u brány 186

vedoucí do pekel, a pokud to bude potřeba, budu tam s ním stát zas.“

Po konci prohlášení zavládlo ticho. Geary se dlouze a pomalu nadechl. Uvědomil si, že musí říct ještě něco.

„Dámy a pánové, předtím jsem vám říkal, jak obdivuju odvahu personálu této flotily. Přiznávám, že jsem měl dost problémů pochopit některé změny, ke kterým v alianční flotile od mých časů došlo, změny vyvolané stoletím války. Ale teď vám mohu říct, že jsem si jednu věc až dodnes plně neuvědomil.“

Odmlčel se a hledal správná slova.

„Flotila, kterou jsem znal já, byla menší, profesionálnější, lépe vycvičená. Ale nebyli jsme zocelení bojem. Ne tak jako vy. A když Neochvějný, Opovážlivý a Diamant stáli u brány, drželi se bez jediného zaváhání. Když proti nám bylo něco tak hrozivého, že jsem si to dřív ani nedokázal představit, uvědomil jsem si, jak odvážní všichni jste. Každý důstojník a lodník této flotily má právo stát mezi těmi nejlepšími, které kdy Aliance měla. Nemohli byste přinést svým předkům více cti tím, jak dodržujete povinnosti, jak vytrvalí jste i tváří v tvář nekonečné válce, jak ochotní jste nést jakékoli břemeno, abyste ochránili domovy. Je mi neuvěřitelnou ctí, že jsem dostal výsadu vám velet. Přivedu tuhle flotilu domů, kdyby kvůli ničemu jinému, tak proto, že lidé jako vy si zaslouží, aby se o jejich úspěších ostatní dozvěděli, a protože si zasloužíte vrátit se domů. Dovedu vás tam. Tak přísahám.“

Přestal mluvit a obával se, že zanesl příliš mnoho emocí do improvizovaného proslovu, který se z něj valil slovo za slovem, měl strach, že to znělo hloupě nebo příliš namyšleně.

Ale všichni ho tiše sledovali s vážnými tvářemi. Nakonec znovu promluvil velitel Záštity.

„Děkuji vám, pane. To nám je ctí.“

Nikdo nic nenamítal. Alespoň ne nahlas.

Když schůze skončila a virtuální obrazy ostatních důstojníků zmizely, zůstávala jen kapitánka Desjaniová, musel se Geary posadit. Desjaniová se na něj usmála, za salutovala a 187

odešla. Nechala za sebe mluvit jen svůj výraz a gesta.

Často přemýšlel, proč ho osud hodil zrovna na tohle místo, proč on, který ztratil vše, co znal, dostal velení, které dalece přesahovalo všechny jeho dřívější zkušenosti. Nikdy ho nenapadlo, že by za to mohl být vděčný. Ale když si vzpomněl na odhodlání Neochvějného, Opovážlivého a Diamantu u brány, vydechl Geary tichou děkovnou modlitbu za to, že může mít na své straně takové lodi a takové lodníky.

Na lodi začala noční směna. Geary seděl ve své kajutě a zíral do prázdna, mysl zaplněnou vzpomínkami na pekelnou tlamu uvnitř brány hypersítě, když se náhle ozval zvonek na dveřích kajuty. Očekával kapitánku Desjaniovou, a tak ho polekalo, že dovnitř vstoupila Viktorie Rionová, jejíž tvář prozrazovala nějaké hlubší emoce. Nejspíš bych na ni měl být naštvaný kvůli tomu, jak mi od Sutrah ještě více komplikuje život, ale ve skutečnosti to nic není, zvlášť s ohledem na to, co udělal Falco. Kvůli Rionové neztratím spoustu lodí. A tak se Geary postavil a slušně ji přivítal.

„Paní koprezidentko. Přiznám se, že mě vaše návštěva překvapuje. Už jste tady nějakou dobu nebyla.“

„Chcete říct, pokud jste na tom zrovna netrval?“ opravila ho Rionová klidně.

„Ano. Doufám, že mi nehodláte předhodit podobný problém, jako jsem vám předal já na našem posledním setkání zde.“

„Ne.“

Odmlčela se, zjevně se musela k dalším slovům odhodlávat.

„Kapitáne Geary, chci se vám omluvit.“

To ho překvapilo.

„Omluvit?“

„Ano.“

Ukázala na hvězdnou mapu vznášející se nad stolem.

„Od naší hádky v systému Sutrah jsem udělala to, co jsem slíbila. Prováděla jsem simulace. Vzala jsem flotilu po všech možných dalších trasách ze Sutrah s použitím skokových bodů, které jsme původně plánovali použít.“ Rionová zaváhala a 188

zatnula zuby. „Všechno skončilo stejně. Drobné ztráty v každém systému, zatímco další možnosti byly více a více omezovány syndickými tahy, dokud flotila neskončila v pasti proti přesile.“

Geary si nemohl pomoct a musel to říct nahlas: „Takže jsem měl pravdu.“

„Měl jste pravdu,“ souhlasila Rionová ostře. „To přiznávám.“

„Když jsem vám řekl, že to, co jsem měl v hlavě, je dost přesné, aby to odpovídalo tomu, co budou předpovídat simulace.“

Ztuhle přikývla, s tvrdým výrazem v obličeji.

„Říkal jste pravdu. To také přiznávám. Omlouvám se, že jsem pochybovala o vašich motivech.“

Zavrtěl hlavou a přestal skrývat frustraci.

„O mých motivech? Sakra, paní koprezidentko, skoro jste mě označila za zrádce flotily a Aliance. Dokonce jste slovo zradit použila, že?“

„Ano, a přiznávám, že jsem se spletla,“ řekla Rionová a v očích se jí zableskl vztek. „Nepřijímáte mou omluvu?“

„Ano. Přijímám. Děkuji vám.“

Geary se musel ovládat, aby na ni znovu nevyštěkl, uvědomoval si, že ve skutečnosti je naštvaný spíš na Falka a jemu podobné. „Několik posledních týdnů bylo obtížných.“

„Já vím,“ zavrtěla Rionová hlavou. „Muselo být těžké vyrovnávat se se zradou kapitána Falka.“

„Bylo by to snazší, kdybych s vámi mohl mluvit.“

Vyděsilo ho, že to řekl nahlas. Podíval se po Rionové, která se už zase tvářila vyrovnaně a neukazovala žádné emoce.

„Chyběly mi vaše rady,“ dodal.

„Mé rady. Jsem ráda, že jste mé rady vítal,“ pronesla suše.

„Ale zjevně je nepotřebujete. Váš úsudek ohledně toho, kam má flotila letět, byl zjevně lepší než můj.“

Tak kvůli čemu je naštvaná teď?

„Paní koprezidentko…“ hledal Geary jen s obtížemi správná slova. „Potřebuju vaše rady. Nemám moc lidí, kterým bych se 189

mohl svěřit. Nemám moc lidí, kterým bych důvěřoval podobně jako vám.“

Její výraz se četl jen špatně, ale teď zjevně Gearyho pečlivě zkoumala.

„Nemůžu být jediná osoba ve flotile, které důvěřujete.“

„Ne. Nejde jen o to. Je to…“ Geary sklopil pohled a začal si jednou rukou třít krk. „Jsem rád, když jste poblíž.“

Na chvíli zavládlo ticho. Konečně se po Rionové podíval, aby viděl, jestli ho stále sleduje.

„Považujete mě za přítelkyni, kapitáne Geary?“

Tak daleko nezašel. Nehodlal o tom ani přemýšlet.

„Můj poslední přítel zemřel velmi dávno.“

„Tak si najděte nové přátele, kapitáne Geary!“

Návrat jejího hněvu ho překvapil.

„Já nemůžu… paní koprezidentko… když…“

Geary ucítil, jak mu další slova uvízla v krku, byl překvapený, jak těžké bylo nahlas mluvit o svém strachu, o tom, jaké to bylo probudit se z hibernace a zjistit, že všichni přátelé, všichni známí, všichni, které znal, jsou dávno mrtví.

„To je ten odvážný muž, který zavedl alianční flotilu na Sancere?“ zeptala se Rionová posměšně. „Hrdina flotily? Muž, který se postavil bráně pekel? A nedokáže riskovat získání nových přátel ze strachu, že o ně zase přijde?“

„Nemáte tušení, jaké to je,“ prohlásil Geary naštvaně.

„Když mě oživili, všichni, které jsem kdy znal, byli mrtví.

Všichni.“

„A jste snad první, kdo ztratil všechny, na kterých mu záleželo? Nebo vše, co pro něj bylo podstatné? Dovolte si zase začít žít, kapitáne Geary!“

„Nevíte…“

Na chvíli se zatvářila rozzuřeně.

„Muž, kterého jsem milovala víc než samotný život, zemřel, kapitáne Geary, jako jedna z dalších obětí téhle nekonečné odporné války! Stalo se to před více než deseti lety, ale já ho stále jasně vidím před sebou, stačí zavřít oči. Musela jsem se rozhodnout, jestli uvnitř zemřu s ním, nebo zkusím znovu žít.

190

Vím, co by chtěl on. Nebudu popírat, že to bylo těžké, ale žiju.“

Geary na ni chvíli zíral.

„To je mi líto. Moc líto.“

Vztek zmizel, nahrazen únavou.

„Zatraceně, Johne Geary, nikdo jiný mě nikdy nepřipravil o sebeovládání. Ne od doby, kdy on zemřel.“

„Proč vám na tom záleží?“ zeptal se zmateně. „Proč vám záleží na tom, co si myslím? Proč vám záleží na tom, co se se mnou stane?“

Chvíli jí trvalo, než odpověděla.

„Záleží mi na tom. Jste výjimečný muž, kapitáne Geary. I když mě doháníte k zuřivosti.“

„Nenávidíte mě!“

„Nikdy jsem si nemyslela, že vás nenávidím!“ odsekla Rionová. A pak se zatvářila bolestně. „No, to není úplně pravda. Když jsem si myslela, že jste zradil flotilu, když jsem věřila, že jste mi lhal a zneužil mě… nenáviděla jsem to, co jsem si myslela, že děláte.“

„Obvinila jste mě, že jsem zradil i vás osobně, nejen flotilu.“

Rionová přikývla.

„Řekla jsem vám, že jste mnou schválně manipuloval.

Neublížilo to jen mé pýše. Dovolila jsem si ve vás věřit.

Dovolila jsem si… aby mi na vás záleželo.“

Geary zavrtěl hlavou a znovu se cítil zmateně.

„Vy mě máte ráda, paní koprezidentko?“

Rionová obrátila oči ke stropu, jako by prosila někoho o pomoc.

„Jste tak moudrý, když jde o přesuny flotily, a tak neschopný, když jde o čtení pocitů ostatních. Mám vás ráda už nějakou dobu, kapitáne Geary. To, co jsem považovala za vaši zradu, by mě tolik nerozzuřilo, kdybych vás nezačala mít v oblibě. Navzdory tomu, že mě před lidmi, jako jste vy, varují instinkty. Moje instinkty mi tvrdily, že vám nemůžu věřit, že nemůžete být upřímný.“

191

Geary přemýšlel, jestli je jeho zmatek vidět.

„Vy mi nevěříte, ale máte mě ráda?“

„Ano. Nikdy nebudu věřit Black Jacku Gearymu,“

vysvětlila Rionová. Z nějakého důvodu se na něj teď usmívala.

„Ale začala jsem mít ráda Johna Gearyho. Když mě zrovna nedohání k šílenství. Kdo jste?“

„John Geary, alespoň doufám, paní koprezidentko.“

„Paní koprezidentko? Chcete, abych tohle teď byla? Pokud vám na mně alespoň trochu záleží, pokud mě považujete za přítelkyni, budete mi říkat Viktorie, Johne Geary!“

Znovu na ni musel zírat.

„Jestli mi na vás záleží? Záleží. Neuvědomoval jsem si, jak moc jsem si vaši společnost oblíbil, dokud jsem o ni na čas nepřišel.“

„Čekám,“ prohlásila.

„Viktorie.“

„Vida, nebylo to tak těžké, že?“

Geary se slabě zasmál a pak si sedl. „Bylo to zatraceně těžké.“

„Tak to řekněte znovu. Třeba to pak bude snazší.“ Chvíli ji sledoval a snažil se přijít na to, o co se vlastně snaží.

„Tak dobře, Viktorie.“

Sedla si naproti němu a nasadila vážný výraz.

„Nejste jediný osamělý člověk v téhle flotile, Johne Geary.

Nejste jediný člověk, který potřebuje útěchu a nemá se kam obrátit.“

„To vím. Ale znám jen své pocity. Chybělo mi, že jsem vás nemohl vidět a mluvit s vámi.“

„Tak proč jste mi to nikdy neřekl?“

Geary zavrtěl hlavou a smutně se usmál.

„Znáte ty důvody stejně dobře jako já. Kromě toho, že jste se mnou odmítala mluvit, jsem také velitelem téhle flotily.

Nemůžu dělat nic, co není profesionální a netýká se mé práce, pokud si nejsem jistý, že to druhá strana nechce také. Mám příliš velkou moc, než aby to mohlo fungovat jinak, a tak jsou ti, co jsou pod mým velením, pro mě nedostupní.“

192

„A pod vaším velením jsou ve flotile všichni,“ poznamenala Rionová. „Kromě jediné osoby. Já nejsem nedostupná.“

„Ne, ale… ani vy nemůžete zapomenout na to, jakou pravomoc mám. Nikdo se na mě nemůže podívat a vidět jen mne. Vidí velitele flotily. Vidí někoho, kdo by mohl zneužít svou moc k přesvědčování nebo odměňování ze špatných důvodů. Musím se vyhnout tomu, aby to vypadalo, že nějak zneužívám svou pravomoc. Tak to prostě je.“

„Mnoho z nich se na vás dívá a vidí Black Jacka Gearyho,“

poznamenala Rionová.

„Jo,“ pokrčil Geary rameny. „Jsem si jistý, že jelikož je Black Jack dokonalý ve všech směrech, ani by neuvažoval o tom, že udělá něco špatně. Bez ohledu na to, jak by se mu některá žena líbila.“

„Ach tak? To se vám líbím natolik, Johne Geary?“

Nemohl si pomoct a musel se usmát doopravdy.

„Když mě zrovna nedoháníte k šílenství.“

„Tak proč se to bojíte ukázat? Budete jen mluvit, nebo jednat?“

Už si říkal, že bylo překvapení dost, ale tohle ho polekalo ještě více. Upřel na Rionovou nechápavý pohled. „Cože?“

Usmála se a tím ho zmátla o to víc. „Už jsme se dohodli, že pro vás nejsem nedostupná. Shodli jsme se na tom, že jsme oba osamělí lidé, kteří po třebují útěchu, lidé, kteří oba ztratili ty, na nichž jim záleželo. Oba jsme lidé, kteří mají zodpovědnost, o niž se nemohou podělit. A tak bych chtěla, abyste ukázal, jak moc mě máte rád.“

Geary byl připravený na spoustu věcí, které se mohly v systému Sancere odehrát, ale tohle nebyla jedna z nich. Totálně ho to vyvedlo z míry, dokázal na Rionovou jen zírat.

Rionová stále s úsměvem zavrtěla hlavou.

„Tváříte se, jako byste nikdy předtím nepolíbil ženu.“

Nebylo o tom pochyb. Myslela to vážně. Už se smířil s tím, že jeho citovou izolaci bude doprovázet i nulový fyzický kontakt, ale zdálo se, že se v tom pletl.

„To ano, ale naposledy před víc než sto lety.“

193

„Věřím, že jste ještě nezapomněl, jak se to dělá.“

„No to snad ne.“

„Tak mi to ukažte. Na opovážlivého hrdinu jste někdy zatraceně váhavý.“

Bylo to zvláštní, ale Gearymu polibek připadal, jako by opravdu byl první po sto letech.

„Co se to děje, paní koprezidentko?“

Rionová zavrtěla hlavou, znovu obrátila oči v sloup, tentokrát v nehraném zoufalství.

„Paní koprezidentka neodpoví.“

„Omlouvám se,“ řekl Geary s přehnanou formálností.

„Viktorie, co se to děje?“

„Snažím se tě svést, Johne Geary. To sis to ještě neuvědomil? Jak můžeš být tak slepý, když u Syndiků dokážeš poznat, co udělají o tři další hvězdné systémy později?“

Chvíli se na ni jen díval, než ho napadla odpověď.

„Syndikové jsou snadno předvídatelní. Proč, Viktorie?“

Povzdychla si.

„Musíš být asi jediný lodník ve vesmíru, který se na to zeptá před tím, než dojde na věc, místo aby si to nechal na potom. Já nevím proč. Možná proto, že jsme dneska oba hleděli do věčnosti a přežili to. Proč na tom záleží?“

Gearymu opět chvíli trvalo, než odpověděl.

„Nejspíš na tom záleží, protože mi záleží na tobě.“

Rionová se upřímně rozesmála, díky čemuž vypadala velmi dobře, a tak ten úsměv políbil. Než se mohl stáhnout, objala ho a připomněla mu, že se stáhnout nechce.

Jak se ukázalo, Geary si pamatoval, jak se kromě polibků dělají i další věci. Než se pod ním tělo Viktorie Rionové prohnulo v křeči, vzpomněl si Geary na dost věcí, aby dokázal svou partnerku uspokojit. Když společně vyčerpaně padli na kavalec, uvědomil si Geary, že to je poprvé od doby, co ho probudili z hibernace, kdy nikde ve svém těle ani duši necítí led. Objev ho současně nadchl i vystrašil.

194

8.

Ozval se zvonek komunikátoru a Geary se okamžitě probral a otočil se, aby plácl po tlačítku aktivace. Na poslední chvíli si vzpomněl, že nemá aktivovat video, aby nikdo neviděl, že není sám. „Tady Geary.“

„Pane, kapitánka Desjaniová nechává pozdravovat a chtěla by vás informovat, že plukovnice Carabaliová projevila obavy ohledně pohybů alianční formace bravo.“

„Obavy?“ Pokaždé, když měla mariňačka z něčeho obavy, bylo to oprávněně.

„Hned si s ní promluvím, požádejte plukovnici, ať chvíli vydrží.“

„Ano, pane.“

Geary se opatrně posadil a snažil se nedělat rámus.

„Ty sis vážně myslel, že mě to nevzbudilo?“ zeptala se ho Viktorie Rionová.

„Promiň.“

„No, asi si na to budu muset zvyknout.“

Geary se zarazil v pohybu a podíval se na ni, ležící na zádech a sledující ho se stejným klidem, jako by takhle spolu vstávali už tisíckrát.

„Chceš, aby to bylo na dlouho?“

Rionová pozvedla obočí.

„Říkáš, že ty ne?“

„Ne, to neříkám. Rád bych to zkusil. Myslím, že kdyby to bylo na dlouho, mohl bych být…“

„Šťastný? Je v pořádku být šťastný, Johne Geary. Trvalo mi, než jsem si to po smrti svého manžela uvědomila, ale nakonec to přišlo.“

„Jak dlouho to trvalo?“ zeptal se tiše.

„Až do dnešní noci. A teď si jdi promluvit se svou plukovnicí, a pro žijící hvězdy, nezapomeň se nejdřív obléknout.“

195

„Plukovnice už určitě viděla horší věci,“ poznamenal Geary.

Rychle na sebe natáhl uniformu, posadil se za stůl v kajutě a aktivoval tamní komunikační terminál. Snažil se přitom pročistit si hlavu plnou dojmů z toho, co se stalo s Rionovou.

Potřeboval se soustředit na práci.

„Co vás trápí, plukovnice?“

Carabaliová vypadala unaveně, takže se Geary začal cítit provinile kvůli vlastnímu odpočinku. Velitelka mariňáků ukázala na displej vedle sebe.

„Pane, vaše lodě se pohybují blízko čtvrté planety.

Normálně to není moje věc, ale mou prací je varovat důstojníky flotily před planetárními hrozbami.“

„Planetární hrozby? Tu planetu jsme vybombardovali skoro až do pekla. Neměly by jim zůstávat žádné funkční protiorbitální zbraně.“

„Neměly,“ souhlasila Carabaliová. „Ale to není to samé, jako že žádné nemají. Pane, zasáhli jsme vše, co jsme viděli, na vzdálenost několika světelných hodin. Ale je to hustě osídlená a rozvinutá planeta. Je snadné něco přehlédnout, když je kolem tolik dalších budov a instalací. Kromě toho, nárazy vyhodily do horních vrstev atmosféry spoustu prachu a vodních par, takže teď na povrch skoro nevidíme. Nevíme, co jsme neviděli, a nevíme, co je tam dole.“

Geary si prostudoval displej a mnul si přitom bradu.

„To je pravda,“ uznal. Při boji ve vesmíru je snadně předpokládat, že uvidíte jakoukoli hrozbu dřív, než se k vám dostane. V tomhle případě to ale neplatí. Měl jsem s tím počítat. Vítězství nad Syndiky v Sancere a přežití kolapsu brány hypersítě mi dodalo nezdravé sebevědomí. Nebyl jsem dost paranoidní, nepřemýšlel jsem, co ještě na nás může v systému číhat.

„Mohou nás přes tu clonu v atmosféře zaměřit, pokud ještě nějaké zbraně mají?“

„Rozhodně jsme nezničili všechna možná letiště a kosmodromy, pane. Stačí jim dostat něco dost vysoko, aby to mohlo odesílat senzorové signály dolů na povrch. Mohla by to 196

být bezpilotní sonda, kterou by bylo velmi těžké odhalit.“

Geary si vyvolal plán rabování syndických zásob a podíval se, kde se nachází formace bravo.

„Naše lodě míří na syndické orbitální loděnice, na to, co z nich zbývá, a na některé velké civilní orbitální stanice.

Potřebujeme to, co tam je, plukovnice, zvlášť jídlo a zásoby surovin.“

„Pane, nelíbí se mi to.“

„Můžete mi předložit plán, plukovnice? Něco, co by nám umožnilo vyrabovat ty stanice a současně zabránit Syndikům v zaměření našich lodí případnými funkčními zbraněmi na povrchu?“

Carabaliová se zamračila a zamyšleně sklopila pohled.

„Máme průzkumné lodě, které můžeme poslat do atmosféry.

Průzkumné sondy. Ale nedá se říct, jak nízko budou muset letět, aby nám poskytly dobrý obraz. A čím níž budou, tím menší oblast dokážou monitorovat.“

„Kolik těch sond je ve formaci bravo?“

Plukovnice se znovu zamračila a podívala se na něco mimo Gearyho výhled.

„Deset, pane. Všechny funkční. Ale pokud je pošleme dolů, nedá se zajistit, že se vrátí, a pokud vím, vaše zásobovací lodě nám nové vyrobit nemohou.“

„Nové lodě také vyrobit nemohou.“

Geary se na chvíli zamyslel. „Promluvím si s velitelem formace bravo. To je kapitán Duellos. Použijeme průzkumné sondy pro kontrolu toho, co je pod tím bordelem v atmosféře, a nebudeme pouštět lodě na nízkou orbitu. Zkusím ještě popřemýšlet, jestli mě nenapadne něco dalšího, a pak se vám ozvu.“

„Děkuju vám, pane,“ zasalutovala plukovnice Carabaliová a její obraz zmizel.

Geary si zhluboka povzdechl a vstal. Otočil se, aby se rozloučil s Rionovou. Našel ji stát vedle kavalce, opřenou o stěnu a stále nahou. Sledovala ho.

„Není čas odpočívat, co?“

197

„Odpočinul jsem si víc než spousta ostatních,“ zabručel Geary a podíval se jinam.

„Copak, kapitáne Geary?“ zeptala se ho Rionová lehce pobaveně.

„Snažím se soustředit na velitelské povinnosti. Tak trochu odvádíš mou pozornost.“

„Jen trochu? Tak dobře, uvidíme se časem na můstku.“

„Dobře.“

Než Geary odešel, zarazil se u dveří. S vědomím, že se na něj Rionová dívá, nastavil přístup do své kabiny tak, aby tam mohla kdykoli vstoupit. Cestou na můstek pocítil podivný neklid. Během milování byla Rionová výjimečně vášnivá, ale pak si zase udržovala chladný odstup, i ve chvíli, kdy před ním stála nahá. Geary ji musel v duchu přirovnat ke kočce, která přijme veškeré laskání, na které má chuť, ale vyhrazuje si právo kdykoli bez jakýchkoli výčitek odejít dveřmi. Nikdy předtím vážně neuvažoval o možnosti, že by s ním chtěla mít Viktorie Rionová nějaký vztah, a tak nepřemýšlel ani o tom, co by to mohlo znamenat. Říkala, že ho má ráda, ale slovo láska se rozhodně neobjevilo. Používala ho Rionová jen pro vlastní útěchu? A nebo, což by bylo mnohem horší, snažila se k němu dostat blízko kvůli svým politickým cílům, ať už byly zaměřeny proti Black Jackovi Gearymu, kterého se obávala, nebo proti jiným politikům Aliance?

Co by dala ambiciózní politička za možnost být blízko legendárnímu hrdinovi, který zázračně dovedl alianční flotilu do bezpečí?

Jak na to můžu vůbec myslet? Rionová nikdy takové ambice neprojevila.

Ale je spousta věci, jež nikdy neukázala. Aspoň ne mně.

Jako že se se mnou chce vyspat. Říká, že je stále odhodlaná zachránit Alianci před Black Jackem Gearym. Jak těžké by pro ni bylo ospravedlnit si získání větší osobní moci blízkým přátelstvím se mnou tím, že pak bude moci lépe kontrolovat, co udělám? Jak můžu vědět, že pod tím Alianci oddaným zevnějškem nečíhá velmi ambiciózní žena připravená a 198

ochotná použít mě k posíleni vlastní kariéry?

Předkové, pomozte mi. Pokud vím, myslí to Rionová naprosto upřímně. Proč o tom musím přemýšlet? Proč jsem tak podezřívavý?

Protože jsem tak zatraceně mocný, a pokud uspěju při návratu domů, budu ještě mocnější. Však taky uvědomit si tohle mě donutila právě ona.

Na druhou stranu, pokud mě využívá, můžu si to aspoň vychutnávat, dokud to trvá. A pokud jsem pro ni jen prostředek, jak si udržet hodnost ve vládní radě Aliance, no, mohlo by to být i horší. Nemám důvod myslet si, že je neetická nebo touží po moci.

Správně, Geary. Jsi tak skvělý znalec ženských charakterů, že tě musela do postele zatáhnout málem násilím, než jsi to pochopil.

Nebylo to zdaleka poprvé, co Gearyho jednání Rionové naprosto mátlo. Těšil se na relativně jednoduchý úkol boje s nepřítelem, který se ho jen pokoušel zabít.

Když Geary vstoupil na můstek Neochvějného, kapitánka Desjaniová zazívala a přivítala ho pokývnutím.

„Mluvil jste s plukovnicí Carabaliovou?“

„Jo,“ odpověděl Geary, posadil se a aktivoval displej. Chvíli ho studoval. Spal nebo dělal v posteli jiné věci s koprezidentkou Rionovou celých pět hodin. V měřítkách hvězdného systému se za tu dobu změnilo jen málo věcí. Ale formace bravo se vytrvale blížila ke čtvrté planetě a zásobám, které tam čekaly. Odvážný byl třicet světelných minut daleko od Neochvějného, takže jakákoli konverzace s kapitánem Duellosem bude velmi táhlá záležitost.

Geary si setřídil myšlenky a pak aktivoval tlačítko osobní komunikace.

„Kapitáne Duellosi, tady kapitán Geary. Objevily se obavy ohledně nebezpečí, které by mohlo hrozit při příletu k silně rozvinuté planetě. Mohly by tam zůstávat funkční protiorbitální zbraně, maskované tím prachem, který nám brání vidět na povrch. Nasaďte prosím do akce mariňácké atmosférické 199

průzkumné sondy ze svých lodí a podívejte se pod vrstvu prachu, pátrejte po stopách případné hrozby. Nepouštějte lodě na nízkou orbitu. Udržujte senzorické sledování horních vrstev atmosféry, dívejte se po stopách syndických sond nebo jiné průzkumné aktivity, která by mohla poskytnout zbraním na povrchu zaměřovací data. Použijte prosím jakékoli další bezpečnostní prostředky, které budete považovat za vhodné, a informujte mě.“ Měl bych dodat ještě něco? Ne. Duellos ví, co dělá. Nepotřebuje, abych mu dělal zbytečné kázání o nutnosti být opatrný a vyhnout se ztrátám. „Geary, konec.“

Rozvalil se do křesla a začal si třít čelo. Zapomněl jsem, že když rozdělím flotilu, bude to znamenat ztrátu komunikace v reálném čase s většinou lodí. No, alespoň se nemusím bát, že Numos něco podělá. Naneštěstí tato jinak uklidňující myšlenka Gearymu připomněla téměř čtyřicet lodí, které následovaly Falka a už mohly být všechny zničeny.

Desjaniová zavrtěla hlavou.

„S vaším svolením, kapitáne Geary, půjdu se dolů prospat, potřebuju trochu opravdového spánku. Tady zbytečně plýtvám časem.“

Geary se automaticky znovu podíval na displej. Formace delta, opět vytvořená kolem Neochvějného, byla téměř den daleko od cíle, orbitálních stanic kolem třetí planety. V

systému nebyla ani stopa po syndických lodích kromě poničené syndické síly alfa, která se držela mezi oběžnými drahami sedmé a osmé planety a udržovala velkou vzdálenost mezi sebou a nejbližšími aliančními loděmi z operačního svazu Zuřivý. Geary přemýšlel, jak dlouho bude syndickému veliteli trvat, než si uvědomí, že jeho kariéře nepomůže přežít se zbytkem své flotily, zatímco alianční v klidu likviduje vše, co se jí zachce.

„Co to protáhnout na víc než pár hodin? Chvíli tady zůstanu.“

Desjaniová se usmála. „Díky, ale i s vámi na můstku jsem stále kapitánkou téhle lodě.“

„A co kdybych vám dal rozkaz odpočinout si alespoň čtyři 200

hodiny?“

„No, přímý rozkaz odmítnout nemůžu,“ přiznala Desjaniová s viditelnou neochotou. Postavila se a znovu se protáhla.

„Se vší úctou, vypadá to, že se cítíte lépe, pane.“

„Odpočinek pomohl.“

Koprezidentka Rionová si pro vstup na můstek vybrala právě tuto chvíli. Chladně pokynula Desjaniové a pak dalším tichým gestem pozdravila Gearyho. Také přikývl, mnohem přívětivěji, než jak Rionovou vítal posledních pár týdnů. Když se Geary otáčel, všiml si, že má Desjaniová pozvednuté obočí a přejíždí pohledem mezi Gearym a Rionovou. Když si uvědomila, že ji Geary sleduje, rychle nasadila nezaujatý výraz. Desjaniová to poznala? Jak to může být tak zjevné?

zapřemýšlel Geary. Vždyť jsme si ani nic neřekli.

Kapitánka Desjaniová se otočila ke svému zástupci.

„Budu ve své kajutě. Odpočívat.“

Při posledním slově se úkosem podívala na Gearyho a koutek úst se jí zachvěl ve snaze potlačit úsměv, což se jí úplně nepovedlo. Když Desjaniová odcházela, zastavila se na chvíli u Rionové.

„Je mi potěšením mít vás na palubě, paní koprezidentko.“

Co si Geary pamatoval, něco takového Desjaniová Rionové nikdy předtím neřekla.

Geary pocítil, že ho zase začíná bolet hlava, i když se zdálo, že to Rionovou pobavilo.

„Jak?“ zeptal se jí velmi potichu.

„Obávám se, že přístup k téhle informaci je omezený,“

informovala Gearyho vážným hlasem.

„Jinými slovy, ženská záležitost.“

„Pokud to chcete brát takhle.“

Geary se opět opřel do křesla a ukázal na displej.

„Co si o tom myslíte? Plukovnici Carabaliové dělalo starosti, že se formace bravo příliš přiblíží ke čtvrté planetě.

Vidíte na tom něco, co by nevypadalo dobře?“

„Podívám se. Snad si nemyslíte, že mám schopnosti a vzdělání, abych provedla správné vojenské zhodnocení 201

situace?“ zeptala se Rionová.

„Ne. Ale někdy může člověk s vojenským výcvikem přehlédnout něco zjevného, co pochopí i laik. Všiml jsem si, že se netváříte, jako byste měla nějaké obavy. Když jsme v syndickém systému, jsem zvyklý, že po mně házíte jedno varování za druhým o všem, co by se mohlo pokazit.“

„A to se vám líbí?“

„No, jsem na to zvyklý. Kromě toho máte často pravdu.“

Rionová se na něj téměř nezřetelně usmála, pak přikývla a sklonila se nad displejem před svým křeslem. Geary se podíval na hodiny. Ještě dvacet minut, než Duellos vůbec dostane jeho zprávu.

Kdo by čekal, že válka dokáže být nudná? Až do chvíle, kdy vás najednou vyděsí až do morku kosti.

Duellos potvrdil Gearyho instrukce a dodal, že bude držet lodě nad syndickými stanicemi, aby byly mezi loděmi a povrchem planety. Dalo se předpokládat, že ani Syndikové nebudou schválně střílet přes vlastní stanice.

Formace, jejíž byl Neochvějný součástí, prolétala přes oběžnou dráhu čtvrté planety a mířila dál ke třetí. Při nejbližším průletu byl Geary vzdálen čtyři světelné minu ty od formace bravo. Na displeji byly vidět malé obrázky předávající data z mariňáckých průzkumných sond ze čtvrté planety, občas nezřetelné kvůli rušení způsobovanému prachem v atmosféře planety.

Obrazy ve vizuálním spektru ukazovaly celkem příjemnou planetu s velkými městy a spoustou městeček, velké oblasti divočiny občas zasažené jizvami po dolování. Ze zobrazení to ale vypadalo na opuštěnou planetu, s ulicemi a silnicemi téměř prázdnými, bez lidí a vozidel. Těch několik málo objevených, často cestujících v konvojích, zjevně patřilo vládě. Zbytek populace se pravděpodobně skrýval, i když schovávání se v budovách nebo sklepech, nebo dokonce v bunkrech, neposkytovalo žádnou ochranu, pokud by se Aliance rozhodla planetu důkladně vybombardovat.

Na některých místech byly vidět krátery vzniklé kinetickým 202

bombardováním. Všechny obrazy z těch částí planety, kde bylo denní světlo, byly našedlé, nejasné, jako by bylo zamračeno, to kvůli oblakům prachu v atmosféře. Ty z noční části byly naprosto černé, prach bránil průchodu světla hvězd k povrchu.

Pomocí ovládání mohl Geary přepínat mezi vizuálním a infračerveným spektrem, na radarový obraz různého typu včetně náhledů pod povrch až po skenování v elektromagnetickém spektru. Viděl, že jsou dostupné i další funkce, ale nechal je na pokoji, měl strach, že by mohl nechte sondám něco přikázat. Občas některá sonda hlásila, že se dostala pod palbu Syndiků, ale i za ideálních podmínek představovala velmi obtížný cíl a díky prachu v atmosféře, kam se mohly v případě nutnosti snadno schovat, byly sondy téměř nezasažitelné.

„Kapitáne Geary, tady kapitán Duellos. To, co zbývá z povrchové obrany, si nás zkouší prohlédnout.“

Ke zprávě byl přiložen odkaz ukazující syndické sondy vylétající na krátké chvíle nad oblaka prachu ve snaze podívat se nad planetu. Okamžitě poté se zase vracely a snažily se ztratit aliančním senzorům dřív, než by mohly být zaměřeny.

„Není tam žádný viditelný vzor. Pokud se snaží pro něco získat zaměřovací data, nejsme schopní říct, kde to je. Přikázal jsem všem lodím ve formaci provádět náhodné změny v pozici a směru.“

Duellos jeho odpověď neuslyší ještě čtyři minuty, ale přesto Geary zareagoval.

„Díky. Doufejme…“ zmlkl v půli věty, protože se na jeho displeji objevila ikona poplachu.

„Střelba z povrchu čtvrté planety,“ oznámil jeden z důstojníků na můstku Neochvějného. „Částicové dělo. Vypadá to na celou baterii.“

Před čtyřmi minutami.

„Víme, jestli něco zasáhli?“

Chvíle ticha, která trvala až příliš dlouho, než důstojník konečně odpověděl.

„Těsně vedle Tesáku a Proslulého. Žádné zásahy.“

203

Desjaniová, která už byla zpátky na můstku a tvářila se odpočatě, s opovržením zavrtěla hlavou.

„Střílí prakticky naslepo a my teď víme, že je pozemní obrana aktivní.“

„Těsně před výstřelem toho kanónu přikázal Duellos náhodné úhybné manévry,“ poznamenal Geary. „Kdyby to neudělal, mohli se Syndikové trefit.“

Na rozdíl od lodních zbraní mohla být planetární částicová děla mnohem masivnější a používat obrovské zásoby energie. I jediný zásah dokázal prorazit štíty a poničit loď.

Geary ani nestačil domluvit, když senzory Neochvějného ohlásily další salvu. Geary měl cukání přikázat protiakci, ale musel si připomenout, že se to vše odehrálo už před několika minutami a Duellos určitě mezitím něco udělal.

„To by mělo stačit, aby mohli určit pozici děla na planetě,“

poznamenala Desjaniová.

Měla pravdu, z Duellosových křižníků vyrazil půl tucet kinetických bombardovacích střel a zamířil do atmosféry, zatímco alianční lodě dál pokračovaly v náhodných změnách kurzu a Syndikové vypálili ještě třetí salvu, která téměř zasáhla Rukavici.

„Ještě že se ty kanóny musí chvíli dobíjet,“ okomentoval to Geary.

„Pravděpodobně už stihnou jen jednu salvu,“ souhlasila s ním Desjaniová. Měla pravdu, výstřely ale tentokrát šly úplně mimo.

Jedna z mariňáckých sond dostala příkaz přesunout se a pozorovat pozici, kde bylo dělo lokalizováno. Poskytla pohled na velkou vzdálenost na místo poblíž limitu dohledu sondy.

Kinetické střely vypálené z Duellosových křižníků se zábleskem dopadly a zanechaly za sebou jasně zářící stopy.

Nárazy vytvořily silné světelné záblesky a rozhodily kolem sebe tuny trosek. Když světlo zesláblo, bylo vidět, jak se nad místem tvoří hřibovitá oblaka a spojují se do jednoho obrovského oblačného náhrobního kamene pro baterii děl.

Geary si povzdychl.

204

„Doufejme, že toho víc nemají.“

„To je nepravděpodobné,“ varovala ho Desjaniová.

„Já vím.“

Geary znovu aktivoval komunikátor.

„Kapitáne Duellosi, gratuluju vám a vašim lodím. Dobrá práce. Dávejte si pozor na další nepřátelské pokusy.“

Zamračil se na obrazy z průzkumných sond. Chápu, proč je tak lákavé planetu totálně vybombardovat a minimalizovat šanci, že přežije něco, co by nás mohlo ohrozit. Ale co mi dává právo zabíjet miliony civilistů v naději, že zasáhnu nějakou zamaskovanou obranu? Ani by to nezaručilo, že tu obranu zničím, protože bude bezpochyby dobře krytá nebo chráněná, nejspíš obojí. Podíval se po Desjaniová.

„Myslíte, že nás tohle čeká i u třetí planety?“

„Je to možné. Musíme předpokládat, že taková hrozba existuje.“

Geary se zapřel do křesla a zavrtěl hlavou.

„Proč se nemůžou chovat racionálně? Nemají skoro žádnou šanci ublížit nám a při každém výstřelu riskují odvetu.“

Desjaniová se po něm tázavě podívala.

„Pane, bojujeme s nimi po celé století. Myslím, že na věci typu racionalita se už dávno zapomnělo.“

„To je pravda. Co říkáte, má smysl vyslat další požadavek, aby neútočili na naše lodě?“

Pokrčila rameny.

„Těžko říct. Energetický pulz z kolabující brány musel usmažit každý nekrytý přijímač v systému, ale některé mohou být ještě funkční a slyšet vás.“

„Ty naneštěstí budou nejspíš patřit vládě a armádě.“

„Ano, pane. A u těch je nepravděpodobné, že by se chovali rozumně.“

Geary přikývl a pak si začal Desjaniovou prohlížet.

„Kapitánko, když jsem se s vám seznámil, měl jsem pocit, že byste neváhala a klidně ty planety zbavila všeho živého.

Připadá mi, že takové sklony už nemáte.“

Chvíli se dívala přímo před sebe, než odpověděla.

205

„Naslouchala jsem vám, pane, a vedla jsem dlouhé rozhovory se svými předky. V zabíjení bezbranných není žádná čest. Kromě toho, oprava škod, které jsme tady už napáchali, bude od Syndiků vyžadovat obrovskou investici. Kdybychom zlikvidovali celý systém, Syndikové by ho prostě odepsali.“

Desjaniová se na chvíli odmlčela. „A nikdo nás nemůže obvinit z toho, že se chováme jako Syndikové. Nejsme jako oni.

Uvědomila jsem si, že nechci zemřít při provádění toho, co by udělali Syndikové.“

„Děkuju vám, kapitánko Desjaniová.“

S ohledem na čest a realistické uvažování se Desjaniová rozhodla, že má Geary pravdu. Cítil se mnohem lépe, než kdyby souhlasila jen proto, že je Black Jack. Geary přemýšlel, co by se stalo, kdyby zítra zemřel. Jestli by se flotila vrátila k praktikám, jaké viděl při převzetí velení. Ale zdálo se, že alespoň část důstojníků se vrací do ještě větší minulosti, k taktice, jakou znal Geary. Nebyl tak hloupý, aby si myslel, že vše z minulosti bylo lepší než v současnosti, ale dodržování válečných zákonů, vyznávání pravého smyslu cti a moudrý boj místo jen odvážného, to vše bylo rozhodně dobré.

Během několika dalších hodin, zatímco Gearyho formace mířila ke třetí planetě, stačil kapitán Duellos bombardovat čtvrtou ještě třikrát. Žádný ze syndických pokusů o zasažení Duellosových lodí neuspěl. To nebylo nijak překvapivé, s ohledem na to, že zbraně na povrchu neviděly přímo na své cíle a musely se spoléhat na data poskytovaná sondami nakrátko vylétajícími nad oblaka, aby pořídily snímky aliančních lodí.

Na druhou stranu dvě mariňácké průzkumné sondy přestaly vysílat, což zřejmě znamenalo, že byly sestřeleny. Plukovnice Carabaliová z toho nebude mít radost, ale Geary si říkal, že dvě sondy jsou malá cena za to, že se vyhnul poškození svých lodí.

Když se formace delta přiblížila k třetí planetě, raketoplány odstartovaly s mariňáky ke svým cílům. Většina raketoplánů a mariňáků zamířila na velký orbitální komplex s rozsáhlou populací. Zbytek zamířil k orbitálním skladištím plným surovin a zásob, které měly být odeslány na povrch nebo převezeny na 206

jiná místa v systému pro nedostavěné syndické válečné lodě.

Teď si je sebere alianční flotila, aby měla zásoby pro svou posádku a mohla vyrábět další věci, jež potřebovala.

Když se Gearyho lodě blížily k třetí planetě, Geary ji pozorně sledoval. Třetí planeta nebyla tak hustě pokrytá syndickými obrannými systémy a vojenskými cíli, takže zde bylo zasaženo méně lokací. Vyšší vrstvy atmosféry nebyly tolik zaplněné prachem a vodními parami z nárazů. Přesto nebylo snadné vidět na povrch. Planeta byla trochu teplejší, než měli lidé v oblibě, ale i tak na ní panovalo tolerovatelné klima.

Tedy, před útokem Aliance. Několik příštích měsíců bude klima mnohem horší, kvůli prachu v atmosféře. Ale s ohledem na škody, které mohla Aliance napáchat, například změnit planetu na úplně neobyvatelnou a rozstřílet na kusy všechna města, si obyvatelé třetí planety v podstatě neměli na co stěžovat.

Senzory Neochvějného a dalších lodí ve formaci zkoumaly každý viditelný kousek povrchu pod oblaky prachu z bombardování, ale neodhalily žádnou nezasaženou obrannou instalaci.

„Všem lodím ve formaci delta, vyhýbejte se nízké oběžné dráze a zahajte náhodné změny kurzu a rychlosti, dokud budete v dostřelu případných zbraní na povrchu.“

Rozkaz ještě nebyl potvrzený všemi loděmi, když atmosféru třetí planety protrhly mocné částicové paprsky, mířící na Opovážlivého. Naštěstí byli Syndikové nedočkaví, stříleli na maximální dosah a následkem toho jejich výstřel alianční bitevní křižník těsně minul. Geary divoce udeřil do ovládání.

„Opovážlivý, zničte ta děla.“

„Bude nám potěšením, pane,“ odpověděl Opovážlivý. Druhá salva ze syndické planetární baterie proletěla prostorem, ve kterém by se Opovážlivý nacházel, kdyby neuhnul mírně stranou a nahoru. Tento výstřel poskytl Opovážlivému potřebná zaměřovací data. Bitevní křižník vyplivl několik kinetických střel, pevných kusů kovu, které zamířily dolů do atmosféry.

Tentokrát Geary viděl záblesky světla na povrchu, jak 207

kinetické bombardování rozervalo na kusy baterii částicových kanónů a také slušně velkou oblast kolem.

V tu dobu už sebou všechny alianční lodě nepravidelně škubaly, mírně měnily kurz a rychlost, což bohatě stačilo, aby zbraně z povrchu planety nemohly zasáhnout cíle na vysoké oběžné dráze. Geary se pokoušel relaxovat, s vědomím, že se takovýhle útoků budou muset obávat, kdykoli se k planetě přiblíží.

„Doufejme, že je to všechno, na co si budeme muset dávat pozor,“ prohodil k Desjaniové.

Sotva to dopověděl, objevilo se před nim malé okno, ukazující tvář plukovnice Carabaliové, plnou obav.

„Naše jednotky v orbitálním městě se dostaly pod palbu,“

oznámila.

To mám za to, že říkám takové pitomosti nahlas. Vysloveně jsem si o to koledoval.

„Orbitální město.“

Geary si vyvolal informace. Velký orbitální komplex s populací kolem padesáti tisíc lidí si na standardy platné pro orbitální stanice označení město zasloužil. Taky tam bylo příjemně velké množství jídla uložené ve skladech nebo jinak snadno dostupné, potřebné pro nakrmení těch padesáti tisíc lidí a pro zásobování syndických lodí, které by u stanice zakotvily.

Alianční flotila jídlo potřebovala, ale Geary trval na tom, že se má na stanici nechat dost, aby nedošlo k hladomoru.

„Co přesně se tam děje?“

„Zabezpečili jsme většinu skladišť jídla a oblastí těsně kolem nich. Ale syndické speciální jednotky nás ostřelují z vnějšku perimetru a kryjí se za civilní populací. Vykouknou, vystřelí a pak zmizí zpátky v davu.“

Bylo logické, že v tamní populaci bude spousta syndických vojáků, ani ne tak na ochranu, ale kvůli poskytnutí interní bezpečnosti, což byl jiný výraz pro to, že vojáci měli udržovat populaci pod kontrolou. Alespoň části těch vojáků nevadilo dělat něco, co by mohlo způsobit smrt civilistů, které měli teoreticky chránit. Ale Geary o tom přemýšlel v aliančních 208

termínech. Ti vojáci tam nebyli, aby chránili obyvatelstvo Sancere. Jejich úkolem bylo chránit Syndikované světy a zájmy svých vůdců. Když se těm zájmům dostane do cesty pár občanů Syndikovaných světů, nebo klidně pár milionů, tak mají nevinní smůlu.

„Co chcete dělat?“ zeptal se Geary.

Carabaliová se tvářila nešťastně.

„Máme tři možnosti. Za prvé, budeme střílet, jak je potřeba, což ale bezpochyby zabije dost nevinných. Za druhé, stáhneme se a přerušíme misi. Za třetí, budeme mít ztráty s jen malou šancí jim zabránit. Všimněte si, že ve všech třech případech Syndikové v podstatě zvítězí.“

„Zatraceně.“

Měl by zkusit vyhrožovat odvetným úderem na planetu?

Zastaví to lidi, kteří už předvedli, že jim na ztrátách mezi civilisty nezáleží? A pokud je to nezastaví, dokáže Geary hrozby splnit?

„To jídlo potřebujeme. Bylo ověřeno, že je bezpečné?“

„Prozatím. Neuvědomili si, že sem letíme pro ně, takže ho neměli příležitost otrávit.“

Možnosti. Musela existovat nějaká čtvrtá. Kompromis byl ve vojenských případech většinou nebezpečnou cestou, ale v tomhle to vypadalo na jedinou možnost.

„Co přikázat všem civilistům vyklidit oblast kolem našich mariňáků? Řekněte jim, ať rychle vypadnou, protože vše, co se v té oblasti hne, bude zastřeleno. Mohlo by to fungovat?“

Carabaliová pomalu přikývla.

„Mohlo by. Ale pokud si myslíte, že všichni ti civilisti zmizí… tak to se určitě nestane. Nějací zůstanou. Někteří proto, že jsou příliš tvrdohlaví, blbí nebo vyděšení, jiní proto, že se z nějakého důvodu prostě přesunout nemůžou. Nějací v cílové zóně zůstanou.“

„Ale zdaleka ne tolik jako teď.“

„Ne, pane.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Nemyslím, že bychom měli na výběr. Ty syndické 209

speciální jednotky nás tlačí do rohu. Škoda, že nemáme řízené kulky, které by se dokázaly zaměřovat na zlosyny.“

„Myslím, že po něčem takovém vojenští velitelé touží už od počátku času, pane,“ poznamenala Carabaliová. „Samozřejmě kromě zlých velitelů.“

„Proveďte to, plukovnice. Dejte civilistům na evakuaci tolik času, kolik uznáte za vhodné, ale neriskujte zbytečně mariňáky.“

Jakmile to Geary vyslovil, uvědomil si, že vydal jeden z těch frustrujících rozkazů, které samy sebe popíraly, což byly přesně rozkazy, jaké ho doháněly k šílenství, když je sám dostal. Carabaliové dlužil něco jasnějšího.

„Myslíte, že bude půl hodiny stačit?“

„Dala bych přednost patnácti minutám, pane. To by mělo stačit na vyklizení oblasti, kterou potřebujeme mít čistou.“

Nebudu se snažit být chytřejší než důstojnice, která má za své lidi osobni zodpovědnost. „Fajn, patnáct minut.“

„Poté máme svolení použít v nárazové oblasti nezbytnou sílu?“

„Pokud nenaděláte díry ve vnějším plášti města. Nechci, aby z něj utekla všechna atmosféra.“

Carabaliová se vesele ušklíbla, předchozí rozladění nahradila dobrá nálada.

„Ano, pane. Předám rozkazy. Děkuji vám, pane.“

„Nemáte zač.“

Geary se po konci hovoru opřel do křesla a všiml si, že na můstek dorazila Rionová a vše sledovala.

„Vypadá to, že jsem udělal mariňačce radost,“ vysvětlil.

„Vážně? Může jít něco zabít?“

„Nejspíš.“

Geary zaváhal a začal hledat na mapě systému další hrozbu.

Ale syndická síla alfa zatím neprojevila žádné známky návratu do nitra systému. A nic jiného nebylo v systému aktivního.

Gearyho to uklidnilo, a tak si vyvolal obrazy z výsadkových jednotek, řadu obrázků ukazujících výhledy z helem velitelů oddílů v orbitálním městě. Náhodně si jeden zvolil a dotkl se 210

ho, aby se obraz zvětšil.

Poručík, kterého si Geary vybral, se právě díval přes malé nádvoří ke skupině budov na druhé straně. Rovina se v dáli za budovami kroutila nahoru, takže Geary mohl vidět větší část města, postaveného v klasickém a funkčním stylu uvnitř rotujícího válce, aby nebyla potřeba používat umělou gravitaci.

V budově se něco zablesklo a výhled z kamery sebou škubl, jak se poručík prudce stáhl. Kolem se rozletěly fragmenty ze struktury, za kterou se poručík kryl, vyrvané nějakou pevnou kovovou střelou. Geary aktivoval zvuk a zaslechl ozvěny rozléhajícího se výstřelu. Další výstřely se sporadicky ozývaly na obou stranách. Pak se mezi budovami rozlehl dunivý hlas.

„Tato oblast bude okamžitě evakuována. Všichni občané Syndikovaných světů mají rozkaz se okamžitě stáhnout za Pátou ulici. Každý, kdo se bude nacházet na této straně Páté ulice, bude považován za nepřátelský cíl.“

Oznámení se začalo opakovat. Geary z poručíkova obrazu viděl, jak z budov vybíhají muži, ženy i děti a utíkají pryč. V

dáli vystoupila postava se zbraní a začala výhružně blokovat pokus o únik.

„Sundejte ho,“ přikázal poručík. Geary zaslechl nedaleký výstřel a o chvíli později sebou ozbrojený muž škubl, jako by dostal ránu pěstí, a pak padl na zem a nehýbal se. Civilisté znovu vyrazili na útěk a zadupali tělo do země.

Geary se podíval na několik dalších obrazů a viděl to samé.

Z budov naproti mariňákům stále vycházely výstřely, ale po uplynutí patnáctiminutové lhůty začaly budovy explodovat, jak je mariňáci zaměřovali těžkými zbraněmi. Tohle jsem povolil?

Asi ano, že?

V těch budovách možná umírali syndičtí civilisté, ale k tomuhle rozkazu byl Geary donucen. Jeho svědomí to neulevilo. Boj s protivníkem, který se ho snažil vyprovokovat k páchání válečných zločinů, byl odporný. Udělám, co budu muset, ale o nic víc, vy chladnokrevné bestie. Ne budete mít možnost svést smrt nevinných na mě ani na flotilu, které velím.

Trvalo skoro den, než Aliance naložila tolik jídla, kolik 211

chtěla, a také materiálu z ostatních skladišť. Raketoplány převážely náklady mezi flotilou a válečné lodě občas uhýbaly před výstřely z planety a promptně prováděly odvetné údery za útoky. Žádné baterii z povrchu planety se nepodařilo nic zasáhnout a žádná pokus o střelbu nepřežila. Ale vždy se zdálo, že je někde schovaná další baterie.

Dvacet hodin po příletu k třetí planetě vydal Geary rozkazy stáhnout se a spokojeně si prohlížel seznam zásob, které Syndikům „zrekvírovali“. Orbitální město, po dlouhém boji mezi aliančními mariňáky a syndickými speciálními silami poněkud otřískané, bylo teď v bezpečí. Ale orbitální skladiště, to byla jiná věc. Geary si nechal potvrdit, že z nich byl veškerý personál evakuován, a pak přikázal jejich zničení. Cokoli, co si nevzala Aliance, by mohli použít Syndikové. Samotná skladiště už také nebudou moci použít.

Sancere nebyl jediný systém dodávající Syndikům válečné lodě. Existovalo dost dalších, vyrábějících velké lodě i hordy lehčích jednotek, využívajících zdroje mezihvězdné mocnosti zabírající mnoho slunečních soustav. Ale ztráta sancerských loděnic bude mít na válečnou mašinérii vliv. Alespoň na chvíli nebudou moci Syndikové nahrazovat ztráty tak rychle.

„Všem lodím, dobrá práce.“

Zažíval, když se ujistil, že formace míří na novou pozici za oběžnou drahou čtvrté planety.

„Dámy a pánové, já se půjdu trochu prospat.“

Desjaniová se na něj unaveně usmála, když opouštěl můstek Neochvějného, a přitom se zjevně chystala odejít také.

Geary zamířil do své kajuty, unavený, ale potěšený, a přemýšlel, jestli tam bude Viktorie Rionová.

*

„Tady Geary,“ zamrkal ospale a ujistil se ještě jednou, že zablokoval video vstup.

„Chtěl jste být informován, až se začne formace bravo stahovat od čtvrté planety, pane. Bylo nám řečeno, že stažení bylo zahájeno, a potvrdili jsme to vizuálním sledováním 212

pohybu lodí.“

„Děkuju,“ odpověděl Geary a znovu si lehl, potěšený, že to pro jednou byly dobré zprávy, které si nevyžadují okamžitou reakci, a také proto, že se nějakou dobu nebude muset obávat baterií částicových děl.

„Víš,“ ozval se vedle něj hlas Rionové, „poznají, že něco skrýváš.“

„Myslíš?“

„Vím to, Johne Geary. Copak jsi v minulosti někdy blokoval video vstup komunikátoru? Neřekla bych. A mluvíš schválně tiše. Určitě teď přemýšlí, koho jsi to nechtěl vzbudit.“

„Zatraceně.“

Vyvolalo to v něm neklid.

„Mohli by si myslet, že je to někdo z flotily.“

Některá z důstojnic. Nebo co by bylo ještě horší, z normálních lodnic. Přesně takovým věcem se musel kvůli velitelské funkci vyhýbat.

Rionová se zvedla na lokti a usmála se na něj.

„A tak se musím postarat, aby flotila věděla, že jejich hrdina spí se mnou. Jak bych jim to asi měla oznámit?“

Bolestivě zamrkal.

„Nikdy jsem nechtěl, aby se z toho stala veřejná záležitost.

Tohle by mělo být soukromé.“

„Na tobě nemůže zůstat nic soukromého, Johne Geary.

Pokud sis to ještě neuvědomil, teď je nejvyšší čas.“

„Tady jde o tebe, ne o mne.“

„Snažíš se ochránit mou čest?“ zatvářila se Rionová opět pobaveně. „Jsem dost stará, abych se o sebe dokázala postarat sama. A pokud o tom teď přemýšlíš, ano, taky jsem si uvědomila, že to bude muset být veřejný vztah.“

To prohlášení Gearymu naneštěstí připomnělo jeho spekulace na téma, zda není Rionová spíš přitahována k jeho moci než k němu osobně. Ale pokud by to tak bylo, nikdy by to nepřiznala, a pokud ne, byl by blázen, kdyby se jí zeptal.

„Náš vztah není nevhodný ani nelegální,“ poznamenala Rionová. „Ráno budu informovat velitele lodí z Callaské 213

republiky a federace Trhliny. Vím, že se jich dřív občas někdo ptal na vztah mezi mnou a tebou a že to popírali. Musím jim dát vědět, že teď vztah máme, jen abych si uchovala jejich důvěru ve mě. Jakmile o tom budou informováni, nejspíš se to dozví celá flotila tak rychle, že ten čas ani nebude měřitelný.“

Geary si nemohl pomoct a musel si povzdychnout.

„Musí se z toho stát záležitost flotily?“

„Ano,“ věnovala mu tvrdý pohled. „Ty to taky víš. Pokud se pokusíme skrývat osobní vztah, bude to vypadat, že je na tom podle nás něco špatného.“

„Není na tom nic špatného.“

„Snažíš se přesvědčit mne, Johne Geary? Když jsem s tebou v posteli? To sis vzpomněl trochu pozdě.“

„Snažím se to brát vážně. Hele, něco mě trápí. V minulosti jsem na tebe v jedné věci spoléhal, a chci, aby to tak mohlo být i dál.“

„A co by to mělo být?“ zeptala se ho lenivě.

„Chci, abys byla dál skeptická k mým plánům. Potřebuju, abys pochybovala a vyžadovala vysvětlení, byla na mě náročná. Jsi jediná ve flotile, koho můžu brát jako někoho stojícího mimo mé plány. Potřebuju, aby tomu tak bylo i dál.“

„Ty chceš, abych na tebe byla náročná?“ zeptala se Rionová. „To je u chlapa poněkud nezvyklé, ale velmi ráda budu taková jako předtím.“

„Mluvím vážně, Viktorie,“ opakoval Geary.

„Viktorie ti asi nebude schopná pomoct, ale koprezidentka Rionová má rozhodně v plánu tě nadále sledovat s obavami a skepsí. Ulevilo se ti?“

„Jo.“

„V tom případě bych se ráda vyspala. Tak ještě jednou, dobrou noc.“

Překulila se a nechala Gearyho hledět na svá záda a zadek, což byl úžasný výhled, i když si to Rionová zřejmě neuvědomovala. Alespoň Geary si to myslel.

S vyslovenou námahou odtrhl oči od pozadí Viktorie Rionové a pak chvíli zíral na strop kajuty. Takže celé galaxii 214

řekne, že spolu spíme. Ale má pravdu, musíme to udělat. Pokud by se roznesly pomluvy, že spím s někým jiným, mohly by z toho být vážné problémy. Jen si nejsem jistý, jak se mám cítit.

Ohledně toho, že to bude flotila vědět, i ohledně toho, že nevím, co mám cítit k ní. Přitahuje mě k sobě proto, že potřebuju po boku někoho silného? Nebo je to fyzická záležitost a já si jen namlouvám, že mi na ní záleží? Ne, tomu nemůžu věřit. Je to zatraceně dobrá ženská a vím, že se mi na ní spousta věcí líbí.

Ale není zrovna přítulný typ, pokud se právě nemilujeme. V

něčem se drží zpátky. Ale houby. Skoro ve všem se drží zpátky.

Než se dostaneme domů, možná se Viktorie Rionová rozhodne, že jsem ji už znudil, a nechá mě, nebo se může rozhodnout, že je Black Jacka potřeba zastavit, nebo na mě možná opravdu kašle, ale chce mi stát po boku, aby tím získala větší vliv.

Nebo ji na mně opravdu může záležet.

Vyrovnej se s tím, Geary, nemáš nejmenší šanci vědět, jak to budete cítit, až se dostanete domů do aliančního vesmíru, jestli spolu odletíte na Kosatku a vezmete se, nebo jestli si jen potřesete rukama a na zbytek života se rozejdete, každý po svém.

No, ten krok udělám, až tam budem. Pokud se tam vůbec dostaneme.

Zpravodajských informací získaných prozatím v Sancere bylo opravdu hodně, ale na druhou stranu, co se důležitých věcí týkalo, bylo až frustrující, jak málo toho ve skutečnosti říkaly.

Mariňácké výsadky stáhly masivní množství souborů z opuštěných syndických terminálů, ale v žádném z nich nebyly informace, které by v současnosti k něčemu byly. Flotila vyzvedla několik záchranných modulů ze zničených lodí ze syndické síly bravo, ale lodníci uvnitř věděli jen to, že byli v bitvě v systému Scylla, poblíž hranic s Aliancí. Syndičtí důstojníci mohli říct vyšetřovatelům více, ale všechny záchranné moduly s důstojníky byly zjevně zničeny energií uvolněnou z kolapsu brány. Bitva u Scylly pravděpodobně skončila krvavou remízou a obě strany se ze systému stáhly.

215

Malé instalace, které se u Scylly nacházely za Gearyho časů, už byly dávno zničené nebo opuštěné, ale i tak obě strany o jinak bezcenný hvězdný systém neustále bojovaly.

Pořádně si navzájem namlátili a pak se stáhli. Nebyla to velká bitva. To, co přiletělo sem do Sancere, byla větší část zbývajících Syndiků, a Aliance měla v bitvě lodí přibližně stejně. Ale nemůžu z toho vyvozovat žádné závěry, protože nevím, co se děje jinde na frontové linii.

Frustrovaný Geary si prošel seznam komunikačních spojení, aby našel kontakt na zpravodajské centrum na palubě Neochvějného.

„Tady kapitán Geary. Rád bych si osobně promluvil se služebně nejstarším Syndikem, kterého jsme vyzvedli. Můžu přijít hned?“

Chvíli trvalo, než dorazila odpověď.

„Budu muset zkontrolovat.

Hlas utichl a Geary zaslechl, že v pozadí někdo křičí. „Ehm, ano, pane! Okamžitě, pane. Chcete to udělat virtuálním kontaktem, nebo přímým fyzickým výslechem?“

„Fyzicky.“

Geary se nikdy nedokázal zbavit podezření, že software pro virtuální setkání nepřenáší všechny pohyby a nuance úplně správně. Podle jeho zkušeností měl tendenci vyhlazovat věci, které neodpovídaly jeho parametrům, když se u lidí projevovaly drobné protichůdné změny chování. To, co software považoval za anomálii, kterou je potřeba eliminovat, mohlo o zobrazované osobě prozrazovat to nejdůležitější.

„Za pár minut jsem dole u vás.“

Zpravodajská sekce se skrývala za několika bezpečnostními dveřmi. Čekal před nimi lehce nervózní poručík, který rychle zavedl Gearyho do zabezpečené oblasti. Z nějakého důvodu to tam Gearymu vždy připadalo podivně umlklé, i když na pohled to byly normální kanceláře s několika speciálními kusy vybavení na stolech a v rozích. Zpravodajská sekce dodržovala pradávné tradice a vytvářela svět sama pro sebe, byla součástí lodní posádky, ale přesto striktně oddělená. Tvrdši dodržování 216

bezpečnostních pravidel zde vyvažovalo poněkud méně uspořádané pracovní prostředí.

Na jednom ze stolů byla dokonce rostlina, malý kousek živé zeleně. Geary se na poručíka tázavě podíval. Ten při odpovědi vypadal ještě nervózněji.

„To je Audrey, pane.“

Pochopitelně. Když měla vesmírná loď na palubě rostliny, jedna se obvykle jmenovala Audrey. Pokud pro to byl vůbec nějaký důvod, ztratil se někde dávno v minulosti. Geary se ale cítil o trochu lépe, protože alespoň některé věci se od jeho časů nezměnily. Povzbudivě se na poručíka usmál a následoval ho do výslechové místnosti.

Výslechová místnost se držela designu, který se alespoň navenek nezměnil už po staletí. Geary se podíval jednosměrným zrcadlem dovnitř a uviděl syndickou poddůstojnici sedící na židli, zjevně nespoutanou. Vypadala omámeně a vystrašeně, ale snažila se to nedávat najevo.

„Pokud po vás zkusí skočit, sundáme ji omračovačem,“

ujistil poručík Gearyho.

„Nevypadá na sebevražedný typ,“ poznamenal Geary.

Prostudoval si číselníky před sebou.

„Tohle vše se týká výslechu?“

Už v téhle oblasti byl, ale předtím tu nebyli vězňové.

„Ano, pane,“ ukázal poručík na přístroje. „Můžeme na dálku provádět skenování aktivity v mozku, když vězni dáváme otázky. Tak můžeme poznat, kdy lže o věcech, které chceme vědět.“

„A co uděláte pak?“

„Někdy funguje konfrontace. Někteří lidé se zlomí, jakmile si uvědomí, že o lži víme. U těch opravdu tvrdých bývá nejlepší použít drogy, které omezí sebeovládání. My se ptáme, oni odpovídají.“

„To zní humánněji než je mlátit,“ poznamenal Geary s dalším úsměvem.

„Mlátit je?“ Poručíka ta představa zjevně vylekala. „Proč bychom to dělali, pane? Výsledkem jsou jen nespolehlivé 217

informace.“

„Vážně?“

„Ano, pane. Ne tak špatné jako přímé mučení, ale stále nespolehlivé. Naší prací je získat vám přesné informace.

Fyzické a mentální utrpení může donutit lidi mluvit, ale neposkytne přesné údaje.“

Geary přikývl a ulevilo se mu, že aspoň v případě zpravodajců jednoduchý pragmatismus zabránil zvěrstvům, která viděl jinde. Kdyby zjistil, že jeho zpravodajci používají mučení, znamenalo by to, že jsou stejně nefunkční, jako bývala taktika flotily.

„Fajn, pusťte mě dovnitř.“

Když se těžké dveře otevřely, syndická lodnice škubla hlavou. Geary vstoupil, a zatímco žena zírala na jeho hodnostní výložky, došel až k ní.

„Kdo jste?“ zeptal se. Zpravodajci mu to mohli říct, ale vypadalo to na vhodný způsob, jak konverzaci zahájit.

Žena promluvila odhodlaně.

„Lodnice obecné služby hodnosti sedm Gyal Baradová, sebeobranné síly Syndikovaných světů, direktorát mobilních vesmírných sil.“

Geary se posadil do druhého křesla, vděčný za to, že pracuje pro flotilu a ne pro „direktorát mobilních vesmírných sil“.

„Já jsem kapitán John Geary.“

Žena zmateně zamrkala.

„Kdysi mi říkali Black Jack Geary. Nejspíš jste o mně slyšela. Jsem velitel téhle flotily.“ Zmatek přešel ve strach.

„Takže takhle…“ vyrazila ze sebe Syndička, ale zbytek věty rychle spolkla.

Geary dál pokračoval uklidňujícím konverzačním tónem: „Takže co?“

Zírala na něj s hrůzou.

„Slyšela jsem o tom důstojníky mluvit, než byla naše loď zničena. Říkali, že nepřátelská flotila tady být nemůže.

Nemohla se sem dostat. Ale byla tady.“

Geary přikývl.

218

„S tím jsem měl něco málo společného.“

„Říkali nám, že tahle flotila byla zničená. V domovském systému. A že vy jste zemřel před stoletím.“

Syndická lodnice zbledla natolik, až se Geary bál, aby neomdlela.

„Byla jste v boji zraněna?“ zeptal se.

Rychle zavrtěla hlavou.

„Ne. Myslím, že ne.“

„Chovali se k vám od vašeho zajetí v souladu s válečnými zákony?“

Zmatení se vrátilo. „Já… ano.“

„To je dobře. Jak jde válka?“

Polkla a promluvila, jako by něco citovala zpaměti.

„Syndikátní světy jdou od triumfu k triumfu. Finální vítězství je na dosah.“

„Vážně?“

Geary přemýšlel, jak dlouho syndická propaganda tvrdila, že finálního vítězství už bylo téměř dosaženo.

„Pochybujete o tom někdy?“

Žena zavrtěla hlavou a neřekla nic.

„Nemyslel jsem si to. Nejspíš je dost nebezpečné o něčem takovém pochybovat.“

Pořád bez odpovědi.

„Chtěla byste se vrátit domů?“

Dlouho na Gearyho jen zírala, ale nakonec přikývla.

„To já taky. Ale můj domov je svobodný. Váš ne. Nevadí vám to?“

„Jsem občanka Syndikovaných světů, žijící v prosperitě a bezpečí díky obětem našich vůdců,“ zarecitovala.

Úžasné. Ten nesmysl, který do nich Syndikové tlačí, se za sto let vůbec nezměnil. Ale jak taky zlepšit něco tak jednoduchého a matoucího?

„Vy tomu opravdu věříte?“

„Jsem občankou Syndikovaných světů…“

„Slyšel jsem vás i poprvé. Co by bylo potřeba, abyste o tom začala pochybovat? Abyste s tím něco udělala?“

219

Zírala na něj, opět téměř hrůzou bez sebe.

„Nebudu odpovídat na vaše otázky.“

Geary přikývl.

„Nečekal jsem odpověď. Jen jsem byl zvědavý, co by bylo potřeba, aby se někdo jako vy postavil vládě, která ho zotročuje a zneužívá.“

Syndická lodnice na něj dlouho zírala, než odpověděla: „Mám svou domovskou planetu, kterou musím bránit.“ Na chvíli se odmlčela a pak dodala: „Na té planetě mám rodinu.“

Geary o tom chvíli přemýšlel a přikývl. Stará motivace, ale silná. Braňte svůj domov před cizími útočníky. A braňte rodinu před vlastní vládou. Fungovalo to v bezpočtu totalitních států v lidské historii. Alespoň po nějakou dobu.

„Něco vám řeknu. Nečekám, že tomu budete věřit, ale stejně vám to řeknu. Aliance nechce zaútočit na vaši planetu. Nechce ublížit vaší rodině. Nikdo v Alianci nebojuje ze strachu z naší vlastní vlády. Všichni v Syndikovaných světech mají na výběr, jestli budou nadále podporovat své vůdce v téhle odporné válce, nebo jestli budou chtít její ukončení za podmínek, které zaručí bezpečnost oběma stranám.“

Tvář jí ztvrdla jako pravověrnému věřícímu, kterému někdo prozradil, že na něj jeho předkové nedávají pozor, ale nakonec Syndička neřekla nic. Mlčet tváří v tvář autoritě, i když nesouhlasíte, byla bezpochyby jediná taktika, jak v Syndikovaných světech přežít.

Geary se postavil.

„Vaše lodě bojovaly odvážně. Lituju toho, že jsme je museli zničit. Ať se naše děti někdy setkají v míru.“

Rozloučení vyvolalo polekanou reakci, ale Syndička stále jen zírala, jak Geary odchází, a nevydala ani hlásku.

„Nemůžete je přesvědčit, aby pracovali proti svým vůdcům,“ komentoval to poručík. „Snažíme se o to. Říkáme si, že by je mohlo motivovat sobectví.“

Geary zavrtěl hlavou.

„Poručíku, kdyby sobectví lidi motivovalo, tak bychom vy, já a všichni ostatní alianční a syndičtí lodníci, vojáci a mariňáci 220

seděli na pláži na domovských planetách a popíjeli pivo. Lidé věří ve věci, za které bojují, ať jsou dobré nebo zlé. V našem případě jsou dobré, v jejich případě zlé.“

„Ano, pane. Ale zasadil jste tady zajímavé sémě, pane.

Neuvědomili jsme si, jak to dopadne.“

„Co tím myslíte?“ zeptal se Geary.

„Myslí si, že jste mrtvý a že tahle flotila byla zničena. Viděl jste, jak vyděšeně se tvářila? Hodnoty jejího metabolismu vyskočily až do nebes. Myslí si, že jsme flotila duchů, které velí duch,“ usmál se poručík. „To by mohlo na morálku Syndiků trochu zapůsobit.“

„To by mohlo.“

Sledoval Syndičku polopropustným zrcadlem.

„Jaké máte plány pro ni a ostatní vězně?“

„Snažili jsme se to rozhodnout. Nemají žádnou zpravodajskou hodnotu. Ale pokud bychom je mohli použít k roznášení šeptandy, pomohlo by nám to,“ řekl poručík opatrně.

„Možná bychom mohli uvažovat… jestli… jestli je nepustit.“

„Máme na palubě jejich záchranné moduly?“

„Ano, pane.“

Poručíka zjevně překvapilo, že jeho návrh Gearyho nerozzuřil.

„Prohledali jsme moduly, jestli nenajdeme něco cenného, co by si mohli vzít ze svých lodí, ale v žádném není nic zajímavého.“

Geary se díval na syndickou lodníci a říkal si, že stačilo málo a byl by na jejím místě. Před sto lety, kdyby Syndikové po bitvě vyzvedli jeho modul. Před pár měsíci, kdyby se flotile nepodařilo uniknout z domovského systému Syndiků, její lodě by byly zničeny a posádky zajaty.

„Tak dobře. Moje rozkazy jsou následující. Nemá smysl s sebou tahat bezcenné syndické vězně, které bychom museli krmit a hlídat. Myslím, že váš návrh je dobrý. Můžeme je využít. Zajistěte, aby i ostatní vězni věděli, kdo flotile velí.

Každému, kdo v to neuvěří, se klidně ukážu osobně. A pak chci, abyste je vrátili do jejich záchranných modulů a vypustili 221

je tak, aby mohli přistát na některé planetě v systému.“

Poručík se vesele ušklíbl.

„Ano, pane. To pro ně bude překvapení.“

„Rád Syndiky překvapuju,“ poznamenal Geary suše. „Vy ne?“

Poručík se zeširoka usmál.

„Postarejte se, aby měly moduly dostatečný systém životní podpory a dost paliva a ti lidé se mohli dostat domů. Možná bude potřeba něco doplnit. Nechte jim zkontrolovat i systémy, ujistěte se, že energetický pulz z brány neponičil nic důležitého.“

Kdyby zpravodajcům tohle nepřipomněl, mohli by zapomenout.

„Je vše jasné?“

„Ano, pane.“

Poručík zaváhal a dodal: „Nemusí to fungovat, pane. A za propuštění nám nebudou vděční. Možná s nimi budeme zase bojovat.“

„Možná. Možná ne. O pár lodníků víc nebo míň na syndickou válečnou mašinérii nebude mít velký vliv.“

„To je pravda, pane.“

„A ještě něco,“ dodal Geary. „Všiml jsem si, že jste mi tenhle postup navrhl s výraznou neochotou. Chci vědět, jestli má zpravodajská sekce nějaké nápady. Pokud se jimi nebudu chtít řídit, rozhodnu se tak až po tom, co si je vyslechnu.

A nikdy nevíte, poručíku. Na jednu stranu můžou ti lodníci tvrdit, že jsme démoni. Na druhou stranu, chovali jsme se k nim slušně. Pokud dost Syndiků zjistí, že nejsme démoni, možná to taky pomůže.“

Odešel a přemýšlel o tom, že za pár dní bude moci flotila Sancere opustit, protože už sebrali vše, co mohli uvézt, a zničili vše ostatní. Přibližně miliarda syndických občanů bude sledovat hvězdy a bude mnohem klidnější. Budou se také obávat toho, že by se alianční flotila mohla zase někdy vrátit.

Jejich vůdci je budou ujišťovat, že to není možné, ale mělo být nemožné, aby se tady flotila vůbec objevila. Tak či tak bude 222

mít díky flotile spousta Syndiků o čem přemýšlet.

Syndická síla alfa pochopitelně stále čekala. Geary si byl jistý, že se alfa dříve nebo později o něco pokusí. Nemohla nechat alianční flotilu odletět, aniž by provedla nějaký útok, ne, pokud si chtěl syndický ředitel, který jí velel, zachránit krk.

223

9.

„Syndická síla alfa se přesouvá,“ ozvalo se varování důstojníka na můstku Neochvějného téměř současně s poplachovou zprávou z alianční flotily echo, která měla v tu chvíli za úkol blokovat jakýkoli útok přežívajících syndických lodí.

Geary si promasíroval bradu a studoval nové snímky.

Syndická flotila prolétala na okrajích hvězdného systému už několik dní a sledovala z velké vzdálenosti, jak alianční flotila systematicky rabuje potřebné zásoby a opravuje škody na lodích. Teď se konečně rozhoupala a zahájila zrychlení směrem k vnitřnímu systému.

„Ještě se nedá říct, kam přesně míří.“

„Ano, pane,“ souhlasila kapitánka Desjaniová.

„Ale i po škodách, které jim způsobil operační svaz Zuřivý, mají osm bitevních lodí a čtyři bitevní křižníky.“

Geary se znovu podíval na displej. Dva bitevní křižníky poničené operačním svazem Zuřivý vyskočily za poslední dva dny pryč dvěma různými skokovými body, bezpochyby aby informovaly syndické velení, že se alianční flotila objevila u Sancere, a přivolaly posily. Jedno el-zetko vyskočilo ještě třetím směrem. Všem bude trvat tak týden letu, než se dostanou k cíli, plus čas potřebný k sehnání dalších válečných lodí a pak týden skokem zpátky. Přiletí Syndikové, ale Geary měl v plánu s alianční flotilou odletět dávno předtím, než by se mohli další nepřátelé objevit.

„Plus osm těžkých křižníků a pět el-zetek. Oproti kterékoli naší formaci mají přesilu, i když nemají dost eskort.“

Chvíli o situaci přemýšlel. Jakmile Syndikové změnili kurz, byli vzdálení tři a půl světelné hodiny od hvězdy Sancere.

Alianční formace echo se nacházela za oběžnou drahou páté planety, jen třicet světelných minut od slunce. Syndikové zrychlovali k vnitřnímu systému tři hodiny, než si jich některá 224

alianční loď všimla. Tři hodiny časového zpoždění poskytovaly dost místa pro zatím nepozorované změny.

Na druhou stranu, i kdyby Syndikové vytáhli rychlost až k maximu nula celá dvě světla, bude jim trvat patnáct hodin, než se dostanou až k alianční formaci echo. Pokud mířili na kteroukoli jinou alianční formaci, čas potřebný k doletu i při maximální rychlosti se pohyboval od dvaceti hodin po více než jeden den. Nic se nestane hned. Ale pak se budou věci odehrávat rychle.

Nejednej příliš zbrkle. Ale ani neotálej. Chci zastavit veškeré sbírání zásob, jen abych se postavil syndické alfě? Ale pokud to udělám, co zabrání Syndikům prostě proletět systémem rychlostí nula celá dva světla nebo i o trochu rychleji? Jak dlouho to mohou dělat, bránit mi v boji a zároveň mým lodím znemožnit rabování? Bylo to od nich to nejchytřejší, co mohli udělat. Ještě že je to nenapadlo dřív.

„Kapitánko Desjaniová. Předpokládejme, že chtějí Syndikové udeřit na menší alianční formaci, ale budou se vyhýbat konfrontaci, pokud by se museli postavit větší síle. Co byste doporučila?“

Chvíli o otázce přemýšlela a dívala se přitom na displej.

„Můžeme jim zkusit strčit do cesty miny, ale při rychlostech, které bychom museli vyvinout, abychom měli nějakou šanci dostat se na správný kurz, je šance na rozmístění dobrého minového pole dost nízká.“

„Co boj ve vysoké rychlosti? Mohli bychom jim tak napáchat nějaké škody?“

Desjaniová se ušklíbla.

„Pokud poletí rychlostí nula celá dvě a my poletíme tak, abychom se k nim dostali? Výsledná kombinovaná rychlost bude zhruba nula celá dvacet pět až nula celá tři světla nebo i víc. Relativistická distorze bude obrovská. I nejmenší chyby v kompenzaci by zabránily jakémukoli zásahu.“

„Takže musíme zpomalit na bojovou rychlost a utkat se s nimi s větší silou,“ dokončil myšlenku Geary.

„Nemyslím si, že se tohle stane,“ řekla Desjaniová 225

nešťastně.

„Proč se vojenské myšlení vždycky soustředí jen na jednu alternativu?“ ozval se za nimi hlas koprezidentky Rionové.

Geary se k ní otočil. „Způsob, jak je zpomalit, je nabídnout jim atraktivní cíl.“

„Nemám v úmyslu takhle někoho obětovat,“ prohlásil Geary suše a vysloužil si souhlasné přikývnutí od Desjaniové.

Rionová se předklonila.

„Přemýšlíte příliš přímočaře, kapitáne Geary. Vy taky, kapitánko Desjaniová. Přichystejte jim past.“

Geary si vyměnil pohled s Desjaniovou a pak oslovil Rionovou: „Jakou past?“

„Nejsem vojenský expert, kapitáne Geary. Určitě něco dokážete vymyslet.“

Desjaniová zúžila oči, které měla stále upřené na displej – „Možná by existoval způsob.“

„I když Syndikové uvidí vše, co budeme dělat?“ zeptal se Geary.

„Ano, pane. Trik bude v tom, že to bude vypadat, jako bychom dělali jednu věc, i když ve skutečnosti budeme plánovat jinou.“

Rionová přikývla.

„Ano. Výborně. Ukažte nepříteli nějaký obraz, ale pravé úmysly skrývejte.“

Geary přikývl a musel při tom silou vůle ovládat výraz obličeje. S ohledem na pochyby týkající se úmyslů Rionové k jeho osobě bylo poněkud zneklidňující slyšet něco takového.

„Nemůžeme nechat lodě, které použijeme jako návnadu na Syndiky, příliš silné. Toho by si určitě všimli.“

„Přemýšlím,“ prohlásila Desjaniová pomalu, „o hvězdě jménem Sutrah.“

Geary se na ni zamračil, ale pak se jeho obličej vyjasnil.

„To by byla poetická spravedlnost, že?“

Nakonec to od manévrovacích systémů vyžadovalo obrovské množství analytických výpočtů, než dokázaly vyplivnout plán na implementaci Desjaniové nápadu. Všech 226

šest aliančních formací muselo proletět vesmírem, v některých případech si vyměnit lodě, které budou chvíli sledovat vlastní kurs. Některé z lodí a formací tak proletí prostorem, kde bylo s ohledem na pohyb aliančních lodí, obzvláště formace gama, nejpravděpodobnější, že jimi proletí i Syndikové. To vše se muselo provést tak, aby nebylo Syndikům hned jasné, jaké manévry alianční flotila provádí, a předvést věrohodný obraz části alianční flotily toužící se se Syndiky co nejdříve utkat, zatímco ostatní lodě budou pokračovat v rabování syndických zásob. Formace gama musela manévrovat tak, aby představovala atraktivní cíl, aniž by bylo vidět, že by si uvědomovala, jak snadno ji mohou Syndikové napadnout.

Tedy za předpokladu, že by Syndikové pozměnili kurz směrem od větší alianční formace chystající se utkat se s nimi na jejich aktuálním kurzu.

K bitevním křižníkům kapitána Tuleva se přidá rychlá zásobovací loď Goblin a společně budou použity jako nezbytná návnada, i když Geary proklínal myšlenku, že riskuje jednu z nenahraditelných zásobovacích lodí.

„Nezakousnou se do návnady, pokud v cíli nebude alespoň jedna zásobovací loď,“ trvala na svém Desjaniová a Geary musel neochotně souhlasit.

Než vyslal autorizační rozkazy, chvíli zíral na složitou síť tras, jichž se měly jeho lodě držet.

„Všem jednotkám. Následují manévrovací rozkazy. Každá loď musí rozkazy splnit naprosto přesně.“

Bylo to příliš komplexní, než aby mohl celý plán předat hlasovým příkazem. Všem lodím byly odeslány detailní příkazy a v přikázaném čase se začaly pohybovat, i když s časovým zpožděním, které v jeho široce rozptýlených formacích hrálo velkou roli, měl Geary spoustu času obávat se, zda všichni rozkazy splní správně. Byl to typ operace, kterou nemohl naplánovat a provést přesně žádný lidský štáb. Bez značné přesily v lodích, kterou Geary nad Syndiky měl, by to nebylo možné vůbec.

Takže teď seděl, sledoval lodě pohybující se v různých 227

vzdálenostech a s různým časovým zpožděním a Syndikové zatím dál mířili do vnitřního systému.

„Pokud tady zůstanete až do bitvy, budete vyčerpaný,“ ozval se za ním tichý hlas.

Geary se probral a podíval se po Rionové.

„Já vím. Ale úspěch záleží na tom, že všichni udělají to, co jsem jim řekl.“

„A pokud to neudělají,“ odpověděla, „neuvidíte to ještě nějakou dobu. Sledovat to teď nic nezmění. Odpočiňte si.“

Podíval se po Desjaniové. Kapitánka Neochvějného dřímala ve velitelském křesle. Geary jí záviděl, že je toho schopná.

Znovu se podíval na displej. Pokud se budou Syndikové držet aktuálního kurzu, přiblíží se na dostřel za osm hodin. Pokud by zpomalili nebo uhnuli, bude doba letu k boji s kteroukoli jinou alianční formací nejméně osm hodin. Čas k dostižení formace gama, pokud už Syndikové změnili kurz, byl deset a půl hodiny. Rionová má pravdu. Byl bych idiot, kdybych tady zůstával.

„Půjdu na chvíli k sobě do kabiny,“ informoval Geary důstojníky na můstku. „Okamžitě mě prosím informujte, kdyby se nějaká loď odchýlila od přikázaného kurzu nebo pokud objevíme změny v syndickém kurzu.“

Postavil se a podíval se po Rionové.

„Co vy?“

Zavrtěla hlavou a dívala se mu přes rameno.

„Nechci slyšet žádné dohady o tom, jak trávíte čas přípravy na bitvu, kapitáne Geary,“ řekla velmi tiše. „Jděte se dolů vyspat. Hned.“

„Ano, paní koprezidentko,“ odpověděl Geary. „Nehodláte tady zůstat celou dobu, že ne?“

Zavrtěla hlavou.

„Za chvíli vyrazím do své kajuty.“

Geary věděl, že toho si určitě všimne spousta očí, které na takové věci dávaly pozor. A také věděl, že má Rionová pravdu.

Vypadalo by špatně, kdyby si flotila myslela, že si Geary užívá, zatímco ho čeká bitva.

228

„Fajn. Takže se uvidíme tady.“

Tentokrát Rionová přikývla.

„Musím se přiznat, že se budu cítit zodpovědná, pokud plán nebude fungovat. Tak trochu jsem ho navrhla já.“

„Ano. Ale já ho schválil. Je to má zodpovědnost. Nikoho jiného.“

Rionová se mu podívala přímo do očí.

„Johne Geary, už jsem párkrát musela přemýšlet, jestli jsem nepodlehla svým citům k vám, jestli bych si radši neměla udržovat větší odstup, pro dobro Aliance a z dlouhodobého hlediska i pro své vlastní. Takováto prohlášení mě uklidňují.“

Gearyho nenapadala žádná dobrá krátká odpověď, a tak jen přikývl a usmál se. Opustil můstek a ke své kajutě šel oklikou, aby si ho mohla posádka Neochvějného všimnout. Na několika místech se zastavil, prohodil s jejími členy pár slov a zopakoval až příliš dobře známé věty o tom, jak jistý si je, že v téhle bitvě Syndiky porazí, že se flotila dostane bezpečně domů a že je pyšný na to, s jakými lodníky může sloužit. Bez ohledu na to, jak falešně se Geary cítil, když sliboval ty první dvě věci, byl si jistý, že alespoň to poslední je pravda. Právě to mu pomohlo usnout, když se konečně dostal do své kajuty. Na druhou stranu ho překvapilo, jak moc mu vadí nepřítomnost Viktorie Rionové v jeho posteli.

Probral se při zvuku komunikačního signálu a všiml si, že uplynulo šest hodin. „Tady Geary.“

„Detekovali jsme manévry syndické síly alfa, pane. Zamířili na formaci gama.“ Spolkli návnadu. „Za pár minut jsem nahoře.“

Syndická flotila mířící do vnitřního systému měla spoustu možností. Příliš mnoho, než aby bylo možné dát dohromady použitelnou predikci místa ve vesmíru, kterým by Syndikové mohli proletět. Alianční plán spočíval v nalákání Syndiků do určité akce, v tomto případě do útoku na menší formaci, která na první pohled náhodou nebyla v dosahu podpory zbytku flotily. Když se Geary usadil do křesla na můstku Neochvějného a zkontroloval displej, viděl, že kužel 229

pravděpodobných kurzů Syndiků má stále příliš velkou základnu. Nakonec se ale zužoval na úzký válec poblíž trasy alianční formace gama, kterým budou muset Syndikové proletět, pokud budou chtít zaútočit na lodě v gamě. Krása.

Pokud to udělají, máme je. Pokud se rozhodnou nezasáhnout gamu, budou lodě v bezpečí. V každém případě jsme vyhráli, jen vyplýtváme nějakou munici.

Zbytek alianční flotily se stále shromažďoval do formací.

Další malá formace doprovázená Čarodějnicí, ale příliš daleko, aby ji Syndikové mohli zaměřit bez průletu systémem, a dvě větší formace, jedna kolem Neochvějného a druhá kolem Odvážného. Operační svaz Zuřivý byl vzdálený skoro dvě světelné hodiny stranou od Syndiků, kam se vracel po zničení několika syndických stanic u dvou planet nejblíže slunci soustavy. Geary byl vděčný, že většina lodí vytvářejících obě formace je stále na cestě. Součástí plánu bylo Syndiky přesvědčit, že si Aliance dává na čas v přípravě na boj, a tak budou lodě následkem toho reagovat na změnu syndického kurzu pomalu.

Jeviště bylo připravené na nalákání Syndiků tam, kde je Aliance chtěla mít.

Přesto to byl čím dál větší nápor na nervy sledovat Syndiky mířící k formaci gama, která si udržovala kurz, ale zrychlila z 0,05 na 0,075 rychlosti světla. Syndikům to muselo připadat jako pokus o únik, ale ve skutečnosti šlo o změnu místa, kde se s formací srazí. Teď už to byla jen jednoduchá fyzika. Aby se Syndikové dostali na dostřel ke gamě, budou muset letět tam, kde je Aliance chtěla. Trik spočíval v tom, že bylo třeba zabránit Syndikům ve změně plánů a v ústupu. Proto gama předváděla, jak zrychluje nad 0,075 světla, jen proto, aby se Goblin opozdil, jako by nebyl schopný s ostatními držet krok.

Zbytek lodí v gamě zpomalil, aby se ke Goblinovi opět připojil, což musela být pro Syndiky přesvědčivá podívaná.

Gearyho vlastní formace se konečně dala dohromady, a tak ji otočil a zamířil dolů na záchytný kurz se syndickou silou alfa. Uchoval si jméno formace delta, i když měl teď více než 230

dvojnásobek lodí. Na vzdálené straně formace gama se nacházela formace bravo, také už s více než dvojnásobnou silou, třicet světelných minut daleko, ale snad právě teď vyrazila. Mnohem menší skupina lodí, formace echo s Čarodějnicí, předstírala, že se vrací zpátky ke třetí planetě rabovat další zásoby nebo ničit povrchové instalace. A nakonec operační svaz Zuřivý, který dostal rozkaz zůstat na vzdálené straně systému, poslední pojistka pro případ, že by se Syndikové pokusili boji vyhnout. Kdyby vše další selhalo, měl operační svaz Zuřivý dobrou šanci několikrát vypálit, než se Syndikům podaří znovu utéct z vnitřního systému.

„Teď už určitě pochopili, co chystáme,“ poznamenala Rionová.

„No já sakra hodně doufám, že ne,“ odpověděl Geary.

„Syndikům by to nemělo být tak zjevné. Jim by to mělo připadat, jako že nabíráme rychlost, ale že nebudeme mít šanci dostat se k nim dřív, než udeří na gamu. To samé platí pro formaci bravo, jelikož jejich záchytná pozice je ještě víc vzdálená než naše. Syndikové si myslí, že chytili slabší formaci, kterou jsme nechali odletět příliš daleko od možné podpory. Plánují přiletět rychle, prudce zabrzdit, zasypat gamu vším, co mají, a pak zrychlit a zmizet pryč, znemožnit nám zachytit je naší formací nebo formací bravo.“

„Jste zákeřnější, než jsem čekala, kapitáne Geary,“

poznamenala Rionová.

„S plánem mi pomáhala kapitánka Desjaniová.“ Desjaniová se usmála.

„V každém případě, pokud to vyjde, syndický plán ztroskotá ještě před kontaktem s gamou. Bude se jim rozpadat přímo před očima. Těžké na naplánování téhle akce bylo dostat dost lodí přes oblast, jíž budou muset Syndikové na cestě ke gamě proletět, aniž by si uvědomili, že ty lodě odhazují miny podél relativně úzké oblasti.“

„Syndický plán zjevně spočívá v nutnosti přiletět k cíli rychle,“ dodala Desjaniová, „čili budou udržovat rychlost nula celá dvě světla tak dlouho, dokud nebudou muset zabrzdit k 231

boji s gamou. A tak budou mít díky relativistické distorzi velké problémy zahlédnout miny včas. Tím spíš, že to není jediné husté pole, ale několik rozptýlených sérií.“

Teď už opět nezbývalo nic jiného než se dívat. Do kontaktu zbývalo několik hodin a ikony jednotlivých formací se pomalu plazily po mapě sluneční soustavy Sancere. Geary ten čas využil k přerovnání svých formací, aby fungovaly co nejlépe.

Podle předpokladu, že se budou Syndikové vyhýbat boji, dal Geary lodě do hranolového bloku, s bitevními loděmi a bitevními křižníky rozdělenými podle divizí dole a ve středu, s eskortami na vnějších stranách. Pokud bude mít možnost provést jen jeden nálet, chtěl si zajistit, že jeho nejsilnější lodě budou moci postupně zasáhnout všechny Syndiky.

Gearyho čím dál víc ovládala nedočkavost, a tak se nakonec postavil.

„Půjdu se projít po lodi.“

Posádka si bezpochyby myslela, že jeho procházky jsou známkou zájmu, který o ni má, a částečně to byla pravda.

Nicméně ve chvílích, jako byla tato, byly procházky také možností, jak se zbavit nervozity a zabít čas při dlouhém a pomalém letu k boji.

Členové posádky, na které narazil, vypadali unaveně po dlouhých dnech ve zvýšené pohotovosti v Sancere, ale vesele a sebevědomě. Výrazy plné naděje a sebejistoty, které kolem sebe Geary viděl, ho stále trochu znervózňovaly, jelikož si až moc dobře uvědomoval, jak snadno by je mohl zklamat, ale aspoň věděl, že se tak zatím nestalo. Když se procházel lodí, všiml si, jak se posádka dívá za něj, jako by čekala, že s ním někoho uvidí, a uvědomil si, že hledají koprezidentku Rionovou, i když nahlas ji nikdo nezmínil. To ho taky trochu znervózňovalo.

Jednu chvíli prošel kolem svatyně a vstoupil do oblasti určené pro předky, do jedné z malých místností, kde zapálil svíčku a odříkal krátkou modlitbu. Žijící hvězdy věděly, že potřeboval veškerou pomoc, kterou mohl sehnat. I když ho lákalo zdržet se déle a promluvit si k jediným posluchačům, 232

kterými si mohl být jistý, ke svým předkům, bylo mu jasné, že se tady nemůže schovávat, zatímco flotila míří do boje.

Ale ani to vše nezabilo dostatek času. Geary si potvrdil, že se situace nijak nezměnila, všichni mířili k záchytným bodům a Syndikové k minovým polím, pak se donutil zajít do jídelny a předstírat, že jí. Většina toho, co měli k jídlu, byly syndické zásoby vyrabované z míst, jako byl Kaliban a teď Sancere.

Geary a lodníci, s nimiž o tom mluvil, se bez problémů shodli na tom, co bylo na syndickém jídle nejlepší. Byl fakt, že v porovnání s ním bylo i to normální ve flotile velmi dobré.

„Kdybychom nabídli Syndikům slušné jídlo, nejspíš by se nám jich většina vzdala,“ prohlásila jedna z lodnic, když se jí podařilo spolknout něco, co měla být zřejmě sekaná, i když z neidentifikovatelného masa, spolu s podivnými bramborami, chutnajícími jako papírová lepenka.

Geary se vrátil na můstek. Rionová tam nebyla a Desjaniová opět spala ve svém křesle. Kapitán, který trávil příliš mnoho času na můstku, mohl dohnat posádku k šílenství, ale Desjaniová nebyla typ, který by po někom řval nebo se snažil vše řídit do detailů, takže její přítomnost ostatní na můstku nedeptala. Probudila se, když Geary vešel, a přivítala ho pokývnutím.

„Ještě hodinu, než se Syndikové dostanou k prvním minám.

Pořád míří přímo k nim.“

„Co myslíte, kdy začnou brzdit?“ zeptal se Geary.

„Asi tak za půl hodiny. Moc prostoru pro manévrování jim nezůstane,“ ukázala Desjaniová na předpokládanou trajektorii na displeji. „Pokud začnou brzdit příliš brzo, proletí kolem min, ale budeme mít mnohem větší šanci dohnat je. Nicméně pokud budou chtít napadnout formaci gama, musí v tuhle chvíli začít brzdit.“

Geary se usadil a snažil se relaxovat, jak nejlépe uměl. Aby zabil čas, začal znovu kontrolovat seznamy zásob, které flotila v Sancere sebrala, a jak to jde zásobovacím lodím ve výrobě náhradních dílů a munice. V Sancere se provádělo hodně manévrů, které spálily dost palivových článků, takže Geary 233

poslal kapitánce Tyrosianové na Čarodějnici zprávu označující palivové články za prioritu. Ani všechny miny, rakety a kartáčové střely na světě nepomohou lodím, které nemohou manévrovat.

Koprezidentka Rionová se vrátila a přejela pohledem můstek Neochvějného, kapitánku Desjaniovou a kapitána Gearyho obvyklým vyzývavým pohledem. Geary jí pokynul na přivítanou a uvědomil si, že je jen malá šance, aby ji omylem na můstku oslovil jako Viktorii. Koprezidentka Rionová sedící v křesle pozorovatele na můstku sice vypadala jako Viktorie, která s Gearym sdílela postel, ale její chování bylo natolik jiné, že klidně mohla být jiná osoba, taková, jež si od kapitána Gearyho stále uchovávala odstup a nedůvěřovala mu. No, přece jsem to po ní chtěl. Ale mám pocit, že by taková byla, i kdybych ji o to nepožádal.

Desjaniová téměř přátelsky přikývla. Díky tomu, že se Rionová s Gearym zapletla, se v očích Desjaniové zjevně stala důvěryhodnější, i když si Geary říkal, že by na to Rionová reagovala negativně. Rozhodně neměl v plánu se jí o tom zmínit. Ale stejně si to už nejspíš uvědomila sama, což by mohl být další důvod, proč se ke Gearymu na můstku chovala tak chladně. Zřejmě by ani neměl Rionové říkat, že posádka vypadala, jako by ji očekávala s ním. Nebo by se s ním možná chtěla nechat vidět, aby udělala jejich vztah co nejveřejnější.

Geary se raději vrátil k mnohem méně komplikované situaci, která se odehrávala mezi syndickou flotilou a jeho pěti formacemi. Na displeji bylo vidět, že jsou všechny alianční lodě ve stavu plné bojové připravenosti. On a další tisíce důstojníků a lodníků teď neměli chvíli co na práci, jen sledovat odpočet času k okamžiku, kdy Syndikové narazí na první miny.

Syndikové zahnuli nahoru téměř přesně na tom místě, kde to předvídal, obrátili pohonné jednotky kupředu, aby mohli zbrzdit svou rychlost na bojovou. O pár minut později Geary uviděl, jak formace gama zvyšuje trochu rychlost, aby posunula syndickou trasu přesně na miny. Nebudou Syndikové podezřívaví? Ale Syndikové upravili kurz přesně tak, jak bylo 234

potřeba, možná proto, že byli naprosto soustředění na zamýšlené cíle.

Uběhlo velmi dlouhých patnáct minut.

„A jsou tam,“ zamumlala Desjaniová.

Složité manévry, které připravily past, poslaly lodě a formace přes prostor, v němž právě Syndikové brzdili.

Výsledkem nebylo ani tak minové pole jako spíš vzor vytvořený z mnoha řad a skupin min rozsetých po vzdálenosti několika světelných sekund podél připravené trasy. Syndické válečné lodě teď mířily záděmi přímo do oblastí plných min.

Miny zasáhnou syndické lodě do hlavních pohonných jednotek na zádi, což bylo přesně to místo, kam chtěla Aliance udeřit.

Syndická formace proletěla prvními dvěma liniemi min, aniž by na nějakou narazila. Bylo to frustrující, ale nebylo pravděpodobné, že by došlo k mnoha zásahům. Třetí linie ležela přímo před Syndiky.

Syndické el-zet narazilo zádí na minu. Mina prorazila zadní štíty, zničila pohonné jednotky a znemožnila mu manévrovat.

Jeden z bitevních křižníků dostal dva zásahy a ztratil pohonnou jednotku. Syndikové ještě chvíli pokračovali, než narazili na miny v místě, kde se křížily čtvrtá a pátá linie. Tentokrát se na syndických lodích objevilo několik zásahů, které odhodily neovladatelný těžký křižník z formace a zlikvidovaly několik pohonných jednotek na dalším bitevním křižníků.

V tu chvíli si už Syndikové uvědomili, že do něčeho letí.

Nejefektivnějším protitahem by bylo otočit lodě, aby byly obrácené přídí ve směru letu, a odrážet další zásahy čelními štíty. Nicméně obrátka by znamenala, že by válečné lodě nemohly používat hlavní pohonné jednotky k brzdění, a to by jim zabránilo zpomalit na rychlost potřebnou k útoku na formaci gama. Geary odhadoval, že se syndický velitel rozhodne riskovat další případné zásahy, než že by se vzdal šance zaútočit na gamu. Kdyby Syndikové narazili do všech min najednou a utrpěli škody v jediném okamžiku, nejspíš by to stačilo, aby jejich velitel útok odvolal. Místo toho ale přicházely zásahy po jednom nebo po dvou a sčítaly se 235

takovým způsobem, že by je Syndik soustředěný na alianční lodě ve formaci gama mohl fatálně dlouho ignorovat.

Došlo k dalším zásahům, jak Syndikové narazili na další linie min, každá z nich jim napáchala další škody, a oslabila dokonce i štíty bitevních lodí. Teď už se musel syndický velitel začít bát. Poškozené lodě nedokázaly udržet pozice ve formaci a musely být zanechány pozadu.

„Kapitán Tulev vypálil přeludy,“ poznamenala Desjaniová.

„Zdá se, že vypustil všechny střely, které má. Dostanou se k syndické formaci ve chvíli, kdy přeletí poslední linii min.“

„Dobrý tah,“ souhlasil Geary.

Poslední linie min zasáhla třikrát a pak už mezi syndickými loděmi a formací gama nebyly žádné překážky. O okamžik později dorazily přeludy z gamy. Kvůli vysoké relativní rychlosti některé nezasáhly, ale jiné udeřily do lodí, které měly v mnoha případech oslabené štíty po explozích min a ještě je nestačily dobít. Další bitevní křižník dostal zásah do pohonného systému, el-zetko se proměnilo na kouli trosek a dva zbývající těžké křižníky byly silně poškozené. A co bylo ještě lepší, dvě bitevní lodě přišly o pár pohonných jednotek.

„Upravit kurz na záchyt Syndiků,“ přikázal Geary Desjaniové a předal stejný rozkaz kapitánu Duellosovi ve formaci bravo. Zbytek lodí ve formaci bude reagovat na Neochvějného, jehož trajektorii Desjaniová mírnou úpravou rychlosti a kurzu změnila na nejvhodnější pro útok na Syndiky.

„Brzy budeme muset taky začít brzdit,“ upozornila.

Geary se podíval na displej a přikývl.

„Všem jednotkám ve formaci delta, změňte natočení lodí o sto osmdesát stupňů, okamžitě.“

Tím se alianční lodě otočí tak, aby jejich hlavní pohonné jednotky mířily do směru letu.

„Zahajte brzdění na nula celá jedna světla v čase tři jedna.“

Tulev rozmístil bitevní křižníky proti přilétajícím Syndikům a poblíž Goblina, čímž vytvořil nejlepší možný fyzický štít kolem zásobovací lodě. Syndická formace, ačkoli byla stále více roztažená, jak poškozené lodě nedokázaly udržet určené 236

pozice, pořád mířila do boje a měla více než dvakrát větší palebnou sílu než Tulevovy lodě.

Geary zamrkal a snažil se pochopit, na co se právě dívá.

Desjaniová se zeširoka usmívala. „Geniální!“

Tulev otočil své lodě a použil maximální akceleraci ve chvíli, kdy už neměli Syndikové čas reagovat, ale dost brzy na to, aby Syndikům zabránil v přímém úderu. Manévr vyžadoval dokonalé načasování a Tulev ho zvládl perfektně. Také vypálil salvu kartáčových střel na vedoucí syndické lodě, které právě střílely na místo, kde by Tulevovy lodě bez poslední změny kurzu byly, a jen opožděně přeměřovaly na správná místa. Dvě vedoucí bitevní lodě zazářily, když do jejich štítů narazily kartáčové střely v koncentrované salvě.

„Dostal je!“ zajásala Desjaniová, jakmile senzory Neochvějného ohlásily zaznamenané zásahy, podle kterých byly obě bitevní lodě vážně poškozeny.

Ale i tak zůstalo dost syndických lodí prolétajících kolem Tulevovy formace. Štíty na aliančních křižnících kolem Goblina zajiskřily a zablikaly pod zásahy ze salv syndických bitevních lodí.

„Leviatan několikrát zasažen,“ ohlásil důstojník na můstku.

„ Drak ztratil dvě pohonné jednotky a hlavní manévrovací systém. Neotřesitelný hlásí vyřazené baterie pekelných kopí jedna alfa a alfa tři a několik zásahů. Chrabrý byl vážně zasažen ve středu trupu, ale pokračuje ve střelbě.“

Geary zatnul pěsti a snažil se nemyslet na lodníky, co právě umírali na bitevních křižnících. Pokud ztratí jeden nebo snad i více bitevních křižníků, bude to hořká ztráta bez ohledu na to, jaké škody způsobí Syndikům.

„Většina syndických válečných lodí se dostala mimo dostřel na formaci gama,“ ohlásil důstojník.

Geary si při čtení zpráv o škodách uvědomil, že jeho bitevní křižníky zachránily škody způsobené Syndikům minami, přeludy a kartáčovými střelami. Celkový následek zásahů roztáhl syndickou formaci natolik, že se palba nemohla soustředit na bitevní křižníky v jediné krátké drtivé salvě, ale 237

byla natolik rozptýlená, že se štíty aliančních lodí dokázaly udržet déle. „Co Goblin?“

„Několik zásahů, žádný kritický.“

Geary zhluboka vydechl, ani si neuvědomil, že zadržuje dech. Tulevovy bitevní křižníky palbu opětovaly, když kolem nich Syndikové prolétali, a způsobily další škody. A na rozdíl od aliančních lodí neměli Syndikové v rukávu obrovské posily spěchající do boje. Museli utíkat, ale mnoho z nich nebude schopných zmizet dostatečně rychle.

Naneštěstí jich mohlo utíkat dost.

Geary zatnul pěst a udeřil do opěradla křesla. Občas přemýšlel, proč na téhle části opěradla nejsou žádné ovládací prvky, a konečně si uvědomil, že je to schválně, aby měli frustrovaní a nervózní velitelé do čeho bušit.

„Ještě pořád má pět bitevních lodí jen s lehkým poškozením a tři těžké křižníky.“

Syndická formace se roztahovala, jak lodě s plně funkčními systémy zrychlovaly a vzdalovaly se od poškozených jednotek.

„Ty nechytneme. Zatraceně.“

„Nebudeme muset,“ prohlásila Desjaniová suše. „Pokud se nepletu.“

„Co tím myslíte?“

Ukázala na čelo syndické formace.

„Je tam velitel, který teď přišel o polovinu svých lodí, nebo přijde, až doženeme ty poškozené. Zbývající lodě nás nebudou moci ohrozit a zabránit nám v čemkoli, co bychom v téhle soustavě ještě chtěli udělat. Ten velitel ví, že nejlepší osud, v jaký může doufat, je pobyt v pracovním táboře. Popravčí četa je pravděpodobná, i když jsme slyšeli, že mají i tresty spočívající v tom, že je v podstatě umučí. Označuje se to jako ‚dobrovolné přihlášení se k lékařskému výzkumu‘ a podobně.“

Geary si prostudoval displej.

„Myslíte si, že si velitel raději vybere smrt v bitvě?“

„Nebo alespoň boj do poslední lodě. Možná to nevypadá na nejlepší možnou volbu, ale velitel, kterého stejně čeká smrt, to může vidět jinak.“

238

Desjaniová ukázala prstem.

„A jdou do toho.“

Nepoškozené a lehce poškozené bitevní lodě brzdily a přidávaly se zpět ke kolegům.

„Zoufalý, nebo ne,“ prohlásila Desjaniová, „je to od těch lodí odvážný tah.“

Gearyho překvapilo, když Desjaniová označila Syndiky za odvážné. Začínala nepřítele brát jako člověka. Bude ji muset varovat, že takové cítění jí pomůže lépe pochopit nepřátelské akce, ale také jí ztíží to, co je třeba udělat. Jako třeba pozabíjet odvážné lodníky na těch odvážných lodích.

Jak syndická rychlost klesala, záchytné body se na manévrovacím displeji rychle měnily.

„Vezmu tuhle formaci pod spodní část syndické formace, bravu přikážu zaútočit na horní stranu. Měli by být schopní zasáhnout syndiky do patnácti minut po našem náletu. Mezitím se stačíme otočit a znovu udeřit.“

Geary vydal rozkazy a nasměroval formaci delta trochu na levobok a dolů, zatímco formace bravo dostala rozkaz změnit kurz na levobok a nahoru.

Tulev za odlétajícím nepřítelem vyslal eskortní lodě a právě teď se jeden z poškozených syndických těžkých křižníků rozletěl na kusy pod palbou aliančních lehkých lodí dorážejících na paty syndické formace. Geary se zamračil a studoval pohyb syndických bitevních lodí.

„Formace gama, stáhněte eskorty. Pokud nepřeruší kontakt, budou za chvíli stát proti bitevním lodím. Umístěte je mimo nepřátelský efektivní dostřel, ať jsou připravené udeřit na kteroukoli loď, co se dostane mimo ochranu zbytku nepřátelské formace.“

Jako vlci uhánějící za prchajícím stádem, připraveni strhnout jakékoli zvíře, co klopýtne.

Bude trvat ještě několik minut, než eskortní lodě rozkaz dostanou. Snad bude Syndikům trvat přeskupení formace déle.

Syndikové se shromažďovali do nepravidelné krychlové formace, když se pod ně dostal Geary s formací delta a vypustil 239

na lodě ve spodní části nepřátelské formace záplavu ničivé střelby. Dva poškozené bitevní křižníky byly na několika místech provrtány a tři bitevní lodě byly silně poškozené, zatímco těžké křižníky a posledních pár zbývajících el-zetek se pod alianční střelbou prostě rozpadly na kusy.

O patnáct minut později, když se Geary vracel s formací delta v širokém oblouku, proletěla nad horní částí nepřátelské skupiny formace bravo a rozstřílela při tom dvě bitevní lodě a jeden ze zbývajících bitevních křižníků.

Když se formace delta dostala na kurz na další nálet, aktivoval Geary komunikátor.

„Veliteli syndické flotily, vaše situace je beznadějná.

Vzdejte se i se svými loděmi. S vámi i vašimi posádkami bude jednáno v souladu s válečnými zákony.“

Nedostal žádnou odpověď, ale ani ji nečekal. Jak řekla Desjaniová, syndický velitel se nejspíš rozhodl, že smrt v bitvě je lepší než osud, o jaký se mu zřejmě postarají nadřízení.

Syndická krychle se rychle měnila na plochý čtverec s ještě více redukovanou rychlostí, jak méně poškozené lodě musely zpomalit, aby s nimi jejich poničené kolegyně mohly udržet krok. Pak skrz proletěla formace delta při druhém náletu a Syndikům zůstaly jen dvě funkční bitevní lodě. Druhý nálet formace bravo Syndiky dorazil a změnil zbytek syndické síly alfa na hromady volně poletujícího šrotu. Když se formace bravo stáhla, jedna z rozbitých syndických bitevních lodí explodovala v důsledku selhání energetického jádra.

Geary dlouze vydechl a díval se na oblak záchranných modulů snažících se uniknout do bezpečí.

„Co myslíte, jaká je šance, že syndický velitel šel ke dnu s tou poslední bitevní lodí?“ zeptal se.

Desjaniová jen přikývla.

Rionová ukázala na displej, zobrazující alianční lodě mířící k syndickým vrakům, které se měly postarat, aby Syndikové neměli nejmenší šanci z lodí ještě něco získat.

„Gratuluji vám k vítězství, kapitáne Geary.“

„Na ten nápad jste nás přivedla vy,“ odpověděl Geary.

240

Desjaniová znovu přikývla.

„Dobrá lekce na téma toho, co se stane, když uděláte, co chce nepřítel.“

„To jo. Finta je v tom zjistit, co nepřítel chce, abyste udělala, a udělat něco úplně jiného.“

Přemýšlel chvíli o stavu flotily.

„Všem jednotkám, připojte se k Neochvějnému v obecné formaci echelon. Kapitáne Tuleve, vaše bitevní křižníky a eskorty chci mít u divize zásobovacích lodí, ať vám mohou poskytnout podporu. Dejte mi co nejdříve odhad času potřebného pro opravy. Všem lodím ve formaci gama, velmi dobrá práce.“

Desjaniová se po něm podívala.

„Opustíme Sancere brzy?“

„Správně.“

Geary přejel očima po mapě soustavy a vzpomněl si na hromady stanic a spousty lodí, které alianční flotilu uvítaly po příletu do systému. Zbylo jich velice málo.

To chci vidět, jak z tohohle syndická propaganda udělá vítězství.

„Napáchali jsme tady Syndikům škody, jaké jsme chtěli. A bude nás potřeba u Ilionu. Pokud budeme mít štěstí, vrátí se nám pár lodí.“

„A lodě Syndikovaných světů krátce po nich,“ poznamenala Rionová.

„Jo. Radši se ujistím, že budou zásobovací lodě vyrábět během tranzitu kromě palivových článků i další munici.

Předpokládám, že u Ilionu budeme potřebovat obojí.“

Než přešli do skoku, strávil Geary nějakou dobu v soukromé konferenci s komandérkou Cresidovou.

„Nebýt vašeho nápadu, jak zvládnout kolaps brány hypersítě, dost možná by se nikdo z nás odsud nedostal.

Jakožto velitel flotily vám mohu udělit vyznamenání Stříbrná mlhovina, takže ho tímto dostáváte. Doufám, že vám nebude vadit, když bude doprovodný text k medaili poněkud vágní.“

Cresidová zrudla radostí.

241

„Děkuji vám, pane. Snad už ten palebný algoritmus nebudeme potřebovat.“

„Doufejme,“ souhlasil s ní Geary. „Jako velitelka nezávislé formace jste odvedla vynikající práci.“ Na chvíli se odmlčel, než pokračoval. „Tímto vás na bitevním poli povyšuju na kapitánku. Gratuluju. Zasloužila jste si to. Pokud budeme mít u Ilionu čas, provedeme i odpovídající ceremonie.“

„Kapitánka?“ usmála se Cresidová a tvářila se ohromeně.

„Děkuji vám, pane. Nevím, co jiného říct.“

„Nemusíte říkat nic. Zasloužíte si to. Operační svaz Zuřivý prokázal, že je velmi cennou součástí flotily.“

Geary se zapřel do křesla a zatvářil se tak, aby bylo jasné, že formální část konference skončila.

„Komandérko Cresidová, promiňte, kapitánko Cresidová, něco by mě zajímalo.“

Pozorně se na něj zadívala, i když se přitom usmála, jak poprvé zaslechla oslovení s novou hodností.

„Když byla zdejší brána hypersítě zničena, co se stalo s loděmi mířícími do Sancere?“

„Jsou dvě možnosti, pane,“ prohlásila Cresidová. „Je možné, že když byla trasa mezi bránou v Sancere a tou druhou jinde zničena, bylo vše na cestě nějakým způsobem také zlikvidováno.“

Geary přikývl a přemýšlel o lodích, které náhle bez jakéhokoli varování zmizely. Nepřátelské lodě, ale i tak…

„A druhá možnost?“

„Ta je ve skutečnosti považována za nejpravděpodobnější, pane,“ ujistila ho Cresidová. „Věří se, že pokud trasa přestane existovat, lodě prostě vypadnou zpět do normálního vesmíru.“

„To je vše?“ zeptal se Geary, ale hned si uvědomil, co to znamenalo. „Vypadnou do normálního vesmíru. Někde mezi hvězdou, ze které letěli, a Sancere.“

„Ano, pane.“

„Což by mohlo být velmi daleko od jakékoli jiné hvězdy,“

dodal Geary.

„Ano, pane,“ potvrdila Cresidová. „S trochou štěstí, s 242

přísným přídělovým systémem a tvůrčím přístupem k proměně kabin lodě na zahrady, kde by mohli recyklovat odpad, pěstovat jídlo a doplňovat kyslík, by se mohli časem dostat k nějaké hvězdě. Odtamtud by už použili skokové body na nějaké bezpečné místo.“

„Bude jim to trvat roky, i kdyby byli jediný světelný rok od nejbližší hvězdy.“

„Při ekonomické rychlosti, kterou budou muset použít, ano, pane. Nejspíš nejmíň deset let. Možná i více.“

Geary zavrtěl hlavou.

„No, asi je to lepší než zemřít. Ale co, sakra, mohli by použít záchranné moduly. Strčit část posádky do hibernace. To by jim se zásobami pomohlo hodně. Ale nechtěl bych být jedním z těch šťastlivců, co zůstanou vzhůru. Budou hodně dlouho sledovat jen to, jak se nejbližší hvězda pomalu, pomaličku zvětšuje.“

„No, my se taky domů nevrátíme zítra,“ poznamenala Cresidová vesele.

„Pravda. A pokud díky nám skončila hromada syndických lodí někde v mezihvězdném prostoru a zůstane tam pár let, mohlo by to Alianci dost pomoct.“ Při té myšlence se musel trochu pousmát. „Možná, až se konečně dostanou k nějaké hvězdě, zjistí, že válka dávno skončila. Jak se asi budou cítit?“

Cresidová chvíli neodpovídala.

„Někteří z nás přemýšlí, jestli válka vůbec kdy skončí, jestli prostě nebudeme se Syndiky válčit pořád, bez ohledu na to, co se stane.“

Geary se na ni podíval a uvědomil si, že pro Cresidovou se válka táhne celý život a zuřila už dávno předtím.

„Předpokládám, že někdy to vypadá jako věčnost. Ale musí existovat způsob, jak ji ukončit tak, aby byla Aliance v bezpečí a Syndikové nemohli znovu zaútočit.“

Vzpomněl si na možnost použít brány hypersítě jako prostředky hromadného ničení. To by ukončilo válku a zlikvidovalo syndickou hrozbu. Dostane se někdy do stádia, kdy by to považoval za jedinou možnost? Nebo, což by bylo 243

ještě horší, za správnou možnost?

„Uvidíme se u Ilionu, kapitánko.“

244

10.

Po bohatém Sancere vypadala soustava Ilion opuštěně a prázdně. Jediná sotva obyvatelná planeta měla na povrchu několik měst uzavřených pod kopulemi. Jedno z nich už bylo zjevně opuštěné kvůli nedostatku obyvatel. Jediné objevené lodě představovala hrstka pradávných meziplanetárních korábů létajících mezi obyvatelnou planetou a několika starými průmyslovými stanicemi v blízkém pásu asteroidů. Nebyly vidět žádné válečné lodě a syndická vojenská základna na měsíci plynového obra necelé dvě světelné hodiny od hvězdy byla také zakonzervována.

Geary se rozhodl, že nemá smysl obtěžovat se snahou o komunikaci s obyvateli syndické planety. Neměl v úmyslu se s flotilou k planetě přiblížit a pochyboval, že by měli něco, co by potřeboval. Pozorný průzkum zakonzervované syndické vojenské základny prokázal, že byla pečlivě zbavena všech zásob, a dokonce byly rozebrány i některé pevně instalované přístroje.

„Zdá se, že tu základnu pomalu rozebírají už několik desetiletí,“ poznamenala Desjaniová. „Kvůli Sancere poblíž už odsud nejspíš odletěl každý, kdo mohl.“

„Co myslíte, proč Syndikové neevakuovali i planetu?“

přemýšlel nahlas Geary.

„Vsadila bych se, že přesun všech lidí by stál moc peněz.

Nejspíš je tady nechali, ať se o sebe nějak postarají, protože vzhledem ke způsobu uvažování Syndiků nemá jejich přesun smysl.“

„Opuštění,“ přikývl Geary a přemýšlel, jak by se cítil na místě obyvatel planety. Tohle se občas dělalo s vybavením.

Nikdy by nečekal, že takhle někde uvidí opuštěné lidi. Jak dlouho dokáží vytrvat s tím, co si vypěstují, postaví a recyklují? Bylo téměř jisté, že se populace postupně zmenšuje.

Dojde jednou k tomu, možná za pár století, že zemře i poslední 245

člověk u Ilionu? Už viděl několik systémů nezapojených do hypersítě, ale tady byly následky nejzřetelnější.

„Přesuneme flotilu ke skokovému bodu ze Streny.“

Pokud přežila alespoň některá z téměř čtyřiceti lodí, jež odletěly s Falcem, k Ilionu přiletí právě tímto skokovým bodem.

„Chci nás mít postavené deset světelných minut od skokového bodu. Pokud někdo přiletí, bude potřebovat rychlou pomoc.“

Geary se znovu podíval na displej. Při současné rychlosti jim bude trvat let ke skokovému bodu dva dny.

„Asi je čas svolat další konferenci flotily.“

Bylo dobré mít zpátky u stolu třicet lodí z operačního svazu Zuřivý. A bylo dobré vidět, jak jsou všichni spokojení s úspěchy u Sancere. Alespoň v tuto chvíli to nevypadalo, že by se někdo tvářil otevřeně nepřátelsky. Koprezidentka Rionová se opět rozhodla neúčastnit se. Geary přemýšlel, co asi chystá, proč se spoléhá na zprávy z konference z druhé ruky a nechce být přítomná, aby mohla klást otázky a námitky. Snad věděla, že pokud budou námitky rozumné, nebude je chápat špatně.

Dny strávené ve skokovém vesmíru mezi Ilionem a Sancere byly většinou využity k odpočinku a opravám po dlouhé a náročné operaci. Bez poplachů a volání uprostřed spánkové periody se mohla Rionová opravdu vyspat, když byla s ním, a zjevně si to užívala. Ale neřekla mu nic, co by vysvětlovalo, proč se konference neúčastní. Ta žena prostě zůstávala záhadou.

„Můžeme jen odhadovat, co udělaly lodě, které flotilu opustily,“ řekl Geary kapitánům a schválně se přitom vyhnul termínům jako vzpoura a útěk.

„Naše nejlepší odhady vytvořené simulacemi ukazují, že pokud některá z lodí přežila téměř jistou srážku s naprostou syndickou převahou v systému Vidha, stáhla by se k Ilionu přes tyto hvězdy, s posledním bodem u Streny.“

Řekl jim to na rovinu. Byla to jednoduchá pravda, a pokud se sem žádná z lodí nedostane, nechtěl, aby někdo přemýšlel, 246

proč tomu tak je.

„Pokud jsou odhady správné, jakákoli loď snažící se připojit zpět k flotile dorazí nejdříve zítra a pak v dalších čtyřech dnech.“

„Jak dlouho budeme čekat?“ zeptal se velitel Draka.

Než Geary odpověděl, díval se chvíli na displej.

„Nejméně do konce té čtyřdenní lhůty. Jestli i déle, to jsem se ještě nerozhodl. Nemůžeme zůstat příliš dlouho, ale pokud se někdo objeví, chci tady být.“

„Co když přiletí jako první Syndikové?“ zajímal se kapitán Hrozivého.

„Pokud to bude během těch čtyř dní, budeme bojovat,“

potvrdil Geary. „Pak bude hodně záležet na dalších faktorech.

Bude to mé rozhodnutí.“

Shromáždění kapitáni přikývli, někteří souhlasně, jiní jen aby potvrdili, že velitelem je tady Geary. To bylo něco nového.

„Pokud Syndikové dorazí v patách lodím, které se k nám budou chtít připojit, budeme muset bojovat. Předpokládám, že nám nezbude než ochránit ty, co přiletí, protože budou velmi pravděpodobně vážně poškozené. Navíc se musíme vynasnažit, abychom syndické pronásledovatele zlikvidovali do poslední lodě.“

Geary ukázal na hvězdnou mapu.

„Jakmile se spojíme s chybějícími loděmi a postaráme se o případné syndické pronásledovatele, mám v plánu odletět do systému Tavika.“

To u důstojníků vyvolalo několik úsměvů. Tavika je přivede blíž k aliančnímu vesmíru.

„V Tavice budeme mít tři možnosti, kam skočit dál. Pokud to bude vypadat, že je Baldur bezpečný, zamíříme tam.“

Další úsměvy. Přesunem přes Taviku a Baldur flotila téměř smaže vzdálenost k aliančnímu teritoriu, kterou ztratila při skoku do Sancere.

„V tu chvíli ještě nebude syndická velitelská struktura na spoustě míst, včetně jejich domovského systému, vědět, že jsme navštívili Sancere. Což znamená, že nemají tušení, kde 247

jsme. Jakmile se dozvědí, že jsme byli v Sancere, začnou nás hledat, ale bude jim trvat docela dlouho, než nás najdou.“

Odmlčel se a rozhlédl se kolem stolu.

„Pokud se k nám přidají nějaké lodě, budeme muset zhodnotit, jaké škody utrpěly. Je možné, že v případě příliš velkých škod přikážu evakuaci jedné nebo více z nich. Buďte proto připravení přijmout na palubu další personál. V ideálním případě tady nechceme žádnou loď nechat. Lidi rozhodně neopustíme. Máte nějaké otázky?“

Žádné nebyly. Všichni byli až příliš klidní. Možná začínal být Geary paranoidní, ale nechtělo se mu věřit, že důstojníci, kteří mu předtím nedůvěřovali, začali jednoduše přijímat vše, co řekl. Nebo byl možná jen příliš unavený. S ohledem na oficiální denní rozvrh flotily už bylo docela pozdě.

„Děkuju vám.“

Když ostatní „odešli“, zůstal na místě obraz kapitána Duellose s očima upřenýma na displej.

„Je to frustrující, když nemůžeme dělat nic jiného než čekat a doufat, že se aspoň část těch lodí objeví, co?“

„Přesně tak,“ potvrdil Geary a zapadl do křesla. „Proč byli všichni tak tiší a poslušní? Proč nebylo více otázek?“

Duellos věnoval Gearymu záhadný pohled.

„Protože i všichni ostatní se cítí frustrovaně. Chtějí pomoct těm pitomcům, kteří uletěli s Falcem, ale nenapadá je jiný způsob, jak to udělat lépe, než tady čekat a doufat, že se aspoň někdo k Ilionu dostane. I ti největší skeptikové ve flotile souhlasí s rizikem, kterému se při čekání tady vystavujeme.

Kdyby tu byl Falco a nalákal je na nějaký pitomý plán, jak poletovat mezi syndickými systémy a hledat chybějící lodě, mohlo to být jiné. Ale Falco nepočkal a nezískal si větší podporu.“

„Tak to mám asi štěstí,“ poznamenal Geary zachmuřeně.

„To mají štěstí lodě, které s ním díky tomu neletěly,“ opravil ho Duellos. „Buďte trochu veselejší, kapitáne Geary. Jde nám to dobře.“

„No, mohlo to být horší,“ řekl Geary a odmlčel se. „Fajn, 248

mám osobní otázku. Týká se to mě.“

„Vás? Nebo vás a železné lady, koprezidentky Callaské republiky?“

Geary se usmál.

„Železné lady?“

„Je to velmi tvrdá žena,“ vysvětloval Duellos. „Taková, která může být cenným přítelem a nebezpečným nepřítelem.“

„To koprezidentku Rionovou popisuje celkem přesně,“

souhlasil Geary.

„Ale pokud vím, teď spolu vycházíte přátelsky.“

„Dalo by se to tak říct. Ví to celá flotila, co?“ Duellos přikývl.

„Neptal jsem se osobně všech lodníků ve flotile, ale řekl bych, že by bylo hodně těžké najít někoho, kdo o tom neslyšel.“

„Nikdo nic neříká.“

„A co by měli říkat?“ zeptal se Duellos. „Gratulovat vám?

Ptát se, jakou taktiku jste použil k dosažení cíle?“

Geary se zasmál, když se na něj Duellos vesele ušklíbl.

„To je pravda. Jen chci vědět, jestli z toho nejsou problémy.

Vím, že Numos a jeho přátelé chtěli z mého vztahu s Rionovou udělat problém, když ještě měli ochotné posluchače.“

„Něco málo jsem slyšel,“ přiznal Duellos. „Jak už jsem vám říkal, je to vaše věc a na vaši profesionalitu to nemá vliv.

Dokud se vy a koprezidentka Rionová nebudete chovat nepatřičně na veřejnosti, předpokládám, že nikdo nic říkat nebude. Alespoň ne otevřeně. Ti, kteří stojí proti vám, budou určitě hledat způsob, jak to ukázat v negativním světle. Ale nemyslím si, že by s tím měli velký úspěch. Pomluva s nejhoršími následky by byla, kdyby se začalo tvrdit, že jste z koprezidentky Rionové udělal něco jako svou konkubínu a zneuctil ji, ale nikdo, kdo ji osobně zná, by tomu nevěřil. Ani tomu, že společně kujete pikle, jak ovládnout Alianci. Kromě legendární oddanosti Black Jacka Gearyho k Alianci je tady taky známá věrnost koprezidentky Rionové ke své planetě a Alianci jako celku.“

249

Tázavě se na Gearyho podíval.

„Jak vážné to je, jestli se můžu zeptat?“

„Abych pravdu řekl, sám nevím.“

„Pokud k tomu mohu něco podotknout, já osobně bych si s city ženy, jako je koprezidentka Rionová, rozhodně nepohrával. Nijak by mě nepřekvapilo, kdyby přísloví o odmítnuté ženě horší než samo peklo vzniklo podle ženské, která jí byla velmi podobná.“

Geary se znovu usmál.

„Jsem si celkem jistý, že se něco takového nestane.“

Duellos se zamračil na vlastní ruku, jako by ji najednou musel pozorně prozkoumat.

„Na druhou stranu, žena stojící vedle Black Jacka Gearyho při návratu flotily bezpečně zpět do aliančního vesmíru bude v pozici, jakou jí budou všichni politici závidět.“

„To je také pravda,“ souhlasil Geary a snažil se o neutrální tón hlasu.

Duellos se po Gearym podíval.

„Vezete se na tygrovi, tedy spíš tygřici. To víte sám.“

„Jo. To vím.“

Na to staré přísloví si také vzpomněl. Jízda na tygrovi je fajn za předpokladu, že tygr chce jít tam, kam chcete vy, a pokud si netroufnete slézt, protože v tu chvíli by vás sežral. Je mocná a může být nebezpečná. Tak si říkám, jestli tohle není právě to, co mi na Viktorii Rionové připadá přitažlivé.

Geary o tom stále ještě přemýšlel, když se vrátil do své kajuty a našel tam Viktorii Rionovou, jak na něj čeká.

„Proběhla konference dobře?“

„Tví špioni se ještě neozvali?“ odpověděl Geary otázkou.

Ani v nejmenším ji to nerozhodilo. „Všichni ještě ne. Je to pro ně celkem nepohodlné, když pořádáš konferenci večer.“

Ukázala na hvězdnou mapu nad stolem. „Musím ti něco ukázat.“

Sedl si a podíval se na zobrazené hvězdy. Obvykle dokázal rozpoznat, na kterou část vesmíru se dívá, podle známých 250

hvězd, mlhovin nebo jiných výrazných prvků, ale tentokrát ne.

Neviděl nic, co by dokázal identifikovat zpaměti.

„Kde to je?“

„Vzdálený okraj syndického vesmíru. Není nic zvláštního, že to nepoznáváš, protože tam nikdy nikoho z Aliance nepustili, možná s výjimkou vězňů na cestě do pracovního tábora.“

Prsty Rionové zatančily po ovládání a výhled se otočil.

„Studovala jsem některé ze syndických záznamů, které jsme ukořistili v Sancere. Tohle jsou nejaktuálnější informace, co o vzdálené hranici Syndikovaných světů měli. Všimneš si na tom něčeho?“

Sledoval, jak se hvězdy pomalu pohybují a otáčejí se podle rozkazů Rionové. Hranice s neprozkoumanými nebo nekolonizovanými hvězdnými systémy byla pochopitelně nepravidelná. Rozmístění hvězd ve vesmíru většinou neumožňovalo vytváření úhledných linií, které by lidé u hranic rádi viděli. Ale na tom pohledu ho něco dráždilo, přestože nedokázal poznat, co to přesně je. „Co bych měl vidět?“

„Možná kdybych označila hvězdné systémy opuštěné za posledních sto let,“ naznačila Rionová. „A opuštěnými myslím takové, které nenechali pomalu skomírat, ale spíš soustavy, odkud byli staženi veškeří lidé a instalace.“

Stiskla další tlačítko a několik hvězd zazářilo jasněji.

V tu chvíli si Geary uvědomil, co to znamená.

„To nevypadá jako hranice obsazeného území. To vypadá jako hranice s někým jiným.“

„Ano,“ souhlasila Rionová klidně. „Nemělo by to vypadat jako hranice, protože vzdálená strana Syndikovaných světů nemá souseda, se kterým by mohla mít hranice, nicméně to přesně tak vypadá. Oblast obsazených hvězd se neprotahuje sem a tam, jak by měla, aby ukázala výjimečně bohaté systémy. Nikde nejsou díry, kde by byly neobsazené chudé hvězdy.“

„Přesně jako hranice mezi Syndikovanými světy a Aliancí.“

Geary se naklonil blíž a začal si oblast pozorně prohlížet.

251

„No to je ale zajímavé.“

Přejel prstem k opuštěným systémům, jež Rionová označila.

„A místa, která by měla sahat mnohem dál za hranici, tu taky nejsou.“

„Připomnělo mi to nárazovou zónu, kterou mariňáci vytvořili v tom orbitálním městě,“ poznamenala Rionová.

„Místo, kde nikdo nemá být, aby byly Syndikované světy oddělené od… od koho nebo čeho? Tak a teď ti ukážu, jak mají v té oblasti Syndikové rozloženou hypersíť.“

Hvězdy zazářily jinou barvou a vytvořily složitou mřížku.

„Co vidíš?“

„Jsi si tím jistá?“

„Absolutně.“

Geary zíral na displej. Bylo mu řečeno, že brány hypersítě se stavěly v systémech dostatečně bohatých nebo výjimečných, aby se náklady vyplatily, na místech, kam chtěli lidé cestovat, u hvězd, jejichž zdroje a obyvatelstvo vytvářely dostatečné bohatství, aby mělo smysl tam cestovat. Nicméně hypersíť měla i vojenské použití, umožňovala rychle přesouvat síly tam, kde jich bylo potřeba. Chudá hvězda, nicméně strategicky umístěná, si tak mohla zasloužit bránu. Na vzdálené hranici Syndikovaných světů byly spousty chudých hvězd s bránami.

„Zdá se, že mají z něčeho strach, co?“

Rionová přikývla.

„Ale pokud jsou tvé spekulace správné, ti, kdo dali lidstvu technologii hypersítí, dali zároveň Syndikovaným světům možnost postavit bombu se silou novy v každém systému, který je poblíž nám prozatím neznámé hrozbě. Vypadá to jako obranná zeď. Ale ve skutečnosti je to minové pole nepředstavitelné síly, zaměřené na lidi, kteří si myslí, že je to chrání.“

„Je to víc než tohle,“ odpověděl Geary. „Mluvil jsem s komandérkou, sakra, kapitánkou Cresidovou o tom, co se stane s loděmi mířícími k bráně hypersítě, která najednou přestane existovat. Ty lodě mohou být ztraceny nebo mohou být vyhozeny v normálním vesmíru desítky let od nejbližší hvězdy.

252

Pokud by se Syndikové pokusili nacpat do té oblasti posily, energetický pulz by zničil vše, co už tam je. A vše cestou by bylo buď zničeno, nebo na dlouhá léta neutralizováno.“

„Čímž by Syndikované světy najednou přišly o velkou část vojenské síly. Odvetný úder by pak nepřipadal v úvahu.“

„Jo.“

Geary se snažil pochopit potenciální měřítko ničivé síly, kterou ty brány představovaly, a nedokázal to.

„Jak se jim to daří udržovat v tajnosti, Viktorie? Jak dokonce i Syndikové dokáží zabránit, aby se to nerozneslo?“

„Je to společnost, co tvrdě kontroluje tok informací,“

odpověděla. „Přidej k tomu válku, která opodstatní to, že můžeš lidem přikázat mlčet. A kromě toho počítej s neskutečnými tunami informací, jež jsou celkově dostupné. Je snadné pohřbít pár důležitých faktů v hoře zbytečností. Na opuštěných stanicích v Sancere jsme sesbírali neuvěřitelné množství materiálu. Prošla jsem si jen zlomek toho, co máme.

Budu v tom pokračovat, ale nedá se říct, jestli najdu informace, které by tohle všechno nějak dokázaly. Záznamy, které jsme ukořistili, jsou z naprosté většiny označené nejnižší úrovní utajení. Cokoli týkající se nelidské inteligence, zvlášť hrozby, kterou by znamenala, by určitě vyžadovalo velmi vysoké bezpečnostní prověření.“

„Což znamená, že jsme nejspíš všechny kopie takových záznamů zničili při bombardování syndických velitelských center v Sancere. Skoro si přeju, abychom mohli na tu hranici zaletět sami a prozkoumat to osobně, dostat se tam a zjistit, co je dál.“

Geary si uvědomil, že v duchu už prochází možné trasy vedoucí na okraj Syndikovaných světů.

„To by byla sebevražda,“ odvětila Rionová ostře. „I kdyby tě flotila následovala.“

„Jo, já vím. Nenásledovala by mě. Alespoň doufám, že ne.“

Geary se zapřel do křesla a zavřel oči. „Co bychom k tomu ještě mohli říct?“

„Nic, Johne Geary. Protože ve skutečnosti máme jen 253

spekulace.“

„Věříš tomu?“

„Bojím se toho.“

„Já taky.“

Geary znovu otevřel oči a zadíval se na neznámé hvězdné systémy na hranicích Syndikovaných světů.

„Jako bychom už neměli dost věcí, kterých se musíme bát.

Bylo mi řečeno, že v ukořistěných souborech nejsou žádné nové informace o tom, jak pokračuje válka. Nenašla jsi něco ty?“

„Ne. Všechno jsou to staré záznamy.“

Geary přikývl a znovu přemýšlel, co se děje na hranici. Při pohledu ze středu syndického teritoria si uvědomil, že Syndici si připadají jako v kleštích mezi dvěma mocnostmi. Měli jejich vůdci pocit, že jsou ohrožováni z obou stran?

„Syndikové řekli lidem, že naši flotilu ve svém domovském systému zničili. Určitě to samé řekli i Alianci a ta nemá možnost zjistit, že je to lež. Myslíš, že se budou snažit o uzavření příměří?“

„Ne,“ odpověděla Rionová a na okamžik odkryla masku, pod kterou schovávala svou bolest. „V Alianci se spousta lidí snaží udržet v sobě bojechtivost a nenávist k Syndikům, aby dokázali snést myšlenku na nekonečnou válku. Nikdy by mírovému návrhu nevěřili.“

„Viděli jsme, že pro takovou nedůvěru existují důvody.

Syndikové porušili každou dohodu, kterou jsme s nimi uzavřeli, a všude se pokusili umístit nějakou past.“

„Což z dlouhodobého hlediska pracuje proti nim, bez ohledu na jakoukoli dočasnou výhodu, kterou by tím získali. Teď nemohou uzavřít ani dohodu, jaká by jim vyhovovala, protože jim nikdo nebude věřit.“

Geary přikývl, s pohledem stále upřeným na hvězdnou mapu.

„Jelikož zaměstnáváme spoustu syndických lodí, které se nás snaží chytit, snad Syndikové nedokázali dočasnou vojenskou situaci využít.“

254

„A taky jsi jim zničil slušný počet lodí,“ poznamenala Rionová.

„To flotila, ne já,“ opravil ji Geary. „Ale i tak… Musím přemýšlet o tom, jaké bitvy se asi právě teď odehrávají na hranicích s Aliancí. Ti syndičtí lodníci, které jsme zajali u Scylly, nám nebyli schopní nic říct.“

Sváděly právě zbytky alianční flotily, které se neúčastnily riskantního náletu na domovský systém nepřítele, zoufalou bitvu proti přesile, zatímco Aliance se snažila co nejrychleji postavit dost náhradních válečných lodí a vycvičit nové posádky? Kolik válečných lodí strážících hranice bude ztraceno, zatímco si bude flotila pod Gearyho velením probojovávat cestu domů?

„Na Neohroženém mám praneteř.“

Rionová se na něj překvapeně podívala.

„Jak to víš?“

„Řekl mi to Michael Geary těsně před tím, než byl Odpůrce zničen.“

Těsně předtím, než se jeho prasynovec obětoval i se svou lodí, aby mohl zbytek flotily uniknout z pasti v syndickém domovském systému.

„Dal mi pro ni zprávu.“

Řekni jí, že nakonec jsem tě přestal nenávidět. Ne že bych ho mohl vinit z toho, jak nenáviděl Black Jacka Gearyho, nedosažitelného hrdinu, v jehož stínu musel celou dobu žít.

Díky žijícím hvězdám, že jsme měli aspoň chvíli, aby pochopil, že nejsem ten Black Jack, kterého nesnášel. Nenávidí mě i praneteř? Co mi řekne o rodině, kterou jsem kvůli století v hibernaci ztratil?

„Doufám, že ji najdeš,“ řekla Rionová tiše.

„Nikdy jsi mi neřekla, jestli máš doma rodinu,“ poznamenal Geary.

„Mám bratra a sestru. Mají děti. Moji rodiče stále žijí. Mám vše, co ti náhoda sebrala. Doufám, že chápeš, proč o nich nemluvím. Nechci ti připomínat tvou vlastní ztrátu.“

Přikývl.

255

„Za to jsem ti vděčný. Ale pokud chceš, klidně o nich mluv.

I kdybych se snažil ignorovat to, co ostatní mají a já ne, to, co jsem ztratil, mi to nevrátí.“

„A v ignorování nejsi dobrý?“ zeptala se ho Rionová s náznakem úsměvu.

Geary si odfrkl.

„Řekl bych, že jsem v tom asi tak dobrý jako všichni ostatní.“

„Nesouhlasím.“

Ukázala na hvězdný displej a dodala: „Našel jsi něco, co nám ostatním uniklo. Nebo co jsme ignorovali.“

Tentokrát Geary zavrtěl hlavou.

„Nic jsme nenašli. Jak jsi říkala, nemáme důkaz. Myslíš si, že tomu lidé ve vládě Aliance uvěří?“

„Toho se bojím míň než faktu, že jim kvůli tomu budeme muset říct o potenciálním využití bran hypersítě jako ničivé zbraně.“

Chvíli mlčel.

„Pořád si myslíš, že by takovou zbraň použili?“

„Nemůžu si být jistá, ale kdyby to vládní rada Aliance věděla, nemůžu přísahat, že by většina neodhlasovala použití syndických bran jako zbraně. Instinkt mi říká, že by to prošlo.“

Rionová zachmuřeně zírala na hvězdnou mapu.

„A v aliančním senátu by nejspíš získali většinu, pokud by se hlasovalo. Mysli na to, Johne Geary. Mohli bychom poslat operační svazy do všech syndických systémů v dosahu naší hranice a zničit tamní brány, pak postupovat hlouběji a hlouběji do syndického vesmíru a zanechávat za sebou totálně zničené systémy.“

„To by nefungovalo,“ opravil ji Geary. „Viděla jsi, jak vypadala kolabující brána u Sancere. Energetický pulz by zničil i lodě, jež by bránu zlikvidovaly. Byla by to sebevražedná mise.“

Přikývla, s pohledem upřeným někam do dáli.

„Tak bychom postavili robotické lodě, ovládané umělými inteligencemi, a poslali zničit ty hvězdné systémy je. A protože 256

je vesmír obrovský, Syndikové by měli čas uvědomit si, co děláme, jejich špioni by podali hlášení a oni by nám to pak vrátili. Flotily umělých inteligencí ničící hvězdné systémy a likvidující postupně všechny lidi v galaxii. Vypustili bychom do vesmíru hrozivou noční můru.“

Udělalo se mu špatně od žaludku. Věděl, že má Rionová pravdu.

„Promiň. Nechtěl jsem na tebe hodit něco takového.“

„Neměl jsi moc na výběr a tvé úmysly byly dobré,“

povzdychla si. „Nemůžu chtít, aby jediný muž nesl všechna břemena na svých ramenou.“

„Ani jsem se tě nezeptal, jestli se se mnou o to břemeno chceš podělit.“

„No, jsi chlap, ne?“ pokrčila Rionová rameny. „Nakonec to vyšlo dobře.“

„Vážně?“

Rionová naklonila hlavu a podívala se na Gearyho. „Co tě trápí teď? Pokud se nepletu, to poslední se netýkalo Syndiků, vetřelců ani robotických vrahů lidstva.“ Opětoval její pohled.

„Jde o tebe a o mě. Jen se snažím pochopit, co se mezi námi odehrává.“

„Kvalitní sex. Vzájemná útěcha. Společnost. Hledáš snad v našem vztahu něco dalšího?“

„A ty?“

„Nevím,“ přemýšlela Rionová o otázce a pak zavrtěla hlavou. „Nevím,“ zopakovala. „Takže mě nemiluješ.“

Znovu nasadila ten chladný, pobavený pohled.

„Aspoň pokud vím. Je to pro tebe zklamání?“

Gearyho tvář nebo jeho řeč těla ho musely nějak prozradit, protože Rionová se přestala tvářit pobaveně.

„Johne Geary, v mém životě byla jedna jediná láska. Řekla jsem ti to. Je mrtvý, ale to mou lásku k němu nezměnilo. Od té doby jsem zasvětila život Alianci, snažím se svým vlastním způsobem sloužit lidem, za které můj manžel položil život. Co zbývá, je teď tvé, ačkoli toho moc není.“

Geary si nemohl pomoct a musel se zasmát. „Tvé srdce být 257

mé nemůže a tvá duše patří Alianci. Co přesně mi zbývá?“

„Moje mysl. A to není zas tak málo.“

Přikývl.

„To je pravda.“

„Dokážeš se spokojit jen s touhle částí, s vědomím, že zbytek patří jiným?“ zeptala se ho Rionová klidně.

„To nevím.“

„Jsi až moc upřímný, Johne Geary,“ povzdychla si. „Ale to i já. Možná bychom si měli zkusit navzájem lhát.“

„Myslím, že to by nefungovalo,“ prohlásil suše a nemohl si pomoct, musel přemýšlet, jestli je opravdu upřímná, jestli nemá nějaké skryté cíle, o kterých nevěděl. V jistých ohledech pro něj bylo myšlení Viktorie Rionové stejně neznámé jako vzdálená hranice Syndikovaných světů.

„Ne, lhaní by asi nefungovalo,“ podívala se Rionová Gearymu přes rameno. „Nicméně, myslíš, že upřímnost fungovat bude?“

„To taky nevím.“

„To ukáže až čas.“

Natáhla se, aby vypnula hvězdnou mapu, pak se postavila a podívala se na něj s nečitelným výrazem.

„Zapomněla jsem, že máš k dispozici ještě jednu část. Mé tělo. Neptal ses, ale stejně ti to řeknu. Od smrti mého muže ho nikdo jiný neměl.“

Neviděl v ní nikde ani stopu neupřímnosti, a i kdyby, nebyl tak pitomý, aby pochyboval nahlas.

„Já tě opravdu nechápu, Viktorie.“

„Proto si ode mě držíš citový odstup?“

„Možná.“

„To bude asi nejlepší.“

„No, nedá se říct, že by ses mi ty otevřela,“ poukázal Geary.

„To je pravda. Nic jsem ti neslíbila. Ty bys mi taky neměl nic slibovat. Oba jsme si už něčím prošli, Johne Geary, neseme si jizvy po ztrátách, které jsme přežili, protože se staráme i o další věci. Možná mi jednoho dne o ní něco řekneš.“

„O ní?“ věděl přesně, co tím Rionová myslí, ale nehodlal to 258

přiznat.

„Ať už byla kdokoli. Ta, o kterou jsi přišel. Ta, o níž občas přemýšlíš.“

Sklopil pohled a pocítil prázdnotu, zrozenou z přemýšlení o tom, jaký život mohl vést.

„Měl bych. Někdy.“

„Říkal jsi, že jsi nebyl ženatý.“

„Ne. Nebyl. Bylo to něco, co se mohlo stát, a nestalo. Pořád si nejsem jistý proč. Ale zůstalo hodně nevyřčeného, spousta věcí, které mi měla říct.“

„Víš, co se s ní stalo, poté co jsi domněle zemřel v bitvě?“

Geary zíral do prázdna a vzpomínal.

„Něco se stalo, ještě před bitvou. Nehoda. Pitomá nehoda.

Protože její loď byla daleko, dozvěděl jsem se to, až když byla tři měsíce mrtvá. Plánoval jsem ji znovu kontaktovat a omluvit se za to, že jsem byl idiot, v duchu jsem si to přeříkával.“

„To je mi moc líto, Johne Geary.“

Rionová se na něj podívala očima plnýma sdíleného smutku.

„Není to snadné, když sny zemřou, i když zůstaly jen ony.“

Natáhla se, vzala ho za ruku a vytáhla z křesla.

„Až budeš připravený, můžeme si o tom promluvit. Nikdy jsi o tom s nikým nemluvil, co? Myslela jsem si to. Otevřené rány se nezahojí, Johne Geary.“

Přistoupila blíž a pomalu ho políbila.

„To už bylo dost konverzace na jednu noc a až příliš mnoho přemýšlení pro nás pro oba. Ráda bych si teď užila další výhody našeho vztahu.“

Cítil v náručí její teplé a živé tělo a alespoň na krátkou dobu zapomněl na všechny současné problémy a bolestivou minulost.

Měl dilema, jakou si vybrat formaci. Alianční flotila byla dost blízko skokového bodu, ze kterého by mohli vystoupit Syndikové. To znamenalo, že bude mít jen málo času upravit formaci a nejspíš bude muset bojovat v takové, v jaké bude flotila při příletu nepřítele. Ale nebude vědět, jaký nepřítel a 259

jak rozestavený proti němu bude stát, dokud se náhle neobjeví.

Věděl jen jedno, že pokud budou Syndikové těsně pronásledovat malou, silně poničenou alianční formaci, nebudou plýtvat časem. Bylo téměř jisté, že hned za prchajícími aliančními loděmi poletí lehké rychlé jednotky.

Těch se snadno zbaví, bez ohledu na to, pro jakou formaci se rozhodne. Problémem bylo to, co přijde pak. Těžké křižníky zničí snadno, ale pokud by měli Syndikové kousek za lehkými eskortami bitevní lodě, musel se Geary ujistit, že těžké syndické jednotky nevezmou s sebou do hrobu příliš mnoho jeho vlastních lodí.

V nejhorším případě budou mít Syndikové přesilu a pak by musela Aliance udeřit rychle a tvrdě, aby využila moment překvapení a aspoň dočasnou početní výhodu, než vyskočí zbytek syndických lodí.

„Mohlo by to být pěkně hnusné,“ poznamenal Geary, poté co jednotlivé možnosti probral s kapitánem Duellosem.

„Ale budeme poblíž bodu, takže se nebudou moct roztáhnout. Nechám nás v modifikované formaci šálku.“

Na displeji vznášejícím mezi nimi se zobrazovala formace připomínající předmět, po kterém byla pojmenovaná, s tlustým kruhovým dnem tvořeným polovinou flotily, s loděmi rozmístěnými ve vzorci s navzájem se protínajícími palebnými úhly, zbytek v ploché polokruhové formaci vedoucí k nepříteli.

„Budeme moci tvrdě udeřit na jednom místě, pak se vrátit a udeřit na další část jejich formace, ať už bude jakákoli.“

„Jestli budou mít opravdu číselnou přesilu, dáme jim co proto, i kdyby nás přitom zničili,“ odpověděl Duellos. „Není to nejlepší možný výsledek, ale s ohledem na ztráty, které jsme Syndikům způsobili u Kalibanu a Sancere, přijdou o celkovou výhodu ve válce.“

Geary přikývl a stále se díval na hvězdnou mapu.

„Takže válka bude prostě pokračovat.“

„Válka bude prostě pokračovat,“ souhlasil Duellos.

„Dal bych přednost lepšímu výsledku.“

Duellos se sardonicky zašklebil.

260

„Na flotilu se můžete spolehnout. Tady do sebe všechno zapadá. Pýcha, potřeba zachránit lodě, sebedůvěra zrozená z nedávných vítězství a výcvik, který jste nám dal. Máme šanci, i kdyby proti nám stála přesila.“

Zeširoka se usmál.

„A právě mě napadlo něco, co dokáže poměr sil ještě trochu vylepšit.“

Předpokládal bych, že pokud někdo stráví ve flotile tak dlouho, už si zvykne čekat, pomyslel si Geary, když bloumal chodbami Neochvějného. Flotila trávila čekáním dlouhou dobu.

Čekáním, až někam doletí, čekáním, když se tam dostala, čekáním na nouzovou situaci nebo krizi, k nimž nemusí dojít, čekáním na zjištění, jak dlouho ještě bude muset čekat. Byla to součást vojenského života stejně jako riskování života a mizerné jídlo.

Nic z toho neulehčovalo čekání na to, jestli se k nim přidají další lodě, nebo ne. Flotila byla rozmístěná oproti skokovému bodu, ze kterého by mohly přiletět chybějící lodě, vznášela se ve vesmíru s trajektorií souměrně s pomalou trasou, jíž bod obíhal kolem hvězdy. Zásobní lodě vyráběly novou munici a součástky a všechny lodě potřebovaly rutinní údržbu a opravy, ale Geary už udělal vše, co mohl osobně při přípravě udělat.

Byl příliš neklidný, než aby se mohl věnovat jiným věcem, a tak procházel Neochvějným, aby sledoval posádku. Trochu ho uklidňovalo, že stále lépe rozeznává jednotlivé lodníky a důstojníky. Pomalu, velmi pomalu se začal cítit, jako by sem patřil.

V jedné chodbě narazil na kapitánku Desjaniovou a překvapilo ho, že u ní vidí podobnou radost, jaká se většinou projevila jen ve chvíli, kdy sledovala zničení velkého množství syndických lodí.

„Zdá se, že máte dobrou náladu,“ poznamenal.

Usmála se na něj.

„Nedávno jsem vedla dlouhý rozhovor s někým na Zuřivém, pane.“

261

Zuřivý byl poměrně daleko, opět zařazený do operačního svazu nesoucího jeho jméno, připravený na další speciální misi.

Geary musel chvíli přemýšlet, proč by měla Desjaniová vést dlouhý rozhovor s kapitánkou Cresidovou, zvlášť s ohledem na časové zpoždění, a pak si uvědomil, že se bavila s někým jiným.

„Jak se má poručík Casell Riva?“

Desjaniová se dokonce trochu začervenala.

„Velmi dobře, kapitáne Geary. Kapitánka Cresidová i nové senzory a zbraně na něj udělaly dojem.“

„Ach tak. Jsem rád, že ho těší nová výzbroj.“

„No, hlavně je rád, že je svobodný, a zdálo se, že ho těší bavit se se mnou,“ přiznala Desjaniová.

„Předpokládám, že ho to opravdu těší, Táňo. Takže zapadl do posádky dobře?“

Její úsměv trochu zvadl.

„Říkal, že prožil pár tvrdých chvil. Příliš mnoho času v syndickém pracovním táboře, bez naděje na propuštění nebo záchranu, to chvíli trvá, než to člověk překoná. Občas se probouzí, ovládaný panikou, přesvědčený, že jeho osvobození byla jen halucinace. Ale pochopitelně že teď má naději,“ řekla Desjaniová a na chvíli se odmlčela. „Čas… poručík Riva byl překvapený, když viděl, jak vedete flotilu. Jakou taktiku používáte. Stále ho mate a trápí, že kapitán Falco flotilu opustil. Ale sledoval vše, co se dělo u Sancere, a žasl.“ Geary se cítil trapně.

„Spousta věcí náhodou vyšla. Měli jsme štěstí.“

„Se vší úctou, pane, ale velkou část svého štěstí si zajišťujete sám.“

Znovu se odmlčela.

„Stále je to muž, jakého si pamatuju. Možná z toho něco bude.“

„To doufám. Válka už zničila dost životů. Je fajn vědět, že vy dva máte šanci vrátit se k něčemu lepšímu.“

Desjaniová přikývla, s prázdným pohledem, ztracená na chvíli ve vzpomínkách.

262

„Uvidíme. Musíme dohnat spoustu času a taky jiných věcí.

Věděl jste, že mezi záznamy, které jsme získali v Sancere, byla i obrovská databáze aliančních válečných zajatců? Není aktuální, poslední záznamy jsou tři roky staré, ale je tam spousta jmen lidí, které jsme považovali za mrtvé. Kdyby…

promiňte, pane, až se vrátíme k Alianci, spousta lidí bude mít radost, až uvidí některá jména na seznamu.“

Geary se na ni zvědavě podíval.

„Jak je to dlouho od doby, kdy si Syndikové s Aliancí naposledy vyměnili seznamy zajatců?“

„Nejméně několik desetiletí. Musela bych se podívat. V

jednu chvíli se rozhodli, že když nebude Aliance vědět, zda jsou její lidé mrtví nebo živí, ublíží to naší morálce, a tak nám přestali poskytovat seznamy zajatců. Aliance to pochopitelně opětovala.“

To nebylo příjemné pomyšlení. Posílat do války přátele, milence a rodinné příslušníky bylo už tak zlé, ale nevědět, co se s nimi stalo, to bylo pomalé psychické mučení.

„Musíme ten seznam dostat domů a možná přesvědčit Syndiky, aby si s námi vyměnili aktuální seznamy.“

Desjaniová přikývla.

„Pokud to někdo dokáže, jste to vy,“ odpověděla. „Já si to právě začala procházet. Je tam spousta jmen a seznam je podivně strukturovaný, takže jím procházím dost nahodile a dostávám výsledky, jaké jsem nechtěla. Ale existuje pár lidí, jejichž osud bych ráda zjistila. Někteří z nich byli údajně zajati, jiní měli být zabiti v boji. Možná bych si to teď mohla potvrdit.“

„Řekl bych, že to kromě vás bude dělat spousta lidí,“

poznamenal Geary a přemýšlel, že seznam starý tři roky mu neřekne, jestli jeho prasynovec nějakým zázrakem unikl z Odpůrce před jeho zničením v syndickém domovském systému. Zatím nemá šanci se to dozvědět, ale nejlepší bude předpokládat, že je Michael Geary mrtvý. Pak ho může čekat příjemné překvapení. A opravdu neměl moc důvodů předpokládat, že prasynovec smrt své lodě přežil.

263

Což ho přivedlo zpátky k přemýšlení o třiceti devíti lodích, které se u Straba přidaly ke kapitánu Falkovi. Kolik z nich přežilo? Přál si, aby znal odpověď, bez ohledu na to, jak hrozná může být pravda. Nejistota byla skoro stejně zlá jako nepříjemná dotíravá myšlenka, že se k Ilionu dostane jen hrstka, pokud vůbec někdo.

„Jsou tady.“

Geary vyrazil z kajuty, aniž by se obtěžoval podívat na vlastní displej. Proběhl dlouhými chodbami a vyšplhal po žebřících až k můstku. Když zapadl do křesla, ztěžka lapal po dechu. Až pak aktivoval displej s tichou modlitbou za co největší počet přeživších.

Bylo to neuvěřitelné, ale přiletěly tři bitevní lodě. Systémy Neochvějného je rychle identifikovaly: Válečník, Orion a Majestátní. A jediný bitevní křižník, Neporazitelný, poničený natolik, že si musel Geary ještě jednou přečíst jeho stav, než uvěřil vlastním očím. Ze šesti těžkých křižníků, které velké lodě doprovázely, zůstávaly dva. Neobjevil se ani jeden ze čtyř lehkých křižníků a z devatenácti torpédoborců přežily tři.

„Ti pitomí idioti,“ zamumlal Geary. Ztratili bitevní loď a dva bitevní křižníky společně se spoustou lehčích lodí. Z třiceti devíti lodí, které následovaly Falka, se k Ilionu dostalo třináct.

Kapitánka Desjaniová byla bledá vzteky.

„Triumf to nezvládl. Vsadím se o cokoli, že Triumf zůstal vzadu, aby zbrzdil pronásledovatele, zatímco ostatní těžké lodě unikaly.“

„Polaris a Předvoji to moc nepomohlo,“ poznamenal Geary s vědomím, že v jeho hlase je patrný obrovský vztek.

„Podívejte se na Neporazitelného. Jak je možné, že ještě letí?“

„Nemám tušení, pane. Ale všechny lodě jsou poškozené.

Nejsem si jistá, jestli je Titan dokáže opravit, i kdybychom jim dali tolik času, kolik by bylo třeba.“

„To brzy zjistíme.“

Geary konečně aktivoval komunikátor.

„Plukovnice Carabaliová. Kontaktujte mariňáky na 264

Válečníkovi, Orionu a Majestátním. Kapitáni Kerestes, Numos a Faresová jsou tímto okamžitě zbaveni velení a budou zatčeni.

Kapitán Falco bude zatčen za nedbalost, která způsobila lodím alianční flotily zbytečné ztráty.“

Obvinění ze vzpoury může zatím počkat. Gearymu teď záleželo pouze na jednom, na skutečnosti, že ho Falkova pitomost stála ztrátu tolika lodí. Stiskl jiný ovládací prvek.

„Válečník, Orion, Majestátní, tady kapitán Geary, službu konající velitel alianční flotily. Vaši kapitáni jsou s okamžitou platností zbaveni velení. To dočasně přebírají jejich výkonní důstojníci.“

Další stisk tlačítka, tentokrát aktivoval komunikační okruh pro celou flotilu.

„Všem jednotkám, které právě dorazily do systému Ilion. S

maximálním možným zrychlením proleťte formací flotily a připojte se k rychlým zásobovacím lodím a jejich eskortám v týlu. Předpokládáme, že jste pronásledováni, a chceme mít čisté palebné pole. Operační svaz Zuřivý po vašem odletu zahájí operaci Barikáda. Prosím, vykliďte palebný prostor.

Všem ostatním jednotkám alianční flotily, připravte se na bitvu. Musíme pomstít spoustu lodí.“

„Operace Barikáda?“ zeptala se Rionová, která právě dorazila na můstek a lapala po dechu, zjevně také běžela.

Dívala se na displej a zachmuřila se, když viděla, k jakým ztrátám došlo.

„Operace Barikáda je takový malý nápad kapitána Duellose,“ vysvětloval Geary. „Lodě ze svazu Zuřivý jsme naložili většinou min, které flotile zůstaly. Právě se přesouvají před skokový bod a vysazují tak husté minové pole, jaké jen ve zbývajícím čase stihnou.“

Kapitánka Desjaniová se vesele zašklebila, když si představila, jak budou Syndikové narážet do min.

„Obzvláště sladké je, že jsme si mohli dovolit použít tolik min jen díky materiálu sesbíranému v Sancere, takže zásobovací lodě mohou vyrobit náhradu. Sami Syndikové nám poskytli prostředky k nahrazení min, které na ně teď 265

použijeme.“

Na Gearyho displeji byl vidět zpožděný obraz Zuřivého a dalších lodí v operačním svazu, zrychlujících přes skokový bod a rozsévajících miny.

Rionová znovu promluvila: „Co se stane, když ze skokového bodu vyletí spousta Syndiků ve chvíli, kdy tam Zuřivý a ostatní lodě budou zrovna prolétat?“

„Je to značné riziko,“ uznal Geary. „Ale díky tomu, že byl operační svaz Zuřivý připravený přímo před bodem, se snižuje pravděpodobnost toho, že by mohli Syndikové dorazit dřív, než naše lodě doletí před skokový bod. Proto jsem kapitánku Cresidovou požádal, aby si ten úkol vzala dobrovolně.“

Alespoň si konečně zapamatoval, že má používat její novou hodnost.

Rionová se na něj zadívala.

„Vy si opravdu myslíte, že by kapitánka Cresidová vzala vaši žádost o dobrovolné přihlášení nějak jinak než přímý rozkaz?“

Desjaniová věnovala Rionové kyselý pohled a Geary se snažil nedat na sobě nic znát. Obvinění Rionové bylo natolik pravdivé, že bolelo.

„Paní koprezidentko, kdybych nedělal nebo nechtěl nic, co by mohlo vést k úmrtí někoho pod mým velením, pak by mě paralyzovala nerozhodnost a všichni, za něž jsem zodpovědný, by určitě zemřeli nebo byli odsouzeni k doživotí v syndických pracovních táborech.“

„Hlavní je, abyste si uvědomoval možné následky,“

prohlásila Rionová.

Tentokrát se po ní Geary vztekle podíval a přemýšlel, proč je Rionová taková. Možná se snažila zdůraznit, že stále funguje jako jeho svědomí.

„Pokud se mi snažíte připomínat, že jsem jen člověk,“

prohlásil tiše, „už se vám to podařilo.“

Pak se Geary soustředil zpět na displej. Hádka alespoň na několik minut odpoutala jeho myšlenky od obav, že se syndičtí pronásledovatelé objeví přímo uprostřed operačního svazu 266

Zuřivý. Výstup z bodu byl vzdálený deset světelných minut.

Jeho rozkazy zbavující kapitány tří bitevních lodí velení dorazily právě teď. Syndikové se mohli objevit v plné síle už před několika minutami a svaz Zuřivý vážně poničit, a on to ještě pořád nemusel vidět.

Displej se aktualizoval a ukázal místa, kde byly před téměř deseti minutami hustě rozmístěny miny. Pole bylo příjemně husté, jelikož Geary nechal použít skoro všechny miny, které měl. Za to bude muset zaplatit později. Jeho lodě určitě použijí spousty kartáčových střel a přeludů, navíc bude potřeba je opravit a nahradit zničené vybavení. Čtyři zásobovací lodě nemohly neustále vyrábět náhrady za to vše bez ohledu na to, kolik materiálu ukořistili v Sancere. Bude chvíli trvat, než bude použitá munice doplněna. Alespoň že mohou zásobovací lodě pokračovat ve výrobě i během přesunu ve skokovém prostoru.

Než dorazí k Balduru, budou mít zase spoustu munice.

Pokud se tedy flotila k Balduru dostane, připomněl si Geary.

Byli od hvězdy velmi daleko a mezitím je čekala pořádná bitva.

„ Neporazitelný hodně zaostává,“ poznamenala Desjaniová.

„Mě překvapuje, že se vůbec hýbe,“ zamumlal Geary a znovu se podíval na seznam škod, které bitevní křižník utrpěl.

Studoval displej, v duchu hodnotil postup prchajících aliančních lodí, snažil se odhadnout, kdy se objeví syndičtí pronásledovatelé. Ve chvíli, kdy se Syndikové objeví, nemůžu být příliš blízko bodu. Ale pokud se nepohnu teď, narůstá pravděpodobnost, že nebudeme schopní krýt Neporazitelného.

Odpůrce jsem musel zanechat jeho osudu. Neporazitelného neopustím.

„Všem jednotkám alianční flotily, zrychlete na nula celá nula pět rychlosti světla v čase nula čtyři. Zachovávejte pozici relativně k vlajkové lodi Neochvějný.“

Obrátil se k Desjaniové: „Kapitánko, držte prosím Neochvějného na kurzu k výstupu ze skokového bodu.“

„Ano, pane.“

Desjaniová vydala nezbytné rozkazy, navenek se tvářila 267

stejně klidně jako obvykle. Geary ještě chvíli přemýšlel.

„Operační svaz Zuřivý. Po dokončení operace Barikáda zaujměte pozici za a nad skokovým bodem.“

Bylo potřeba udělat ještě něco dalšího? Válečník, Majestátní a Orion už se skoro dostali ke zbytku flotily. Doprovázelo je několik torpédoborců, ale dva přeživší těžké křižníky a zbytek torpédoborců zůstaly s Neporazitelným. Musí si zapamatovat, že to udělaly. V žáru boje si nemohl Geary dovolit vyměňovat velitele křižníků a torpédoborců, kteří odletěli s Falcem. Možná to nakonec ani nebude třeba, ne pokud velitelé projeví odvahu a disciplínu a zůstanou s těžce poškozeným Neporazitelným, i když je muselo lákat bezpečí zbytku flotily.

Zásobovací lodě, umístěné dost daleko za alianční formací, byly chráněny nespokojenou eskortní skupinou, vytvořenou z druhé divize bitevních lodí, čtyř mocných lodí, jež by měly být schopné odrazit jakýkoli útok směřovaný na zásobovací lodě.

Nikdo nechtěl o boj přijít. Geary ale eskortní lodě ujistil, že v příští bitvě, a nějaká bitva určitě přijde, budou mít možnost zaujmout pozice v čelních řadách flotily.

Majestátní, Válečník a Orion, prchající, jako by jim byl sám ďábel v patách, proletěly bez zaváhání přes alianční formaci.

„Já bych se přidala k bitevní linii,“ zavrčela Desjaniová znechuceně, kterou zjevně rozladilo, že se ty tři lodě neobrátily, aby pomohly v boji se svými pronásledovateli.

Geary musel uznat, že měla pravdu, navzdory poškození, které ty tři bitevní lodě utrpěly. Jen nahrazením velitelů se z těch tří lodí nestanou spolehlivé součásti flotily. Jejich posádky se chovají vyděšeně a poraženecky, i když je tu zbytek flotily, aby je ochránil. Nemělo by mě překvapovat, že lodě, kterým velí lidi jako Numos a Faresová, nemají motivovanou posádku.

Přecvičit lodníky bude pořádná práce.

Ale na to budu myslet, až skončí bitva, která nás určitě čeká.

Torpédoborce doprovázející tři bitevní lodě, jako by slyšely pohrdání Desjaniové, se obrátily a zamířily do eskader, které u Straba opustily, a pokusily se zaujmout pozici ve formaci.

Geary se chvíli díval na hlášení o škodách, jež lodě předaly do 268

sítě flotily, a zavrtěl hlavou.

„Saršoun1 a Cinquedea, tady kapitán Geary. Vaše ochota pokračovat v boji je zaznamenaná, jsem na vás pyšný, ale jste příliš poškození. Připojte se k zásobovacím lodím, ať můžete asistovat jejich eskortě, a zahajte opravy.“

Odmlčel se a přemýšlel, co je ještě potřeba říct.

„Pokud nějací Syndikové proniknou až k zásobovacím lodím, mohu se spolehnout, že je budete odvážně bránit.“

To znělo kostrbatě, ale mělo by to uklidnit uraženou pýchu posádek torpédoborců. Za ochotu pokračovat v boji si zasloužili alespoň tohle. Bojový duch byl také důležitý.

Skokový bod byl stále vzdálený více než osm světelných minut. Zatím se neobjevily žádné známky pronásledovatelů.

Operační svaz Zuřivý dokončil práci a zamířil na přikázanou pozici. Desjaniová sledovala vzdálenost zbývající k bodu s obavami.

„Neměli bychom zpomalit, pane? Když budeme příliš blízko ve chvíli, kdy Syndikové začnou přilétat…“

Geary zavrtěl hlavou.

„Ještě ne. Ještě nedokážeme krýt Neporazitelného.“

„Ano, pane,“ usmála se Desjaniová.

Geary si řekl, že pokud někdy přestane Desjaniová schvalovat jeho rozhodnutí, bude to znamenat, že to podělal tak strašně, jak by toho jen mohl být člověk schopen.

„Budeme si držet rychlost, dokud nebudeme světelnou minutu od Neporazitelného, a pokud se Syndikové do té doby neobjeví, tak…“

„Nepřátelské síly u skokového bodu,“ vykřikl důstojník u senzorů současně se zvoněním poplachového signálu.

Geary s úžasem zamrkal na obrazy syndického předvoje, jenž se náhle objevil v normálním vesmíru. Nebyl to roj lehkých jednotek, ale dvanáct bitevních křižníků, rozestavěných do tří vertikálních formací ve tvaru diamantu.

Uvědomil si, že to dává smysl, pokud si syndický velitel 1 I když to napsané vypadá komicky, tak se jedná o dvouručni meč. Anglický to už zní lépe - Claymore (pozn. red.).

269

myslel, že bude stát jen proti čtyřem poškozeným velkým lodím s minimem přežívající eskorty. Proč posílat lehké lodě na smrt do případného zoufalého pokusu o přepadení, když bylo možné ztráty minimalizovat vysláním síly, jež měla naprostou převahu, pokud by se čtyři poškozené velké lodě odhodlaly k boji hned u výstupu z bodu?

Naneštěstí pro syndického velitele a jeho dvanáct bitevních křižníků na ně na téhle straně skoku čekalo husté minové pole a zbytek Gearyho flotily.

Syndické bitevní křižníky po několik sekund majestátně letěly pryč od skokového bodu s rychlostí nula celá jedna světla. Hned po příletu musely zpozorovat přítomnost čekající alianční flotily a chvíli trvalo, než si jejich kapitáni uvědomili, jak se situace obrátila. Geary sledoval, jak se obrazy syndických křižníků začínají otáčet a měnit kurz směrem dolů.

Několik sekund přemýšlel, proč prchající lodě téměř vždy zkoušejí prchat dolů a ne nahoru, jako by byly letadla, nebo dokonce lidé na povrchu planety, i když ve vesmíru nebyl mezi oběma směry žádný rozdíl a let vyžadoval stejnou námahu.

V tomto případě otočily syndické bitevní křižníky své přídě dolů, což znamenalo, že do minového pole nevletěly čelně, ale bokem, takže tvořily pro číhající miny ještě větší cíl. Kdyby syndickou formaci vedly lehké eskorty, varovala by jejich smrt bitevní křižníky, ale místo toho se křižníky o minovém poli dozvěděly, až když do něj narazily. Na jejich trupech zazářily exploze, ničící jejich štíty, takže další miny už zasahovaly trupy. Bitevní křižníky se otřásaly, jak v nich miny trhaly díry a rozhazovaly střepiny z jejich trupů do prostoru. Jeden explodoval v důsledku přetíženého jádra, pak rychle po sobě dva další. Tři lodě se změnily na pomalu se rozptylující oblaka střepin.

Z devíti zbývajících osm letělo neovladatelně vesmírem a občas se otřásaly, jak narážely do dalších min, nebo jejich interní poškození vyvolávalo sekundární exploze.

Poslední syndický bitevní křižník, v ještě horším stavu než Neporazitelný, se dovlekl na konec minového pole s většinou 270

pohonných a bojových systémů vyřazených z akce, ale stále dokázal držet kurz. Geary přejel pohledem geometrii bitevního pole.

„Válkychtivý je na maximální dostřel přeludů od bitevního křižníků. Má vůbec smysl riskovat nějaké zásahy?“

Desjaniová přikývla.

„Ten Syndik žádné střele neuhne. Je jako terč na střelnici.“

„Přesně jako by pro ně byl Neporazitelný,“ souhlasil Geary.

„Válkychtivý, tady kapitán Geary. Zaútočte na vedoucí syndický bitevní křižník přeludy. Všem ostatním lodím, nestřílejte. Tohle nemohou být všichni nepřátelé. Za chvíli budete mít spoustu vlastních cílů.“

O čtyřicet sekund později přišla odpověď z Válkychtivého: „Rozumím. Utočíme na vedoucí bitevní křižník.“

Geary na displeji viděl, jak z alianční bitevní lodě vyletěly čtyři přeludy a zamířily na dlouhých, lehce zaoblených trasách k ochromené nepřátelské lodi.

„Bez ohledu na to, kolik jim toho zbývá, dvanáct bitevních křižníků by mělo zatraceně dobře srovnat stavy,“ poznamenala Desjaniová.

„Jo. Ale kde je zbytek?“ zajímal se Geary.

Téměř okamžitě dostal odpověď. Skokový bod vzdálený už jen sedm a půl světelné minuty byl najednou plný lodí. Geary se donutil pozorně prostudovat nepřátelskou formaci. Byl to hluboký hranol, se širší stranou obrácenou k alianční flotile, velké válečné lodě ve všech rozích a středu, zbytek zaplněný lehčími jednotkami.

„Dvacet velkých lodí,“ řekla Desjaniová. „Dvanáct bitevních, čtyři bitevní křižníky. Třicet jedna těžkých. Čtyřicet dva lehkých a el-zetek.“

„Víc než dost na likvidaci všech lodí, které sem pronásledovali,“ okomentoval to Geary.

„Proč neposlali víc?“ zeptala se Desjaniová. „Pokud byla šance, že se k nám prchající lodě připojí, museli vědět, proti čemu budou nakonec stát.“

„Protože nevěděli, kde je zbytek flotily. Museli nás najít a 271

chránit přitom všechna místa, kam jsme mohli letět. To, že použili tolik síly na pokrytí všech možností, ale znamená, že na tuhle misi nemohli poslat dost. Kdybychom na ně nečekali, mohlo by to fungovat, protože by se byli schopni boji vyhnout, ale teď jsme příliš blízko a na únik nemají šanci.“

Geary zaťukal na ovládání komunikačního okruhu pro celou flotilu.

„Všem lodím, v čase jedna pět zrychlete na nula celá jedna světla. Operační svaz Zuřivý, upravte kurz a rychlost nezbytnou k zablokování týla syndické formace. Nedovolte jim vrátit se ke skokovému bodu. Všem jednotkám, nejprve zaměřujte těžké válečné lodě.“

Podíval se na vzdálenost k Neporazitelnému, který byl stále světelnou minutu daleko, mezi útočící alianční flotilou a překvapenými Syndiky. Při současné rychlosti se k Neporazitelnému dostanou za sedm minut.

Hlavní voj Syndiků narazil do minového pole. Velké množství lodí proletělo nepoškozeno dírami, které vytvořilo dvanáct bitevních křižníků první vlny. Ale zůstávala spousta min.

Syndičtí lovci-zabijáci při nárazu do min explodovali a rozlétli se na kusy, pomalu rotující vesmírem. Půltucet lehkých křižníků se rozpadl na střepiny. Tři těžké odpadly z formace, dva naprosto zničené, třetí vyřazený. Syndické bitevní lodě a křižníky byly zasaženy do přídí, a jelikož měly díky obětem lehčích lodí čas posílit čelní štíty, proletěly minovým polem s oslabenými štíty, ale bez zjevných škod.

„To je za Miserikord, Basilard, Palcát a Kyrys,“ oznámil Geary. Kolem se ozvalo tiché zajásání, jak posádka na můstku Neochvějného nahlas schvalovala fakt, že alianční miny důkladně pomstily lodě ztracené na syndickém minovém poli u skokového bodu v systému Sutrah.

Neporazitelný se prokulhal přes alianční formaci. Geary musel bolestivě zamrkat, když se podíval na vizuální obraz lodě. Neporazitelný byl zasažený tolikrát, až bylo opravdu neuvěřitelné, že se ještě pohyboval. Geary přemýšlel, jestli by 272

bylo vhodné udělit pochvalu posádce lodi, která z flotily uprchla, ale pak se rozhodl, že je mu fuk, jestli to je vhodné, nebo ne.

Syndická formace po průletu minami zamířila nahoru s úmyslem přeletět nad alianční flotilou, aby mohla zasáhnout horní lodě a zůstat mimo dostřel většiny těžkých lodí.

„To nebude fungovat,“ prohlásil Geary nahlas. „Všem jednotkám v hlavním voji, změňte kurz ve formaci o tři pět stupňů nahoru, v čase čtyři sedm.“

V přikázaném čase se formace ve tvaru šálku otočila kolem osy tvořené Neochvějným a zamířila přímo na střed syndické formace zespodu.

„Tak uvidíme, jestli si toho všimne včas, aby se dokázal vyhnout.“

„Předpokládaný čas do kontaktu dvacet minut.“

Přeludy z Válkychtivého konečně dosáhly na syndický bitevní křižník vážně poškozený minami a udeřily do cíle nechráněného štíty. Kolem syndické lodě vykvetly čtyři masivní exploze, zničily všechny zbývající fungující systémy a změnily křižník na neřízený vrak rotující vesmírem.

Přeživší syndické síly stály proti značné přesile, ale byly rozmístěné v roztaženější formaci. Alianční formace by udeřila jen do poloviny té syndické, pokud by Geary ani syndický velitel nic nezměnili. Gearymu nebylo jasné, jak to mohl syndický velitel dovolit, jelikož tak poskytne Alianci v místě kontaktu drtivou přesilu.

„Syndikové se znovu pohybují. Zdá se, že upravují kurz na levobok a dolů.“

Syndická formace na Gearyho displeji se otočila nahoru a pryč od alianční flotily, snažila se přemístit tak, aby jedna strana alianční formace proletěla kolem ploché strany syndické.

Geary musel uznat, že to nebyl špatný tah. Tenhle syndický ředitel zjevně nebyl blbec.

„Všem jednotkám, otočit na pravobok o devět nula stupňů, změnit kurz podle nutnosti, aby neměla syndická formace možnost uprchnout ke skokovému bodu k Tavice.“

273

Musel předpokládat, že se Syndikové rozpadnou a pustí na útěk, a jelikož skokový bod, který použili, byl stále blokován aliančními minami, byla cesta k Tavice nejlepší další možnost.

„Osm minut do kontaktu.“

Syndikové dokončili změnu kurzu, všechny lodě se ve formaci otočily tak, aby mířily příděmi na blížící se alianční lodě, takže ty syndické teď prolétaly prostorem natočené bokem. Plochá strana syndického hranolu byla umístěna téměř přesně vertikálně, směrem k alianční formaci.

Geary přemýšlel, jestli má zkusit nějaké manévrovací triky, a pak se rozhodl, že ne.

„Všem jednotkám, používejte zbraně dle vlastního úsudku.

Primárním cílem jsou těžké válečné lodě. Udržujte formaci s výjimkou manévrů potřebných k úhybu před nepřátelskou střelbou. Máte povolení střílet, jakmile se objeví vhodná příležitost k úderu.“

„Šest minut do kontaktu.“

Syndikové stále přeskupovali formaci, bezpochyby se báli, že budou zachyceni uprostřed dalšího manévru, když se alianční flotila dostala na dostřel. Geary sledoval na displeji, jak k sobě dvě flotily spěchají, alianční šálek překrývající zadní polovinu syndické formace. Rozmístil své lodě a flotilu, povolil velitelům střílet a teď už neměl nic na práci, jen sledoval, jak se blíží kontakt syndických i aliančních válečných lodí.

„Nepřítel střílí,“ oznámil zbytečně zbraňový důstojník, když se na Gearyho displeji rozsvítilo varování. Kartáčové střely, soustředěné na místa, kde se budou brzy nacházet některé alianční lodě. Syndikové stříleli na extrémní vzdálenosti. Geary doufal, že velitelé jeho lodí dokážou využít chvíli, kterou měli, aby lehce pozměnili kurz a vyhnuli se nejhoršímu. Ukázaly se další varovné symboly. Syndické řízené střely.

Na vizuálním displeji se začaly objevovat světelné záblesky, jak syndické kartáčové střely zasáhly alianční štíty. Geary viděl, jak jeho vlastní lodě střílejí, postupně, když se k němu dostávaly zprávy z nejvzdálenějších lodí.

274

Kapitánka Desjaniová upírala pohled na vlastní displej.

Označila jednu syndickou bitevní loď.

„Tohle je náš cíl,“ oznámila důstojníkům. „Dáme mu co proto.“

Strany aliančního šálku prorazily do syndického hranolu.

Každá alianční loď byla během průletu ostřelována jen chvíli, zatímco syndické lodě v daných místech byly ničeny loď po lodi. Lehké lodě se rozpadaly pod opakovanými údery, zářily a umíraly kolem silnějších ostrůvků tvořených zbývajícími syndickými těžkými loděmi.

Hlavní voj alianční flotily se dostal k syndické formaci.

Po dlouhých, pomalu ubíhajících minutách při přeletu na obrovské vzdálenosti byly chvíle opravdového boje tak rychlé, až to bylo dezorientující. Nebýt schopnosti bojových systémů zaměřovat a střílet mnohem rychleji, než by to dokázali lidé, nejspíš by nedošlo k žádným zásahům, když kolem sebe dvě flotily prolétaly velkou částí rychlosti světla. Geary měl pocit, jako by boj proběhl během jediného okamžiku. Neochvějný se stále otřásal po nárazech střel do štítů a sčítal škody způsobené několika zásahy, které pronikly bodovými chybami ve štítech.

Za nimi se vznášela syndická bitevní loď, kterou zaměřila Desjaniová. Byla pod palbou mnoha dalších aliančních lodí, včetně Opovážlivého, Hrozivého a Vítězného. Pod záplavou střel syndická loď, mocný bitevník třídy S, nejprve ztratila štíty a pak byla zasažena smrští zásahů do trupu. Něco trefilo velmi špatné místo a energetické jádro syndické bitevní lodě explodovalo, i když se k ní některé alianční lodě teprve blížily.

Když se to stalo, byly příliš blízko. Geary zíral na displej a viděl, že poslední bitevní křižník v alianční formaci, Hrozivý, střílel na krátkou vzdálenost do syndické lodě pekelnými kopími. Hrozivý byl už několikrát zasažený, což dost oslabilo jeho štíty. Tlaková vlna z exploze syndické lodě dosáhla alianční bitevní křižník, udeřila do něj jako obrovská ruka, odhodila ho a roztočila. To by samo o sobě nebylo tak špatné, ale jeden ze zbývajících syndických bitevních křižníků byl příliš blízko a letěl po přesně té samé špatné trajektorii. Ani 275

neuvěřitelně rychlé počítače zodpovědné za manévrování lodí a vyhýbání se kolizím nedokázaly výsledku zabránit. Geary vyděšeně sledoval, jak se Hrozivý a syndická loď srazily.

Kolize při celkové relativní rychlosti přibližně 0,06 světla, tedy osmnáct tisíc kilometrů za sekundu, změnila obě lodě na jedinou gigantickou kouli žáru, světla a drobných úlomků, které v temnotě na krátkou dobu jasně zazářily. Lidmi vytvořená mlhovina, jež na okamžik osvětlila prázdnotu ve sluneční soustavě Ilion.

Na můstku Neochvějného se ozvalo vyděšené zalapání po dechu. Geary zaslechl, jak si někdo mumlá: „Zatraceně, zatraceně, zatraceně!“ a uvědomil si, že je to on sám.

„Ať vás předkové chrání a žijící hvězdy přivítají,“ zamumlal za mrtvou posádku Hrozivého.

Desjaniová, která se poprvé od chvíle úniku ze syndického domovského systému, alespoň co si Geary pamatoval, zatvářila otřeseně, začala vydávat rozkazy, aby znovu soustředila pozornost posádky.

„Hlášení o škodách!“

„Drobné zásahy do trupu. Neztratili jsme žádný systém,“

ohlásil jeden z důstojníků ochromeným hlasem.

Geary se také vzpamatoval a donutil se podívat jinam než na zářící hrob Hrozivého a zhodnotit celkovou situaci. V té části, se kterou se alianční flotila utkala, bylo osm syndických bitevních lodí a dva bitevní křižníky. Tři bitevní lodě přežily, ale všechny byly poškozené. Syndické lehké křižníky a el-zetka byly zlikvidovány a zbývající bitevní lodě doprovázela už jen hrstka těžkých křižníků. Geary se zhluboka nadechl, soustředil se na přední část syndické formace, která zjevně prudce zatočila na levobok a zrychlovala ke skokovému bodu do systému Tavika.

„Všem jednotkám, zahněte doprava o jedna dva nula stupňů, dolů jedna nula stupňů. Zrychlete na nula celá jedna pět světla, v čase dva devět.“

Obrovský šálek se opět otočil k prchajícím Syndikům.

„Nedostaneme je,“ zavrčela Desjaniová.

276

„Ale dostaneme,“ ukázal Geary na operační svaz Zuřivý, přilétající shora a ze strany od Syndiků. Syndický manévr byl sice k dosažení skokového bodu nezbytný, ale také natočil nepřátelskou formaci ke svazu Cresidové a umožnil jí zasáhnout vedoucí syndické lodě.

Když lodě Zuřivého proletěly před čelem syndické formace, soustředily palbu na lehčí lodě a zbavily zbývající těžké lodě eskort, Desjaniová se neusmála, ale rovnou vycenila zuby.

Zuřivý proletěl pod syndickou formací s rychlostní výhodou a hned se začal otáčet, aby svou formací zasáhl spodní část Syndiků.

„Druhá divize bitevních lodí. Vaše eskortní služba zásobovacích lodí končí. Zaútočte a zničte tři syndické bitevní lodě na konci formace.“

S ohledem na vzdálenost přišla odpověď až za minutu, ale nadšení zpoždění bohatě vynahrazovalo: „Druhá divize bitevních lodí, rozumíme! Jsme na cestě!“

Geary se znovu podíval na poničenou syndickou formaci, stále se snažící uletět před opakovanými nálety operačního svazu Zuřivý, který zahýbal nahoru a dolů a ze strany na stranu, aby mohl zasahovat čelo Syndiků, které zpomalovalo, jak nepoškozené lodě snižovaly rychlost, aby jim poničené kolegyně stačily. Ale Geary viděl, že opakované nálety oslabují štíty lodí v operačním svazu Zuřivý.

„Všem jednotkám, zrychlit na nula celá jedna osm světla.“

To by ale nemuselo stačit. Na chvíli se odmlčel, další rozkaz opravdu vydat nechtěl, ale alternativu neviděl.

„Všem jednotkám, zahajte nezávislé pronásledování.

Sundejte ty Syndiky, nedovolte jim uniknout. Musíme ty bitevní lodě zpomalit.“

Geary to už viděl i předtím, ale i tak žasl, jak rychle se jeho pečlivě sestavovaná formace dokázala rozpadnout, když kapitány pustil z řetězu. Roj torpédoborců a lehkých křižníků poskočil kupředu s maximálním zrychlením. Jednotlivě by neměli nejmenší šanci bitevní lodi nějak ublížit, ale s ohledem na jejich počet to bude víc, než zvládnou štíty i mocné bitevní 277

lodi. A jakmile budou pohonné systémy těch syndických poškozeny, zpomalí dost, aby je mohly dohnat první alianční bitevní křižníky a pak bitevní lodě, což jejich osud zpečetí.

„Operační svaz Zuřivý, soustřeďte se na zpomalení zbývajících těžkých lodí.“

Teoreticky vzato syndická formace stále existovala, ale byla údery aliančních lodí značně roztažená. Poslední přežívající bitevní křižník se dostal daleko před ostatní, ale to jen znamenalo, že byl příliš daleko od podpory bitevních lodí, když kolem něj proletěl svaz Zuřivý, zasypal jeho záď údery pekelnými kopími a vyřadil většinu jeho pohonných systémů.

Když se začal bitevní křižník opožďovat, dorazily alianční eskorty na dostřel k posledním bitevním lodím a začaly ostřelovat zádi nepřátelských lodí všemi zbraněmi, které měly k dispozici. Během deseti minut bitevní lodě ztratily dost pohonných systémů, aby se začaly opožďovat. Jejich vlastní pekelná kopí bez většího účinku marně pálila do roje lehkých aliančních lodí.

Alianční lodě se dostaly do týla Syndiků, některé z torpédoborců a lehkých křižníků se stahovaly s větším poškozením, ale zbytek střílel po jedné lodi za druhou. Falkata se ocitla příliš blízko, nebo měla smůlu, a schytala několik zásahů, které z ní udělaly vrak.

„Těžké křižníky, vyhýbejte se bitevním lodím. Sundejte pro mě ten bitevní křižník,“ přikázal Geary. Nechtěl ztratit žádný další těžký křižník při nerovném boji se stále nebezpečnými bitevními loděmi. S poslušností, kterou by Geary před několika měsíci neočekával, těžké křižníky obletěly syndické bitevní lodě a zamířily za bitevním křižníkem, který byl stále dost nebezpečný, aby si dokázal od těla udržet alianční torpédoborce i lehké křižníky.

Smělý, Odhodlaný, Nezpochybnitelný a Válkychtivý zamířili pod mírným úhlem k nejbližší syndické bitevní lodi. Ta vypálila salvu kartáčových i řízených střel a pekelných kopí na Smělého, ale čtyři alianční křižníky letěly dál, nestřílely, dokud nebyly dost blízko, aby jejich vlastní kopí mohla udeřit na 278

syndické štíty. Zadní štíty, značně posílené, se držely, dokud se Smělý nedostal tak blízko, že mohl zasáhnout i boční štíty.

Štíty syndického bitevníku selhaly a loď byla rychle provrtaná palbou z pekelných kopí. Velká část zbraní stihla vystřelit a na Gearyho displeji byla většina systémů označená jako nefunkční. Smělý vypálil náboj nulového pole, který provrtal do bitevní lodi velkou díru a vykuchal ji. Začaly z ní vylétat záchranné moduly, nejprve po jednom nebo po dvou, pak v davu. Než kolem proletěl Neochvějný a jeho kolegové, ze zničené lodě už vylétalo jen několik posledních záchranných modulů.

„Dorazte ho,“ přikázala Desjaniová klidně.

Celou délku syndické bitevní lodě zasypaly střely z pekelných kopí Neochvějného, které prorážely díry a systematicky ničily všechny ještě funkční systémy. Než se dostal k obdobnému náletu Opovážlivý, byla syndická loď definitivně mrtvá.

Odvážný kapitána Duellose společně s Impozantním, Nezastrašitelným a Proslulým zaútočil na další poškozenou bitevní loď a poničil ji tak vážně, že se čelní sekce odlomila a bitevní loď se změnila na dva otáčející se kusy stále letící po původní trajektorii.

Poslední syndický bitevní křižník s už vyřazenými pohonnými systémy začal plivat záchranné moduly, i když se zdálo, že mu většina zbraní zůstává funkčních. Geary předpokládal, že zbraně byly nastaveny na automatiku, což fungovalo dostatečně dobře, aby si museli útočníci dávat pozor, ale ne tak přesně a koncentrovaně, jak by mohla loď bojovat pod lidským velením. Pod palbou dalších těžkých křižníků nakonec štíty syndické lodi selhaly. Další zásahy postupně umlčely všechny její zbraně, dávno poté, co poslední záchranný modul opustil loď.

Geary se na chvíli podíval, jak je na tom druhá divize bitevních lodí, blížící se ke třem poškozeným syndickým bitevníkům. K jeho překvapení už jedna ze syndických bitevních lodí začala vypouštět záchranné moduly.

279

„Tak to by bylo k boji do posledního muže,“ okomentovala to Desjaniová.

„Jaký by to mělo smysl?“ chtěla Rionová vědět. „Je jim jasné, že nemají šanci.“

„I tak prostě bojujete dál,“ trvala na svém Desjaniová s očima upřenýma na syndickou bitevní loď, kterou Neochvějný doháněl.“

„Proč?“ zeptala se Rionová.

Desjaniová se zoufale podívala na Gearyho, který pochopil, co tím myslí. Jak tu podivnou logiku vysvětlit? Že někdy je třeba vést beznadějnou bitvu z důvodů, které na první pohled nedávají smysl, z důvodů, jež nemají nic společného s nadějí na vítězství?

„Prostě musíte,“ řekl Rionové tiše. „Pokud nechápete proč, asi neexistuje způsob, jak vám to vysvětlit.“

„Chápu boj, když je šance, ale v beznadějném případě…“

„Někdy můžete vyhrát, i když to vypadá beznadějně. Někdy prohrajete, ale způsobíte něco, co může pomoct někde jinde, jako třeba vážně ublížit nepříteli snažícímu se vás zabít nebo ho zdržet po důležitou dobu. Říkal jsem vám, že se to nedá vysvětlit. To se prostě dělá.“

„Tak jako jste to udělal vy,“ řekla Rionová s pohledem na Gearyho. „Před sto lety.“

„Jo,“ řekl Geary a sklopil pohled. Nechtěl vzpomínat na tu zoufalou bitvu. Tehdy stál proti přesile on. Věděl, že má šanci zdržet překvapivý útok Syndiků na konvoj, jejž měl chránit.

Doufal, že konvoj unikne, doufal, že ostatní lodě s ním také.

Ale on sám neměl šanci dostat svou loď pryč, i když si sám sobě zkoušel namlouvat, že tady naděje je. Snažil se vzpomenout si, jak se tenkrát cítil, otupělost, která mu umožňovala pokračovat, zatímco byla jeho loď ničena na kusy a zbytek posádky utíkal do záchranných modulů. Ale většina toho už byly jen rozmazané obrazy, fragmenty vzpomínek, v nichž se loď rozpadala, i poslední zbraně postupně přestávaly fungovat a on nastavil jádro na autodestrukci. Vzpomínky, ve kterých utíkal chodbami znetvořenými poškozením, v závodu k 280

záchrannému modulu, v jehož funkčnost zoufale doufal. Byl tam, poškozený, ale bez jakékoli naděje a času nazbyt stejně vlezl dovnitř a odstartoval.

Aby se pak skoro sto let volně vznášel ve vesmíru spící hibernačním spánkem, s majákem modulu vyřazeným, takže ho nikdo nenašel. Až do doby, kdy tahle flotila proletěla stejným hvězdným systémem cestou k syndickému domovskému systému, našla ho a rozmrazila.

V určitém smyslu toho dne zemřel. Když se probral, John Geary, jehož znal, byl pryč, nahrazen ušlechtilým a heroickým ideálem Black Jacka Gearyho, legendárního hrdiny Aliance.

„Jo,“ zopakoval Geary. „Tak něco.“

Rionová se na něj stále dívala. V očích měla emoce, které nedokázal přesně rozeznat.

„Kartáčové střely, pal,“ přikázala kapitánka Desjaniová, když Neochvějný zamířil na další poškozenou syndickou bitevní loď a díky nízké relativní rychlosti mohl provést dlouhý, pomalý nálet. Kartáčové střely vytvořily při nárazu do štítů nepřátelské lodě tančící vzor světel. Opovážlivý a Vítězný do bitevní lodě bušily shora a zespodu, jejich střelba pomáhala přetížit nepřátelské štíty. Geary viděl, jak štíty slábnou, a obranný systém Neochvějného automaticky přesunul energii na ohroženou stranu lodě. Alianční křižník střelbu opětoval a jeho pekelná kopí začala provrtávat pancéřování bitevní lodě a páchat uvnitř děsivé škody. Z Neochvějného a Opovážlivého vyletěla nulová pole a části bitevní lodě zmizely. Její děla jedno po druhém utichala, z prostorů provrtaných střelbou unikala atmosféra a obrovské díry po zásahu nulovým polem vypadaly jako stopy po kousnutí nepředstavitelně velké příšery.

Neochvějný a jeho kolegové proletěli kolem ztichlé bitevní lodi, která začala plivat záchranné moduly a sama se neovladatelně otáčela a odlétaly z ní kusy.

„To bylo za Hrozivého,“ zamumlala Desjaniová.

Geary znovu zhodnotil situaci. Druhá divize bitevních lodí dohnala dvě poškozené syndické bitevní lodě snažící se stále o útěk a metodicky je měnila na hromady šrotu, zatímco lehčí 281

jednotky s nimi pokračovaly dál, aby se ujistily, že bude zničená i zbývající opuštěná bitevní loď. Pouze jedna syndická bitevní loď ještě střílela, a zatímco se Geary díval, otřásala se pod palbou z půl tuctu aliančních těžkých lodí.

Syndické lehké křižníky a el-zetka už byly zlikvidovány a poslední těžký křižník podlehl útoku roje aliančních torpédoborců a lehkých křižníků. Oblak syndických záchranných modulů pomalu mířil k útočišti nabízenému sotva obyvatelnou planetou. Geary přejel pohledem rozptýlenou flotilu a volně letící trosky syndické formace, která na Ilion přiletěla v patách prchajícím lodím kapitána Falka. Vyhráli jsme. Jak dlouho se můžeme spoléhat, že budeme vítězit v bojích s nepřítelem, proti kterému budeme mít dostatečnou přesilu, abychom mohli vyhrávat tak jako teď? Kolik lodí si ještě můžu dovolit ztratit?

Neporazitelný a zásobovací lodě už se skoro setkaly, ale Geary neviděl způsob, jak bitevní křižník zachránit. Triumf, Polaris a Předvoj se nedostaly ani takhle daleko, ani lehké lodě ztracené u Vidhy. Válečník, Orion a Majestátní byly také těžce poškozené a přišly o spoustu členů posádky.

Záchranné moduly z Falkaty vysílaly prosbu o záchranu a několik Gearyho torpédoborců už k nim zamířilo. Ale ty kousky, které zbyly z Hrozivého a jeho posádky, byly natolik malé, že je nedokázaly najít ani nejlepší senzory na Neochvějném. Nikdo na té lodi neměl šanci uniknout.

Alianční flotila zvítězila, ale musela za to hořce zaplatit.

Gearyho náladě nijak nepomohlo, když si uvědomil, že by k téhle bitvě vůbec nemuselo dojít, nebýt sebestředné sebejistoty kapitána Falka.

Zdálo se, že je konferenční sál zaplněný více než obvykle.

Nešlo jen o to, že se k flotile vrátilo třináct přeživších lodí. Na jedné straně navíc byly obrazy kapitánů Falka, Kerestese, Numose a Faresové. Mariňácké stráže hlídající je na jejich vlastních lodích nebyly součástí programu, a tak v konferenčním sálu nebyly vidět, nicméně jejich přítomnost 282

byla zjevná z toho, jak ti čtyři důstojníci stáli.

U stolu vedle velitelů lodí z federace Trhliny a Callaské republiky seděl obraz koprezidentky Rionové. Konečně se rozhodla zúčastnit se konference, ale byla přítomná jen jako virtuální obraz, vysílaný z kajuty, místo aby zde byla osobně.

Geary přemýšlel, jestli to rozhodnutí něco naznačuje, nebo jestli se jen Rionová chtěla nechat vidět s lidmi ze své republiky, ať už z politických důvodů, nebo ve snaze posílit jejich morálku.

Falco měl hlavu zdviženou a sebevědomě si prohlížel všechny účastníky konference, jako by každou chvíli čekal, že převezme velení. Geary musel přemýšlet, v jakém stavuje Falkova mysl. Zdálo se, že ho nic netrápí, jako by si ani neuvědomoval, že je zatčen. Na druhou stranu kapitán Kerestes vypadal, že je strachem téměř mrtvý, vyzařovala z něj hrůza a nechápavost. Jeho dlouhá a opatrná kariéra spočívající ve vyhýbání se všemu, co by se mu nemuselo vyplatit, se kolem něj najednou sesypala, když poslechl rozkazy špatného muže.

Ale Numos a Faresová stáli a tvářili se rozzlobeně, ne s obavami. Geary si pomyslel, že ti dva musí mít něco v rukávu.

Měli by mít obavy. Numos rozhodně nebyl nejchytřejší člověk ve vesmíru, ale i jemu muselo být jasné, že za své činy teď bude muset zaplatit.

Geary povstal a přilákal na sebe pozornost ostatních.

„Za prvé, gratuluju všem lodím a lodníkům této flotily k vynikajícímu vítězství. Ztráta Hrozivého a Falkaty je nepříjemnou cenou za vítězství, ale Syndikové zaplatili mnohem více. Naneštěstí musíme potvrdit ztrátu Triumfu, Polaris a Předvoje a také řady lehčích lodí. Navíc jsem byl informován, že Neporazitelný je poškozený natolik, že ho nejsme schopni opravit, a tak bude muset být opuštěn na místě.“

Při poslední větě sebou všichni trhli.

„Službu konající velitelka Neporazitelného s námi není, protože systémy její lodě jsou natolik poškozené, že jí znemožňují přítomnost na konferenci. Ty z vás, kteří osobně 283

znali kapitána Ulana, nepotěší, že zemřel při boji ve sluneční soustavě Strena, kde Neporazitelný kryl ústup ostatních lodí.“

Tentokrát se spousta důstojníků otočila se vzteklým pohledem na Kerestese, Numose a Faresovou. Bitevní křižník neměl krýt své druhy. To byla práce pro bitevní loď, jež dokázala snáze a déle zvládat nepřátelské ostřelování. Ale Válečník, Orion a Majestátní to zjevně nechaly na Neporazitelném.

„Nesouhlasím s rozhodnutím opustit Neporazitelného,“

oznámil ostrý hlas. Geary nevěřícně zíral na kapitána Falka, který dál pokračoval se svým typickým přátelským a sebevědomým úsměvem: „Opravíme Neporazitelného a pak budeme pokračovat do systému Vidha, kde pomůžeme Triumfu…“

„Ticho!“

Geary nejen slyšel, ale i cítil ticho, které zavládlo po jeho rozkazu.

„Jste přítomen z jediného důvodu, a to abyste mohl společně s ostatními vyslechnout důvody ke svému zatčení. Stále jsem se nerozhodl, jaké konkrétní obvinění bude vhodné u válečného soudu, k němuž dojde po návratu flotily do aliančního vesmíru.“

Bez ohledu na to, jak populární Falco byl, mu Geary vzpouru nemohl nechat projít.

„Proč čekat?“ chtěla vědět kapitánka Cresidová. „Ustanovte tribunál a zastřelte toho hajzla. Bude to pro něj lepší osud než ten, kterého se dočkali ti hlupáci, co ho byli ochotní následovat.“

To kolem stolu vyvolalo vlnu reakcí. Někteří kapitáni se tvářili, jako by z celého srdce podporovali návrh Cresidové, ale mnozí jiní se tvářili šokované nebo nesouhlasně. Než Geary odpověděl, musel se zhluboka nadechnout.

„Váš návrh je nevhodný, kapitánko Cresidová. Kapitán Falco dlouho a záslužně pracoval pro Alianci. Musíme předpokládat, že u něj stres, který na něj jakožto na služebně nejstaršího důstojníka Aliance v zajateckém táboře doléhal, 284

vyvolal problémy, jež je nutné vyřešit.“

Strávil dlouhou dobu vymýšlením toho, co řekne o Falkovi, jak vyváží pozůstatky úcty, kterou k němu mnozí důstojníci i lodníci cítili, s potřebou zajistit, že nikdo nebude protestovat proti Falkovu zatčení.

„Kapitán Falco zřejmě trpí vážnými problémy v oblasti úsudku a velitelských schopností. Podle předběžných hlášení z lodí, které přežily boj v systému Vidha, to vypadá, že nebyl schopný efektivně velet. Pro jeho vlastní bezpečí a pro bezpečí lodí této flotily je nutné držet kapitána Falka pod dozorem.“

Spousta důstojníků se zatvářila nešťastně, někteří sebou při tom oznámení trhli, ale nikdo nebyl ochotný protestovat proti tomu, co Geary řekl. Zvláštní ale bylo, že kapitán Falco zareagoval jedním ze svých zamračení.

„Vítězství je na dosah, pokud budeme jednat odvážně. Tahle flotila potřebuje mé velení. Aliance potřebuje mé velení.“

Po Falkově prohlášení nastalo ticho.

„Až Syndikové dorazí do tohoto systému, můžeme na ně být připraveni.“

Než Geary odpověděl, podíval se po ostatních důstojnících.

„Kapitáne Falco, syndické síly pronásledující vaše lodě už dorazily. Tato flotila je zničila. Opravdu nechápu, jak si to můžete neuvědomovat.“

Na co Falco myslel? Charisma byla jedna věc a sebedůvěra byla důležitá, ale mluvit, jako by se nedávné události vůbec nestaly?

Falco zamrkal a znovu se usmál.

„Dobře. Přesně jak jsem plánoval. Projdu si chování všech lodí v bitvě a ve vhodných případech udělím pochvaly a návrhy na vyznamenání.“

Falco se rozhlédl a znovu se zamračil.

„Proč pořádáme konferenci na Neochvějném? Vlajkovou lodí zůstává Válečník,“ poučil všechny přítomné. „Kde je kapitán Exani?“

Gearymu chvíli trvalo, než si vzpomněl, že Exani byl velitelem Triumfu.

285

„Nejspíš je mrtvý.“

„V tom případě bude Triumf potřebovat nového velitele,“

prohlásil Falco řízně a znovu se na všechny přítomné usmál, tentokrát smutně, ale odhodlaně.

„Kterýkoli důstojník aspirující na velení by mě měl okamžitě po konferenci kontaktovat.“

„Předkové, spaste nás,“ zašeptal někdo.

„Zdá se, že kapitán Falco je poznamenaný mnohem hůře, než jsme se obávali,“ pronesl kapitán Duellos vážně.

„Kapitáne Falco,“ začal Geary opatrně. „Triumf byl zničen, když kryl ústup vašich lodí ze systému Vidha.“

Falco zamrkal a jeho úsměv zmizel.

„Vidha? Ve Vidze jsem nebyl. To je hluboko na syndickém území. Co tam Triumf dělal?“

Kolem stolu se ozvalo zalapání po dechu.

„Letěl s vámi,“ prohlásil kapitán Tulev krátce.

„Ne,“ opravil ho Falco a pak chvíli mlčky stál, než řízně pokračoval: „Potřebuju oslovit alianční senát. Existuje způsob, jak tuhle válku vyhrát, a já to můžu dokázat.“

Když Geary aktivoval komunikační okruh, který mu umožnil mluvit s mariňáckými strážemi na Válečníkovi, cítil se hořce.

„Odpojte kapitána Falka z konference a vraťte ho do kajuty.“

Obraz kapitána Falka, který se opět na všechny mračil, zmizel. Geary na chvíli zavřel oči. Jak mohl soudit muže, který zjevně zešílel? Duellos měl větší pravdu, než si uvědomoval, když tvrdil, že se Falco zhroutí, pokud se nesplní sny, jež ho udržovaly při životě v syndickém zajateckém táboře. Fantazie se u Vidhy střetla s realitou, a když se rozpadla, roztříštila se i Falkova realita. Možná to Falco nezvládl, když pochopil, že není spasitelem Aliance.

I když bylo bolestivé sledovat Falkovo chování, alespoň bylo všem jasné, že kapitán Falco rozhodně není ve stavu, kdy by mohl velet.

Geary otevřel oči a podíval se na Kerestese, Numose a 286

Faresovou.

„Máte vy tři k tomu co říct?“

Odpověděl Numos, se svou obvyklou arogancí: „Poslouchali jsme rozkazy vydané nadřízeným důstojníkem.

Neudělali jsme nic špatného. Nic, co by obhájilo tohle.“

„Nic?“

Geary pocítil, jak jeho prozatím ovládaný hněv probublává na povrch.

„Moc dobře jste věděli, že kapitán Falco není součástí velitelské hierarchie flotily. Věděli jste, že flotila letí k Sancere. Slyšeli jste mé rozkazy vrátit se k flotile.“

„Kapitán Falco nás informoval, že se účastníme diverze a jakékoli rozkazy vysílané vámi jsou její součástí,“ odpověděl Numos. „Trval na tom, že to musíme uchovat v tajnosti, znali to pouze kapitáni velkých lodí.“

Zazněl hlas kapitána Tuleva, chladnější než mezihvězdná prázdnota: „A ti všichni jsou mrtví, až na vás tři. A muž, který vám ty rozkazy údajně vydal, je šílený. Jak příhodné.“

Numos se zatvářil rozzuřeně.

„Nemohli jsme vědět, že nadřízený ztratil kontakt s realitou.

Plnili jsme jeho rozkazy podle nejlepšího vědomí a svědomí, jak nám přikazovala povinnost. Jak se opovažujete pochybovat o mé cti?“

„Vaší cti?“ chtěl vědět Geary a moc dobře si přitom uvědomoval, jak drsně jeho hlas zní. „Vy nemáte žádnou čest.

Nejen že jste porušili přísahu Alianci, nejen že jste tváří v tvář nepříteli porušili své rozkazy, ale teď ještě lžete, spoléháte se na to, že vaši lež ochrání nemluvné rty mrtvých důstojníků a nepříčetná mysl dalšího.“

„Vyžadujeme válečný soud,“ promluvila poprvé kapitánka Faresová. Její výraz byl ještě kyselejší, než jak si ho Geary pamatoval. „Je to naše právo podle zákonů Aliance.“

„Válečný soud?“ žasl kapitán Duellos. „Abyste mohli tvrdit, že jste nevinní kvůli tajným rozkazům, údajně vydaným kapitánem Falcem? Abyste mohli popřít zodpovědnost, kterou sdílíte za ztrátu dvaceti šesti lodí Aliance? Abyste mohli popřít, 287

že máte na svědomí smrt jejich posádek? Copak se nestydíte?“

„Nemáme se za co stydět,“ prohlásil Numos s veškerou svou pýchou.

„Měl bych vás nechat hned zastřelit.“

Gearymu chvíli trvalo, než si uvědomil, že to řekl. A ve chvíli, kdy si to uvědomil, mu taky bylo jasné, že by to mohl udělat. Důstojníci obvinění ze vzpoury tváří v tvář nepříteli by doma v aliančním vesmíru našli jen pár zastánců a žádné přátele. Numos a Faresová tady zjevně už žádné přátelé neměli, i když se Geary bolestivě poučil, že přátelé lidí, jako je Numos, se před ním dokázali skrývat. Ale nebyli Falco, za nímž stálo uctívání hrdiny z minulosti a současný hrůzný psychický stav, který mu zajišťoval jisté sympatie.

Mohl to udělat. Mohl vydat rozkaz. Proč se vůbec obtěžovat s válečným soudem, natož tribunálem. Tohle bylo bitevní pole.

Jako velitel flotily mohl přikázat exemplární vykonání spravedlnosti. Kdo by ho zastavil, teď a tady? A když vrátí flotilu bezpečně domů do Aliance, kdo by se opovážil pochybovat o některém jeho činu? Kdo by byl ochotný hádat se s ním o jeho rozhodnutích, když on a jen on sám dovedl flotilu domů? Nikdo v Alianci by si to netroufl.

Mohl nechat Numose zastřelit. A Faresovou. Možná i Kerestese, ačkoli na toho chlapa bylo kulky škoda. Nikdo ho nemohl zastavit. Numos by dostal, co si zaslouží. Spravedlnosti by bylo učiněno zadost a k čertu s právnickými kličkami.

Bylo to tak lákavé, protože to vypadalo správně a požadoval to po něm jeho hněv.

Geary se dlouze a pomalu nadechl. Takže takový by mohl být život v kůži Black Jacka Gearyho. Můžu si dělat, co chci.

Určovat vlastni pravidla. Jsem hrdina. Hrdina Aliance. Hrdina flotily. A tak strašně chci, aby Numos a Faresová za všechno zaplatili.

Tak strašně, že bych použil moc, o níž jsem přísahal, že po ní netoužím? Tak strašně, že bych se zachoval jako syndický ředitel? Tak strašně, že bych se stal mužem, za kterého mě považuje Viktorie Rionová? Až sem jsem se dostal, přes 288

všechno své kázání o tom, co je čestné? Sám poruším pravidla, protože můžu, když mi na tom záleží? Falco alespoň opravdu věřil, že ta pravidla může porušit, protože byl přesvědčen o své výjimečnosti a o tom, že je jediný, kdo je schopný Alianci zachránit. Já bych takovou výmluvu neměl. Udělal bych to jen proto, že v mou výjimečnost věří jiní, i když já sám ne.

Podíval se přes stůl na místo, kde seděla Rionová. Upřeně ho sledovala, bez jakéhokoli výrazu, ale její oči se do něj zavrtávaly jako baterie pekelných kopí. Věděla, na co myslí, věděla, co cítí.

Geary se nepodíval na Numose, nebyl si jistý, jestli by sám sobě dokázal zabránit ve vydání rozkazu k popravě, pokud by se musel znovu dívat na Numosův namyšlený obličej.

„Neudělám to. Situace bude vyřešena v souladu s řády flotily. Bude předloženo obvinění. Pokud se najde vhodná příležitost, dojde k válečnému soudu ještě před naším návratem na alianční území. Pokud ne, budete předáni aliančním autoritám společně se seznamem obvinění, který podepíšu.“

„Žádáme, abychom byli propuštěni,“ trvala na svém Faresová. „K tomuto nezákonnému zatčení nejsou legální důvody.“

„Netlačte na mne,“ varoval ji Geary. Uvědomil si že jak Numos, tak Faresová by měli alespoň nějaký pocit zadostiučinění, pokud by ho donutili popravit je a porušit tak vlastní pravidla. To ode mě nedostanete. Ani takové vítězství vám nenechám. Ne dnes. Každý den vstanu a půjdu spát s vědomím, že jsem vás mohl potrestat. Ať mi předkové pomohou vyhnout se pokušení mstít se těm dvěma a tomu idiotovi Kerestestovi.

„Máte na rukou krev aliančních lodníků,“ prohlásil Geary.

„Kdybyste měli nějakou čest, rezignovali byste na své hodnosti. Kdybyste měli odvahu, zůstali byste v boji a nechali Triumf uniknout.“

Využíval teď svou moc, aby je potrestal alespoň verbálně, když poblíž nich stály mariňácké stráže a museli to vydržet.

Zneužití moci bylo tak zatraceně snadné. Geary zavolal 289

mariňáky hlídající Numose, Faresovou a Kerestese a nechal je odpojit z konference.

Chvíli čekal, pak si pročísl rukou vlasy, díval se při tom na desku stolu a snažil se ovládnout hněv. Zahleděl se na ostatní důstojníky a doufal, že bude mluvit klidným tónem.

„Bude chvíli trvat, než dokážeme evakuovat všechny členy posádky Neporazitelného. Výkon jeho posádky byl vynikající.

Než bude loď evakuována a opuštěna, bude Neporazitelnému i jeho posádce vyslovena pochvala flotily za odvahu v boji. Vrak poté zničíme, aby se nedostal nepřátelům do rukou. Hluboce lituju ztráty této lodě i ostatních, o něž jsme nedávno přišli.

Chci, abychom byli připravení tento hvězdný systém opustit zítra, s ohledem na připravenost Válečníka, Majestátního, Orionu a poškozených lehkých jednotek provést skok. Chci být informován o jakýchkoli problémech na těchto lodích, které by nám mohly zabránit ve skoku pryč ze systému. Naším cílem bude Tavika. Nějaké otázky?“

Přihlásila se komandérka s uštvaným výrazem ve tváři, ale s pevným hlasem.

„Co máte v úmyslu s velícími důstojníky ostatních lodí, které doprovodily kapitána Falka, pane?“

Geary se na ženu zadíval. Komandérka Gaesová z Loriky, jednoho z přeživších těžkých křižníků. Její loď zůstávala s Neporazitelným, když se vlekl do bezpečí.

„Co myslíte, že bych s vámi měl udělat?“

Chvíli tiše pohybovala ústy, než dokázala promluvit nahlas.

„Odsuďte nás za naše činy. Pane.“

„Jak zlé to bylo u Vidhy?“ zeptal se Geary. Komandérka Gaesová se kousla do rtu a na chvíli sklopila zrak.

„Hodně zlé. Naprostá přesila nepřátel. Už předtím jsme přišli o dva lehké křižníky a torpédoborec na zaminovaném skokovém bodu cestou k Vidze. Jakmile jsme skočili do Vidhy, přišli jsme na minách o čtyři další lodě a Polaris byl tak poškozený, že s námi nemohl držet krok. Syndikové se k nám blížili. Žádali jsme o rozkazy, ale žádné jsme nedostali. Triumf nám řekl, ať utečeme, zatímco bude krýt náš ústup, jinak by se 290

nikdo z nás pryč nedostal.“ Na chvíli se odmlčela. „Můj výkonný důstojník je připravený převzít velení nad mou lodí.“

Gaesová nejspíš nebyla o nic méně vinná než Numos, ale měla odvahu přijmout následky svého rozhodnutí. A zůstala s Neporazitelným, dělala to, co jen těžký křižník mohl, aby ochránil ochromenou loď.

„Ještě ne,“ odpověděl Geary. „Udělala jste závažnou chybu.

Stejně tak velitelé ostatních eskort. Na rozdíl od jistých kapitánů jste to ale ochotná přiznat a převzít zodpovědnost za své jednání. Také jste měla odvahu a čest a zůstala s Neporazitelným. To nemůžu přehlédnout. S ohledem na tohle jsem ochotný dát vám ještě jednu šanci. Budete se teď držet ve flotile, komandérko Gaesová?“

„Ano, pane.“

„Tak mi ukažte, jak dobrou velitelkou dokážete být Vy i ostatní. Nebudu předstírat, že vám nebudu věnovat obzvláštní pozornost. Dokážete s tím žít?“

Gaesová se podívala na Gearyho, stále s výrazem štvance.

„Musím nějak žít i se vzpomínkami na Vidhu, pane.“

„To ano. Možná to z vás i vašich kolegů udělá lepší důstojníky. Pokud se někdo z vás rozhodne, že už nedokáže dál nést tíži velení, zavolejte mi. Jinak plňte rozkazy, komandérko Gaesová.“

Přikývla.

„To budu.“

„V tom případě se všichni uvidíme v systému Tavika.“

Geary čekal a sledoval, jak obrazy ostatních rychle mizí.

Rionová zmizela stejně rychle jako důstojníci. Desjaniová zavrtěla hlavou, soucitně se na Gearyho zadívala a pak rychle odešla s výmluvou na povinnosti, kterým se musela věnovat.

Po chvíli zůstal jen obraz kapitána Duellose, tvářícího se zadumaně.

„Nikdy jsem kapitána Falka neměl v oblibě, ale je smutné vidět ho takhle, co?“

Geary přikývl.

„Jak můžeme vykonat spravedlnost na muži, který už nežije 291

v tomhle světě?“

„Možná ho lodní lékaři dokáží vyléčit.“

„Vyléčit ho, abychom ho mohli odsoudit? Vyléčit, aby mohl využít své schopnosti a znovu mi vyrvat velení flotily?“ usmál se Geary hořce. „Nebo ho vyléčit, jen aby si uvědomil, co udělal těm lodím a jejich posádkám, které ho následovaly? To by byla jistá forma pomsty, ne? Byl by vůbec Falco schopný rozpoznat svou vinu a přijmout ji? Nebo by si to nějak omluvil?“

„Nehodlám se tvářit, že vím, co by bylo v takovémhle případě spravedlivé,“ poznamenal Duellos. „Ale kapitán Falco dlouho žil ve vesmíru, který se otáčel jen kolem něj. Taky na určité formě oddanosti vůči Alianci, to ano, ale ve Falkově mysli je on a Aliance jedno a totéž. Nemyslím si, že někdy bude schopný pochopit svou vinu za ztrátu těch lodí.“

„Co ostatní?“ zeptal se Geary.

„Opovrženíhodní, co?“ poznamenal Duellos s kyselým výrazem. „Možná ta malá show, při které se snažili zbavit veškeré zodpovědnosti, zlikviduje zbytek jejich podpory. Ale možná ne. Někteří lidé si dokáží najít způsob, jak obejít cokoli.

Myslím, že o Kerestese, Numose a Faresovou jste se postaral správně, ale co se týče velitelů eskortních lodí, měl byste vědět, že ne všichni se poučili stejně jako komandérka Gaesová.“

„Já vím. Budu na ně dávat pozor. Ale nechce se mi zbavovat kapitány velení ve velkém. Tak to dělají Syndikové.“

„Někdy je to potřeba,“ řekl Duellos, odmlčel se a tázavě se na Gearyho podíval. „Ale říkám si, že jste možná chyboval s přílišným milosrdenstvím, poté co jste málem chyboval s přílišnou pomstychtivostí.“

Geary se pokusil zahnat narůstající bolest hlavy.

„Vy jste to poznal?“

„Poznal. Kolik ostatních, to nedokážu říct. Ale rozhodl jste se správně. A říkám to, i když jsem byl chvíli připravený přihlásit se do popravčí čety pro Numose i Faresovou.“

„Díky.“

Geary zíral na mapu soustavy, stále se vznášející nad 292

stolem.

„Proč lidé, jako byl kapitán Hrozivého a jeho posádka, umírají, zatímco Numosové a Faresové přežívají?“

„Obávám se, že odpověď na tohle neznám,“ přiznal se Duellos. „Ale vím, že si o tom dnes v noci promluvím se svými předky.“

„Já taky. Ať nám poskytnou moudrost, již potřebujeme.“

„A útěchu. Pokud se začnete příliš soustředit na ty, kteří tady zemřeli, kapitáne Geary, vzpomeňte si na ty, kteří bitvu přežili a pod vaším velením unikli ze syndického domovského systému.“

„Řekl byste, že se to vyváží, že?“ prohlásil Geary. „Ale není tomu tak. Každá loď, každý člověk, o kterého přijdeme, je pro mě rána.“

„Přesto musíme pokračovat dál.“

Duellos pokynul hlavou na rozloučenou a zmizel.

Přesně o šestnáct hodin později Geary na displeji sledoval explozi přetíženého energetického jádra, která rozervala vrak Neporazitelného na kusy. Syndikům nezůstane žádná trofej a poslední přeživší členové posádky byli bezpečně přepraveni na jiné lodě, ale i tak to byla smutná chvíle, která navíc přivolávala vzpomínky na Hrozivého.

„Všem lodím, zrychlete na nula celá nula pět světla, kurz dolů jedna tři stupňů, na levobok dva nula stupňů, v čase pět jedna.“

Byl čas zamířit ke skokovému bodu do systému Tavika, čas rozloučit se s Ilionem.

Bylo potřeba, aby ho lidé na lodi viděli, aby posádka věděla, že oceňuje její snahu a že mu na všech záleží, i když byli primárně pod velením kapitánky Desjaniové. Geary pomalu procházel chodbami, krátce se zdravil s ostatními, občas se na chvíli zastavil na kus řeči s lodníky, kteří si troufali věřit, že se opravdu dostanou domů. Víra, již v něj měli, ho stále znervózňovala, ale Geary aspoň dokázal najít útěchu ve vědomí, že sice udělal nějaké chyby, nicméně je dovedl navzdory vážným překážkám až sem.

293

Zaslechl tiché hlasy, které ale zněly rozčileně. Geary obešel roh a zahlédl kapitánku Desjaniovou a koprezidentku Rionovou, stojící těsně proti sobě v jinak opustěné krátké chodbě. Jakmile si ho všimly, obě přestaly mluvit.

„Stalo se něco?“

„Ne, pane,“ odpověděla Desjaniová řízně. „Osobní záležitost. S vaším dovolením, pane.“

Vysekla mu ukázkový pozdrav a rychle odešla.

Geary se podíval po Rionové, která s přimhouřenýma očima sledovala odcházející Desjaniovou.

„Co se děje?“

Rionová se na něj podívala a nasadila uhlazený výraz maskující jakékoli emoce.

„Slyšel jste svou důstojnici, kapitáne Geary. Osobní záležitost.“

„Pokud se to týkalo mne…“

„Snad si nemyslíte, že jsme se o vás porvaly, kapitáne Geary?“ zeptala se Rionová posměšně.

Musel potlačit probouzející se hněv, než odpověděl: „Ne.“

Ale Rionová opět předváděla svůj chladný, nic neprozrazující výraz.

„Kdepak, kapitáne Geary. S kapitánkou Desjaniovou vycházíme výborně.“

Řekla to tak, aby to znělo jako lež, a Gearymu bylo jasné, že to bylo schválně. Jen nedokázal pochopit proč.

Geary se pokusil pokračovat klidně.

„Viktorie…“

Zarazila ho zdviženou rukou.

„Koprezidentka Rionová na toto téma nemá co dalšího říct.

Pokud to nechcete nechat být, vyslechněte svou důstojnici.

Přeji dobrý den, kapitáne Geary.“

Rionová se otočila a odešla. Její pohyby byly napjaté, prozrazovaly potlačovaný vztek, kterého si dokázal všimnout jen díky dlouhému času, který spolu strávili.

Zbývalo jim ještě několik hodin letu ke skokovému bodu do Taviky a už měl na krku další problém. Ale v čem ten problém 294

spočíval? Desjaniová se v poslední době tvářila, že je k Rionové tolerantnější. Na druhou stranu se mu Rionová vyhýbala už od konference flotily. Pořád nevěděl, co si myslela o událostech, k nimž došlo na konferenci, a v krátkých rozhovorech, které spolu od té doby měli, se Rionová většinou rychle vymluvila na spoustu práce s výzkumem a jiné povinnosti.

Geary došel do své kajuty, posadil se a chvíli zíral na hvězdnou mapu, než se natáhl po ovládání interního komunikátoru.

„Kapitánko Desjaniová, byl bych vám zavázán, kdybyste se stavila v mé kajutě, až se vám to bude hodit.“

„Hned tam budu, pane,“ odpověděla Desjaniová profesionálním hlasem, který nic neodhalil. Během několika minut dorazila, navenek klidná, ale v očích měla starosti.

„Posaďte se, prosím,“ navrhl jí Geary. Desjaniová se ztuhle posadila, s narovnanými zády, ve skutečnosti rozhodně klidná nebyla. I normálně seděla u něj v kajutě téměř v pozoru, ale dnes byla ještě ztuhlejší než obvykle.

„Je mi líto, že naléhám, ale musím se zeptat znovu. Můžete mi říct, kvůli čemu jste se s koprezidentkou Rionovou pohádaly?“

Upřela pohled za jeho rameno a tvářila se bezvýrazně.

„Se vší úctou, pane, musím odmítnout odpovědět, jelikož se to týká osobních záležitostí.“

„Na to máte právo,“ souhlasil Geary ztěžka. „Ale musím vědět jednu věc. Ať už jde o cokoli, můžete nadále efektivně spolupracovat s koprezidentkou Rionovou?“

„Ujišťuji vás, pane, že jsem schopná plnit všechny povinnosti.“

Přikývl a nechal na sobě znát nespokojenost.

„Víc od vás nemůžu chtít. Informujte mě, prosím, kdyby se to změnilo, a dejte mi vědět, kdybyste v budoucnosti dospěla k názoru, že to, co jste probíraly, by se mohlo nějak dotýkat bezpečí a blaha flotily a naší posádky.“

Desjaniová, stále se pečlivě ovládající, také přikývla.

295

„Ano, pane.“

„Chápete snad, že se nacházím ve velmi prekérní situaci.“

„To je mi líto, pane.“

„Dobrá tedy.“

Geary se právě chystal říct Desjaniové, že může odejít, když se otevřely dveře jeho kajuty. Dovnitř vstoupila Rionová, ať už schválně či náhodou ukazujíc, že tam má volný přístup.

Rozhodně to byla zvláštní shoda okolností, že si Rionová vybrala zrovna tuhle chvíli, aby ho navštívila, zvlášť po tom, co se mu od konference pečlivě vyhýbala.

Rionová se na Gearyho a Desjaniovou bez výrazu zadívala.

„Ruším vás při něčem?“

Desjaniová se postavila a zatvářila se stejně bezvýrazně.

„Vůbec ne, paní koprezidentko. Jsem na odchodu.“

Geary je sledoval a nemohl si pomoct, fascinovalo ho to.

Bylo to jako vidět dva bitevní křižníky oblétající se navzájem, se štíty na maximu, se všemi zbraněmi připravenými k palbě, ale oba křižníky se pečlivě ovládaly a dávaly si pozor, aby z toho nevzniklo krveprolití. A on vůbec netušil, proč ty dvě ženy stojí na pokraji války.

„Děkuji vám, kapitánko Desjaniová,“ řekl opatrně. Nebyl si jistý, jestli by nějaká nevhodná poznámka nespustila otevřenou válku. Nebyl natolik egoistický, aby si myslel, že ženy bojují o něj, a tak neměl nejmenší tušení, co se mezi nimi přihodilo.

Desjaniová odešla a nějak dokázala, že se za ní dveře zavřely silněji než obvykle. Geary ztěžka vydechl a podíval se na Rionovou.

„Víš, mám toho na starosti opravdu hodně.“

„Toho jsem si už všimla,“ souhlasila Rionová chladným tónem.

Geary ji chvíli sledoval a přemýšlel, jak může být najednou tak blízká, a přitom cizí, někdy i současně.

„Kdo je tady právě teď? Mluvím s Viktorií, nebo koprezidentkou Rionovou?“

Stále se na něj chladně dívala.

„To záleží na tom, jestli mluvím s Johnem Gearym, nebo 296

Black Jackem Gearym.“

„Pořád jsem John Geary.“

„Opravdu? Nedávno jsem Black Jacka viděla. Chystal se přikázat něčí popravu. Chtěl to udělat.“

„To nebyl jediný,“ sklopil Geary pohled. „Možná jsi viděla Black Jacka. Ale Black Jack nevydal žádný rozkaz.“

„Ale bylo to těsné, že ano?“

Rionová stála mimo jeho dosah, udržovala si fyzický i emociální odstup.

„Jaký to byl pocit vědět, že to můžeš udělat, kdybys chtěl.“

„Vyděsilo mě to.“

„To je vše?“

Zhluboka a dlouze se nadechl, pak pomalu vydechl a vzpomínal na pocity, které ho tam naplňovaly.

„Ano. Příšerně mě to vyděsilo, protože to vypadalo lákavě.

Protože jsem chtěl, aby ti idioti zaplatili za to, co udělali. A protože jsem věděl, že kdybych chtěl, prošlo by mi to. A vědomí, že by mi to prošlo, mě vyděsilo.“

Geary se zadíval Rionové do očí.

„A co cítíš ty?“

„Já?“ zavrtěla Rionová hlavou. „Proč bych měla něco cítit?“

„Znamená to, že jsme spolu skončili? To jsi mi přišla říct?

Proto se mi od konference vyhýbáš?“

„Skončili?“ zatvářila se Rionová, jako by o tom musela chvíli přemýšlet. Pak znovu zavrtěla hlavou.

„Ne. Mám… jiné problémy, o které se musím postarat. Ale stále se chci držet poblíž Johna Gearyho. Myslím si, že mě bude potřebovat.“

„A co Black Jack?“ zeptal se Geary, který si vzpomněl, jak mu Rionová na rovinu řekla, že je věrná Alianci a až pak jemu.

„Jestli se znovu objeví, musím být poblíž i jemu.“

Řekla to klidně, hlasem téměř bez jakýchkoli emocí, a dívala se při tom Gearymu do očí.

Abys na mě dávala pozor? Nebo abys byla na místě, kde můžeš využít moc, již by Black Jack neváhal použít?

Nebo abys zajistila, že Black Jack Alianci neublíží, takže do 297

mě zarazíš nůž, když budu v noci spát? Napadlo mě někdy, že budu spát se ženou, která by mě opravdu zabila, pokud by dospěla k závěru, že je to v zájmu toho, v co věří? Toho, v co věřím i já?

Takhle alespoň můžu dávat pozor i já na ni.

„Na alianční území vede dlouhá cesta,“ prohlásil Geary.

„Ale dostaneme se tam bez ohledu na to, co všechno na nás Syndikové pošlou. Tahle flotila se vrátí. A kapitán John Geary se vrátí. Jakákoli pomoc, kterou mi budeš schopná nabídnout, bude vždy vítaná. A tvá společnost taky.“

No, skoro vždy.

„Teď už věřím, že se flotila vrátí,“ souhlasila Rionová tiše.

„Ale ještě se uvidí, jestli to zvládne i John Geary.“

298