FEIST Raymond E

Konkláve stínů: Kniha první

Spár stříbrného sokola

O tom, e by pomstil vyvradění svého kmene, můe jen snít…

Poděkování

Mnoho let začínám poděkováním matkám a otcům Midkemie a ani v tomto případě tomu není jinak. Pokadé, kdy si můu zahrát ve světě, který jste vytvořili, mám ohromnou radost.

Znovu chci poděkovat vem těm, kdo mí pomohli v posledních dvou letech přeít tu velkou změnu v mém ivotě tím, e ho zkrálili svou přítomností: Andymu, Richiemu, Rayovi a Kim, Jimovi a Karen, Rickovi a Andrey, Jimovi a Jenny, Miře, Leyle, Roseanně a Rebecce, vám vem z celého srdce děkuji.

Také bych rád poděkoval svým spolupracovníkům Janny Wurtsové, Williamu R. Forstchenovi, Joelu Rosenbergovi a S. M. Stirlingovi za to, e si tak hezky zahráli na mém pískoviti a zanechali ho v mnohem lepím stavu, ne v jakém ho nali. Pokadé jsem se mnoho naučil a díky tomu, e jste mě učili, je ze mne lepí spisovatel.

A zvlá chci poděkovat svým dvěma korektorkám Jane a Jennifer, které se z dobře známých důvodů musely dívat, jak dělám příli mnoho věcí naráz, abych tuto knihu dopsal, a které mě udrely na nohou a v chodu.

Věnování

Jamie Ann:

za to, e mě naučila věci, o kterých jsem nevěděl, e se je potřebuji učit.

část první

SIROTEK

Smrt nade mnou stojí a tie mi eptá, nevím co, do ucha…”

Walter Divoch ” Landor

1

Rituál

Čekal.

Třesoucí se chlapec se choulil u skomírajících uhlíků malého ohýnku, bledě modré oči měl zapadlé a pod nima tmavé kruhy z nedostatku spánku. Pomalu si opakoval rýmy, jim se naučil od otce. Suché rty mu při odříkávání posvátných slov pukaly a v krku ho bolelo. Téměř černé vlasy měl pinavé, jak spal na zemi, a přes odhodlání zůstat při čekání na vidinu vzhůru ho třikrát přemohlo vyčerpání. Obvykle tíhlé tělo a vysedlé lícní kosti rychlý úbytek na váze jetě zvýraznil, take působil vyhuble a bledě. Na sobe měl jen bederní rouku hledače vidin. Po první noci se mu velice stýskalo po koené haleně a kalhotách, pevných botách a tmavozeleném pláti.

Noční obloha ustoupila předjitřnímu eru a hvězdy začínaly blednout. Vechno jako by se zastavilo, jako kdyby sama příroda čekala na první nádech, na první pohyb nového dne. Klid byl pro chlapce nezvyklý, vyváděl ho z míry a zároveň fascinoval, kdy také na chvíli zadrel dech ve shodě s okolním světem. Pak pocítil nepatrný závan větru, nejslabí povzdech noci, a sám znovu začal dýchat.

Kdy obloha na východě začala měnit barvu, zvedl ze země tykev a napil se vody. Vychutnával ji co nejdéle, protoe víc pít nesměl, dokud nepřijde vidina a on, na cestě domů, nedorazí k potoku, který stezka kříila asi míli pod místem, kde byl teď.

Dva dny u seděl pod títem Shatana Higo na místě muů a čekal na svou vidinu. Předtím se postil a pil jen bylinkový čaj a vodu, pak pojedl tradiční pokrm válečníka, suené maso, suchar a vodu zhořklou bylinami, ne se pustil na půldenní cestu a vyplhal po praných stezkách na východní úbočí posvátné hory k maličké prohlubni několik yardů pod vrcholem. Nevelo by se sem ani půl tuctu muů, ale chlapci začátkem třetího dne obřadu připadal prostor obrovský a prázdný. Dětství proité ve velkém domě s mnoha příbuznými ho na takovou samotu patně připravilo, protoe teď byl poprvé za celý svůj dosavadní ivot bez společnosti jiných lidí déle ne pár hodin.

Jak bylo u Orosiniů zvykem, chlapec začal s rituálem dospělostí třetí den před letním slunovratem, který lidé z níiny nazývali Banapis. Nový rok, konec svého dětství, chlapec přivítá zamylením nad tradicemi své rodiny, klanu, kmene a národa a bude hledat moudrost předků. Byla to chvíle hlubokého rozjímání a meditací, kdy se snail pochopit své místo ve vesmíru, roli uloenou mu bohy. Pokud bude ve pokračovat, jak by mělo, připojí se chlapec ke své rodině a klanu večer o slavnosti slunovratu.

Jako malý se jmenoval Kieli, co byla zdrobnělina z Kielianapuna, červená veverka, chytrá a hbitá obyvatelka lesa. Nikdy ji nebylo vidět, ale vdy byla někde poblí, a pokud ji někdo z Orosiniů zahlédl, povaoval to za těstí. A Kieli sám sebe povaoval za astné dítě.

Chlapec se téměř nezvladatelně třásl, protoe ho ubohá zásobička tělesného tuku před nočním chladem příli nechránila. I uprostřed léta byla na vrcholcích orosinských hor po západu slunce zima.

Kieli čekal na vidinu. Viděl, jak tma ustupuje a obloha se pomaloučku mění z edé ve světle edomodrou, k ní se postupně přidal i růový odstín, kdy vylo slunce. Díval se, jak jasné slunce vystupuje nad horu v dálce, bílozlatá koule, která mu přináela samotu dalího dne. Kdy sluneční kotouč vystoupil nad hory, chlapec odvrátil zrak, aby nepřiel o oči. Slunce konečně zahnalo zimu a on se přestal třást. Čekal, zprvu s nadějí, posléze s hlubokou, z únavy zrozenou beznadějí.

Kadý orosinský chlapec musel na některém z mnoha posvátných míst, roztrouených po kraji, tímto obřadem projít o slunovratu, jen byl nejblíe jeho narozeninám. Celé léta plhali dospívající chlapci na vyvýená místa a zpět se vraceli jako mui.

Kieli pocítil chvilkovou závist, kdy si vzpomněl, e dívky jeho věku jsou v této chvíli v kulaté chýi se enami, klábosí, jedí, zpívají a modlí se. Dívky si nějak dokázaly najít enská jména i bez strádání a utrpení, jím procházeli chlapci. Kieli se rychle vzpamatoval: zabývat se tím, co člověk nemůe ovládat, je zbytečné, jak by řekl jeho dědeček.

Vzpomínal na dědečka Smích v očích, jen byl poslední, kdo s ním mluvil, ne se vydal na osamělou stezku z údolí, kde ili jeho lidé. Stařec se usmál, jako to dělal vdy - Kieli si nedokázal vybavit dobu, kdy by ho neviděl se usmívat. Dědeček, jemu táhlo na osmdesát, měl obličej jako z vydělané kůe, protoe celý svůj ivot proil v horách, a klanové tetování na levé tváři zůstávalo černé i po letech strávených na slunci. Měl bystré oči a výrazné rysy a ocelově edé vlasy mu spadaly na ramena. Kieli se podobal víc dědečkovi ne otci. Oba měli olivovou ple, která v létě zhnědne do oříkové a nikdy se nespálí, a v mládí měl dědeček také havraní ktici. Lidé tvrdili, e před mnoha pokoleními se do rodiny musel dostat nějaký cizinec, protoe Orosiniové byli světlí a dokonce i hnědé vlasy u nich byly neobvyklé.

Dědeček Kielimu poeptal; A bude o slunovratu tykev prázdná, nezapomeň na tohle: jestli ti bohové do té doby neselou nějaké jméno, můe si ho vybrat sám.” A pak ho starý náčelník sevřel v hravém, přesto pevném objetí a poslal ho na cestu. Ostatní mui z vesnice Kulaam se dívali, jak odchází, a usmívali se, protoe brzy začnou oslavy a čas jmenovací vidiny byl časem radosti.

Kieli si vzpomněl na dědečkova slova a říkal si, zda vůbec nějaký chlapec skutečně dostal své jméno od bohů. Podíval se do tykve a odhadl, e do poledne mu voda dojde. Věděl, e by vodu nael v potoce na polovině cesty do vesnice, ale také věděl, e by to znamenalo opustit římsu předtím, ne slunce vystoupí k vrcholu své dráhy.

Jetě chvíli seděl a hlavou se mu jako zurčící bystřina, protékající za společnou chýí, honily mylenky na roztančenou vesnici. Napadlo ho, e by moná bylo lepí, kdyby se v duchu uvolnil, e kdyby se tolik nesnail o vidinu, přila by k němu. Chtěl se vrátit co nejdříve, protoe mu tuze scházela rodina. Otec Losí volání za rozbřesku byl vím, v co chlapec mohl doufat: silný, přátelský, laskavý, rozhodný, v bitvě neohroený a na děti hodný. Chyběla mu matka epot nočního větru a mladí sestra Miliana a nejvíc ze vech starí bratr Sluneční ruka, který se se svou vidinou vrátil teprve přede dvěma roky, s kůí seehlou sluncem doruda s výjimkou světlého otisku vlastní ruky, kde ji měl celý den poloenou na prsou. Dědeček si dělal legraci, e Ruka není první chlapec, k němu jeho vidina přila ve spánku. Ruka byl na mladího bratra a sestru vdycky hodný a hlídával je, kdy jejich matka odela na pole, nebojím ukazoval nejlepí místa, kde zrály bobule. Kielimu se sbíhaly sliny, kdy si vzpomněl na bobule rozmačkané s medem a podávané na horkém chlebu.

Oslavy budou veselé a z pomylení na jídlo, je dole čekalo, dostával Kieli z hladu křeče. Bude smět sedět v dlouhé chýi s mui, místo v kulaté chýi s matkou a ostatními enami a dětmi. Pocítil lítost, protoe zpěv en při práci, jejich smích, brebentění, klevetění a vtipy byly součástí jeho kadodenního ivota, co se pamatoval. Ale také se těil a byl pyný na to, e bude smět sedět s mui z klanu.

Na chvíli se neovladatelně roztřásl, pak si povzdechl a uvolnil se, jak ho slunce hřálo. Ztuhlost ve svalech povolovala. Zvedl se na kolena a přiloil na řeřavé uhlíky větvičky a uhlíky rozfoukal. A bude tepleji, nechá ohýnek vyhasnout, ale teď za něj byl vděčný.

Posadil se zády ke skále, kterou slunce ji přece jen trochu ohřálo, přestoe vzduch byl stále dost studený, a dal si dalí lok vody. Dlouze vydechl a podíval se na oblohu. Proč nemá vidinu? říkal si. Proč od bohů nedostal ádnou zprávu, která by mu zaručila muské jméno?

*

Jméno bude klíčem k jeho na’ha’tah, tajné stránce bytí, ji bude znát pouze on a bohové. Ostatní lidé budou znát jeho jméno, protoe jim je s hrdostí oznámí, ale nikdo nebude znát podstatu jeho vidiny a co to jméno říká jemu o jeho místě ve vesmíru, o poslání, které mu svěřili bohové, ani o jeho osudu. Dědeček mu jednou vyprávěl, e jen málo muů skutečně chápe své na’ha’tah, i kdy si to větina z nich myslí. Vidina je jen první náznak toho, co bohové s člověkem zamýlejí. Občas, tvrdil dědeček, je jejich plán prostý, chtějí, aby byl dobrým manelem a otcem, aby se staral o blaho vesnice a národa, aby byl příkladem pro ostatní, nebo je moné, e jeho hlavní ulehčuje zplodit někoho vyvoleného, zvlátního, na’rifa, a jejich plán vyjde najevo a dávno po smrti dotyčného.

Kieli věděl, co by mu dědeček řekl právě teď: e si dělá příliné starosti, e by je měl prostě odloit a nechat bohy, aby mu objasnili svou vůli. Kieli věděl, e otec by řekl toté a jetě by dodal, e aby mohl lovit, dávat rady v dlouhé chýi či být dobrým manelem, musí se nejdřív naučit být trpělivý a naslouchat.

Kieli zavřel oči a poslouchal zvuky vydávané horským větrem. Promlouval k němu se ustěním jehličí mezi cedry a borovicemi. Občas byl vítr krutým společníkem, pronikal i pod nejteplejí koeiny a studil. Jindy přináel poehnanou úlevu a v největím letním parnu chladil. Otec mu pověděl o hlasech a o tom, e naučit se jazyk větru znamená stát se jeho součástí, jako jsou sokoli a orli, kteří si stavějí hnízda na rozeklaných vrcholcích hor. Ozval se pronikavý výkřik a Kieli prudce otočil hlavu. Stříbrný sokol chytil králíka jen deset yardů od místa, kde chlapec odpočíval. Byl to nejvzácnějí sokol vysokých hor a peří měl ve skutečnosti edé, na hlavě a plecích přecházející a do černá, avak křídla se mu leskla jako olej na vodě, co způsobovalo, e kdy se pták řítil po obloze, stříbrně se třpytil. Sokol jediným mávnutím křídla pevně popadl vzpírajícího se králíka a vznesl se do vzduchu. Králík mu bezvládně visel ze spárů jako kotě odnáené svou mámou, jako by se poddal osudu. Kieli věděl, e zvířátko je v oku - laskavá příroda mu otupila bolest a mylení. Jednou viděl, jak jelen zůstal nehybně leet na zemi a čekal na lovcův nů jako na smilování, kdy ho zasáhl íp, který ho nezabil rovnou.

V dálce Kieli spatřil dalí ptáky, líně krouící v teplých, stoupavých proudech vzduchu odráejících se od ji rozehřátých skal a pátrajících po kořisti. Věděl, e to jsou kondoři. Měli větí rozpětí křídel, a tak mohli plachtit na teplém vzduchu a hledat mrtvá a umírající zvířata. Kdy poskakovali po zemi k mrině, působili kondoři neohrabaně a oklivě, ale za letu byli úchvatní.

Na jihu zahlédl luňáka, ten druh s černými ocasními pery. Pták sklopil ocas a dvakrát, třikrát zamával křídly, pak se zastavil a trochu se snesl, nače celý manévr zopakoval, aby se udrel nad místem s vyhlédnutou kořisti. Náhle se neuvěřitelně rychle spustil k zemi, drápy nataené, a s téměř nadpřirozenou přesností dopadl na zem a vzápětí se v prudkém úhlu zase vznesl, ani by sebeméně zaváhal, a v drápech drel pitícího hraboe.

Z dálky se ke Kielimu donesly zvuky lesa. Denní a noční rytmus se od sebe liily a teď denní obyvatelé lesa pod ním oznamovali svou přítomnost, kdeto noční sousedé vyhledávali přístřeí, kde prospí den. Datel pilně hledal hmyz pod kůrou stromu a podle toho, jaké zvuky vydával, Kieli poznal, e si tu snídani vyzobává velký druh s červenou hlavičkou. ukal pomalu, hlasitě a vytrvale, na rozdíl od něnějího staccata svého meního bratrance s modrými křídly.

Slunce vystupovalo po obloze a oheň brzy uhasí, nebo v denním áru vracejícím se do skal nebyl potřeba, Kieli odolal lákání dopít zbytek vody, protoe věděl, e si musí nějakou nechat, dokud nebude připravený vrátit se dolů. U potoka se napije co hrdlo ráčí, ale nejdřív se tam musel dostat, a kdyby teď vypil vechnu vodu, neměl záruku, e se dolů dostane v pořádku.

Bylo vzácné, aby chlapec na hoře zemřel, ale stávalo se to. Kmen kadého chlapce co nejlépe připravil, ale podle víry lidu ty, kteří nepřeili jmenovací zkouku, bohové neshledali hodnými, a zármutek jejich rodin pak byl hořkým protikladem k oslavám slunovratu.

Bylo stále větí horko a sucho a Kieli si náhle uvědomil, e přichází sa’tata. Severní vítr byl studený po celý rok, ale letní vítr od západu bude stále teplejí a suí. Chlapec viděl, jak v takovém větru tráva za tři dny zhnědla a ovoce na stromech seschlo. Kdy sa’tata vál delí dobu, mui začali být neklidní a eny podráděné a vechny svrběla kůe. Kieli s bratrem plavávali za takových dní v jezerech či řekách, jene ne se stačili vrátit do vesnice, byli zase suí a chladivý dotek vody u vůbec necítili.

Kieli také věděl, e mu nyní hrozí nebezpečí, poněvad pokud tu zůstane, sa ‘tata mu vysaje vechnu vlhkost z těla. Podíval se na oblohu a zjistil, e mu do poledne zbývají jetě dvě hodiny. Vzápětí zamrkal, jak mu při pohledu na slunce teprve v polovině dráhy k nadhlavníku vyhrkly slzy.

V duchu se zatoulal a uvaoval, kdo bude vybrán, aby usedl po jeho boku. Zatímco Kieli seděl na hoře a čekal na vidinu seslanou bohy, jeho otec se seel s otcem některé mladé dívky z místních vesnice. Ve vlastní vesnici byly tří vhodné druky: Rapanuana, dcera Kouře v lese, Janatua, dcera Mnoha zlomených otěpů, a Oko modrokřídlé čírky, dcera Zpívá větru.

Oko modrokřídlé cirky byla o rok starí a enské jméno získala vloni, ale ve vsích tehdy nebyl ádný chlapec vhodného věku, jemu by ji mohli zaslíbit. Letos jich bylo est včetně Kieliho. Dívka měla zvlátní smysl pro humor a Kieli si říkal, co jí pořád připadá tak legrační. Často ji zřejmě pobavil on, a kdy byla nablízku, necítil se příjemně. Třebae to dobře skrýval, nemálo ho děsila. Ale Rapanuana byla tlustá a mrzutá a Janatua měla propadlé tváře a v přítomnosti chlapců byla plachá a téměř vdy mlčela. Oko modrokřídlé čírky byla vysoká, svalnatá, s ohnivýma očima barvy medu, které při smíchu mhouřila. Ple měla světlejí ne ostatní dívky a pihovatou a srdcovitý obličej jí rámovala hříva barvy dozrálé penice. Kieli se modlil k bohům, aby se noc před slunovratem jeho otec seel s jejím a ne s otcem některé jiné dívky. Vzápětí si, s návalem paniky, uvědomil, e se otec mohl sejít s otcem některé z dívek z okolních vesnic, třeba otcem přihlouplé Pialuy nebo hezké, ale neustále si stěující Nandie!

Povzdechl si. Neměl na to vliv. Vyprávěly se příběhy o muích a enách, kteří po sobě touili, vypravěči u ohňů povídali celé ságy, mnohé vypůjčené od pěvců z níin, kteří občas procházeli orosinskými horami. Ale u jeho lidí to chodilo tak, e otec vybíral nevěstu pro syna či enicha pro dceru. Občas se chlapec - ne, opravil se hned, mu - vrátil z hledání vidiny a zjistil, e na něj nečeká ádná nevěsta, aby mu seděla po boku během oslavy muství, a musel čekat dalí rok. Málokdy se stalo, e svou dceru mui nechtěl dát ádný otec, a on pak musel opustit vesnici, aby si nael enu jinde, nebo ít sám. Slyel o vdově, její otec zemřel dřív ne manel, která si do své chýe takového mue vzala, ale to nikdo nepovaoval za správné manelství.

Kieli si znovu povzdychl. Chtěl, aby u bylo po vem. Chtěl se najíst, vyspat ve vlastní posteli, a chtěl Oko modrokřídlé čírky, i kdy z ní byl nervózní.

Zaslechl zvuky, o nich věděl, e je vydává medvědice s medvíďaty. Působila poplaeně a Kieli věděl, e na její varování medvíďata okamitě vylezou na strom. Kieli se posadil. Co by mohlo polekat černého medvěda tak vysoko na hoře? Snad velká kočka, pokud se tu potuloval levhart nebo puma. Na velké jeskynní lvy byli příli vysoko. Moná je na lovu nějaká saň, napadlo ho, a náhle se na holé skále cítil malý a zranitelný.

Saň, mení sestřenice draka, dokázala odolat půl tuctu zkuených válečníků, take chlapec pouze s obřadní dýkou a tykví vody by pro ni byl velmi lákavou snídaní.

Medvědici mohla vylekat i lovící smečka. Divocí psi a vlci se medvědům obvykle vyhýbali, ale medvídě by nebylo k zahození, kdyby se jim nejdřív podařilo odlákat medvědici od jejích potomků.

Nebo to mohli být lidé.

Kruh kondorů v dálce se zvětil a chlapec vstal, aby lépe viděl. Náhle se mu zatočila hlava, protoe se zvedl příli rychle. Zachytil se rukou o skálu a zadíval se do dálky. Slunce ji bylo dost vysoko, aby se ranní opar rozplynul, a on v dálce jasně viděl krouící kondory a luňáky. Svým zrakem byl ve vesnici vyhláený, protoe jen málokdo viděl tak dobře jako on, a nikdo, co se klan pamatoval, neviděl lépe. Dědeček si z něj utahoval, e a u mu jinak schází cokoliv, zrak má orlí.

Kieli se dlouho díval, ani by chápal, co vidí, a pak mu konečně dolo, e ptáci krouí nad Kapomou! Polekal se a bez váhání vyrazil dolů po stezce. Kapoma byla vesnice nejblí Kulaam.

To, e nad Kapomou krouilo tolik mrchoroutů, mohlo mít pouze jediný důvod: bitvu. Kieli byl stále vyděenějí. Navíc nikdo neodklízel mrtvé. Pokud údolím táhli nájezdníci, Kulaam bude dalí vesnice na cestě!

Při pomylení, e jeho rodina bojuje bez něj, se mu zatočila hlava. Jako chlapec dvakrát zůstal v kulaté chýi se enami, zatímco mui bránili vesnici před útokem. Jednou klan bojoval s mui z vesnice Kahanamy, podruhé si oddíl goblinů vyjel pro děti pro své odporné oběti, ale palisáda kolem osady je stačila odrazit. Kdo to můe být? říkal si, kdy klopýtal po stezce k lesu.

Peklomory - jim lidé z níin říkali Bratrstvo temné stezky - v kraji nikdo nespatřil od dob, kdy byl dědeček jetě malý kluk, a trolové se orosinským vesnicím obvykle vyhýbali irokým obloukem. V současné době se ani nevedla ádná klanová krevní msta. Lidé, ijící ve Výinách na severovýchodě, byli v současnosti mírumilovní a Latagore a vévodství Farinda na jihu neměly s Orosinii ádné spory.

Take nájezdníci. Do hor se občas vydávali otrokáři z Inasky nebo z Pobření Hlídky dole v Miskalonu. Vysocí, silní, ruso a pla-vovlasí Orosiniové se na drabách otroků ve Velké Keshi prodávali draze. Kieliho se zmocnil strach: jako by mu zamrzl mozek.

Dopil zbytek vody s bylinkami, která mu jetě zůstala, uvázal si tykvi k pasu, udělal několik roztřesených kroků a upadl. Pravou rukou se pokouel zachytit, ale při pádu se stočil a tvrdě narazil na skálu. Tělem mu projela bolest a motala se mu hlava. Zranil si levou ruku, sice iji nezlomil, ale od ramene k lokti se mu táhla rudá skvrna, ze které se brzy vybarví pořádná modřina. Kdy rukou pohnul, zabolelo to. Chtěl vstát, ale bolestí se mu obrátil aludek, a on se ztěka posadil a zvracel.

Viděl rozostřeně a krajina mu před očima zeloutla. Obloha byla jasně bílá a slunce ho pálilo do obličeje, jak tam jen tak leel a pomalu přestával vidět. Svět se s ním zatočil, a vechno zmizelo a on padal tunelem do černočerné tmy.

*

Probudila ho bolest. Projela mu levou paí a on otevřel oči. Zorné pole se mu chvíli zuovalo a roziřovalo, jak se mu motala hlava. Pak to uviděl.

Na ruce, lehce ohnuté, mu spočíval roztaený spár. Kieli nepohnul hlavou, jen očima. Několik palců od jeho nosu stál stříbrný sokol, jednu nohu ohnutou, jak ji měl poloenou na Kieliho ruce, a se chlapci drápy zarývaly do kůe, ani by ji vak prorazily. Sokol, jako by se snail omráčeného hocha probrat, znovu zaal drápy, tentokrát trochu víc.

Kieli dravci hleděl do Černých očí. Pták opět sevřel spár a chlapci projela rukou bolest. Upíral oči na dravce a pak uslyel ta slova. Vstaň, bratříčku. Vstaň a staň se spárem svého lidu. Pamatuj, e jako cítí můj spár na své ruce, tak i ty můe dret a chránit, nebo rvát a mstít. Kieli ta slova slyel v duchu. Náhle se zvedl a stál tam se sokolem na ruce. Pták zamával křídly, aby udrel rovnováhu.

Hoch na chvíli zapomněl na bolest a jen stál tváří k dravci. Sokol jeho pohled opětoval a jakoby na souhlas sklonil hlavu. Jejich pohledy se znovu setkaly a pak pták s výkřikem seskočil z ruky a chlapci vedle ucha mocně mávl křídly. Kieliho to znovu zabolelo a sáhl si na rameno. Na své ruce viděl otisky ptačích drápů.

Byla tohle má vidina? napadlo ho. ádný sokol se jetě nikdy takhle nechoval, co jeho lid pamatoval. Náhle si vzpomněl, proč tolik spěchal dolů z hory.

Skály kolem něj byly v poledním áru rozpálené. Cítil se slabý a levá ruka ho brněla, ale hlavu měl čistou a věděl, e k potoku u dojde. Opatrně si vybíral cestu mezi kamením, aby znovu neupadl a neporanil se jetě víc. Pokud jeho lid bojoval, tak z Kieliho ji byl mu, a u měl rukou zraněnou, nebo ne, a bude stát bok po boku s otcem, strýci a dědečkem a bránit svůj domov.

Klopýtal dolů po prané stezce a levou rukou mu s kadým krokem do ramene projíděly ohnivé ípy bolestí. Začal se modlit, bylo to otupující cvičení, které zmenovalo bolest, jak tie zpíval. Brzy ho ruka bolela méně, i kdy modlitba nefungovala tak dobře, jak mu dědeček tvrdil, e by měla. Ruka ho stále bolela, ale aspoň u na něj z bolesti nely mrákoty.

Konečně se dostal k potoku a spadl do něj. Byla to pěkná hloupost a rukou mu taky projela ohnivá bolest. Zalapal po dechu a odměnou mu byla ústa plná vody, a se málem začal dávit. Převalil se na záda, vyplivl vodu a vyčistil si nos, a pak chvíli jen seděl a kalal. Kdy se uklidnil, klekl si a napil se. Rychle si naplnil tykev, přivázal si ji k pasu a pokračoval v cestě,

Měl hlad, ale voda ho osvěila. Do vesnice to byly dvě hodiny cesty. Kdyby běel, dostal by se tam za třetinu té doby Jene se zraněnou rukou a v oslabeném stavu, v něm byl, by ádné rychlejí tempo dlouho nevydrel. Za potokem vstoupil do hustých hvozdů, kde horko poněkud polevilo, a on se rozhodl pro rychlý krok a na rovných úsecích stezky zaklusal. Pohyboval se co nejtieji a soustředil se na blíící se boj.

Kdy se Kieli přiblíil k vesnici, zaslechl hluk boje a ucítil kouř. Do srdce se mu zaryl výkřik nějaké eny, jako by čepel zasáhla jeho. Mohla to být matka? Věděl, e a to byl kdokoliv, byla to jistě ena,, kterou znal celý ivot.

Popadl obřadní dýku. Jak si přál, aby měl obě ruce zdravé a v nich meč nebo otěp. Bylo horko, a proto necítil potřebu mít na sobě obvyklé oblečení, ačkoliv plá a halena mu v noci dost scházely, ale teď se cítil zvlá zranitelný. Přesto spěchal dál a očekávání boje otupovalo bolest v ruce a zahánělo únavu.

Na zkázu, kterou uviděl po chvíli, ho upozornila ji oblaka dusivého dýmu doprovázená hukotem plamenů. Dostal se na místo, kde stezka opoutěla les a vedla mezi velkými zeleninovými záhony před vesnicí, ne se dostala k palisádě. Brána byla otevřená jako v dobách míru. O slunovratu nikdy ádný nepřítel neútočil, nebo to byl den téměř veobecného příměří dokonce i v době války. To, v jakém stavu byla dřevěná hradba a sypaný val kolem ní, chlapci prozradilo, e nepřítel proběhl bránou dřív, ne někdo stačil spustit poplach. Větina vesničanů byla ve chvíli útoku určitě na návsi a připravovala se na oslavu.

Vude byly plameny a kouř. V kouři Kieli zahlédl lidi, mnozí seděli na koních, a na zemi leela těla. Chlapec se zastavil. Kdyby dál běel po cestě, stal by se z něj cíl. Lepí bylo vesnici obejít lesem a k místu, kde sahal nejblí k vesnici za domem Mnoha skvělých koní.

Kdy odbočil doprava, zjistil, e vítr odnáí kouř pryč od něj. Konečně spatřil tu hrůzu. Mnoho jeho přátel leelo nehybně na zemi. Nedokázal si to dát dohromady.

Mui na koních, v oblečení a zbroji nejrůznějího stylu, projíděli vesnicí a několik jich pochodněmi podpalovalo domy. Kieli poznal, e to jsou oldnéři nebo otrokáři. Pak zahlédl pěáky v tabardech vévody Olaského, vládce mocného státu na jihovýchodě. Proč by ale pomáhali nájezdníkům v orosinských horách?

Dostal se za dům Mnoha skvělých koní a přikradl se k hradbě. Těsně za chýí leel bez pohybu jeden olaský voják. Kieli odhodil dýku a rozhodl se, e si doběhne pro jeho meč. Pokud si ho nikdo nevimne, pokusí se mu sebrat i puklíř, který měl mu připevněný na levém předloktí. Nést tít ve zraněné ruce bude obtíné, ale taky by to mohlo znamenat rozdíl mezi ivotem a smrtí.

Zvuky boje přicházely z druhého konce vesnice, a tak usoudil, e se mu podaří napadnout útočníky zezadu. Jak se přikrádal k vojákovi, na chvíli se zastavil.

V kouři slabě rozeznával postavy pohybující se v dálce a nesl se k němu rozhořčený křik a sténání, jak se jeho lidé snaili nájezdníky odrazit.

V očích ho pálil kouř, a tak zamrkal. Konečně se dostal k leícímu vojákovi, jene kdy ho obrátil a uchopil jílec meče, voják prudce otevřel oči. Kieli strnul, a jak kubl za meč, voják se ohnal títem a uhodil ho do obličeje.

Kieli couval, začal vidět rozmazaně a svět se mu obrátil vzhůru nohama. Zachránila ho jen jeho rychlost, protoe voják u byl na nohou a rozháněl se po něm dýkou. Kieli uhnul.

Chvíli si myslel, e se dýce vyhnul, ale pak ucítil bolest v prsou a uviděl téci krev. Rána byla mělká, zato dlouhá, táhla se mu od levé klíční kosti dolů kolem pravé prsní bradavky a pod ebra.

Kieli sekl mečem a ruka ho zabrněla a po rameno, jak voják ránu obratně odrazil títem.

Při dalím útoku si chlapec uvědomil, e narazil na lepího soupeře, protoe si jen tak tak zachránil ivot, kdy se ho voják pokusil bodnout do břicha. Mít voják meč, byl by u chlapec leel rozpáraný na zemi.

Začínal se ho zmocňovat strach, ale pomylení na rodinu bojující o holý ivot jen několik yardů za clonou kouře mu dodalo sil.

Kdy voják viděl, jak chlapec váhá, oklivě se usmál a přiblíil se. Kieli věděl, e jeho jedinou výhodou je délka čepele, a tak soupeři nabídl jako cíl ji zraněný hrudník a oběma rukama neohrabaně zvedl meč, jako by ho chtěl seknout do hlavy. Jak Kieli doufal, voják instinktivně zvedl tít, aby úder odrazil, a napřáhl dýku pro konečné bodnutí.

Kieli vak přiklel a zároveň sekl mečem obloukem dolů, zasáhl vojáka do nohy a srazil ho, křičícího, na zem. Z přeatých tepen těsně pod kolenem vytryskla krev. Kieli vyskočil, lápl mui na ruku s dýkou a vrazil mu meč do hrdla, čím ukončil jeho trápení.

Pokusil se otřít ruku, v ní drel meč, ale zjistil, e mu z dlouhého rámu na prsou crčí krev, a věděl, e brzy zeslábne, pokud si ránu neobváe, i kdy nejspí vypadala mnohem váněji, ne ve skutečnosti byla.

Jak spěchal za zvuky bitvy, závan větru mu na chvíli odehnal kouř ze zorného pole, take jasně uviděl na náves. Stoly, prve naloené jídlem a pivem, byly převrácené a celá hostina se válela na zemi. Květinové věnce byly zalapané v krvavém blátě. Kieli na okamik zaváhal, jak se mu z té hrůzy stáhlo hrdlo. Potlačil slzy - i kdy nevěděl, zda je vyvolal kouř, či vztek. O kousek dál leela těla tří dětí, očividně zabitých zezadu, kdy se běely schovat. Za nimi se mui z vesnice postavili na odpor před kulatou chýí. Kieli věděl, e eny a přeiví děti budou uvnitř, eny ozbrojené noi a dýkami, aby bránily dětí, pokud mui padnou.

Mue, které znal celý ivot, zabíjeli i přesto, e se zoufale snaili chránit své rodiny. Vojáci srazili títy, čím vytvořili jakousi hradbu, a s napřaenými otěpy se tlačili na obránce. Za nimi seděli vojáci na koních, klidně nabíjeli kue a stříleli do vesničanů.

Orosintí lučitníci jim to vraceli, ale výsledek bitvy byl jasný dokonce i klukovi jako Kieli. Věděl, e dneek nepřeije, ale nemohl jen tak stát za útočníky a neudělat ve, co bylo v jeho silách.

Na nejistých nohou zamířil k mui na černém koni, co byl očividně velitel těchto vrahů. Vedle něj byl dalí jezdec v černé haleně a kalhotách. Vlasy, stejně tmavé jako aty, měl zastrčené za ui, a padaly mu a na ramena.

Ten nějak vycítil, e se za ním něco děje, protoe se otočil ve chvíli, kdy se Kieli rozběhl. Chlapec jasně zahlédl jeho obličej. Černý vous měl mu zastřiený nakrátko, dlouhý nos mu propůjčoval drsný výraz a pulil rty, jako by předtím, ne zaslechl Kieliho, byl ztracen v mylenkách. Jezdec při pohledu na ozbrojeného a zakrváceného chlapce trochu vykulil oči a pak klidně poznamenal něco k důstojníkovi, jen se otočil. Mu v černém zvedl ruku, v ní drel malou kui, a pečlivě namířil.

Kieli věděl, e musí zaútočit dřív, ne mu stiskne spou, jene dva kroky od něj zakolísal. Ukořistěný meč byl jako z olova a kamene a jeho ruka odmítala poslechnout příkaz a útočníka srazit.

Chlapec byl jen krok daleko, kdy mu v černém vystřelil z kue. Pak se chlapci podlomila kolena. ipka ho zasáhla do prsou kousek nad prvním poraněním, úplně jím otočila a krev, která mu vytryskla z rány, postříkala oba mue na koních. Meč Kielimu vypadl z prstů. Dopadl na kolena a převrátil se na záda. Zrak se mu rozostřil, jak ho přemohl ok.

Kdosi křičel, ale zvuky byly tlumené a on nerozuměl slovům. Na kratičkou chvilku cosi zahlédl: vysoko nad ním zakrouil stříbrný sokol, a jemu to připadalo, jako by se podíval přímo na něj. V duchu znovu zaslechl ten hlas. Vydr, bratříčku, protoe tvůj čas jetě nepřiel. Buď mým spárem a roztrhej nae nepřátele.

Poslední Kieliho mylenka patřila dravci.

2

U Kendricka

Kieliho bolest pronikla temnotou.

Nedokázal ani otevřít oči, přesto věděl, e je naivu. Cítil na sobě Čísi ruce a nějaký hlas, jako z velké dálky, zamumlal: Tenhle jetě ije.”

Jiný hlas odpověděl: Naloíme ho na vůz. Ztratil hodně krve.”

Kieli mimoděk zaregistroval, e slyí slova v jazyce obchodníků, nazývaném obecný jazyk, ne v jazyce Orosiniů.

Ucítil na sobě dalí pár rukou. Jak s ním pohnuly, zasténal a znovu upadl do bezvědomí.

Kdy se konečně probral, bolelo ho celé tělo. Donutil se otevřít oči a pokusil se zvednout hlavu. Ta námaha mu do těla vyslala vlnu bolesti a obrátil se mu aludek, ale neměl, co by vyzvracel. Bolestí jen hlasitě zasténal.

Nedokázal zaostřit zrak, a tak neviděl, komu patří něné ruce, které ho zatlačily zpátky, a kdo řekl: Jen klidně le, mládenče, a pomalu dýchej.”

Kieli před sebou něco uviděl: hlavy ve stínu, blesky na obloze nad nimi. Zamrkal, aby se mu zrak trochu pročistil. Na,” ozval se druhý hlas někde nad ním a kdosi mu ke rtům přiloil tykev s vodou.

Pij pomalu,” napomínal ho první hlas. Ztratil jsi spoustu krve. U jsme si ani nemysleli, e to zvládne.”

První douek vyvolal dalí křeče a on vodu okamitě vyzvracel. Jenom srkej,” radil první hlas.

Kieli poslechl a hlt vody mu zůstal v aludku. Náhle měl neuvěřitelnou ízeň. Chtěl se napít, ale tykev byla pryč. Snail se zvednout ruku, aby iji zase vzal, ale ruka odmítla poslechnout příkaz.

Srkat, jsem říkal,” nakazoval první hlas. Vzápětí měl Kieli zase tykev u úst, a tak usrkl a studená voda mu stékala do krku.

Soustředil své chabé síly na to, aby v sobě vodu udrel, a zvedl oči nad okraj tykve, aby se podíval, kdo je jeho dobrodinec. Uviděl jen nejasný obličej s edou kticí a vzápětí se opět propadl do tmy.

Po nějaké době se na pár dní zastavili. Poznal, kde se nachází. Byli v nějaké stodole nebo kůlně, nebyl si tím tak úplně jistý. A věděl, e delí dobu prelo, protoe ve vzduchu byla cítit vlhká hlína a tlející dřevo.

Poté obrazy přicházely a mizely. Byl na voze a jedno odpoledne na krátkou chvíli cítil, e je v lese, ale ne ve hvozdech své domoviny. Nevěděl, jak to ví - jen stromy, které zahlédl, nebyly vznosné jedle, cedry a jasany jeho rodného lesa. Tady rostly duby, jilmy a dalí stromy, je ani neznal. Znovu upadl do neklidného spánku.

Vzpomínal na kousky jídla, které mu strkali do úst, a jak je polykal, hrdlo staené a hruď jako v ohni. Vzpomínal na horečnaté sny, na to, jak se několikrát probudil zalitý potem a se srdcem a v krku. Vzpomínal, jak volá otcovo jméno.

Jedné nocí se mu zdálo, e je doma, v teple, v kulaté chýi s matkou a dalími enami. Cítil jejich lásku. Poté se probudil na tvrdé zemi s pachem vlhké prsti v nose. Vzduchem se nesl kouř z nedávno uhaeného táborového ohně a vedle něj spali dva mui. Sesul se zpátky a divil se, jak se sem vlastně dostal. Pamě se mu po chvíli vrátila a on si vzpomněl na útok na vesnici. Z očí se mu vyřinuly slzy a on plakal, nebo v něm zemřela vekerá naděje a radost.

Nedokázal se dopočítat dní, je strávil na cestě. Věděl, e se o něj starají dva mui, ale nevzpomínal si, e by se mu byli představili. Věděl, e mu kladli otázky a e na ně odpovídal, ale nevzpomínal si, čeho se hovor týkal.

Jednoho rána se mu konečně vrátilo jasné mylení.

Otevřel oči, a ačkoliv byl slabý, věděl, kde je. Byl ve velké stodole s vraty na obou koncích. Ve vedlejím stání slyel krmící se koně. Leel na slamníku na přeloené pokrývce a dalí dvě pokrývky měl přes sebe.

Ve vzduchu se vznáel kouř z malých táborových kamínek, elezné krabice, v ní hořelo uhlí. Ve stodole plné sena to bylo bezpečnějí ne otevřený oheň. Kieli se zvedl na lokti a rozhlíel se kolem sebe. Kouř ho trochu típal do očí, ale větina ho unikala otevřenými padacími dveřmi na seník. Bylo ticho, take usoudil, e neprí.

Tělo ho bolelo, jen byl celý ztuhlý, přesto, kdy se pohnul, nezaplavily ho zase vlny bolesti jako předtím,

Na dřevěné stoličce seděl jakýsi mu a upíral na něj tmavé oči. Vlasy měl téměř bílé, i kdy pár černých pramínků mu jetě zůstalo, měl svěené kníry a tiskl rty, jako by se soustředil. Do čela mu spadala ofina a vlasy mu sahaly a na ramena.

Kieli zamrkal, aby se zbavil ospalků v koutcích očí, a zeptal se:

Kde to jsem?”

Mu se na něj tázavě podíval. Take ses nám vrátil, co?” Otázka to byla řečnická, a on se na chvíli odmlčel, ne přes rameno zavolal: Roberte!”

Po chvíli se vrata do stodoly otevřela a vstoupil dalí mu, jen k nim doel a klekl si ke Kielimu.

Tento mu byl jetě starí, vlasy měl úplně bílé, ale pohled stále bystrý, kdy se podíval Kielimu do očí. No, Spáre, jak se cítí?” zeptal se tise.

Spáre?”

Tvrdil jsi, e se jmenuje Spár stříbrného sokola,” vysvětlil mu starí mu.

Mládenec zamrkal a snail se sebrat mylenky, jak chtěl pochopit, proč by něco takového říkal. Nakonec si vzpomněl na vidinu a dolo mu, e to skutečně byla jmenovací vidina. V uích mu zazněl vzdálený hlas: vstaň a staň se spárem svého lidu.

Co si pamatuje?”

Vzpomínám si na bitvu…” V dui se mu otevřela černá jáma a do očí mu vhrkly slzy. Rychle je zahnal a pokračoval: Jsou vichni mrtvi, e?”

Ano,” odpověděl mu jménem Robert. Nač si vzpomíná po té bitvě?”

Na vůz…” Kieli, který na sebe nyní musel myslet jako na ťSpáraŤ, zavřel na chvíli oči, ne řekl: Vy jste mě odvezli.”

Ano,” souhlasil Robert. Nemohli jsme tě dost dobře nechat umřít na ty rány.” Tieji dodal: Kromě toho tu je pár věcí, které bychom se od tebe chtěli dozvědět. O bitvě a o tobě.”

A co jako?” otázal se Spár.

To můe počkat.”

Kde to jsem?” zeptal se Spár znovu.

Jsi ve stodole na Kendrickově usedlosti.”

Spár se pokouel vzpomenout. O tomhle místě u slyel, ale podrobnosti si nepamatoval. Proč jsem tady?”

Mu s kníry se zasmál. Protoe jsme zachránili tvou mizernou mrtvolu a sem jsme měli namíříno.”

A,” doplnil Robert, Je to moc dobré místo, kde si můe odpočinout a uzdravit se.” Vstal a odcházel, jen se musel trochu sehnout, poněvad strop tu byl dost nízký. Tohle je chalupa pro lesníka, celé roky se nepouívala. Kendrick nás nechává pouívat svou stodolu zadarmo. V jeho hostinci sice jsou teplejí pokoje, čistí povlečení a lepí jídlo ~”

Ale je tam taky příli mnoho očí a uí,” dodal první mu.

Robert po něm loupl okem a nepatrně zavrtěl hlavou.

První mu řekl: Nosí muské jméno, ale nemá ádné tetování.”

K bitvě dolo na můj jmenovací den,” vysvětlil mu Spár chabě.

Druhý mu, ten zvaný Robert, se podíval na svého společníka a pak se obrátil zpátky k chlapci. To bylo přede dvěma týdny, mládenče. Vezeme tě s sebou, co tě Pasko ve vesnici nael.”

Přeil jetě někdo?” zeptal se Spár zdueně.

Robert se k chlapci vrátil, jemně mu poloil ruce na ramena a řekl: Jsou mrtví. Vichni.”

Pasko dodal: Ti parchanti byli důkladní, to jim přiznávám.”

Kdo?” chtěl vědět Spár.

Robert ho zlehka zatlačil zpátky na slamník. Odpočívej. Pasko ti za chvíli přinese horkou polívku. Byl jsi u bran smrti. Dlouho jsme si ani nemysleli, e to přeije. Udreli jsme tě při ivotě trochou vody a studenou polívkou. Je čas ti vrátit sílu.” Odmlčel se. Musíme si promluvit o spoustě věcí, ale máme dost času. Máme spoustu času, Spáre stříbrného sokola.”

Spár nechtěl odpočívat, chtěl odpovědi, ale zesláblé tělo ho zradilo, a tak si zase lehl. Spánek u na něj čekal.

Kdy se probudil, hladový jako vlk, přivítal ho zpěv ptáků. Pasko mu přinesl velký hrnek horké polévky a nabádal ho, a je opatrný. Druhý mu, Robert, nebyl nikde v dohledu.

Spár se horkým vývarem pochopitelně opařil. Pak se zeptal:

Kde jsme teď?”

U Kendricka. Je to… hostinec kdesi v latagorských lesích.”

Proč?”

Co proč? Proč jsme tady nebo proč jsi naivu?”

Asi obojí, myslím,” připustil Spár.

To druhé nejdřív,” usoudil Pasko, kdy se posadil na stolíčku a zvedl svůj hrnek polévky. Nali jsme tě uprostřed jatek, jaký jsem neviděl od dob svýho mládí - kdy jsem vojákoval za vévodu Dungarrenskýho dole ve Far Loren. Málem jsme tě nechali s ostatníma vránám na pospas, ale uslyel jsem tě zasténat… no, nebylo to ani pořádný sténání, spí něco jako hlasitej vzdech. Přeil jsi jenom čirou náhodou. Měl jsi na sobě tolik krve a na prsou takovou zubatou ránu, e jsme tě od začátku brali spí za mrtvýho. No ale kejchal jsi, tak můj pán řekl, a tě naloíme. Je dost měkkosrdcatej, to ti teda povím.”

Měl bych mu poděkovat,” řekl Spár, i kdy mu bylo tak bídně z toho, zeje sám naivu, ačkoliv zbytek jeho rodiny zahynul, e se necítil ani vzdáleně vděčný.

Tuím, e přijde na způsob, jak bys mu to mohl oplatit,” ujistil jej Pasko a vstal. Nechce se trochu protáhnout?”

Spár kývl. Začal se zvedat, jene se mu zamotala hlava a celé tělo ho zabolelo. Neměl ádnou sílu.

Opatrně, mládenče,” napomínal ho Pasko a spěchal ho podepřít. Jsi slabí ne jednodenní kotě. Bude si muset jetě řádně odpočinout a jíst, ne bude aspoň trochu v pořádku, ale teď se potřebuje trochu rozhejbat.”

Pomohl mu k vratům do stodoly a společně vyli ven. Bylo svěí dopoledne a Spár poznal, e jsou v níině. Vzduch v údolí voněl jinak ne na horských loukách. Nohy měl roztřesené a musel dělat jen malé krůčky. Pasko se zastavil a čekal, a se chlapec rozhlédne.

Byli na velkém dvoře obklopeném vysokou kamennou zdí. Chlapec okamitě poznal opevnění, protoe na několika místech byly u zdi schody vedoucí nahoru. Uprostřed stála budova, o ní usoudil, e to bude hostinec. Na vrcholku zdi bylo cimbuří a ochozy dost iroké, aby se dva mui pohodlně vyhnuli.

Hostinec bylo největí stavení, jaké kdy Spár viděl. Kulatá i dlouhá chýe jeho vesnice byly mnohem mení. Hostinec měl tři poschodí a střechu pokrytou kamennými takami místo doky či dřevem. Byl natřený na bílo, okna i dveře měly dřevěné rámy a okenice a dveře byly natřené veselou zelenou. Z několika komínů stoupal kouř.

U boku stodoly byl přistaven vůz a Spár usoudil, e v něm ho sem přivezli. V dálce viděl vrcholky stromů a usoudil, e les v nejbliím okolí hostince byl vyklučen.

Co vidí?” zeptal se nečekaně Pasko.

Spár se na něj podíval. Mu si ho pozorně prohlíel. Chlapec u chtěl promluvit, pak si ale vzpomněl, jak ho dědeček nabádal, a se vdycky nejdřív pořádně podívá, a tak místo odpovědi pokynul Paskoví, aby mu pomohl po nejbliích schůdcích na ochoz. Pomalu vyplhal nahoru, a viděl přes zeď.

Hostinec stál uprostřed přírodního palouku, ale pařezy ukazovaly, e před mnoha lety byl značně rozířen. Pařezy byly zarostlé trávou a ostruiním, cesta do lesa vak byla udrovaná.

Co vidí?” zopakoval Pasko.

Spár zprvu neodpověděl a vydal se k hostinci. Přitom se před ním rozvíjela poloha hostince zvaného U Kendricka. Zaváhal. Obecným jazykem vládl stejně jako kadý chlapec ve vesnici, ale málokdy ho pouíval, větinou pouze, kdy přijeli kupci… Při vzpomínce na rodnou vesnici se mu vrátila chladná beznaděj. Honem ji zahnal a zamyslel se nad slovy, je hledal. Nakonec řekl: Tohle je pevnost, ne hostinec.”

Pasko se zazubil. Vlastně obojí. Kendrick nemá rád některý svý sousedy.”

Spár kývl. Hradby byly pevné a stromy byly na vech stranách vykácené dost daleko, aby měli lučitníci na hradbách dobré palebné pole. Cesta od lesa se v půlce palouku prudce stáčela k bráně, o ní usoudil, e bude na druhé straně hostince. Beran nebo hořící vůz k by se proraení brány nedal pouít.

Spár si prohlíel, jak jsou rozloené budovy. Lučitníci v horních oknech by tvořili druhou linii obrany, podporující ty na hradbách. Vrátil se pohledem ke dveřím a viděl, e jsou zesílené eleznými pásy. Představoval si, e zevnitř se dají zatarasit. Aby je vyrazili, museli by to být silní mui s těkými sekerami. Podíval se vý a viml si, e nade dveřmi jsou malé otvory, kudy se na kadého dal nalít horký olej či voda nebo nastřílet pár ípů.

Konečně pravil: Musí to být hodně protivní sousedé.”

Pasko se zasmál.

Taky e jo.”

Jak tak stáli na ochoze a prohlíeli si hostinec, otevřely se dveře a objevila se dívka s velkým dberem. Vzhlédla, uviděla je a zamávala. Ahoj, Pasko!”

Ahoj,Lelo!”

Kdo je ten tvůj kamarád?” zeptala se hravě.

Vypadala o pár let starí ne Spár, ale na rozdíl od dívek, je poznal, byla tmavá. Ple měla snědou s nádechem do olivová a vlasy černé jako noc. Ve velkých hnědých očích jí zajiskřilo, kdy se smála.

Mládenec, kterého jsme sebrali po cestě. Nech ho na pokoji. U má obdivovatelů habaděj.”

Těch není nikdy dost!” zvolala vesele a zatočila se, ne pokračovala v cestě. Co kdyby mi někdo pomohl nanosit vodu?” optala se s koketním úsměvem.

Jsi přece zdravá a silná holka a kluk je zraněnej.” Pasko se zarazil a pak se optal: Kdepak jsou Lars s Gibbsem?”

Kendrick je někam poslal,” oznámila Lela a zmizela za stodolou.

Spár chvíli mlčky stál a pak se zeptal: Co budu dělat?” Cítil jen hlubokou beznaděj, nedostatek vůle, jaký za svůj mladý ivot dosud nepoznal. Bez rodiny… Vzpomínky na vesnici mu opět vehnaly slzy do očí. Orosiniové uměli dávat city dost najevo, rádi se oddávali hlasitým oslavám v čase radosti a slzám v čase smutku. V přítomnosti cizinců se vak chovali zdrenlivě. Na ničem z toho ale teď nezáleelo a Spár nechal slzy volně kanout po lících.

Pasko si jeho slz nevímal. Na to se musí zeptat Roberta, a se vrátí. Já jenom dělám, co se mi řekne. Jemu dluí ivot a ten dluh musí splatit. Jetě se trochu projdem, pak si půjde zase odpočinout.”

Spár zatouil poznávat, zajít do hostince a prohlédnout si jeho divy, protoe v tak velké budově toho podle jeho úsudku jistě muselo být hodně k vidění. Pasko ho vak zavedl zpátky do stodoly, a kdy dorazili ke slamníku, Spár byl rád, e tam je, protoe se cítil k smrti utahaný. Rány ho bolely a pálily a věděl, e i to malé cvičení mu potrhalo nově se tvořící jizvy a e k hojení potřebuje čas. Vzpomněl si, jaké to bylo, kdy Medvěda, který stojí, poranil kanec. Kulhal skoro půl roku, ne mohl nohou zase pořádně hýbat.

Spár si lehl na slamník a zavřel oči, zatímco Pasko se motal po stodole s věcmi, je přinesl z vozu. Ačkoliv se chlapec před necelou hodinou probudil a cítil se při síle, nyní znovu usnul.

Spár, od přírody trpělivý, nechával dny plynout, ani by Paska zasypával otázkami. Bylo mu jasné, e sluha je povahy málomluvné a e dostal rozkaz moc toho neprozradit. Pokud chtěl něco zjistit, musel vyuít svůj pozorovací talent.

Nikdy nezapomínal na bolest, ji mu způsobila ztráta bliních. Týden kadou noc plakal, ale jak utíkal čas, zahnal al a začal se dvořit hněvu. Věděl, e někde jsou mui zodpovědní za vyhubení jeho lidu. Nakonec je najde a potrestá. Tak to u Orosiniů chodilo.

Byl vak dost velký realista, aby věděl, e jeden mladík má jen malou anci plně se pomstít. Musel získat sílu, moc, naučit se zacházet se zbraněmi a spoustu dalích věcí. Věděl, e ho předkové povedou. Stříbrný sokol se stal jeho totemem: chlapec kdysi známý jako Kielianapuna se stane spárem svého lidu.

Dny ubíhaly stále stejně. Kadé ráno se probudil a najedl se. S Páskem se trochu proli, zprvu jen po pozemku kolem hostince, později se vydávali i do okolních lesů. Síly se Spárovi navracely, a tak začal Páskoví pomáhat s prací, nosil vodu, sekal dříví a spravoval opratě a postroje pro koně. Byl bystrý a stačilo mu ve jen ukázat, aby pochopil, jak na to. A neustále usiloval o dokonalost.

Občas zahlédl Roberta, jak spěchá do hostince nebo ven, často ve společnosti jednoho ze tří dalích muů. Spár se na ně Paska neptal, ale zapamatoval si je. Usoudil, e první bude Kendrick. Byl to vysoký mu s proedivělými vlasy a plnovousem a pohyboval se, jako by mu to tu patřilo. Nosil krásnou halenu a prsten s nějakým tmavým kamenem zasazeným ve zlatě, ale jinak pevné kalhoty a holínky. Často se zastavil a vydával příkazy sluebnictvu - dívce Lele a dvěma mladím muům, Larsovi a Gibbsovi. Lars a Gibbs také chodívali do stodoly, kdy do hostince dorazili hosté, poněvad se jim starali o koně.

Druhého mue, jeho Spár viděl, si označil za Bělovlasého, protoe měl vlasy bílé jako sníh, i kdy vypadal nejvý na třicet. Nebyl tak vysoký jako Kendrick nebo Robert, ale nějak se na ně vdy díval svrchu. Podle Spára se nosil jako nějaký náčelník nebo aman a vyzařovala z něj moc. Oči měl světle modré a opálenou tvář. Nosil tmavě edé roucho se sloitým vzorem vetkaným do rukávů a do lemu, právě dost dlouhé, aby pod ním jetě Spár zahlédl velmi dobře uité boty. Někdy míval dřevěnou hůl, jindy zase velký měkký klobouk stejné barvy jako roucho.

Poslední mu poněkud připomínal druhého, jako by byli příbuzní, ale vlasy měl tmavě hnědé, téměř stejně tmavé jako Spár. Oči měl také tmavohnědé a choval se a pohybe val jako válečník nebo lovec. Spár mu v duchu říkal Mečíř, protoe levou ruku neustále drel poblí jílce tíhlého meče, jemu podobný Spár nikdy neviděl. Nosíval modré spodky nacpané do holínek po kolena, tmavě edou koili a přes ni vestu. Také měl vdycky na hlavě klobouk, stejný jako Bělovlasý, ale černý. Jednou ho Spár viděl odcházet za úsvitu z hostince s dlouhým lukem a večer se vrátil s vyvreným jelenem přehozeným přes rameno. Mladý mu k němu okamitě pocítil obdiv. Lov Orosiniové povaovali za veliké umění.

K Roberte ví. Páskoví a Spáro ví se vichni chovali, jako kdyby byli součást krajiny. Jen Lela Paska a Spára občas pozdravila nebo jim aspoň zamávala. Lars, podsaditý rusovlasý mládenec, a Gibbs, tíhlejí a o něco starí, na ně někdy promluvili, kdy ádali o cvoček nebo o pomoc při drení koní, ale běnému hovoru se oba vyhýbali. Spár měl větinu času pocit, jako by s Páskem pro lidi z hostince vůbec neexistovali.

Uplynul u celý měsíc a Spár se jednou ráno probudil a uviděl Roberta zabraného do váného hovoru s Páskem. Mladý mu tie vstal, oblékl se a pak se jim ohlásil.

Aha, mladý Spár,” usmál se Robert. Pasko mi říkal, e se moc hezky uzdravuje.”

Spár kývl. Rány se mi zacelily a přestávám být ztuhlý.”

Jsi dost zdravý na lov?”

Jsem,” odpověděl mladík bez váhání.

Tak pojď se mnou.”

Vyel ze stodoly a Spár se k němu připojil. Cestou k hostinci se Spár zeptal: Pane, jsem tvým dluníkem, e ano?”

To jsi,” odpověděl Robert.

Jak můu svůj dluh splatit?”

Robert se zastavil. Zachránil jsem ti ivot, pravda?”

Ano.”

Jestli chápu dobře zvyky tvého lidu, jsi mi zavázaný ivotem, správně?”

Ano,” odvětil Spár klidně. Být zavázaný ivotem byla sloitá věc, patřila k ní léta sluby, a přímé, či nepřímé. Kdy nějaký Orosini zachránil ivot jinému, zachráněný byl zachránci k ruce. Jako by patřil do rodiny, ale bez výsad tohoto přísluenství. Čest ho zavazovala zajistit, aby měla rodina zachránce co jíst, i kdy jeho vlastní hladověla. Měl povinnost pomoci zachránci sklidit úrodu dřív, ne se pustil do vlastní. Ve vech směrech byl zachráněný zachránci dluen. Z toho, co Robert říkal. Spár pochopil, e nyní musí Roberta povaovat za svého pána, dokud ho Robert ze sluby nepropustí.

To je hodně velký dluh, e?”

Ano.”

Vítr ustil listy na stromech v dálce a Robert se odmlčel, jako by přemýlel. Pak promluvil: Vyzkouím si tě, mladý Spáre. Posoudím tvé nadení a uvidím, jestli to s tebou zkusím.”

Zkusí co, pane?”

Mnoho věcí. A v přítích letech ti jich neřeknu ani polovinu. Pokud to nezvládne, zaváu tě slubou Kendrickovi na mnoho let, aby ses naučil postarat se o sebe ve světě mimo orosinskou vysočinu, protoe tam se u nevrátí.”

Spár to slyel a měl pocit, jako kdyby dostal ránu, ale tvářil se dál vyrovnaně. Robert mluvil pravdu. Pokud útok nějak nepřeili dalí a neodplíili se do hor, byl nyní posledním z Orosiniů, a v těch horách nemohl nikdo ít sám.

Konečně Spár promluvil. A kdy to zvládnu?” zeptal se.

Tak uvidí a naučí se věci, jaké si ádný Orosini ani neumí představit, můj mladý příteli.” Otočil se, kdy k nim doel dalí mu. Byl to Mečíř, na zádech měl jeden dlouhý luk a druhý v ruce, spolu s toulcem ípů.

Aha, tady je.”

Spáro vi Robert sdělil; Tohoto mue jsi u určitě viděl, protoe si umí vímat věcí, jak jsem viděl. Spáre, tohle je Caleb. S bratrem Magnáem jsou mí společníci.”

Spár kývl a druhý mu si ho mlčky prohlíel. Zblízka vypadal mladí, ne si Spár původně myslel - nejvý o deset let starí ne on, ale nosil se se sebedůvěrou ostříleného válečníka.

Caleb Spárovi podal luk a toulec a ten si toulec přivázal k pasu a prohlédl si luk. Byl delí ne ten, s ním se naučil zacházet, a tak vyzkouel, jaký má tah. Cítil, jak ho Caleb celou dobu pozoruje. Tětiva byla na jednom konci trochu opotřebovaná, ale usoudil, e zatím nehrozí, e by se přetrhla. Přesto se optal: Náhradní tětiva?”

Caleb kývl.

Spár si dal luk na záda a pravil: Tak jdeme lovit.”

Caleb se otočil a vykročil a brzy u klusali k lesu.

Lesem li mlčky, Caleb na Spára jetě nepromluvil. Po půl hodině odvedl Spára z cesty na zvířecí stezku. Mladí mu se rozhlédl a vryl si do paměti výrazné body, aby v případě potřeby zase trefil zpátky.

Caleb se pohyboval klusem, co by Spárovi nevadilo, kdyby byl v pořádku, ale nemoc ho oslabila a teď mu po hodině dělalo tempo potíe. U chtěl poádat o zastávku, kdy Caleb zpomalil. Měl u pasu měch s vodou tam, kde mu obvykle visel meč, a nyní ho vzal a podal Spárovi. Mladík kývl a napil se, trochu, jen aby svlail hrdlo. Osvěený vrátil měch Calebovi. Mlčenlivý mu udělal posunek, jako by se Spára ptal, zda nechce jetě pít, a Spár zavrtěl hlavou. Rozhlíel se po lese kolem a usoudil, e tady nemůe být daleko od různých zdrojů vody - potoků, jezírek a bystřin - jeliko vak pocházel z vysokých hor, kde najít vodu bylo mnohem těí, měl ve zvyku pít na lovu střídmě.

Pokračovali v cestě, teď vak krokem, a rozhlíeli se po kořisti. Po několika minutách dorazili na palouk a Spár se zastavil. Tráva mu sahala téměř do pasu a byla světle lutozelená, protoe dost prelo.

Spár si rychle sundal luk ze zad a poklepal jím Calebovi na rameno. Ukázal levou rukou a Caleb se podíval. Vstoupili na palouk a pozorovali, jak byla tráva místy ulapaná. Spár si klekl a hledal stopy. V prohlubni, kde bylo víc vlhko, je nael.

Tie řekl: Medvěd.” Dotkl se zlomené trávy. Zlom byl jetě vlhký. B1ízko.”

Caleb kývl. Dobrý oči,” eptl.

Vydali se po medvědí stopě, a doli téměř do poloviny palouku. Caleb zvedl ruku a oba se zastavili. Pak to Spár uslyel. Z dálky se k nim doneslo čenichání a tupá rána.

Kradli se dál a k malému potůčku. Na druhém břehu měl velký hnědý medvěd plno práce, jak kymácel suchým stromem a rval ho drápy ve snaze dostat se ke včelímu medu. Včely kolem něj marně krouily. Medvěd rozerval suché dřevo a dostal se k bohaté plástvi. Včely ho jen neúčinně bodaly do husté koeiny a občas si nějaká nala jeho zranitelné místo - citlivý nos. Tehdy medvěd zuřivě zařval, ale vzápětí se zase cpal medem.

Spár Calebovi poklepal na rameno a ukázal na medvěda, ale starí mu zavrtěl hlavou a ukázal zpět k domovu.

Potichu se vytratili a zakrátko u Caleb opět zrychlil krok a zamířil ke stezce.

Do hostince se vrátili za soumraku. Caleb nesl jelena a Spár párek krocanů svázaných za nohy.

Robert na ně čekal u brány. Kdy se tam dostali, objevil se Gibbs a vzal od Spára krocany. Robert se podíval na Caleba a ten řekl: Kluk umí lovit.”

Spár sledoval Roberta a viml si záblesku uspokojení v jeho tváři. Nebyl si jistý, co tu vlastně bylo řečeno, ale jistě věděl, e se to netýkalo jen lovu v lesích.

Caleb se vydal za Gibbsem kolem hostince ke dveřím do kuchyně.

Robert Spárovi poloil ruku na rameno. Take to začalo.”

3

Sluha

Spár se snail.

el za Lelou nahoru od potoka protékajícího lesem s velkým koem mokrého prádla. Minulý týden jí ho dali na starost, měl jí pomáhat.

Zvlátní bylo, e Robert trval na tom, aby s ním mluvila pouze jazykem Roldemu a odpověděla mu, pouze pokud poloí otázku správně. Několik slov z toho jazyka proniklo i do obecné řeči, ale obecný jazyk byl hlavně kříencem nií keshantiny a jazyka Ostrovů, který během let vytvořili kupci obchodující v pohraničí mezí těmito dvěma velkými státy.

Spár ale zjistil, e má ucho na jazyky, a od neustále veselé dívky se rychle učil.

Byla o pět let starí ne on a pokud sejí dalo věřit, ke Kendrickoví se dostala hodně velkou oklikou. Tvrdila, e původně slouila u princezny z Roldemu, která se měla vdát za jistého lechtice ode dvora kníete z Aranoru. V závislosti na jeho schopnosti jí rozumět a četnosti, s ní se její příběh měnil, ji buď unesli piráti nebo banditi a prodali ji do otroctví, z něho ji buď osvobodil laskavý dobrodinec, nebo utekla sama. V kadém případě dívka ze vzdáleného ostrovního státečku v Královském moři si nala cestu ke Kendrickovi, u něho pracovala poslední dva roky.

Byla neustále astná, vdycky připravená si zaertovat, a moc hezká. Spár se do ní brzy zamiloval a po ui.

Stále ho bolelo pomylení na Oko modrokřídlé čírky, jak leí mrtvá někde se zbytkem jeho rodiny. Nepohřbená, vydaná na pospas mrchoroutům. Zahnal tu představu a soustředil se na velký proutěný ko, který nesl na zádech.

Lela si zřejmě myslela, e kdy jí ho přidělili, nemusí s prádlem běhat pořád sem a tam k potoku, a tak si nala ko, čtyři stopy vysoký, a upevnila na něj řemeny, aby si ho mohl dát na záda. Odnést prádlo dolů k potoku bylo snadné, dostat mokré atstvo nahoru do hostince u o poznání obtínějí.

Caleb říkal, e jsi dobrý lovec.”

Spár zaváhal. Musel si slova promyslet, ne odpověděl. Lovím ivoty celé.”

Opravila mu větnou stavbu a on zopakoval, co řekla: Lovím celý ivot.”

Lelino neustálé klábosení ho dost rozčilovalo. Polovina toho, co řekla, mu stejně unikla, i kdy dával dobrý pozor, a druhá polovina byly hlavně drby z kuchyně týkající se lidí, které skoro ani neviděl.

V mnoha směrech se cítil ztracený. Stále spal ve stodole, jene sám, protoe Paska Robert někam poslal něco zařídit. Roberta vídal jen zřídka, kdy ho zahlédl za oknem v hostinci nebo jak jde za hostinec na záchod. Občas se mu, který mu zachránil ivot, zastavil a vyměnil s ním několik nezávazných zdvořilostí buď v obecné řeči, nebo mluvil roldemtinou. Tehdy také odpovídal pouze v případě, e se Spár zeptal správně v jím zvoleném jazyce.

Spár do hostince nesměl. Nepovaoval to za divné. Cizinec by taky nemohl Čekat, e ho vpustí do orosinské chýe, a tihle lidé nebyli Orosiniové. Jeliko se z něj stal sluha, usoudil, e spát ve stodole je údělem slouících. Na těchhle lidech byla spousta věcí, kterým nerozuměl.

Taky byl pořád hodně unavený. Nevěděl proč. Byl mladý mu, obvykle energický a spokojený, ale co se dostal ke Kendrickovi, stále musel bojovat s chmurami a téměř nesnesitelným smutkem. Pokud mu Robert nebo Pasko dali nějaký úkol, nebo kdy doprovázel Caleba či Lelu, vytrhlo ho to z jeho zármutku, do něho se propadal, pokud byl sám. Přál si, aby mu dědeček mohl poradit, ale pomylení na rodinu ho uvrhlo jetě hlouběji do morbidního sebezpytování, kvůli němu se cítil lapený na černém místě, z něho neviděl cestu ven.

Orosiniové byli mezi sebou otevření, volně probírali své mylenky a pocity i s lidmi ne přímo z rodiny, ale cizincům připadali uzavření, dokonce málomluvní. Spár, podle měřítek svého lidu dokonce uvaněný, připadal lidem okolo málem němý. Zoufale touil volně se vyjádřit, jako to dělal, kdy byl malý, ale ačkoliv dospěl teprve před několika týdny, připadalo mu to nesmíme dávno.

Pasko a Lela byli dost otevření, pokud se na něco zeptal, ale Lela se mnohdy vytáčela nebo mu podala patnou informaci a Pasko otázku přeel, poněvad se podle něj netýkala jejich práce. Neastný Spár se jenom cítil stále víc sám. Jediným vysvobozením z drtivé temnoty mu byly lovecké výpravy s Calebem. Mladý mu byl jetě zamlklejí ne Spár a často spolu za celý den neprohodili ani deset slov. Doli na dvůr a Lela řekla: Hele, máme hosty.” Vedle stodoly stál kočár zdobený zlatem na černém laku, se vemi kovovými součástkami vyletěnými do stříbrného lesku, a Gibbs s Larsem rychle vypřahali párek nejhezčích vraníků, jaké kdy Spár viděl. Koně nebyli pro horské kmeny tak důleité jako pro jiné kultury v oblasti, ale dobré zvíře Spár stejně ocenit dokázal. Na sluhy dohlíel kočí, aby se ujistil, e se spřeením jeho pána zacházejí s příslunou úctou.

Vypadá to, e se tu zase zastavil hrabě DeBarges,” podotkla Lela.

Spára napadlo, kdo to asi je, neřekl vak nic.

Postav ten ko na zadní zápraí,” nakázala mu Lela.

Spár poslechl a dívka se usmála, ne zmizela v zadních dveřích do kuchyně.

Spár chvíli čekal, poněvad nevěděl, co má dělat, a pak se otočil a zamířil ke stodole. Uvnitř nael Paska, jen se věnoval opravám, které starý vůz neustále vyadoval, a cosi si broukal. Kdy se objevil Spár, Pasko jen vzhlédl a vzápětí u se zase věnoval své práci. Po chvíli ticha řekl: Podej mi támhle to ídlo, chlapče.”

Spár mu nástroj podal a díval se, jak Pasko ije nový řemen k postroji. A bude bydlet ve velkým městě, chlapče,” poznamenal Pasko, najde tam plno řemeslníků, co tohle vechno udělají za tebe, ale kdy jsi na silnici na míle daleko odevad a přetrhne se ti postroj, musí vědět, jak ho opravit sám.” Odmlčel se a podal ídlo Spárovi. Tak uka, jak umí dělat dírky.”

Chlapec Paska při práci na novém postroji sledoval u několik dní a měl celkem slunou představu, co dělat. Začal pracovat na řemeni na místě, kam věděl, e patří přezka. Kdy si nebyl jistý, podíval se na Paska, který buď kývl na souhlas, nebo zavrtěl hlavou na znamení, e to dělá patně.

Konečně byl řemen hotov a Pasko řekl: U jsi někdy il kůi?”

Pomáhal jsem mámě seívat kůe…” Odmlčel se. Kadá zmínka o rodině ho uvrhla zpět do zoufalství.

Celkem sluný,” pochválil Pasko a podal mu kus kůe, kde ji byly dírky udělané. Vem tu přezku -” Ukázal na velkou eleznou přezku, pouívanou k připřahání koně k oji vozu. - a naij ji na ten řemen.”

Spár si řemen chvíli prohlíel a viděl, e je ze dvou pruhů kůe seitých k sobě, aby byl silnějí. Viml si, e jedna strana je ploí. Vzal přezku, nasunul ji na řemen a kovovou příčku naproti jazýčku přiloil na plochou stranu, ne vzhlédl.

Pasko kývl a pousmál se. Spár si vzal velkou sedlářskou jehlu a začal přezku naívat na místo. Kdy skončil. Pasko zabručel: Celkem dobrý, mládenče, ale udělal jsi chybu.”

Spár trochu vykulil oči.

Koukni na tohle,” pokračoval Pasko a ukázal na dalí dokončený řemen. Spár poslechl a viděl, e seil konce příli natěsno, take se kousek kůe ohnul. Navíc druhá přezka byla přiitá na-třikrát, aby lépe drela.

Spár kývl, vzal těký nů a začal prořezávat stehy. Uvolňoval je opatrně, aby nepokodil kůi, a pak řemen upravil tak, aby dírky najedno straně odpovídaly i dírkám na straně druhé. Pečlivě ve seil a pak kůi jetě proil potřetí.

Tak je to správně,” pochválil Pasko, kdy Spár skončil. Kdy něco dělá prvně a má po ruce ukázku, jak se to dělá, tak si to pořádně prohlídni. Udělá míň chyb a chyby můou stát člověka ivot.”

Spár kývl, ačkoliv to podle něj byla zvlátní poznámka. Po chvíli promluvil: Pasko, smím s tebou mluvit?”

O čem?”

O svém ivotě?”

S tím by ses měl obrátit na Roberta,” podotkl sluha. On ti vdycky řekne, co od tebe čeká, podle toho, co se vyvrbí, tím si jsem jistej.”

Mezi mými lidmi, kdy se z chlapce stane mu, jiný mu mu vdycky radí a pomáhá mu moudře si vybírat.” Spár se zarazil a zadíval se do dálky, jako by viděl skrze stěny stodoly. Mám…”

Pasko neříkal nic, jen se na něj díval.

Spár dlouho mlčel a pak se vrátil do práce. Uplynula dalí doba, ne řekl: Měl jsem se enit. Měl jsem se připojit k muům v dlouhé chýi, měl jsem se k nim připojit na lovu, setí obilí a plození dětí. Vím, e pro to jsem se narodil, Pasko.” Zarazil se a podíval se na sluhu.

Ve vech těchhle věcech mě měl vést nějaký mu. Ale na ničem z toho u nezáleí. Jsem tady v této stodole, s tebou, a o tom, jaké místo mám na světě, nevím nic. Co ze mě bude?”

Pasko si povzdechl a odloil kůi, na které pracoval. Podíval se Spárovi do očí a poloil mu ruku na rameno. Věci se pořád mění, mládenče. Nic není navěky. To si pamatuj. Z nějakýho důvodu tě bohové uetřili jako jedinýho z celý tvý rasy. Ten ivot jsi dostal darem z nějakýho důvodu. Netvrdím, e ten důvod znám.” Odmlčel se, jako by uvaoval, co říci dál, a dodal: Je moný, e tvým prvním úkolem je zjistit ten důvod. Myslím, e by sis měl dnes večer promluvit s Robertem.” Vstal a zamířil ven ze stodoly, jen přes rameno jetě prohodil: Promluvím si s ním a zjistím, jestli má náladu se s tebou bavit.”

Spár zůstal sám ve stodole. Podíval se na rozdělanou práci před sebou a vzpomněl si na něco, co mu kdysi řekl dědeček: dělej práci, kterou má před sebou, a odlo starosti kvůli práci, která teprve přijde. A tak se začal zase věnovat kůi a soustředil se na to, aby dělal pevné a pravidelné stehy.

Týdny ubíhaly a z léta se stal podzim. Spár vycítil změnu ve vzduchu jako kadý divoký tvor, který proil celý ivot v horách. Luka v podhůří kolem Kendrickova hostince se v mnoha směrech liila od horských palouků jeho domova, ale spousta věcí byla stejná a on vycítil rytmus změn ročních dob.

Kdy lovil s Calebem, viml si, e králíkům a dalím zvířatům v očekávání příchodu zimy houstne koich. Mnoho stromů shazovalo listí. Brzy je chlad zbarví do červené, zlaté a světle luté.

Ptáci táhli na jih a zvěř pářící se na podzim přicházela do říje. Jednou odpoledne uslyel řev rosomáka, vyzývajícího jiného samce, a se jen opováí vstoupit na jeho území. Dny se krátily a Spára se zmocnila trudnomyslnost.

Podzim znamenal sklizeň, solení masa a ryb na zimu, sbírání ořechů a zaívání pláů a pokrývek, prostě veobecné přípravy na drsné počasí.

Zima přinese jetě větí pocit ztráty, protoe kdy sníh uzavřel vesnici a do prvního tání, vesničané se sbliovali, choulili se v dlouhé či kulaté chýi a vyprávěli si příběhy. Rodiny se často navtěvovaly, dvě, tři i čtyři se sely v jednom domě, nacházejíce útěchu v blízkosti a hovoru. Staré příběhy se vykládaly po novu a vichni jim nadeně naslouchali, jakkoliv dohřeje sami znali.

Spár si vzpomínal na zpěv en, kdy česávaly dcerám vlasy nebo připravovaly jídlo, na vůni vaření, na mue potichu si vyprávějící vtipy. Věděl, e tato zima bude ze vech nejtvrdí.

Jednou po návratu z lovu opět uviděl na dvoře kočár hraběte Ramena DeBargese. Caleb vzal tlusté králíky, které chytil do pasti, a Spár poloil čerstvě zabitého jelena na práh kuchyně.

Caleb se na chvíli zastavil a utrousil: Dobrý lov, Spáre.”

Spár kývl. Jako obvykle skoro celý den nepromluvili, spoléhali se na posunky a vjemy z okolí. Caleb byl nejlepí lovec, jakého kdy Spár viděl, i kdy pár muů ve vesnici se mu… by se mu vyrovnalo.

Caleb mu nakázal: Zanes toho jelena do kuchyně.”

Spár zaváhal. Jetě nikdy do hostince nevstoupil a nebyl si jistý, jestli by měl. Ale Caleb by po něm jistě nechtěl, aby udělal něco zakázaného, a tak si jelena znovu hodil na ramena a zamíňl ke dveřím. Byly z pevného dubu s přibitými pásy eleza, spí by je člověk čekal u pevnosti, ne u obytného sídla. Spár si byl jistý, e hostinec U Kendricka je postaven stejně tak pro obranu, jako pro pohodlí.

Zvedl těkou eleznou petlici a zatlačil. Dveře se otevřely a on vstoupil do kuchyně, kde objevil svět, jaký dosud nikdy nespatřil.

Orosiniové vařili na otevřených ohních nebo ve velkých společných pecích, ale něco jako kuchyň neměli. Spár měl zprvu dojem, e tu vládne hrozný zmatek, a tak na chvíli se zastavil, aby se pořádně rozhlédl, a z chaosu se vynořil řád.

Vimla si ho Lela a přivítala ho úsměvem, ne se začala zase věnovat velkému kotli, pověenému v jednom ze tří velkých krbů. Jakási obtioustlá ena si vimla, kam se Lela dívá, a taky se podívala na hubeného mládence s mrtvým jelenem.

Je vyvrhnutý?” zeptala se.

Spár kývl. Pak ho cosi napadlo a on dodal: Ale není staený.”

Ukázala na velký hák na maso v rohu nad kovovou pánví, o ní Spár usoudil, e se do ní chytá krev a odřezky. Zanesl jelena do rohu a pověsil ho za řemen, jím měl svázané zadní nohy. Kdy byl jelen pověený, chlapec se otočil a čekal.

Po chvíli starí ena vzhlédla a vimla si ho tam. Umí stáhnout jelena, chlapče?” chtěla vědět.

Kývl.

Tak se dej do práce!”

Spár nezaváhal, hned se pustil do stahováni, které prováděl odborně. Ani na chvíli nezauvaoval nad tím, kdo ta ena asi je a proč mu rozkazuje. U jeho lidí se přípravy veho jídla ujímaly eny a mui kolem krbu, jam na pečení a pecí dělali, co jim řekly.

Rychle skončil, a kdy se otočil, aby nael hadr, kterým by mohl nů utřít, kdosi mu ho hodil. Spár ho chytil ve vzduchu. Před velkým stolem, na něm leela hromada zeleniny, stál Gibbs a krájel zeleninu velkým noem.

Za Gibbsem Spár zahlédl dalí sluhy připravující jídlo u jednoho krbu a dalí pekli chleba v pecích. Náhle ho přemohly kuchyňské pachy a on pocítil hrozný hlad. Teplé vůně mu přivolaly vzpomínky na matku a dalí eny, kdy připravovaly jídlo.

Do očí mu vhrkly slzy, kdy vtom uviděl, jak se otevřely velké dveře a dovnitř veel mu. Byl ve středních letech, rozloitý, s velkým břichem, které mu přesahovalo opasek - jen Spárovi připadal spí jako podpínka pod sedlo - spodky měl zastrkané do holínek a na sobě volnou bílou koili se skvrnami od jídla a vína. Obličej měl téměř dokonale kulatý a černé, lehce proedivělé vlasy, staené do culíku. Dlouhé licousy se mu téměř stýkaly pod bradou. Kriticky se kolem sebe rozhlédl a nenael nic v nepořádku, dokud mu zrak nepadl na Spára.

Hej ty, kluku,” řekl a namířil obviňující prst na Spára, třebae v očích mu vesele jiskřilo a usmíval se. Co tady dělá?”

Stahoval jsem jelena, pane,” odpověděl Spár se zadrháváním, protoe mu mluvil roldemsky. Otázka ho vytrhla ze smutku.

Mu k němu zamířil. To jsi u udělal,” pravil hodně nahlas. Co dělá teď?”

Spár se zarazil a pak odpověděl: Čekám, a mi někdo řekne, co mám dělat teď.”

Mu se zaculil od ucha k uchu. Dobře řečeno, mládenče. Ty jsi ten kluk ze stodoly - Spár - e jo?”

Ano, pane.”

Já jsem Leo a tohle je mý království,” sdělil mu mu a rozpřáhl majetnicky ruce. Slouil jsem jako kuchař pánům i kmánům od Roldemu po Krondor a na mý vaření si jaktěivo nikdo nestěoval.”

Někdo v kuchyni zamumlal: Poněvad umřeli dřív, ne k tomu dostali příleitost.” To vyvolalo záchvaty smíchu, které se lidé v kuchyni snaili honem udusit. Leo se nečekaně rychle obrátil a zamračil se. Hej ty, Gibbsi! Poznávám tu proříznutou pusu. Postarej se o pomeje.”

Gibbs se narovnal a vyhrkl: Ale to by měl dělat ten novej kluk, Leo. Já mám obsluhovat u stolu.”

Dneska ne, můj uvaněný Gibbsi. U stolu bude kluk a ty se postará o prasata!”

Kdy sklíčený Gibbs odeel z kuchyně, Leo mrkl na Spára. To ho naučí.” Zadíval se na chlapce a viml si, jak neupraveně vypadá. Pojď se mnou.”

Ani by se přesvědčil, e hoch poslechl, otočil se a rozrazil velké dveře, jimi vstoupil. Spár mu el v patách.

Místnost očividně patřila čeládce a naproti byly dalí dveře. Podél stěn napravo a nalevo stály stoly a na nich různé mísy, talíře, číe a dalí nádobí a příbory. Tady máme talíře,” vysvětloval Leo a ukázal na to, co se nedalo přehlédnout. Jestli budeme mít důvod, ukáeme ti, jak prostřít pro hosty.” Ukázal na dalí stůl, který byl nyní prázdný. Sem se při večeři dávají horký talíře. Ty budou roznáet Lela s Meggie.”

Otevřel druhé dveře a Spár ho následoval do chodby. Na stěně naproti byly police s nejrůznějím zařízením: lampami, svíčkami, hrnky, sklenicemi a vemi věcmi, bez nich se runý hostinec neobejde. Tady Kendrick ukládá maličkosti, který potřebujeme,” hlásil Leo. Pak ukázal na dveře na levém konci chodby. Tam je enk. Kdy se tu zastaví karavana nebo patrola z některýho z okolních hradů, bude tam plno kraválu a opilejch tamgastů.” Ukázal na dveře na pravém konci chodby řka: Tam je jídelna, kde jídají urození pánové a jinak významní hosti. Dneska bude obsluhovat tam,” Zarazil se a chvíli se hrabal mezi věcmi na polici, a nael dlouhou bílou halenu, Vezmi si tohle,” nakázal Spárovi.

Spár poslechl a zjistil, e mu halena končí v půli stehen. Na manetách nabíraných rukávů byly ňůrky a on si je zavázal.

Uka ruce, kluku,” poádal Leo.

Spár natáhl ruce.

Nejsem sice fanatik na čistotu jako někteří, ale lechtě nemůe posluhovat s krví po stahování pod nehtama,” podotkl Leo a ukázal zpátky na kuchyni. Vra se a uměj se. Tu krev dostane pryč kartáčkem.”

Spár se vrátil zpátky do kuchyně, kde nael velké vědro mýdlové vody na umývání hrnců a talířů. Lela stála u stolu místo Gibbse a dodělávala zeleninu. Spár strčil ruce do vody a ona se ohlédla a usmála se. Dneska obsluhuje?”

Asi ano,” odpověděl. Jetě mi to neřekli.”

Má na sobě čínickou halenu,” oznámila mu. Take obsluhuje.”

Co mám dělat?” zeptal se Spár a snail se potlačit záchvat nejistoty.

Leo ti to řekne,” uklidňovala ho Lela se zářivým úsměvem. Je to snadný.”

Spár si prohlédl ruce. Krev za nehty byla pryč. Vrátil se na chodbu, kde na něj čekal Leo.

Ale e ti to trvalo,” zabručel kuchař se zdvieným obočím. Spár docházel k závěru, e tenhle kuchař je jako dědeček, plísní z legrace, nikdy to nemyslí váně.

Tak pojď,” vybídl jej Leo.

Spár ho následoval do jídelny. Byla to dlouhá místnost s velkým stolem, největím, jaký kdy mladý Orosím viděl. Na koncích stála dvě a dvě křesla s vysokými opěradly a po stranách vdy osm. Nábytek byl ze dřeva a zlatavě se leskl a po celém povrchu byly skvrny z tisíce rozlitých vinných číí a pohárů piva. Kdy si Leo viml, jak se chlapec tváří, prohodil: Kendrickův stůl. Je legendární. Vyřezaný v celku z jedinýho kmene starýho dubu. Dotáhnout ho sem musely dvě desítky chlapů a dva mezci.” Usmál se. Nevím, co bude dělat, jestli ho bude muset někdy vyměnit. Tenhle bychom mohli rozsekat na dříví na topení, ale kde bychom vzali druhej ?”

Spár přejel dlaní po povrchu. Byl úasně hladký.

Ten lesk mu dodaly tisíce hadrů v rukou stovky kluků jako ty. Taky na tebe přijde řada.” Leo se otočil a přehlédl místnost. A tohle bude dělat.” Ukázal na servírovací stůl.

Za chvíli sem donesou dbány s pivem a karafy s vínem a pak se můe pustit do práce. Vidí ty sklenice?” Ukázal na ty, je ji stály na stole.

Spár kývl.

Do některejch se leje pivo, do ostatních víno. Ví, jakej je v tom rozdíl?”

Spárovi náhle bylo do smíchu, ale s hladkým výrazem řekl: U jsem pil obojí.”

Leo předstíral, e se mračí. Před hosty mi bude říkat mistře kuchaři, jasný?”

Ano, mistře kuchaři.”

Dobrá, kde jsem to byl?” Chvíli se tvářil popleteně. Aha, ano, tvým úkolem bude stát na tyhle straně stolu. Jenom na týhle, je to jasný?”

Spár kývl.

Bude sledovat hosty před sebou. Na tyhle straně jich bude est, na druhý sedm, a dalí dva budou sedět tam.” Ukázal na dvojici křesel na konci stolu po Spárově pravici. Na druhým konci nikdo sedět nebude.”

est na téhle straně, mistře kuchaři,” zopakoval Spár.

Bude zodpovídat za to, e budou mít pořád plný sklenice. Pokud by nějakej host musel ádat o pivo nebo víno, Kendrickova čest by byla popiněná a já bych to bral jako osobní uráku. Nejspí bych pak poádal Roberta de Lyis, aby řekl Paskoví, a ti nařee.”

Ano, mistře kuchaři.”

A a leje pivo jenom do sklenic s pivem a víno jenom do těch, ve kterých bude víno. Slyel jsem, e jistí barbaři dole v Keshi to míchají, ale nemůu tomu uvěřit. V kadým případě, jestli to smíchá, nejspí bych pak poádal Roberta de Lyis, aby řekl Paskovi, a ti nařee.”

Ano, mistře kuchaři.”

Leo Spára klepl po hlavě. Mohl bych poádat Roberta de Lyis, aby řekl Paskoví, a ti nařee jenom proto, e jsi kluk a kluci jsou protivní. Zůstaň tady.”

S tím mistr kuchař odeel a Spár v místnosti osaměl.

Rozhlíel se kolem sebe. Na stěně za ním visely závěsy a v pravém rohu místnosti byl malý krb. Dalí byl v rohu naproti, nalevo od něj. Zajiovaly dostatečné teplo v místnosti, pokud nebyl vyloeně mráz.

Na protějí straně stál taky servírovací stůl a po chvíli vstoupil Lars s velkým podnosem s nakrájeným skopovým. Vzápětí do místnosti vrazili Meggie, Lela a několik dalích lidí, je zahlédl v kuchyni, ale jejich jména neznal, s talíři vařené zeleniny, teplého chleba, nádobkami s marmeládou a medem, miskami čerstvě stlučeného másla a podnosy, na nich byly pečené kachny, králíci a kuřata. Vichni chvíli běhali sem a tam a pořád nosili dalí a dalí podnosy, a byl celý stůl plný jídla. Několik pokrmů Spár jetě nikdy neviděl. Vedle známých jablek, hruek a vestek tu leelo ovoce zvlátních barev a tvarů.

Pak přinesli pivo a víno a Lars zůstal stát naproti Spárovi u druhého stolu, kdeto Meggie zala najeden konec stolu a Lela na druhý.

Nastala kratičká chvíle klidu, kdy vichni popadli dech a připravili se, a pak se dveře otevřely a vstoupilo procesí skvěle oděných pánů a paní, kteří se rozestavili kolem stolu. Spár usoudil, e podle nějakého hodnostního systému, protoe u křesel na konci stolu se zastavil mu se enou a ostatní si stoupali na určená místa. Spár měl dojem, e se to hodně podobá systému, jaký měli mui v dlouhé chýi v jeho vesnici. Nejstarí náčelník sedával na vyvýeném místě, nejdůleitějím v celé budově, druhý nejvýznamnějí náčelník po jeho pravici, třetí po jeho levici, a tak dál, a byli vichni mui na svých místech. Pořádek se měnil pouze v případě, e někdo zemřel, take mui mohli sedávat na stejném místě celá léta.

Jako poslední veel Kendrick, oblečený skoro stejně, jako kdy ho Spár viděl poprvé. Vlasy a vousy měl umyté a učesané, ale jeho halena měla stejnou barvu a kalhoty a holínky vypadaly pracovně. Doel ke křeslu před muem v čele stolu a odtáhl ho.

Spár viděl, e Lars přistoupil ke křeslu nejblí čelu stolu a začíná ho odtahovat. Spár váhal jen chvilku, pak doel na místo u stolu naproti Larsovi a napodobil ho, křeslo odtáhl a trochu ho pootočil, aby mohl host - krásná dáma ve středních letech s drahocenným smaragdovým náhrdelníkem - usednout, a pak křeslo maličko přisunul. O něco se za ostatními opozdil, ale úkol zvládl bez chybičky.

Odhadl, e toté se bude opakovat u dalích křesel, co se také stalo, a vichni hosté ve chvilce seděli. Kdy se Spár vrátil na své místo, viml si, e ho Kendrick pozoruje. Lars se vracel ke svému servírovacímu stolu.

Dívky začaly roznáet jídlo. Pak Lars vzal dbán piva a karafu s vínem a doel k čelu stolu. Spár zaváhal a podíval se na Kendricka. Kendrick se podíval ze Spára na servírovací stůl a zpátky.

Spár zopakoval, co dělal Lars, a mui v čele stolu dal vybrat mezi vínem a pivem. Mu mluvil roldemsky se silným přízvukem a bylo jasné, e mezi duchaplnými poznámkami Spárovi říká o víno. Chlapec jeho přání splnil a snail se, aby ani kapka neukápla na stůl nebo na hosta,

Pak el podél řady hostů a rychle jim naléval, oč si řekli.

Kdy zvládl tento úkol, zbytek večera u proběhl bez význačných událostí. Během jídla neustále doléval sklenice, a kdy byly jeho dbány a karafy skoro prázdné, jedna z dívek je odnesla do kuchyně, kde je znovu naplnili.

Podle Spárova nezkueného názoru věci probíhaly hladce. Ke konci hostiny chtěl dolít sklenici mui v čele stolu, ale ten mu naznačil, e u nechce, kdy poloil ruku na sklenici před sebou. Spár netuil, co říci, a tak se jen lehce uklonil a odstoupil.

Kendrick stál za křesly v čele stolu a sledoval své lidi při práci, dávaje pozor, aby ádné přání nebylo nesplněno.

Po jídle hosté naznačili, e chtějí odejít. Kdy Spár viděl, co dělají Kendrick a Lars, hned spěchal za prvního hosta, jeho prve usazoval, a jen o maličko se opozdil, kdy odtahoval křeslo.

Konečně vichni hosté odeli, Kendrick za nimi. Kdy se dveře do enku zavřely, rozlétly se dveře do chodby, dovnitř vrazil Leo a zařval: Tak dobrá! Na co čekáte! Hned to tu ukliďte!”

Meggie, Lela a Lars začali sbírat talíře a mísy ze stolů a Spár je napodobil. Běhali do kuchyně a zpátky, dokud nebylo poklizeno.

Spár rychle vycítil rytmus této práce, kdy měl kadý své úkoly, a snadno vytuil, co má dělat dál. Nad ránem si byl celkem jistý, e vechno zvládl docela dobře, a věděl, e a ho poádají přítě, bude to umět jetě lépe.

Kuchaři začali připravovat snídani a několik se jich pustilo do pečení chleba. Za Spárem přila Lela a sdělila mu: Ne půjde spát, chce s tebou mluvit Kendrick.”

Spár se otočil. Kde?”

V enku,” oznámila mu.

Nael Kendricka, jak sedí u dlouhého stolu před výčepem s Robertem de Lyis. Oba před sebou měli korbel piva.

Kendrick řekl: Chlapče, tobě říkají Spár?”

Ano, pane,” přitakal Spár.

Spár stříbrného sokola,” doplnil Robert.

To je orosinské jméno,” podotkl Kendrick.

To je, pane.”

Během let jsme tu pár tvých lidí viděli, ale obvykle se drí v horách.”

Spár jen kývl, nebyl si toti jistý, co od něj chce mu slyet.

Kendrick si ho prohlédl, ne promluvil. Umí dret jazyk za zuby. To je dobrá vlastnost.” Vstal a postavil se před Spára, jako by na něm hledal něco, co neviděl z dálky. Po krátké prohlídce se zeptal: Co ti Leo řekl, e má dělat?”

Měl jsem nalévat víno do sklenic na víno a pivo do pohárů.”

Víc nic?”

Ne, pane.”

Kendrick se usmál. Leo povauje za zábavné hodit kluka do sluby bez přípravy. Budu si s ním muset znovu promluvit. Vedl sis celkem dobře a nikdo z hostů si neuvědomil, e nemá ádné zkuenosti.” Obrátil se na Roberta. Nechám ho tobě. Dobrou noc.”

Robert vstal a kývl na rozloučenou, pak pokynul Spárovi, a se posadí.

Spár poslechl a Robert si ho prohlíel. Nakonec řekl: Zná jméno mue, který seděl v čele stolu?”

Spár odpověděl: Ano.”

Kdo je to?”

Hrabě Ramon DeBarges.”

Jak to, e ho zná?”

Viděl jsem ho, kdy naposledy navtívil hostinec. Lela mi řekla, jak se jmenuje.”

Kolik prstenů měl na levé ruce?”

Spára otázka překvapila, ale neříkal nic a snail si vzpomenout. Kdy si představil hraběte, jak zvedá sklenici, aby mu dolil, odpověděl: Tři. Velký červený kámen zasazený ve stříbře na malíku. Zlatý prsten s rytinou na prsteníku a zlatý krouek se dvěma zelenými kamínky na ukazováku.”

Správně,” pochválil ho Robert. Ty zelené jsou smaragdy, červený kámen je rubín.”

Spár si říkal, k čemu je takové vyslýchání asi dobré, ale mlčel.

Kolik smaragdů měla v náhrdelníků dáma po levici hraběte?”

Spár po chvíli odpověděl: Sedm, myslím.”

Myslí, nebo to ví jistě?”

Spár zaváhal. Myslím.”

Devět.” Robert si ho prohlíel, jako by čekal, e něco řekne, ale Spár mlčel dál. Po dlouhé odmlce Robert pokračoval. Vzpomíná si, o čem se hrabě a mu ob jedno místo dál bavili, kdy jsi obsluhoval dámu mezi nimi?”

Spár dlouho mlčel a pátral v paměti. Myslím, e o psech.”

Myslí, nebo to ví?”

Vím to,” rozhodl se Spár. Bavili se o psech.”

Co o psech?”

Něco o loveckých psech.” Odmlčel se a přiznal: Pořád roldemsky nemluvím moc dobře, Roberte.”

De Lyis se chvíli nehýbal, pak kývl. To beru.” Vzápětí se vrhl do otázek od toho, co kdo jedl, o čem se v různou dobu bavil, jaké aty a doplňky měly dámy, po to, kolik sklenic který mu vypil, a měl Spár obavy, e tu zůstane trčet celou noc.

Náhle Robert řekl: To je vechno. Vra se do stodoly a spi, dokud tě nezavolají. Pak se přestěhuje sem. Bude bydlet v pokoji s Gibbsem a Larsem.”

Take mám dělat sluhu v Kendrickově domácnosti?”

Robert se pousmál. Prozatím, mladý Spáre. Prozatím.”

Spár vstal a vydal se přes kuchyni, kde před krbem kynuly chleby a čekaly na upečení, co bude ráno ta první věc. Uvědomil si, e nejedl celé hodiny, a z velké mísy sebral jablko a zakousl se do něj. Myslel si, e je pouívají na záviny, ale usoudil, e ztráta jednoho nebude pro Lea tak velký problém.

Vyel ven a viděl, e obloha na východě u bledne. Brzy přijde čas těsně před svítáním, který jeho lidé nazývali vlčí ocas, ten edoedý čas, kdy se mu mohl časně vydat na lov nebo na dlouhou cestu, ne se rozední.

Veel do stodoly, zamířil ke svému slamníku a lehl si. Byl nesmírně unavený. Okousané jablko mu vypadlo z ruky. Jak tak přemítal, co pro něj asi má osud schováno a proč mu Robert kladl tolik zdánlivě bezvýznamných otázek, usnul spánkem spravedlivých.

4

Hry

Spár se zamračil.

Podíval se na karty poloené na stole a snail se přijít na nějaké řeení dané situace. Kdy prozkoumal líc čtyř karet, které právě obrátil, uvědomil si, e hra nemá jak pokračovat.

Povzdechl si, zpola rozčileně, zpola znuděně, karty sebral a zamíchal je. Odolával pokuení otočit se a zjistit, jestli oba mui, kteří ho pozorovali, nějak reagují.

Bělovlasý, který se ve skutečnosti jmenoval Magnus, stál vedle Roberta, jen seděl na stoličce přinesené do jídelny z enku. Před týdnem Robert Spárovi vysvětlil základy karetní hry.

Balíček tvořilo dvaapadesát karet ve čtyřech sadách: poháry, hůlky, meče a diamanty, kadý v jiné barvě. Poháry byly modré, hůlky zelené, meče černé a diamanty luté. Pouívaly se hlavně ke hrám jako likel-in-land, pashawa a poker nebo po-kir, jak se hra nazývala v Keshi. Robert Spárovi ukázal několik her a chlapec musel párkrát hrát, aby se seznámil s pořadím sad, od karty zvané ťesoŤ, co, jak mu Robert vysvětlil, pocházelo z bas-tyrského výrazu pro ťjednotkuŤ, po lorda. Nií karty měly čísla od dvou do deseti, ale Spár neviděl důvod, proč je jednotka, nebo jednička, jak na kartu myslel, nejvyí kartou, dokonce přebíjela i lorda, lady a kapitána.

Spár se pousmál. To, e nevěděl takovou hloupost, jako proč nejnií karta je vlastně nejvyí, ho rozčilovalo. Přesto hry, které mu ukázal Robert, zvládal docela dobře. Pak ho Robert seznámil s hrou pro jednoho, kdy člověk balíček pouíval pro zábavu, neměl-li spoluhráče. Hry byly víceméně variací najedno téma, s různým ťvykládánímŤ jak to Robert nazýval, s různými způsoby, jak tahat karty z balíčku. Některé hry vyadovaly, aby hráč tvořil řady zaloené na hodnotě střídavě ve světlých a tmavých barvách nebo podle čísel nebo to byla kombinace obojmo.

Dříve toho dne vytáhl Robert Spára z kuchyně - v hostinci zrovna nebyli ádní hosté, take práce nebylo moc - a přivedl ho do jídelny. Tady ho seznámil s hrou zvanou ťčtyři lordiŤ.

Hra to byla matoucí. Vykládala se zprava doleva a rozdaly se čtyři karty lícem nahoru. Cílem hry bylo skládat karty popořadě vedle lordů a jediným omezením bylo, e se karty musely dávat vedle karet se stejným číslem nebo figurou. Dalím cílem bylo poskládat ťbalíčkyŤ čtyř karet se stejnými čísly do čtverce. Tak to pokračovalo, a se vedle sebe dostala vechna esa, která se pak vyňala ze hry. Potom dvojky a tak dále, a zůstali jen čtyři lordi.

Spár brzy zjistil, e vyhrát tuhle hru je nesmíme obtíné, nebo mnohem víc ne na schopnostech hráče záleí na těstí, v jakém pořadí se karty objevují. Nicméně jistých schopností bylo třeba k odhadování situací, kdy karty zůstaly odloučené od ostatních stejné hodnoty.

Spár se této hře nadeně věnoval půl dne, rozhodnutý, e se v ní stane mistrem. Poté si vak uvědomil, jak moc záleí na těstí, a přestala ho bavit. Robert nicméně trval na tom, e má hrát dál, mlčky seděl vedle a díval se.

Kdy Spár vykládal dalí karty, říkal si, a nikoli poprvé, proč to Robert vlastně dělá.

Magnus eptl: Roberte, proč tohle dělá?”

Robert eptem odpověděl: Lid toho kluka neznal v běném ivotě abstraktní logiku. Byli to lovci, sedlácí, básníci a válečníci, ale matematiku měli jen základní a postrádali vechny disciplíny zaloené na vyvinuté logice. Byli stavitelé, ano, ale nebyli mezi nimi ádní technici a magii pouívali mnohem méně ne ostatní národy, které znám, v celé orosinské zemi měli jednoho, nejvý dva mágy.”

Mluvili jazykem Ostrovního království, aby jim Spár nerozuměl - protoe Robert usoudil, e chlapec má výtečný sluch.

Take při hrách se učí znát logiku?”

Robert kývl. To je pro začátek. Jde pouze o základy řeení problémů.”

Magnus upřel světle modré oči na karty na stole. Já čtyři lordy hraju, Roberte. Naučil jsi mě to, pamatuje? Je to těká hra. Mockrát nevyhraje.”

Robert se usmál. Nejde o to vyhrát. Jde o to poznat situaci, kdy nemůe vyhrát. Vidí, poznal, e tyhle čtyři karty znamenají, e nemůe vyhrát.” Dívali se, jak Spár sbírá karty, jen lordy nechal na místě, a začíná novou hru.

Nejdřív probral celý balíček, ne mu dolo, e nemá naději. Teď, teprve po dvou dnech, pozná z mnohem nenápadnějích kombinací, e skončil.”

No dobrá. Má velký potenciál, dokonce snad i talent. To ale neodpovídá na otázku, co s ním má v plánu.”

Trpělivost, můj zbrklý příteli.” Podíval se na Magnuse, který upřeně sledoval Spára. Bylo by lepí, kdybys povahu zdědil spí po otci ne po matce.”

Bělovlasý mu se po něm nepodíval, ale usmál se. To jsem od tebe slyel u mockrát, starý příteli.” Pak se na Roberta podíval. U se ovládám mnohem lip, ví.”

Nezničil jsi v posledních týdnech nějaké město, viď e ne?”

Magnus se zazubil. Neviml jsem si.” Zase nasadil váný výraz. Tyhle hry uvnitř her mě rozčilují.”

Aha,” povzdechl si Robert. Zase maminčin synáček. Tvůj otec mě celý můj dospělý ivot učí, e s nepřáteli můeme bojovat, jenom kdy se ukáou. Za posledních třicet let jsme zaili tolik různých útoků na ná klidný ivot, e se to ani představit nedá. A je tu jen jediná konstanta.”

A to?” Magnus se znovu začal věnovat Spárově hře.

Ani dva nepřátelské plány nebyly stejné. Sluhové Bezejmenného jsou lstiví a učí se ze svých chyb. Surová síla selhala, tak teď plní své cíle potají. My na to musíme být připravení.”

Ale tenhle kluk…?”

Podle mě ho osud uetřil z nějakého důvodu,” prohlásil Robert. Nebo se aspoň snaím vyuít nečekanou příleitost. Něco v něm je. Myslím, e kdyby jeho lid nepotkala ta tragédie, vyrostl by z něj prostě dalí mladý Orosini, manel a otec, v případě nutnosti válečník, lovec a rybář. Učil by své syny ít podle tradic předků a zemřel by ve vysokém věku a spokojený.

Ale vezmi stejného chlapce a přetvoř ho skrze hrozné netěstí a zlomené srdce, a kdo ví, co se stane? Jako zbavené elezo, bude křehký a snadno se zlomí, nebo se změní v ocel?”

Magnus mlčel a Spár načal dalí hru. Dýka, by sebelépe vykovaná, má dvě ostří, Roberte. Můe řezat na obě strany.”

Neuč babičku cucat vajíčka, Magnusi, ano?”

Magnus se usmál. Otec svou matku nikdy nepoznal, take jediná babička, o které vím, celkem úspěně dobyla půlku světa. Ani ve snu by mě nenapadlo ji něčemu učit.”

Taky má po matce ten hnusný smysl pro humor.” Přeel do roldemtiny. Spáre, to stačí. U by ses měl vrátit do kuchyně. Leo ti řekne, co se má udělat.”

Spár uloil karty do kazety, tu podal Robertovi a sám spěchal do kuchyně.

Magnus podotkl: Pořád nevím, čím ten kluk podle tebe přispěje nai věci.”

Robert pokrčil rameny. Zamlada mi tvůj otec ukázal mnoho věcí, ale nejdůleitějí ze veho bylo prostě to, jak to u vás doma chodilo. Vá ostrov se stal útočitěm a kolou pro vechny moné bytosti, jaké jsem si dřív neuměl ani ve snu představit.” Ukázal ke kuchyni. Z kluka moná bude jen dobrý sluha, nebo moná dobře vyrobený nástroj.” Přimhouřil oči. Ale taky by mohl být mnohem důleitějí. Něco jako nezávislý mozek věrný naí věci.”

Magnus dlouho mlčel, ne řekl: O tom silně pochybuju.”

Robert se hřejivě usmál. Kdy jsi byl mladí, pochybovali jsme i o tobě. Vzpomíná na jistou příhodu, kdy tě bylo třeba zavřít na… kolik to bylo? Týden? Do pokoje.”

Magnus se jen chabě pousmál, Jene si doufám taky pamatuje, e to nebyla moje chyba.”

Robert shovívavě kývl. To nebyla nikdy.”

Magnus se podíval ke kuchyni. Ale co kluk?”

Musí se jetě hodně učit,” prohlásil Robert. Logika je jenom začátek. Musí pochopit, e i ty nejdůleitějí věci v ivotě se dají často povaovat za hru plnou rizika, jejím výsledkem je odměna, ale musí si to vechno dobře propočítat. Musí se naučit, kdy se má střetu vyhnout a kdy zkusit těstí. Musí se zbavit hodně z toho, čemu se naučil jako dítě mezi svými. Musí se naučit hry mezi mui a enami - věděl jsi, e mu manelku zařídili, zatímco seděl na vrcholku hory a čekal na munou vidinu?”

Já toho o orosinských zvycích moc nevím,” přiznal Magnus.

Neví vůbec nic o městě. Nemá smysl pro přetvářku a klam, take nemá skoro ádné instinkty, které by ho varovaly, e mu někdo le. Ale má smysl pro ivot v divočině, e se vyrovná i natalskému horalovi.”

Caleb říkal, e umí lovit jako nikdo, kdo se narodil ve městě,” souhlasil Magnus.

Tvůj bratr proil ivot u elfů, tak by to měl vědět.”

To je pravda.”

Ne, ná mladý přítel Spár znamená příleitost. Moná je jedinečný. A je dost mladý, abychom ho dokázali naučit něčemu, co pro nás bude uitečné.”

Jako třeba co?” chtěl vědět Magnus.

Není omezený naím dědictvím. Stále je schopný se učit, i kdy větina z nás je v jeho věku přesvědčená, e u ví vechno.”

Vypadá jako dobrý student,” přiznal Magnus.

A má smysl pro čest, jaký by sluel i lamutskému kapitánovi tsuranského původu.”

Magnus zvedl obočí. Lidé tsuranského původu byli, pokud lo o čest, nesmírně úzkoprsí. Aby srovnali čestný dluh, byli ochotní i zemřít. Podíval se na Roberta, aby viděl, jestli nepřehání, a pak si uvědomil, e ne. Čest je občas uitečná.”

U má úkol, i kdy se na něj teprve bude muset soustředit.”

Úkol?”

Je Orosini. Musí pochytat a zabít lidi zodpovědné za vyvradění jeho lidu.”

Magnus si povzdechl. Krkavec a ta jeho banda hrdlořezů. To nebude zrovna snadné.”

Kluk je lovec. A bude připravený, najde si je. Byl bych ale radi, kdyby na to el s lepími zbraněmi ne jsou holé ruce a důvtip. A tak ho musíme jetě hodně naučit, my oba.”

Asi nemá nadání na magii, jinak u bys ho poslal k otci, místo abys ho přivedl sem.”

Pravda, ale kromě magie existují i dalí nadání, Magnusi. Neertuju. Má schopnou mysl a učí se mnohem sloitějím věcem o disciplíně, ne je hra v karty. Jestli nám má slouit, musí být silný na duchu a stejně chytrý, jako je silný. Moná se nevyzná v magii, ale bude jí čelit a bude čelit lidem mnohem ochotnějím někoho bodnout do zad, podvést a oklamat, ne si vůbec umí představit.”

Jestli si dělá těkou hlavu s podváděním, tak jsi měl přivést Nakora, aby ho učil.”

Moná to udělám, zatím ale ne. Kromě toho poslal tvůj otec Nakora do Keshe s nějakým úkolem.”

Magnus vstal. Aha, take válka mezi Ostrovním královstvím a Velkou Keshí je opravdu na obzoru.”

Robert se zasmál. Nakor neudělá zmatek vude, kam se vrtne.”

Ne, vude ne, jen na větině míst. No, jestli si myslí, e kluk je připravený jít po Krkavci a zabít ho, tak hodně těstí.”

A, mně nedělá starosti Krkavec a jeho vrahouni. Dostat je je jenom součást Spárova výcviku, i kdy pro něj asi bude hlavní zkoukou. Pokud neuspěje, tak tu zkouku nesloí.”

To mě zajímá. Co je za tím?”

Spár pomstí svůj lid, a zabije vechny, kdo jsou zodpovědní za vyvradění Orosiniů, do posledního. Co znamená, e si moná neodpočine, dokud nezničí i člověka za tou genocidou.”

Magnus přimhouřil oči a jejich světle modrá barva teď připomínala led.

Ty ho chce změnit ve zbraň?”

Robert kývl. Bude muset zabít nejnebezpečnějího ijícího člověka.”

Magnus se zase posadil a zkříil ruce na prsou. Podíval se ke kuchyni, jako by chtěl vidět skrz zeď. Posílá my, aby zatahala za fousy draka.”

Moná. Pokud ano, tak musíme zajistit, aby ta my měla zuby.”

Magnus pomalu vrtěl hlavou a neříkal nic.

Spár nesl vodu do kopce a viděl, e na něj Meggie čeká a mračí se. Byla pravým opakem Lety, maličká, kde Lela byla smyslná, světlá, a bledá, kde Lela byla tmavá, prostá, kde Lela byla exotická, zarputilá, kde Lela byla veselá. Zkrátka i kdy jí jetě nebylo dvacet, byla ji v polovině cesty k hubující bábě středních let.

Ale e ti to trvalo,” hudrala.

Neuvědomil sem si, e to spěchá,” řekl Spár, nyní v roldemtině, kterou měl přikázanou pouívat téměř neustále, celkem zběhlý.

Vdycky to spěchá,” těkla Meggie.

Spár se za ní vydal do kopce a zeptal se: Proč jsi pro mě chodila dolů?”

Kendrick řekl, e tě mám najít a povědět ti, e dneska večer bude zase obsluhovat v jídelně.” Měla pinavě zelený átek, který si cestou přitáhla k ramenům. Ochlazovalo se, noci byly studenějí a podzim přecházel v zimu. Brzy začne sněit. Přes noc tu zůstává karavana ze země Orodonů do Farindy a zřejmě s ní cestuje někdo důleitej. A tak budem my s Lelou a Larsem v enku a ty s Gibbsem v jídelně.”

Mohla jsi počkat, a se vrátím do kuchyně, abys mi tohle řekla,” poznamenal Spár.

Kdy mi něco přikáou, udělám to hned,” odsekla a zrychlila krok. Spár sejí díval na záda. Něco mu v té chvíli připadlo zvlátní a vzápětí si uvědomil, co to je. Líbilo se mu, jak se cestou do kopce pohupuje v bocích. Cítil toté vzruení v aludku, jako kdy byl sám s Lelou, a zamyslel se nad tím. Neměl Meggie nijak zvlá rád, jene se náhle přistihl, jak myslí na to, jak má nos otočený nahoru a jak sejí, kdy se při skutečně vzácných příleitostech usměje, dělají maličké rýhy - vrásky, jak tomu říkala Lela - v koutcích očí.

Věděl, e mezi Meggie a Larsem chvíli něco bylo, ale z nějakého důvodu teď spolu skoro nepromluvili, kdeto vichni se bavili s Lelou. Rychle svůj neklid zahnal. Věděl, co se děje mezi mui a enami - jeho lidé byli v otázkách sexu otevření, a kdy byl jetě malý, mockrát viděl nahé eny při koupeli - ale skutečnost, e se nachází v blízkosti nějaké mladé eny, ho vyváděla z míry. A tihle lidé ani nebyli Orosiniové - byli to cizinci - i kdy po chvilce musel uznat, e tady je cizincem on. Sice neznal jejich rituály, ale se svými těly zřejmě mohli nakládat, jak se jim zlíbilo, ne se zaslíbili. Pak si uvědomil, e ani neví, jestli se zaslibují. Moná ani vůbec neměli manelství jako Orosiniové.

Kendrick, pokud Spár věděl, neměl ádnou manelku. Leo byl enatý s korpulentní Marthou, která dohlíela na pečení, ale byli z nějakého dalekého místa jménem Ylith. V Langadore moná ijí mui a eny odděleně, akorát e -.. zavrtěl hlavou. Dorazili k vnějí bráně na dvůr. Spár nevěděl, co si má myslet. Rozhodl se, e si o tom promluví s Robertem, pokud se mu naskytne příleitost.

Viml si, e Meggie stojí na zápraí a čeká na něj. Naplň sudy,” přikázala mu.

Tie podotkl: Vím, co mám dělat.”

Ne, váně?” opáčila, pro něj nesrozumitelně.

Kdy se otočila, aby mu podrela dveře, proel kolem ní. Jak za ním dveře zavírala, postavil velká vědra na zem a řekl: Meggie?”

Co?” Obrátila se k němu a zpola se zase mračila.

Proč mě nemá ráda?”

Otevřenost jeho otázky ji zarazila. Chvíli stála mlčky a pak kolem něj prosvitěla, jen potichu utrousila: Kdo říká, e tě nemám ráda?”

Ne se vzmohl na odpověď, byla pryč. Spár zvedl vědra a odnesl je k sudům na vodu. Těmhle lidem tedy opravdu nerozuměl.

Té noci po večeři Spár vyhledal Roberta, který bydlel v pokoji vzadu v hostinci na prvním poschodí. Věděl, e mu dluí ivot. Věděl, e pokud nebude proputěn, bude Robertu de Lyis slouit po zbytek ivota nebo do chvíle, kdy Robertovi zachrání ivot. Ale nebyl si jistý, co s ním má Robert v plánu. Zprvu byl otupělý alem, a obrovskými změnami, je. se v jeho ivotě událv, ale kdy se teď blíila zima, začal stále víc myslet na budoucnost a říkat si, co ho asi čeká na jaře a v létě.

Přede dveřmi zaváhal. Jetě nikdy Roberta v soukromí neruil a ani nevěděl, jestli se to smí. Zhluboka se nadechl a zlehka zaklepal.

Dále.”

Pomalu otevřel dveře a strčil do nich hlavu. Pane, můu s tebou mluvit?”

Robert měl v pokoji jen postel, truhlici na aty, stolek a idli. Nyní seděl na idli u stolu a prohlíel velký předmět, který Spárovi připomínal mnoho pergamenů svázaných dohromady. U ruky mu stála svíčka, poskytující jediné světlo v místnosti. Umyvadlo a dbán ukazovaly, k čemu jetě stůl slouí, kdy ho Robert nepouívá k práci.

Pojď dál a zavři dveře.”

Spár poslechl a nejistě zůstal stát před Robertem. Smí se to?” zeptal se nakonec.

Co jestli se smí?”

Abych se tě já ptal.”

Robert se usmál. Konečně. Nejene se to smí, taky se to doporučuje. Co tě trápí?”

Mnoho věcí, pane.”

Robert zvedl obočí. Pane?”

Nevím, jak ti mám jinak říkat, a vichni říkají, e jsi můj pán.”

Robert ukázal na postel. Posaď se.”

Spár se neohrabaně posadil.

Pro začátek: hodí se, abys mi říkal ťpaneŤ, před kadým, koho známe, ale kdy jsme sami nebo s Paskem, smí mi říkat ťRoberteŤ. Jasné?”

Je mi jasné, e to mám dělat. Není mi jasné proč.”

Robert se usmál. Má stejně bystrý mozek jako zrak, Spáre stříbrného sokola. Tak o čem jsi se mnou chtěl mluvit?”

Spár si poskládal mylenky a chvíli zvaoval slova, ne se zeptal: Co se mnou má v plánu?”

To ti dělá starosti?”

Spár na chvíli sklopil zrak, pak si připomněl otcova slova, e by se měl druhým lidem vdycky dívat do očí a vechny problémy řeit přímo. Dělá mi to starosti.”

A přesto jsi čekal celý měsíc, ne ses zeptal.”

Spár znovu chvíli mlčel, ne řekl: Musel jsem hodně přemýlet. Jsem bez svého lidu. Vechno, co znám, je pryč. Nevím u, kdo jsem.”

Robert se narovnal a zlehka zabubnoval prsty o stůl. Ví, co je tohle?” Dotkl se velkého svazku pergamenů.

Myslím, e psaní.”

Říká se tomu kniha. Jsou to vědomosti. Existuje mnoho knih s mnoha různými vědomostmi, stejně jako se od sebe lií lidé.

Někteří lidé ijí své ivoty. Spáre, ani by se museli rozhodovat. Narodí se na nějakém místě, vyrostou tam, někoho si vezmou, zplodí děti, zestárnou a umřou pořád na stejném místě. Tak by to asi bylo s tebou, e ano?”

Spár kývl.

Jiné lidi osud vyvrhne a oni si musejí svůj ivot vybrat. Tak je to s tebou teď.”

Ale já jsem tvým dluníkem.”

A ten dluh splatí. Co pak?”

Nevím.”

Tak to máme společný cíl, protoe kdy zjistíme, jak bys mi mohl nejlépe slouit, zjistíme taky, jaký je tvůj osud.”

To nechápu.”

Robert se usmál. To zatím není nutné. Časem to pochopí. Teď ti povím něco, co bys měl vědět.

Přítí rok stráví tady u Kendricka. Bude dělat spoustu věcí, pracovat v kuchyni, jako doposud, a taky ve stáji i jinde, podle toho, kde to Kendrick bude povaovat za nutné. Taky bude čas od času slouit Calebovi nebo Magnusovi, pokud tě během svého pobytu tady budou potřebovat. A čas od času bude cestovat se mnou.” Otočil se a poloil ruku na knihu. A zítra začneme tím, e tě naučím číst.”

Číst, Roberte?”

Má bystrý mozek. Spáre stříbrného sokola, ale necvičený. Tvůj lid tě vycvičil, abys byl dobrým orosinským muem. Teď se musí naučit, jak to chodí ve světě.”

Pořád to nechápu, Roberte.”

Robert Spárovi pokynul, a vstane, a řekl: Bě pryč a vyspi se. Časem to pochopí. Cítím v tobě velikost. Spáre. Můu se mýlit, ale jestli ten potenciál nerozvine, nebude to z nedostatku snahy.”

Nevěda, co odpovědět, se Spár jenom otočil a odeel. Ve dveřích se jetě zarazil a pomyslel si: Potenciál k čemu?

Spár čekal, meč připravený. Magnus stál o kousek dál a pozoroval ho. Chlapec ji byl zlitý potem a na ramenou a na zádech měl rudé podlitiny.

Před ním stál Kendrick s dřevěným cvičným mečem v ruce a pokynul chlapci, a znovu zaútočí. Nechával Spára pouívat skutečný meč s tvrzením, e jestli ho kluk dokáe krábnout, tak si to zaslouí, a zatím předvedl, e je skutečně dobrý, a neměl na sobě ani rám. Jene Spár byl rychlý a rychle se učil, take se ke Kendrickovi dostával stále blí.

Magnus během cvičení mlčel, jen ve pozorně sledoval.

Spár zaútočil. Tentokrát drel meč tak, jako by se chystal k seku shora dolů, ale náhle se pootočil a sekl dolů a do strany směrem na Kendrickův nechráněný levý bok. Kendrick ten pohyb vycítil a na poslední chvíli a jen tak tak stačil výpad odrazit. Spár se vak otočil zpátky a sekl přes ruku po Kendrickově pravé straně, kterou teď měl nechráněnou, jak se příli natáhl, aby odrazil předchozí ránu.

S uspokojivým bouchnutím Spár plácl hostinského naplocho do zad. Kendrick jen hekl a vykřikl: Zadr!”

Spár se otočil a hruď se mu dmula, jak se snail popadnout dech. Hostinský si ho prohlíel.Kdo tě to naučil, kluku?”

Nikdo, pane. Jenom… mě to před chvílí napadlo.”

Hostinský si sáhl na záda a třel si místo, kam ho Spár zasáhl. Dobrej pohyb a větinu ermířů by nenapadl, nato aby ho zvládli, ale tys s ním přiel hned napoprvý.”

Spár nevěděl, co říci. Nebyl si jistý, jestli to je pochvala, nebo ne. Roldemskyji mluvil téměř plynule, ale některé nuance a idiomy mu stále unikaly.

Kendrick podal Spárovi cvičný meč se slovy: Dneska to bylo moc dobrý. Ulo je a zeptej se Lea, jakou práci pro tebe má v kuchyni.”

Spár si rukávem otřel čelo, vzal obě zbraně a spěchal ke kuchyni. Kdy byl z doslechu, promluvil Magnus.

Tak co si myslí?”

Je jako kočka,” prohlásil Kendrick, Byl bych vsadil pytel zlata, e nejmíň dalí dvě lekce se mě ani nedotkne. Nejdřív jsem ho mohl mlátit jako ito. Pak to pochytil a rány čekal. Nejdřív obrana, věděl, e přeití je důleitějí ne vítězství. A je chytrej, nejen rychlej.”

Jak dobrý můe být?”

Kendrick pokrčil rameny. Kdybys chtěl řezníka, můe ho za měsíc poslat dobývat město. Jestli ale chce ermíře, bude potřebovat lepí učitele, ne jsem já.”

A kde takového najdu?”

Půjč mi ho na rok a pak bude připravený pro Dvůr mistrů v Roldemu. Rok dva tam a bude z něj nejlepí ermíř, jakýho jsem kdy viděl.”

Tak dobrý?”

Kendrick kývl. Lepí. Můe být ze vech nejlepí, pokud ho cestou někdo nezkazí.”

Magnus se opíral o svou elezem pobitou hůl a díval se na místo, kde naposledy byl Spár, jako by si chtěl podret obraz unaveného jinocha, celého zlitého potem a s mokrými vlasy, jak spěchá do kuchyně. Co třeba?”

Pití. Drogy. Hraní. enský. Jako obvykle.” Podíval se na Magnuse. Nebo intriky, co pro něj chystá tvůj otec.”

Magnus kývl. Otec nechal chlapcův osud v Robertových rukou. Spár do naich plánů nezapadá… zatím, ale Robert o něm otci podává hláení a povauje ho za astnou náhodu.”

astnou pro koho?” opáčil Kendrick. Pojď, musím se vykoupat. Ten mládenec mě utahal víc, ne jsem si myslel.”

Magnus řekl: Kdyby ho Robert s Paskem nenali, chlapec by zemřel se zbytkem svého kmene. Podle Roberta je vechno od té doby vypůjčený čas. Kluk dostal druhou anci.”

A, ale kdo tu anci vyuije?” zeptal se Kendrick. To je otázka.”

Vechny nás vyuívají, tak nebo tak. Myslí si snad, e by můj ivot mohl být jiný?”

Ne, tvůj osud je daný prostě tím, kdo jsou tvoji rodiče. Ale tvůj bratr měl na vybranou.”

Vlastně ani ne,” povzdechl si Magnus. Caleb sice nemá nadání na magii, ale mohl se stát něčím víc ne jen vojákem.”

Kendrick namítl: Tvůj bratr je víc ne jenom voják. Elfové ho naučili lovit, umí víc jazyků, ne já jich znám, a je jeden z nejlepích studentů na světě. Ké bych ho měl u sebe, kdy jsme potlačovali to povstání v Bardakově Svěráku. Pokouet se dostat informace ze zajatců ve Zrádcově zátoce nebyla ádná legrace, to ti teda povím. Caleb pozná, kdy někdo le, stačí se mu jen na člověka kouknout.” Kendrick potřásl hlavou. Ne, na ádným členovi vaí rodiny není nic, co bych povaoval za nedostatečný. A myslím, e stejný je to i s klukem. Můe skončit různě.” Plácl Magnuse po rameni. Jenom ho nezničte tím, e se budete snait, aby z něj bylo co nejvíc, příteli.”

Magnus Kendricka pustil před sebe, sám se otočil a podíval se na oblohu, jako by se pokouel vyčíst něco ze vzduchu. Zaposlouchal se do zvuků lesa a otevřel své smysly. Vechno bylo, jak být mělo. Ohlédl se. Co ho tak zaujalo? Moná to, jak ho Kendrick varoval kvůli chlapci. Přesto meč není vykován, dokud kov neprojde ohněm, a pokud je v oceli nějaká vada, tak se objeví právě tehdy. A pokud otec neuspěje, tak v nadcházející válce bude potřeba kadá čepel.

Spár zvedl poslední pytel mouky na hromadu, kterou budoval. Z Latagore dorazil náklad zásob a on ho celé odpoledne vykládal a tahal dolů do sklepa pod kuchyní. Kromě mouky na celou zimu tu byly koe se zeleninou a ovocem, přivezeným z cizích zemí a konzervovaným nějakým prapodivným uměním, jeho podstatu nechápal, ačkoliv v kuchyni vyslechl dost, aby věděl, e taková kouzelná konzervace je natolik drahá, e si ji můou dovolit jen páni lechtici a boháči.

Leo a Martha se ujali různých malých krabiček s kořením, bylinkami a přísadami, které kuchař povaoval za draí ne byla jejich váha ve zlatě. Vechny zásoby na zimu spolu s tím, co vypěstovali v zahradě a posbírali na podzim v lese a co Spár s Calebem ulovili, znamenaly, e v zimě nebudou hladovět, ba e se budou mít lépe, ne byl chlapec zvyklý.

Spáre!” zavolala shora Lela. Spěchal za ní po irokých dřevěných schodech. Stála u vozu a tvářila se uchváceně. Hele!” ukazovala na oblohu.

Padal sníh, maličké vločky, které rozfoukával slabý vánek, z nich větina se rozpustila, jetě ne dopadla na zem. Je to jenom sníh,” poznamenal Spár.

Lela napulila rty, co byl jeden z mnoha výrazů, při nich se mu stahoval aludek. Je to nádherné,” vyhrkla. Copak tobě to nepřipadá krásné?”

Spár se chvíli díval na vločky a pak řekl: Nikdy jsem o tom neuvaoval. U nás doma sníh znamenal měsíce strávené v domě a lov v závějích, co ti sahají a po prsa.” Z nějakého důvodu mu při slově prsa sklouzl pohled na Lelino bujné poprsí, i kdy oči okamitě zvedl. Po lovu mě vdycky bolely prsty na nohou.”

Aha,” prohlásila s hraným nesouhlasem.

Nemá smysl pro krásu. Já pocházím ze země, kde nikdy nesněí. Je to krása!”

Spár se usmál. Kdy to říká.” Podíval se na vůz a viděl, e je prázdný. Musím jít říct vozkovi, e u jsem skončil.” Zavřel velké dveře do sklepa a zamířil do kuchyně. Tam si uvědomil, jak venku prochladl, protoe mu tady bylo horko.

Vozka a tovary seděli u stolku v rohu kuchyně a jedli, co jim Martha připravila. Kdy k nim Spár přistoupil, vzhlédli. Vůz je vyloený,” oznámil jim chlapec.

Tovary, vyzáblý mu s nosem jako orlí zoban, se usmál, čím předvedl, e mu chybějí dva řezáky. Buď tak hodnej a vypřáhni koně, jo? Jetě jsme tu neskončili a jim by neprospělo stát v zimě. Zůstanem tu přes noc a ráno vyrazíme zpátky na sever.”

Spár kývl a otočil se ke dveřím, jene Lars ho zastavil, Neměl by ses starat o jeho koně. To je jeho práce.”

Spár pokrčil rameny. Mně to nevadí. Nejsou tu ádní hosté a já se buď můu postarat o koně, nebo tady drhnout hrnce. Není moc z čeho vybírat.”

Lars utrousil: Poslu si,” a vrátil se ke své práci.

Spár se vrátil ven. Ta chvilka v kuchyni stačila, aby mu vzduch venku přestal připadat svěí a začal být nepříjemný. Spěchal k vozu a odvedl koně ke stodole. S jankovitými zvířaty u to uměl docela dobře, a třebae pár pokusů o jízdu na nich nebylo moc příjemných, práce ve stáji mu přila snadná a větinou příjemná. Těký povoz táhli čtyři koně a chtělo to trochu přesvědčování, ne couvli dost daleko, aby vůz nepřekáel. Spár koně rychle vypráhl a zavedl je do stodoly, nače se pustil do hřebelcování. I kdy stáli skoro půl hodiny bez pohybu, zatímco vůz vykládal, byli stále zpocení. Kdy je hřebelcoval, stoupala z nich pára a vzduch byl protivně studený.

Ne jim roznesl vodu a krmení, věděl, e se počasí opravdu změnilo. Vyel ven na dvůr a podíval se na oblohu. Slunce zapadalo, ale mraky byly tmaví a sněilo hustěji. Pomyslel si, e vozka a tovary si budou muset pospíit, aby se dostali do Latagore, protoe jinak v přítích dnech bude sníh sahat a po náboje kol. Pokud budou mít těstí. Jestli přijde pořádná vánice, budou muset zůstat celou zimu u Kendricka.

Večeře proběhla bez příhod. Kdy bylo v kuchyni poklizeno a chleba připravený na ranní pečení. Spár chtěl odejít do pokoje, kde bydlel s Larsem a Gibbsem, ale objevila se Lela. Jetě nechoď spát,” eptla, vzala ho za loket a vedla ho do spíe mezi enkem a jídelnou, kde pootevřela dveře do enku.

U krbu tam seděl Gibbs a s korbelem piva v ruce hleděl do řeřavých uhlíků. Lela zavřela dveře a poouchle se usmála. Lars ten pokoj bude jetě chvíli potřebovat.”

A k čemu?” podivil se Spár.

Vykulila oči a zahihňala se. K čemu? Ty neví?”

Zamračil se. Kdybych to věděl, ptal bych se?”

Hravě mu poloila ruku na břicho a strčila do něj. Je tam s Meggie.”

Spár řekl: Proč?” Ale ne stačila odpovědět, dolo mu to. Potřebují být sami?” ujioval se.

Oveme, hlupáčku!”

U mých lidí to je jiné,” vysvětloval jí. My v zimě ijeme ve společných domech a mui a eny spolu často lehávají pod medvědí kůí. Vichni ostatní předstírají, e to nevidí.”

No, my to tady vidíme,” ujistila ho, podívala se na něj s leskem v očích a pravila: Vypadá ustaraně. Co se děje?”

Spár se v duchu vrátil k Meggiinu prchavému úsměvu a práčku a tomu, jak se při chůzi lehce pohupuje, a nakonec přiznal: Nevím.”

Lela náhle vyvalila oči. Ty árlí!”

Spár řekl; To slovo neznám.”

Ty chce Meggie pro sebe!” vysvětlila mu se smíchem.

Spár zrudl a nejradi by byl někde jinde. Nevím, co tím myslí,” zakoktal.

Lela si ho dlouze prohlíela. Začíná z tebe být moc hezký mladý mu. Spáre.” Vzala ho kolem pasu a přitáhla si ho blí. U jsi někdy byl se enou?”

Spárovi se zrychlil tep a nedokázal promluvit. Nakonec jen zavrtěl hlavou.

Lela se zasmála a odstrčila ho. Jsi pořád takový kluk.”

Spár se náhle rozzlobil. Ta poznámka ho z nějakého důvodu popíchla, a skoro zařval: Ne, jsem orosinský mu! el jsem za svou munou vidinou a…” Zarazil se.

Měl bych na obličeji muné tetování, nebýt toho, e mi zavradili rodinu.”

Lelin výraz změkl, znovu k němu přistoupila. Promiň. Já zapomněla.”

Kdy se k němu přitiskla a políbila ho, hněv ho přeel. Měla měkké, teplé rty, kterého nesmíme rozruily. Pevněji chytil a přitáhl si ji k sobě, a vykvíkla na protest. Lehce ho odstrčila a napomenula jej: Jemně.”

Spár zmateně zamrkal, hlavou mu vířily pocity, které ani neuměl pojmenovat. Zoufale touil znovu ji obejmout.

Usmála se. O hře mezi mui a enami neví nic.”

Hře?”

Vzala ho za ruku. Viděla jsem, jaké hry tě učí Robert s Magnusem. Teď je, myslím, na čase, abych tě naučila tu ze vech nejlepí hru.”

Poněkud ustraený a zároveň plný nadějí se Spár drel Leliny ruky, kdy ho vedla přes enk do pokoje, kde bydlela s Meggie.

Gibbs viděl, co se děje, zazubil se a zvedl korbel na pozdrav. Kdy se vydali nahoru k nyní prázdným hostinským pokojům prohodil: Budou sem muset vzít jetě jednu holku.”

Jeliko neměl jinou útěchu, rozhodl se pro dalí pivo, ne si půjde najít místo, kde přespí.

5

Cesta

Spár kýchl.

Moc pepře,” usoudil Leo.

Spár si lemem zástěry otřel oči a kývl. Pracoval u v kuchyni rok a poslední čtyři měsíce se tu cítil jako doma. Stále posluhoval tam, kde mu to Kendrick přikázal, ale poslední dobou trávil větinu času s kuchařem.

Před čtyřmi měsíci veel Leo do kuchyně, vzal si Spára k sobě a ukázal mu, jak připravit těsto na slané koláče. Bylo to prosté, dávalo se do nich jen sádlo a mouka. Pak přeel k mytí zeleniny a ovoce. Odtud se vypracoval k přípravě prostých pokrmů. V posledních týdnech se pak učil základům pečení a přípravy masa a nyní secvičil v omáčkách.

Spár se usmál.

Co tě tak pobavilo, mladíku?” chtěl vědět Leo.

Zrovna mě napadlo, e připravit jídlo k jezení chce mnohem víc, ne jsem se naučil jako kluk. Otec a ostatní mui z vesnice sedávali kolem velkého roně, na kterém se otáčel jelen, mluvili o lovu nebo o úrodě nebo čí syn je nejrychlejí běec a eny pekly chleba nebo vařily maso nebo polívku.

Máma by na koření ve tvé kredenci kulila oči, Leo.”

I prostá strava můe být výzvou, Spáre. Hovězí na rozen se musí v pravou chvíli lehce osolit a opepřit a pak snad před podávání přizdobit kouskem česneku.”

Spár se zazubil.

Máma by podávání nerozuměla.”

Ty jsi z něj viděl jen malinký kousíček, chlapče,” podotkl Leo. To, co tu děláme, větina kmánů stejně neocení, a i ti pánové a paní, kteří se tu cestou zastaví, by nai stravu povaovali za prostou v porovnám s tabulemi, u nich jídají ve velkých městech.

lechtické tabule v Rillanonu a Roldemu jsou kadý večer obtíené výsledky práce desítek kuchařů a stovek kuchtíků jako ty. Kadý podnos je přizdoben správnou porcí jídla, správnou porcí té které pochoutky. Je to hotové umění, chlapče.”

Spár řekl: Kdy to říká, Leo. I kdy já si nejsem jistý, co myslí tím ťuměnímŤ. My taková slova nemáme.”

Leo přestal míchat omáčkou a podivil se: Váně ne?”

Spár mluvil roldemsky plynně a teď ho opravovali pouze ve výslovnosti a občas, kdy s nadením pouil nějaké sprosté slovo, co zřejmě Lea bavilo, Roberta drádilo a Marthu rozčilovalo. Orosiniové neměli problémy se sexem ani s dalími tělesnými funkcemi a Spárovi připadalo zábavné, e popisování kálení či sexuálního aktu se v roldemské společnosti povauje za ťneslunéŤ.

Ne,” odpověděl Spár. Orosintina má jako nejblií výraz nejspí ťpůvabŤ nebo ťkrásuŤ, ale představa, e něco dělá, jen abys to dělal… s něčím takovým jsem nevyrůstal.” Spár se za loňský rok s vyvraděním své rodiny konečně srovnal. Teď to místo stralivé bolesti byla spí chmurná vzpomínka, která ho občas straívala. Zoufalství bylo pryč. Částečně za to vděčil tomu, e se učil novým věcem, zbytek byla práce Lely.

Tak dobrá,” prohlásil Leo. Člověk se holt učí pořád.”

Spár souhlasil. Máme -” hned se opravil, - měli jsme umění v některých řemeslech, která vykonávaly eny.

Moje babička ila vzorované pokrývky, jakých si vichni ve vesnici náramně povaovali. Ná aman a jeho pomocníci dělali modlitební… vy pro to nemáte slovo, kruhové vzory z barevného písku. Při práci zpívali a modlili se, občas i několik dní, ve zvlátním stanu, který si stavěli a pracovali v něm. Kdy skončili, celá vesnice se sela, aby se podívala na jejich práci a zazpívala, zatímco vítr odnáel modlitbu k bohům. Některé byly moc hezké.” Spár se odmlčel. Ty obrázky, které má Kendrick pověené v jídelně…”

Ano?” vybídl jej Leo.

Přál bych si, aby se pokrývky mé babičky nebo pískové modlitební kruhy daly takhle uchovat na památku a pověsit na zeď, aby je lidi viděli. Byly moc krásné.”

Mít oko pro krásu. Spáre, je dar,” podotkl Leo.

Vtom do kuchyně vkročila Lela.

A kdy u mluvíme o kráse…” zamumlal Leo s úsměvem.

Spár se na dívku podíval a usmál se. Jeho lidé uměli v přítomnosti cizinců skrývat pocity, ale on teď osazenstvo kuchyně povaoval za svou rodinu a o jeho vztahu s Lelou vichni věděli. Skoro celý poslední rok spával v její posteli. Bylo mu skoro estnáct, podle měřítek svého lidu u byl mu, byl by enatý a touhle dobou u měl nějaké dítě, kdyby vesnice přeila.

Lela se taky usmála.

Čemu vděčíme za tuhle milou návtěvu?” zeptal se Leo. U jste dopraly?”

Ano,” odvětila drze. Meggie a Martha skládají poslední barevné loní prádlo a já se přila podívat, jestli tu není něco na práci.”

No ovem,” uculil se kuchař, kousek Spára postrčil, namočil líci do omáčky, kterou mladík připravoval, a ochutnal. Dlouho se díval do prázdna a pak řekl: Prosté, ale… bez chuti.” Prsty zatančil nad malými nádobkami s kořením před sebou, vzal petku toho, troičku tamtoho a přihazoval to do omáčky. Tahle je ke kuřeti, mládenče, pomalu pečenému kuřeti. To je maso bez chuti, není tak výrazné jako ty skvělé křepelky a krůty, co nosívá z lovu. Ty vyadují prostou omáčku, aby vynikla chu masa. Tahle omáčka naopak potřebuje dodat chu masu. Na!” Strčil Spárovi líci ke rtům. Ochutnej!”

Spár poslechl a kývl. Přesně takovou omáčku se pokouel uvařit. Take bych měl pouívat víc koření, Leo?”

Dvakrát víc, chlapče, dvakrát víc.” Kuchař odloil líci a utřel si ruce do zástěry. Teď buď tak hodný a pomoz Lele oprat zeleninu.”

Spár kývl a přeel k velkému dřevěnému dřezu upevněnému k zadní stěně kuchyně. Byl v něm malý odtok, který chytře procházel zdí a vyprazdňoval se do kanálku, vedoucího kolem domu, a pak rourou pod zem a do umpy, kterou nechal Kendrick vykopat za zdí kolem dvora. Spár zvedl vědro studené vody a pomalu lil vodu do dřezu. Lela pod pramínkem oplachovala čerstvě vykopanou zeleninu. Byla to první jarní úroda a při pomylení na čerstvou mrkvičku, ředkvičky a tuřín se Spárovi sbíhaly sliny.

K čemu ta omáčka?” zeptala se Lela. Dneska přece nemáme ádný hosty.”

Právě proto,” odpověděl Spár. Leo usoudil, e kdy není, kdo by si na omáčku stěoval, nechá mě to zkusit.”

Musí se hodně zlepovat,” podotkla Lela. Tuhle nehodil na zem.”

Pravda,” usoudil Spár. Vy se občas chováte dost divně.”

My e jsme divní?” Třepla po něm kapky vody z prstů, kdy pokládal vědro. Z toho, co jsi vykládal o svých lidech, jsi ty ten divnej.”

Spár se zachmuřil. Vlastně na tom nezáleí. Já jsem jediný, kdo z nás zůstal.”

Snaila se potlačit pobavení.. Aha, ranila jsem tvý city. Hravě ho políbila na tvář. Budu ti to muset vynahradit.”

Nálada se mu okamitě zlepila. Jak?”

Zatočila se před ním. Umej za mě dřez, a jestli dneska večer přijde do mýho pokoje, uvidí.”

Do kuchyně přiel Lars se čtvrtkou hovězího. Tohle je poslední ze zimních zásob,” hlásil. Chladírna je prázdná.” Chladírna byla podzemní spí, kterou nechal Kendrick vykopat. V zimě tam mrzlo, jako vude jinde, a potraviny, které se tam uloily, rychle zmrzly také. Na jaře vak v chladíme tálo pomaleji a vechno zůstalo zmrzlé a do začátku léta a přes léto tam bylo hodně chladno a do dalího sněhu.

Leo řekl: Budeme muset zajet do Latagore. Kromě zásob musíme koupit i nějaký dobytek.”

Spár se zeptal: Můu jet taky?”

Leo se pokrábal na bradě.

Já nevím, chlapče. To asi musí rozhodnout Robert. Společnost bych uvítal, ale obvykle jezdím s Kendrickem nebo jedním z mládenců.”

Lars pověsil maso na hák, vytáhl velký nů a začal maso řezat. Proč tam chce jet. Spáre?”

Jetě nikdy jsem nebyl ve městě,” vysvětloval Spár. Rád bych nějaké viděl.”

Tak dobrá,” slíbil Leo, zeptám se Roberta, co si o tom myslí.”

Kdy Spár uklízel zbytky zeleniny z dřezu, uvaoval, na co se těí víc, zda na návtěvu u Lely po večeři, nebo na návtěvu města.

Kdy vyjeli na vrchol. Spár viděl, jak se před nimi jakoby kouzlem objevuje jezero. Sjíděli z lesů Latagore, známých jako Velký hvozd, mezi zvlněné kopce a malá údolí. Nakonec dorazili k hluboké stri, vytvořené malou, ale rychle tekoucí řekou. Výhled nalevo jim zakrýval skalní útes, na něm rostly zvlá umíněné keře, drící se skály, jak to jen lo. Napravo terén prudce klesal k řece a v dálce byla vidět modř, co muselo být Velké latagorské jezero.

Spára fascinovalo vechno, co viděl, a celou cestu mlčel. Co bylo dobře, protoe z důvodů, které Spárovi nesdělil, poslal Kendrick na trh Caleba.

Spár il u Kendricka dost dlouho, aby rozlouskl několik záhad týkajících se podivných vztahů mezi těmi, kdo v hostinci pracovali a kdo tam bydleli. Kendrick hostinec vlastnil a vedl, o tom nebylo pochyb. Robert vzhledem ke Kendrickovi zaujímal vyí postavení, ale Spár si nebyl tak docela jistý, jak to doopravdy je. Robert a Pasko odjíděli i na celé týdny - jednou na dva měsíce - vraceli se a zase v hostinci chvíli bydleli. Právě teď se vypravovali na dalí cestu, a a se Spár vrátí, budou pryč.

Spár se snail pochopit vztahy v hostinci z hlediska svého lidu, ale po nějaké době usoudil, e mu právě tenhle přístup v pochopení brání. Věděl, e Kendrick má někde syna, o něm se málokdy zmiňoval. Věděl, e Leo a Marthajsou mu a ena, ale bez vlastních dětí. Také věděl, e Lars a Meggie jsou příleitostní milenci, i kdy právě nyní zjevně procházeli jedním z mnoha období, kdy na sebe skoro nepromluvili. A věděl, e i kdy ho vichni povaují za Lelina mue, není si sám jistý, co si o tom myslí Lela. Vztahy mezi sluebnictvem v hostinci - tedy mezi těmi, kteří buď bydleli v hostinci samotném, nebo na jednom z okolních statků, které Kendrick vlastnil a které jeho hostinec zásobovaly zeleninou - rozlutil. Hodně věcí mu vak stále bylo cizích. Přes pocit, e mezi osazenstvo kuchyně patří, se stále cítil osamělý, scházela mu tradiční pouta rodiny a klanu.

Přestal na to myslet. Zabývat se ztracenou minulostí vedlo jen k zoufalství a on věděl, e si musí ze ivota vzít to nejlepí, co se mu nabízí. Díval se, jak se jezero přibliuje a zvětuje. Pak přejeli dalí hřeben a on spatřil město Latagore.

Polední slunce vytvářelo ve městě prudké kontrasty: hrany a linie, obrysy a tvary. Spár zprvu nedokázal vstřebat vechen ten zmatek, ale po chvíli se začal vynořovat řád. U Kendricka byla největí lidmi vybudovaná stavba, jakou zatím viděl, a čirá rozloha města ho málem přemohla. Město stálo na břehu zátoky asi míli iroké, take to vypadalo, jako by je na břeh posadila ruka nějakého obra.

Caleb se ohlédl a viděl, jak Spár zírá. Co vidí?”

Spár tu otázku znal, Robert mu ji kladl pořád, stejně jako Magnus, kdy Spára učil. Nelo o dojmy či pocity, ale spí o podrobnosti, jich si vímal: fakta, jak to nazval Robert.

Spár začal okamitě analyzovat. Město má okolo hradbu, táhne se do vody… řekl bych tak sto yardů, moná víc.” Přimhouřil oči. Uprostřed města je velká budova, která se zvedá dost vysoko, aby z ní bylo vidět na míle daleko. Nevím, jak se jí říká.”

Říká se jí citadela. Kdysi to byl hrad, který tu postavili, aby chránil břeh jezera. Kolem něj vyrostlo město.”

Je tam pět velkých… věcí, které trčí do vody.”

Mola.”

Spár se chvíli rozhlíel, pak si uvědomil, jak je jezero velké. Tohle přece nemohlo být jezero, muselo to být moře.

Calebova otázka ho vytrhla ze zasnění. Co dál?”

Spár začal vypočítávat podrobnosti, které zahlédl svým téměř nadpřirozeně bystrým zrakem. Pokadé, kdy narazil na něco neznámého a snail se to popsat, Caleb mu sdělil jméno, a on pokračoval dál.

Kdy sjeli z kopce a po pláni vyrazili k městu. Spár se musel spolehnout na svou pamě. Kdy se dostali k háji, který jim pohled na město zakryl, Caleb pravil: Vedl sis dobře. Něco ti ulo, ale dávat pozor je pro tebe nové.”

Dávat pozor na co?” chtěl vědět Spár.

Caleb se usmál - co byla vzácnost - a odpověděl: No na vechno. Dávej pozor na vechno.”

Proč?”

Projeli lesíkem a přes louku a Spár čekal na odpověď. Konečně Caleb promluvil: Kdy jsi na lovu, na co si dává pozor?”

Na vechno,” odvětil Spár. Na směr větru, na pachy ve vzduchu, na zvuky lesa, na vechno, co nechává stopy.”

Caleb kývl. Vdycky to ber tak, e jsi na lovu.”

Vdycky?” ujioval se Spár.

Vdycky.”

Proč?”

Protoe tě to udrí naivu,” sdělil mu Caleb.

Dalí hodinu jeli mlčky, a dorazili ke křiovatce a hostinci. Byla hodina po poledni a Caleb řekl: Necháme tu odpočinout koně a najíme se. Ve městě budeme k večeři.”

Spár nic nenamítal. Na silnici strávili dva dny, a i kdy spaní pod vozem mu nevadilo, vyhlídku na teplé jídlo uvítal.

Hostinec byl maličký, jen zastávka pro těch pár lidí, kteří se na cestě do Latagore trochu opozdili, nebo, jako Caleb a Spár, se tu zastavili na oběd. Na znamení nade dveřmi byl vidět mu s vidlemi v jedné a velkým hrnkem v druhé ruce. Obrázek byl vybledlý, ale Spár viděl, e se mu tváří blaeně.

Co je tohle za místo?” zeptal se Caleba tie, kdy se vůz zastavil.

Jmenuje se to tu U astného sedláka.”

Jak uslyel vůz, vynořil se zpoza domu chlapec a poslouchal, kdy mu Caleb nakazoval, jak se postarat o jejich dva koně. Jeliko byl vůz prázdný a koně stále při síle, potřebovali jenom vodu a trochu sena. Při dlouhé cestě zpátky do kopců s naloeným vozem budou potřebovat oves a víc odpočinku.

Caleb Spára zavedl do enku a zamířil k prázdnému stolu v rohu. Sundal si černý klobouk a posunul si meč, aby se mohl pohodlně posadit, nače pokynul Spárovi, a se posadí naproti němu.

Přistoupila k nim příjemná ena ve středních letech a zeptala se, co si budou přát. Caleb objednal jídlo a pivo pro oba a pak se jal pozorovat ostatní hosty.

V enku byl klid, obědvali tu jen čtyři dalí mui. Dva bylí očividně obchodníci, obtloustlí pánové v odolných, přesto dobře uitých cestovních atech. Druzí dva seděli u stolu vedle, hlavy měli dohromady a tie se bavili. Vypadali na bojovníky. Oba měli prostý at - haleny, kalhoty a kazajky - ale Spár neviděl ádné perky. Holínky a zbraně vak měli ve velmi dobrém stavu, co Spár povaoval za známku toho, e hodně chodí a bojují.

Přinesli jim jídlo a Spár s Calebem mlčky jedli. Nebylo to tak dobré jako u Kendricka, ale bylo syté a pivo mladíkovi chutnalo.

Ne dojedli, ostatní čtyři mui vstali a odeli společně. Kdy byli pryč, Caleb se zeptal: Kdo to podle tebe byl?”

Dva kupci na cestě do Latagore a dva strání, kteří je doprovázejí.”

Sluný odhad. I kdy já bych se vsadil, e ve vzduchu je jetě něco.”

Jak to myslí?”

Není neobvyklé, aby strání jedli se svými zaměstnavateli, i kdy u jiného stolu, jako ti dva, ale zřejmě se bavili o něčem, co nechtěli, aby jejich zaměstnavatelé slyeli. Větinu času strávili váným rozhovorem.”

Spár pokrčil rameny. Nejsem si jistý, co to znamená,” přiznal.

Neznamená to nic, a na to, e pro stráné to nebyla ťobvyklá práceŤ. Jeden se svého jídla ani nedotkl.” Ukázal na stůl, u něho oba bojovníci seděli, a Spár viděl, e jeden talíř je vskutku nedotčený.

Spár za rok u Kendricka obslouil dost stráných a oldnéřů, aby věděl, e větina jích sní vechno, co se před ně poloí, jako by to bylo jejich poslední jídlo. Dobrá, Calebe. Co to znamená podle tebe?

Kdy jsme přijíděli, tak ani na dvoře za hostincem, ani vedle domu nestál ádný vůz, ale chlapec, který nám přiel naproti, se staral o čtyři koně.”

Spár si vzpomněl na to, co viděl a co věděl o kupcích na cestách. Take to by znamenalo, e ti dva kupci jedou do Latagore nakoupit zboí.”

Nebo zařídit převoz někam jinam, ale nehodlají ve městě nic prodávat.”

Co znamená, e vezou zlato.”

Moná, ale ti dva oldnéři, které si najali, si to určitě myslí.”

Spár honem dojídal.

Co to dělá?” zeptal se Caleb.

Pospííme si za nimi a pomůeme jim, ne?”

Ne,” prohlásil Caleb. Na cestě narazí na dost potíi i bez toho, abys na sebe bral cizí.”

Ale ti dva strání je určitě zabijí,” namítl Spár, dopil pivo a vstal. Můeme zarazit hnusnou vradu.”

Caleb zavrtěl hlavou.

Nejspí si vezmou zlato, které kupci mají, a koně a nechají je dojít do Latagore pěky. Ne dorazí do města, oba oldnéři u odplují na druhý břeh a budou na cestě na Výiny nebo do Pobření Hlídky.”

Nebo by jim prostě mohli podříznout krk a zdret se v Latagore. Ten nervózní by mohl zpanikařit a udělat nějakou nepředloenost.”

Caleb vstal a přivolal si enu, která je obsluhovala. Řekni chlapci, a nám připraví vůz.” Podíval se na Spára. Abychom je dohonili, budeme muset koně pořádně popohnat.”

Nejspí ne,” usoudil Spár. Ti oldnéři nevypadalí na někoho, kdo jezdí rychle. Budou chtít kupce oklamat, dokud nezaútočí. Ty u jsi tudy jel. Kde je podle tebe nejlepí místo na vradu?”

Asi pět mil odsud je hluboká rokle, která hraničí se silnicí. Kdybych já chtěl zaútočit, udělal bych to tam, protoe pak by bylo snadné odtáhnout těla do rokle a rychle se vrátit na silnici, ani by si toho někdo viml. Mohlo by trvat měsíce, ne by na těla někdo narazil.”

Spár řekl: Tak to si musíme pospíit. U musí mít aspoň míli náskok.”

Caleb na Spára chvíli upíral zvědavý pohled, pak pravil: Tak tedy jeďme.”

Museli pár minut počkat, ne měli vůz připravený. Chlapec vyhřebelcoval koně a Caleb mu dal měďák za práci navíc.

Caleb pobídl koně do rychlého kroku a ti frkali na protest proti tak rychlému tempu. Jestli má pravdu, dohoníme kupce a stráe těsně před tou strí.” Ohlédl se a viděl, jak se Spár tváří odhodlaně. Proč se do toho chce tolik plést, příteli?”

Spár se zamračil. Neschvaluju vradění.”

Caleb kývl a pak řekl: Jestli se chce chovat jako hrdina, docela by se hodilo mít nějakou zbraň.”

Spár kývl, otočil se a zpoza kozlíku vytáhl meč a nů. Zatím neviděl důvod si je brát.

Caleb pobízel koně a po nějaké době se zeptal: Jak byli ti dva oldnéri ozbrojení?”

Spár bez váhání odpověděl: Ten vyí a klidnějí měl na pravém boku dlouhý meč - je levák. Na levém boku měl dlouhou dýku a v pravé holínce jsem zahlédl vrhací nů.

Ten nervózní měl krátký meč u levého boku a dvě dýky na pravé straně. V černé kazajce bez rukávů měl několik noů a malou čepel za potní páskou klobouku na té straně, co měl zastrčené černé vraní péro.”

Caleb se zasmál, co bylo jetě vzácnějí, ne kdy se usmíval. Ten poslední mi unikl.”

Trochu mu to křivilo klobouk.”

Ty hodiny u Kendricka jsi vyuil dobře. Neviml sis jenom čepele za přezkou na opasku toho nervózního mue. Já ji zahlédl jen proto, e vstával opatrně a na chvíli za přezku strčil palec, asi aby se nepořezal.”

To nevypadá jako moc dobré místo, kde nosit nů.”

Kdy se to udělá dobře, je to vlastně docela vhodné místo. Ale v opačném případě…” Pokrčil rameny.

Urazili hodný kus cesty. Na vrcholku kopce Caleb ukázal: Támhle.”

V dálce Spár rozeznal silnici stoupající doleva. Bylo vidět i město. Pokud půjdou věci podle plánu, snadno se tam do setmění dostanou.

Na silnici Spár zahlédl pohyb. Čtyři jezdci.”

Caleb plácl koně opratěmi a ti naklusali. Dostanou se k té rokli dřív, ne jsem si myslel!”

Vůz zrychlil a Spár se musel dret kozlíku oběma rukama, jak těké osy převáděly kadé drcnutí kol přímo do jeho zad. Povoz byl stavěný na vezení těkých nákladů, ne pro pohodlí těch, kdo se na něm vezli.

Zvuk vozu hrkotajícího po silnici měl jezdce varovat, ale kdy se Spár a Caleb přiblíili, viděli, e mui stojí proti sobě, kupci se hádali se stráci. oldnéř, jeho si Spár označil jako ťnervózníhoŤ, vytáhl meč ve chvíli, kdy se jeho společník otočil a uviděl vůz. Zaječel a první mu se ohlédl, aby viděl, co se děje.

Oba kupci otočili koně a pokusili se ujet, na co se nervózní oldnéř rozpřáhl mečem a sekl bliího kupce do ramene. Mu vykřikl a spadl z koně.

Caleb stočil nyní cválající koně doleva od motající se trojice. Kupec, který spadl, cupital bokem jako krab, aby se vyhnul jezdcům. Druhý kupec se hnal po silnici a plácal rukama, jako by se snail vzlétnout.

Spár vstal a skočil z vozu po nervózním jezdci, jeho shodil z koně a vyrazil mu meč z ruky. Caleb dělal, co mohl, aby se vůz nepřevrhl, kdy zabrzdil. Druhý oldnéř rychle odhadl situaci a pobídl koně cvalem po silnici směrem, odkud přijeli.

Spár přistál na nervózním oldnéři, jemu vyrazil dech, a chvíli se zmítal, kdy se mládenec skulil na zem. Spár se zvedl, meč v ruce, a čekal, e druhý mu také vstane.

Ten místo toho leel na zemi a drel se za břicho. Mezi prsty mu tekla kře v a vyčítavě se díval na Spára. Podívej se, cos mi udělal! Tys mě zabil!”

Spár drel meč, kdy si k němu klekl. Ta čepel za přezkou?” zeptal se.

Ten krám zatracená nikdy nefungoval,” stěoval si zraněný. A teď krvácím jako prase.”

Caieb otočil vůz a dojel k místu, kde čekal Spár a druzí dva mui. Spár zraněnému odstrčil ruce a odepjal mu přezku. Vytáhl čepel, tři palce dlouhý kus oceli s rukojetí ve tvaru T. Byla navrena tak, aby po vytaení zůstala mezi prsty, rukojetí v dlani. Byla by to nebezpečná bodná zbraň.

Caleb se zeptal kupce: Je to váné?”

Mu si drel dlaň na krvácejícím rameni, Přeiju to, nikoliv díky tomuhle vivákovi.” Byl to podsaditý mu s pleí a věnečkem edých vlasů na temeni. Oči měl tmavé a maličkou bradku.

Caleb slezl z vozu a zastavil se vedle Spára. Zadíval se na oldnéře na zemi, na nů a na ránu a prohlásil: Doije se oběení. Ta maličká čepel tě nebodla moc hluboko.”

Vzal nů Spárovi, odřízl oldnéři kus koile a ránu ucpal. Pořádně si to oběma rukama přitiskni na břicho.” Obrátil se ke Spárovi. Pomoz mi ho dostat na vůz.”

Společně vytáhli zraněného rádoby lupiče na vůz. Pak Caleb kupci prohlédl rameno a po chvíli usoudil: To bude v pořádku.”

Proč jste nám pomohli?” zeptal se kupce. Teda děkuju, e jste mě zachránili, ale proč?”

Caleb ukázal na Spára, který seděl na voze vedle raněného. Obávám se, e tady můj mladý přítel má sklon být sluný. Zřejmě má něco proti vradění.”

No, tak díky bohům, e Jste se objevili.”

Jeďme do Latagore,” řekl Caleb. Můete se svést na kozlíku.”

Jsem Dustin Webanks, kupec z Olaska. Jel jsem s partnerem do Latagore nakoupit stavební dříví.”

A ti dva, co jste je najali, vás chtěli oloupit o zlato.”

Je to hloupé, ale ano. My ádné zlato nevezeme, máme pro nákup pověřovací listiny od vévodova pokladníka z Opardumu.”

Take zastupujete vévodu?”

Mu opatrně vylezl na kozlík a řekl: Ano. Vévoda Kapar si staví nový lovecký zámeček a chce nějaké řezby, co kdesi viděl. Musí na ně mít určité dřevo, které se zřejmě těí jenom tady v Latagore. Proto jsme sem jeli.”

Caleb pokrčil rameny, jako by mu na tom nezáleelo. Tvůj přítel pro tebe doufám pole městskou hlídku.”

Nejspí ano,” přitakal Dustin.

Tak to nás můou doprovodit do města, příteli kupče.”

Oba dál mlčeli a v duchu probírali události posledních několika minut. Spár se díval na zajatce, který byl zřejmě ztracen v neradostných mylenkách o tom, jak se jeho plán zvrtl, a říkal si, co to toho mue vůbec napadlo, chtít oloupit kupce. Pak usoudil, e by bylo lepí zjistit, co ho vlastně donutilo jednat tak zbrkle a pomáhat cizinci.

6

Latagore

Spár civěl.

Při příjezdu do města, kdy hodinu před setměním dorazili k západní bráně, mlčel. Velikost Latagore ho u z dálky ohromila, a jak se dostali a k městu samotnému, byl úplně bez sebe.

Nic v jeho ivotě ho nepřipravilo na to, e tolik Udí můe ít namačkaných tak blízko u sebe. Ruch a shon v ulicích ho zprvu děsily, ale brzy se začal kochat pohledem.

U brány postávali pouliční prodavači, nabízející nejrůznějí zboí - cetky, amulety pro těstí, předměty, jejich podstatu Spár vůbec nechápal - kadému v dohledu. Kolem se motalo plno ebráků v hadrech, nabízejících poehnání těm, kteří jim pomohou, a kletbu těm, kdo si jich nevímali.

Caleb se na zamlklého mládence podíval a řekl: Radi zavři pusu, ne si ti tam postaví hnízdo pták.”

Tolik lidí,” asl Spár.

Dustin Webanks se na kluka taky podíval. Tys jetě nikdy nebyl ve městě?”

Ne, pane.”

Vězeň, jen celou cestu zarputile mlčel a jen občas zasténal bolestí, kdy vůz nadskočil zvlá tvrdě, promluvil: Tohle nic není, kluku. Jestli se někdy dostane do Opardumu nebo Kalesh’kaar, tak to teprv něco uvidí. Latagore je tak akorát velký, aby se mu dalo říkat město. Spí je to přebujelá vesnice.”

Caleb zabručel: Je to dost velké město, aby tu měli strá a spoustu provazů.” Obrátil se ke Spárovi: Touhle bránou jezdíme do města. Pouívá jí větina místních, poněvad ty ostatní vyuívají hlavně poutníci a karavany, take to tam hrozně dlouho trvá. Proto se téhle říká Místní brána.”

A kolik bran tu je?” zeptal se Spár, vzpomínající na prostou palisádu kolem jejich vesnice s jediným vchodem.

Myslím, e tohle město jich má dvacet.., čtyři? Ano, čtyřiadvacet bran.”

Zařadili se do fronty lidí čekajících, a je vpustí do města, ne se setmí a brány se zavřou. Před nimi stály jen dva vozy a skupina lidí na koních, take postupovali docela rychle.

Ahoj, Rodericku!” zavolal Caleb, kdy zastavil vůz.

Calebe!” odpověděl voják v tmavozelené uniformě městské stráe. Přijel jsi prodávat, nebo kupovat?”

Kupovat,” hlásil Caleb. Jsme prázdní.”

Voják mu pokynul, a jede dál.

Caleb se otázal: Můeme tu vyloit jednoho lupiče?”

Rychlá porada s vojákem měla za následek, e je zbavili jejich vězně. Dustin Webanks je také opustil, aby el k soudu podat alobu, a slíbil jim odměnu, pokud ho na druhý den vyhledají u Běícího komorníka.

Caleb zamířil k hostinci, kde lidé od Kendricka zůstávali, kdy byli ve městě. Ne dorazili k vesele vypadající budově s velkým dvorem a stájemi po pravé straně, u se setmělo. Na vývěsním títě nade dveřmi byl mu se zavázanýma očima, házející do vzduchu míčky. Při příjezdu jim vyel vstříc mladík asi ve Spárově věku.

Ahoj, Calebe!” zavolal, kdy viděl, kdo řídí vůz.

Jacobe!” pozdravil ho Caleb.

Mladík měl pískově hnědé vlasy, výrazné kosti a byl hodně vytáhlý. Na sobě měl bavlněnou koilí a koené kalhoty a těké pracovní boty. Chopil se opratí a zeptal se: Kdo je tvůj přítel?”

Spáre, tohle je Jacob.”

Spár kývl a seskočil z vozu.

Otec tě rád uvidí,” hlásil Jacob. Má pro tebe dalí lovecký příhody.”

On si nael čas na lov?” podivil se Caleb.

Jacob se při odpovědi usmíval. Ne, ale má nějaký nový příhody.”

Caleb se pousmál. Aha, tak je to.”

Zanechali vůz v Jacobově péči a vstoupili do hostince. Za dlouhým výčepním pultem tam stála baculatá ena, která, kdy uviděla Caleba, se rozzářila a běela ho obejmout. Calebe, ty roáku! Straně dlouho ses neukázal! Neviděli jsme tě od posledního léta!”

Pokud obvykle zamlklého lovce její nadené uvítání uvádělo do rozpaků, snáel to muně, a kdy ho konečně pustila, pozdravil: Ahoj, Angeliko.” Ukázal na svého společníka. Tentokrát mi pomáhá tady Spár.”

Chlapec se náhle ocitl ve voňavém objetí.

Vítej u Slepýho ongléře, Spáre.” Mrkla na Caleba: Bila je v kuchyni.”

Caleb se jen lehce pousmál. Budeme potřebovat pokoj na dva, moná na tři dny.”

Máte ho mít,” ujistila jej ena. Teď si najděte stůl hezky u krbu. Jak se setmí, přicházejí nosiči a vozkové, a pak se o sebe musí kadý postarat sám.”

Caleb ukázal na stolek v rohu u krbu a Spár si tam el sednout. Umejeme se postupně,” prohlásil Caleb. Má pravdu, za chvíli tu nebude k hnutí.”

Vzápětí se objevila Angel ica se dvěma poháry piva a podala Calebovi klíč se slovy: První pokoj nad schoditěm. Ten nejlepí.

Děkuju.”

Spár se napil piva a zjistil, zeje silné, s výraznou chutí.

, Dávej si pozor, jak to pije, Spáre. Jestli si nedá pozor, stoupne ti to do hlavy,” varoval ho Caleb, naklonil se blí a pokračoval: Nauč se jen popíjet a tvářit se, e jsi vypil víc ne doopravdy.”

Jak to mám udělat?”

Caleb mu to předvedl. Zvedl pohár a tvářil se, e si zhluboka přihýbá, ale kdy strčil pohár Spárovi pod nos, aby se podíval, viděl chlapec, e se napil jen troičku. Kdy se dostane do drsné společnosti, vyleje prostě trochu na podlahu nebo si ho nechá stýct po bradě. Kdy večeří s nóbl lidma, občas kývne na číníka, aby ti přinesl dalí pohár. Nikdo kromě sluhy si nevimne, e odnáí poloprázdný pohár, a ten to nikomu neřekne - nejspí to vypije sám, ne dojde do spíe.”

Proč?”

Proč to vypije?”

Spár zavrtěl hlavou a zazubil se. Ne, to jsem pochopil. Ne, proč chci vypadat, e jsem vypil víc ne doopravdy?”

Zvykni si na to. Mui, kteří hodně pijí, jsou větinou hlupáci. A občas je moudré se podívat i na hlupáky.” Caleb vstal. Jdu se umýt.”

Spár kývl. Caleb se vydal ke dveřím vedle výčepu, o nich Spár usoudil, e vedou do kuchyně. Jako větina jeho lidí, Spár plaval v horských řekách a jezerech skoro celý rok, kromě nejstudenějích měsíců. Kůi si čistil v potní chýi ve své vesnici, kde seděli vichni pohromadě, mui i eny, a zahnutými hůlkami si navzájem sekrabávali pínu z těla, nače se opláchli odraenou vodou z vědra stojícího vedle kamenů, na nich se tvořila pára. Pouívat mýdlo a vodu - větinou studenou - mu připadalo jako prapodivný rituál, ale naučil se tomu. Viml si, e větina lidí včetně lechty se koupe nebo si umývá obličej a ruce z rozmaru, ale u Kendricka trávili koupáním a umýváním hodně času. Spár se na to zeptal Lely a ona mu vysvětlila, e to tu bylo zvykem, kdy sem přila, a jí to nijak nevadí.

Spárovi se při vzpomínce na Lelu stáhl aludek. I přes vzruení z cestování mu scházela. Před ní nikdy s ádnou enou nebyl. Jak bylo u jeho lidí zvykem, zůstal by nepoznamenaný stykem se enou a do svatební noci. Tento zvyk se ne vdy dodroval, zvlátě mezi těmi, kteří neměli v roce, kdy dospěli, vybraného druha či druku, ale byla to tradice a větina Orosiniů se tradicemi řídila. Spár si občas vzpomněl na Oko modrokřídlé čírky a ostatní dívky z vesnice. Říkal si, jestli by milování s nimi bylo tak veselé jako s Lelou, která se smála a byla hravá stejně často jako vánivá. Zahnal mylenky na vesnici a děvčata, s nimi vyrůstal, protoe to pro něj bylo stále bolestné téma. Robert ho naučil myslet hlavně na současnost a blízkou budoucnost, protoe, jak říkal: Dlít v minulosti znamená ít v lítosti.”

Jak se mu stalo zvykem, sledoval Spár okolí. V místnosti byl tucet stolů, k nim se pohodlně velo asi padesát hostů. Víc, pokud jim nevadilo stát u výčepu. Spár si připomněl, jak vypadá budova zvenčí ve srovnání s Kendrickovým hostincem a usoudil, e nahoře musí být est a osm pokojů. Jako ve větině hostinců v oblasti budou někteří hosté za pár měďáků spát v enku pod stoly. I kdy podlaha nebyla zrovna měkká, s pořádným plátěm pod sebou to bylo mnohem příjemnějí, ne spát venku. Zahrnutý oheň v krbu bude celou noc poskytovat teplo a po probuzení bude k maní teplé jídlo.

Po chvilce vstoupilo půl tuctu urostlých muů. Vichni byli zapráení, v hrubých, doma itých oděvech. Podle těkých bot (mnoho z nich mělo zpevněné pičky) a mohutných svalů Spár usoudil, e to budou nosiči, kteří vykládali vozy a roznáeli bedny do krámů a skladi po celém městě. Rychle zamířili k výčepu a jeden křikl: Angeliko! Ello! Někdo! Umíráme ízní!”

Dva mui se zasmáli, ale vichni klidně počkali, ne se ve dveřích do kuchyně objevila Angelica. Přivítala je jmény a bez ptaní jim začala točit pivo. Očividně to byli stálí hosté.

Během několika minut do hostince přiel dalí asi tucet muů. Vichni byli dělníci, buď nosiči jako první skupina, nebo vozkové a pomahači.

Vrátil se Caleb a posadil se. Co ses dozvěděl?”

Spár se na něj podíval a chvíli mu trvalo, ne otázku pochopil, nebo tu seděl sám, ale pak mu dolo, e se Caleb ptá na závěry jeho pozorování. Pověděl mu o hostech a o velikosti hostince a dodal: Dvůr vzadu musí být hodně velký, protoe ná vůz se tam pohodlně veel a budeme mít jenom jeden pokoj. Myslím, e tu můe být nejmíň tucet koní, moná víc.”

Víc,” pravil Caleb, kdy z kuchyně vyla hezká dívčina a přinesla podnos s jídlem. Spáre, tohle je Ella.”

Spár se na dívku podíval. Byla tíhlá jako proutek, ale on si okamitě viml podoby s Angelikou. Byla o pár let starí ne Spár, měla modré oči a tmavé vlasy, tvořící ostrý kontrast k její velmi světlé pleti a růovým tvářičkám. Na sobě měla jednoduché modré aty a bílou zástěru, ale pásek ukazoval na příjemné proporce a bohaté křivky i přesto, e byla tak tíhlá.

Ahoj,” pozdravil.

Usmála se a Spár uasl, jak je krásná. Poloila před ně podnos a s neskrývanou vřelostí se podívala na Caleba, kdy říkala: Vrátím se, kdybyste něco potřebovali.”

Jak spěchala do kuchyně, objevili se dalí dělnici. Kdy dola k výčepu, jeden z právě dorazivích nosičů zavolal: Ello!”

Zastavila se a výraz jí potemněl. Ahoj, Fomey,” řekla a bez dalího slova se otočila a zmizela v kuchyni.

Spár si nově příchozího prohlíel. Byl to mladý mu zhruba v Calebově věku, mohutný, s kticí černých vlasů. aty měl hrubé, ale poměrně čisté. Doel k výčepu se svými společníky.

Do enku přiel Jacob, přivítal několik stálých hostí a zamířil ke Calebovi a Spárovi. Caleb mu přisunul idli a mladík se posadil. Koně máte ustájený a nakrmený. Hnědka odlehčovala levou přední, tak jsem se kouknul. Měla v kopytě zaraenej kamínek. Mohl by se jí tam dělat otlak.”

Spár koním kopyta čistil kadý večer a při polední přestávce, take se jí tam kamínek musel dostat během posledního úseku cesty.

Jacob pokračoval: Dohlídnu na to.” Předklonil se, ztiil hlas a se zlým úsměvem pravil: Tak co, u Fomey viděl, jak se s tebou Ella baví?” Caleb se rozhodně netvářil pobaveně a Jacob se obrátil ke Spárovi. Moje sestra má políčeno tady na naeho přítele, ale támhle mladej Fomey se rozhod, e se s ní oení.”

Spár měl o svatebních zvycích zdejích lidí jetě pořád jen matnou potuchu, ale vycítil, e u lidí z města - jak myslel na kadého, kdo nebyl Orosini - nejsou věci zdaleka tak formální, jako bývaly u nich doma. Nevěda, co říci, mlčel.

Caleb se podíval na Fomeyho a obrátil se na Jacoba. Řekl jsem tvé sestře, e ji mám rád, ale ví stejně dobře jako já, e na enění se rozhodně nechystám.”

Zatvářil se nepřítomně a tie dodal: Pokud se vůbec někdy oením.” Nepatrně se pousmál. Kromě toho, jestli vidím dobře, tak by Fomey neměl anci, ani kdybych já do Latagore nestrčil nikdy nos.”

Jacob se zasmál. Z nějakýho důvodu Elle leze na nervy víc ne ostatní. Ale nakonec je to vdycky stejný, ne? Chce to, co nemůe mít.”

Spár se zatvářil zmateně, čeho si Jacob viml. Ella chce tady Caleba, ale nemůe ho mít, a Fomey chce Ellu, ale nemůe ji mít. Je to to samý, chápe?”

Spár to tak úplně nechápal, ale kývl, jako kdyby ano. Po chvíli se zeptal: Co je zač?”

Fomey?” optal se Jacob a pokrčil rameny. Je to celkem slunej chlap, nic zvlátního.”

Caleb zvedl obočí a věnoval Jacobovi cynický úsměv.

Dobrá, tak jeho otec je nejbohatí rejdař v oblasti, no.”

Spár toho o bohatých lidech moc nevěděl, znal jen ty, kteří navtívili Kendricka. Oblíká se jako ostatní.”

To je práce jeho táty. Stařík chce, aby se synáček naučil obchod od píky. Jak jsem říkal, není patnej. Ale nic takovýho jako tady ná záhadnej poutník.” Plácl Caleba po rameni. Ella na něj má políčeno, co jí bylo… kolik? Patnáct?”

To bylo před čtyřmi lety, Jacobe.”

Jacob kývl.

Pořád jí říkám, e kdyby tě pořádně poznala, změnila by názor, ale ví, jaký sestry jsou.”

Ani ne,” podotkl Caleb. Mám bratra, ví?”

Jacobovi se po tváři mihl zvlátní výraz. Byla to jen chvilička, Spárovi vak neunikl. Pak Jacob s nucenou lehkostí prohlásil: Na Magnuse je těký zapomenout.” Hlučně odstrčil idli a vstal. No, mám jetě plno práce. Kdybyste něco potřebovali, řekněte si.”

To bude v pořádku,” ujistil ho Caleb.

Spár chvíli počkal, ne Jacob odejde z doslechu, a pak řekl:

Spoustě věcí na vás lidech vůbec nerozumím.”

Vás lidech?” zopakoval Caleb.

Tobě a Jacobovi a těch u Kendricka.” Pokouel se to vyjádřit. Lidech, kteří nejsou Orosiniové.”

Caleb se rozhlédl po místnosti. Bude lepí, kdy zapomene, e jsi Orosini, aspoň pokud tě můou slyet cizí.”

Proč?”

Někdo si dal plno práce, aby Orosinie vybil, Spáre. Zatímco ty sám pro ty lidi neznamená ádnou hrozbu, skutečnost, e jsi viděl záměrnou genocidu celého národa, znamená moné… potíe.” Zesílil hlas. A teď zpátky k tomu, co jsi říkal. Čemu e nerozumí?”

Spár odvrátil zrak, jako by se nechtěl Calebovi podívat do očí. Kdy znovu promluvil, mluvil tie a bezvýrazně. Tomu… kádlení je myslím správné slovo. Je to… ertování, ale ne ertovná řeč.”

Utahování.”

Ano, to je to slovo. Lela mi to občas dělá a jsou chvíle, kdy nevím, jestli to, co říká, myslí váně, nebo ne.”

Caleb pokrčil rameny. To nejsi jediný mladý mu. Spáre.”

Moná, ale ty jsi starí ne já, a já myslel-”

Caleb ho přeruil vzácným výbuchem smíchu. V tom ti nijak nepomůu, příteli.” Předklonil se a zadíval se do svého piva. Jednou se, moná, setká se zbytkem mé rodiny a uvidí místo, kde jsem vyrůstal. Ale i kdyby se to nikdy nestalo, měl bys vědět, e moje dětství a výchova rozhodně nebyly obvyklé.” Vzhlédl a usmál se. Vyrůstal jsem jako slepec mezi těmi, kdo vidí.”

Co tím myslí?”

Jednou ti to vysvětlím, ale zatím ti musí stačit, e jsem neměl zrovna astné dětství. Mí rodiče jsou výjimeční lidé, nadaní víc, ne si umí představit, ale nedokázali vyléčit to, co jsem povaoval za vadu.”

Spár se zatvářil uasle. Já na tobě ádné vady nevidím, Calebe. Podle mě jsi nejlepí lovec, jakého jsem kdy poznal, a to jsou mí lidé vynikající lovci. Od Kendricka jsem se naučil dost o ermu, abych věděl, e to s mečem umí stejně skvěle jako s lukem. Mluví prostě, ale jsi přemýlivý. Jsi trpělivý a nahlíí hluboko do věcí. Co ti schází?”

Caleb se s úsměvem opřel. Začal jsi studovat lidskou povahu, viď? Robert to s člověkem udělá, kdy má dost času. Je to jedno z jeho nadání. Mně schází,” pokračoval tie, magie. Můj bratr není jediný mág v rodině, spí já jsem jediný, kdo takové nadání nemá. Vyrůstal jsem na ostrově, kde jsem v tom byl doslova jediný.”

Take Robert a tvůj bratr jsou mágové?” Mluvil tie.

Copak tys to nevěděl?”

Nikdy jsem je neviděl čarovat, ačkoliv…” Odmlčel se. Tvůj bratr mě učí pouívat mysl a je to víc…” Hledal slova. Zvlátní ne lekce z logiky, které mi dává Robert. Magnus mi ukazuje, jak tady -” Poklepal si na hlavu. - dělat věci, které jsem si ani neuměl představit. Ale já nadání na magii nemám.”

Ví to jistě?” zeptal se Caleb, jako by věc zlehčoval.

Mezi námi jsme měli jen pár těch, kterým se říká… amani, kněí-kouzelníci. Kadé dítě se vyzkouí a ten, kdo má nadání, odejde jako malý z vesnice, aby se učil u amanů. Mezi mými lidmi jich byla jen hrstka a ti…” Náhle ho přemohly city. Na tom nezáleí. Jsou vichni mrtví.” Cítil, jak se mu v očích sbírají slzy, a zamrkal. U je to dávno, co jsem tohle cítil.

Caleb kývl. Nikdy se to úplně neztratí. Ale najde v ivotě jiné věci.” Trochu se rozveselil. Chci říct, e i kdy jsem se u dávno vzpamatoval z údajného opovrhování, které jsem si namlouval, jedna věc, co jsem nikdy neuměl, je rozumět enám. A stejně jako ty, i já byl ťnezasvěcenýŤ, kdy jsem přiel sem a neměl jsem se podle čeho řídit.” Napil se piva. Na druhou stranu učení můe být občas velice příjemné.”

Spár se zakřenil. To můe. Lela je…”

Caleb dokončil větu za něj. Lela. Je to milá holka, to ti přiznám.”

Jak mám…”

Co?”

Spár se pokouel zformulovat mylenky. Po dlouhé odmlce, kdy se na sebe oba mladí mui dívali a nosiči se v pozadí pustili do hlasité debaty, se Spár předklonil.

Mezi Orosinii nám druku vybírají rodiče. Já nemám rodiče a neznám Leliny-”

Caleb ho přeruil: Ty se chce enit?”

Spár zamrkal, jako by ho výraz překvapil, ale nakonec přikývl. Nevím, co mám dělat.”

Caleb mu poradil:, .Promluv si s Robertem.”

Spár kývl.

Pak Caleb řekl: Ale musím tě varovat, podle mě k tomu nedojde, i kdyby Lela chtěla, co podle mě nechce.”

Ale ona mě miluje!” vyhrkl Spár dost hlasitě, aby se dva nosiči otočili a podívali se po něm. Se smíchem a hrubou poznámkou se vzápětí zase vrátili k hovoru.

Jak jsem říkal. Spáre, já nejsem odborník na eny. Jedno vak musí vědět. Nejsi první mládenec, který Lele zahřívá postel.”

To jsem věděl,” zabručel Spár.

Caleb se nad jeho slovy zamyslel, ne pokračoval. Co se děje mezi muem a enou je jejích věc. Jedno ti ale povím. Zná mue, kteří leeli v Lelině objetí.”

Spár zamrkal, jako by ho to nenapadlo. Gibbs?”

Caleb kývl.

Lars?” Caleb znovu kývl.

Ale Lars je s Meggie.”

Teď, ale kadou chvíli se rozcházejí. S Meggie není jednoduché vyjít, i kdy má jisté kvality.”

Ale to není správné,” namítl Spár.

Spáre, nejde o to, jestli je to správné, nebo patné. Takhle to prostě chodí. U vás vám druku vyberou, take za celý ivot pozná jen jednu enu. Tady…” Povzdechl si. Tady je to jiné.”

Spár se tvářil rozčileně.

Caleb dodal: Měl bys vědět, e jsem s Lelou byl taky.”

Spára to okovalo.

Ty!”

Vloni o letním slunovratu, v den, kdy tě Pasko s Robertem

nali, jsme vypili trochu moc piva a strávili jsme spolu noc. A toté udělala s několika hezkými cestujícími.”

Spár se tvářil, jako by se mu hroutil svět. Ona je… jak je to slovo?”

Jaké slovo?”

ena, co lehává s mui za peníze.”

Děvka,” sdělil mu Caleb. Ne, můj mladý příteli, to ona není. Je to ale zdravá holka, co má ráda mue, a je ze země, kde spolu lidé běně lehávají pro zábavu.”

Spár cítil, jak se mu v aludku tvoří díra. To není správné,” zamumlal.

Caleb mu nakázal: Bě si umýt ruce.” Mávl směrem ke dveřím do kuchyně.

Jídlo tu bude za chvilku. Hlavně si pamatuj, e u spousty věcí to, co je správné a co patné, závisí na tom, kde v dané chvíli stojí. Lid mého otce by si myslel, e to, aby ti rodiče vybírali druku na celý ivot, je… no, barbarské.”

Kdy se Spár začal mračit, Caleb honem dodal: Bez uráky, jenom poukazuju na to, e věci vypadají tak, jak vypadají, protoe tě to tak naučili jako kluka. A zbytek světa se hrozně lií od toho, co si umí dítě představit. A teď se mazej umýt,”

Spár vstal a proel kolem výčepu do kuchyně. Tam ho uvítala známá scéna. Angelica a Ella pracovaly s dalími dvěma mui. Jeden musel být podle podoby Jacobův otec a dalí mu byl očividně kuchař. Spár si nael vědro a mýdlo a umyl se. Kdy vzhlédl, viml si, e ho Ella koutkem oka oceňuje.

Odváil se předvést nesmělý úsměv a utřel si ruce do hadru visícího vedle vědra. Ačkoliv byla zamilovaná do Caleba, měl pocit, e se na něj dívá velmi znepokojivým způsobem. Vrátil se do enku ke Calebovi, posadil se a zadíval se na mue, kterého povaoval za přítele. A přesto byl se enou, kterou Spár miloval! Jak se měl teď cítit?

Konečně si dlouze povzdechl. eny nikdy nepochopím.”

Caleb se zasmál se slovy: Vítej do bratrstva, příteli.”

Druhý den časně ráno se Caleb vydal do města. Pětkrát, estkrát do roka si Kendrick nechával posílat zvlátní zboí včetně peničné mouky, rýe, cukru a medu a sezónních záleitostí. Dvakrát do roka se vak připravil zvlátní seznam a někdo musel zajet do města ty věci nakoupit. Často to byl sám Kendrick, ale tentokrát byl určen Caleb.

Po návtěvě třetího krámu Spár začínal chápat proč. Caleb zřejmě uměl skvěle vyjednávat. Vycítil, kdy je kupec připravený přijmout nií cenu a kdy se dostal na hranici, pod ni by u neel. Cestou k dalímu obchodu se Spár zeptal: Jak to ví?”

Jak vím co?”

Kdy se má přestat dohadovat o ceně.”

Caleb uhnul, kdy kolem nich proběhla tlupa malých darebů, následovaná vzápětí rozzlobeným kupcem. Musí dávat pozor na jisté věci. Stejné to je, kdy sází, nebo kdy se snaí zjistit, jestli člověk nele.”

Jaké věci?”

Jejich spousta, ale začněme s těmi jasnějími. Výraz. Ten prodavač koření dnes ráno, například, byl rád, e vidí zákazníka. Kdy jsme přilí, byl upřímně potěený.”

Jak to poznám?”

Ve chvíli, kdy vstoupí do krámu, sleduj obličej prodavače. Větina kupců se na chvíli zarazí, aby se podívala, kdo přiel. V té chvíli uvidí pravdu. Chvilku to trvá, ne se to naučí, ale brzy pozná rozdíl mezi člověkem, který je upřímně rád, e vidí zákazníka, a tím, který to jen hraje. Ten první ti potřebuje něco prodat, kdeto ten druhý můe a nemusí.

Za faleným úsměvem, přáním dobrého zdraví nebo tvrzením, e cena je příli vysoká, či naopak nízká, se můe skrývat ledacos. Prozatím jenom pozoruj lidi, se kterými jednám, ne mě.”

Spár to pak celý den dělal a po kadém vyjednávání kladl otázky. Pomalu začínal chápat něco z toho, co mu Caleb vysvětloval. Pokud byl člověk dost trpělivý, opravdu uviděl jisté zrádné stopy.

Chvíli po poledni dorazili na malý trh u východní hradby a proplétali se mezi stánky s jídlem, oděvy, ivou drůbeí, perky, nástroji, zbraněmi a dokonce tu byl i zprostředkovatel pro nájemné stráné. Kupci se liili od lidí ve zbytku města a Spár si na chviličku pomyslel, e se ocitl mezi svými! Mui měli tetované obličeje, třebae vzory neznal, nosili koeinové vesty, hodně podobné těm orosinským, a cestovali ve skupinách, kam patřili i děti a starci.

Slyel řeč, která byla drádivě známá, tu a tam opepřená slovy, je poznal. Natáhl ruku a zastavil Caleba, který se otočil, aby se podíval, co se děje. Kdy si viml Spárova soustředěného výrazu, neřekl nic, jen čekal, zatímco se Spár pokouel vyznat v tom, co slyí.

Mládenec chvíli poslouchal mue mluvicího se enou, ji povaoval za jeho manelku, a uvědomil si, e mu rozumí, i kdy mu mluvil se silným přízvukem a pronesl i několik cizích slov a vět. Spár se naklonil ke Calebovi a tie se zeptal: Kdo jsou ti lidé?”

Caleb Spárovi pokynul, a jde za ním, odeel od dvojice cizinců a odpověděl: To jsou Orodonové. ijí na druhé straně pohoří na severu. Jsou vzdálení příbuzní Orosiniů, i kdy ijí na planinách a rybaří na hlubokém moři a nejsou to horalové. Mají vesnice, ne vak města, a tak se mnoho z nich kadou zimu vydá na jich a časně na jaře přicházejí sem na trh v Latagore. Někteří obchodníci pravidelně projídějí i orodonskými vesnicemi.”

Proč jsem o nich jetě neslyel?”

Caleb pokrčil rameny. Na to by ses musel zeptat někoho, kdo je u mrtvý - otce nebo dědečka. Tyhle země kdysi celé patřily tvým předkům, Spáre. Lidé z jihu, městtí lidé, se přesunuli na sever a tvůj lid vytlačili do hor a Orodony dál na sever. Národy na jihu jsou spřízněné s národem Roldemu, co je důvod, proč se v královstvích mluví roldemsky.”

Kdy opoutěli tritě a zahnuli do dalí ulice, Spár se ohlédl přes rameno. Rád bych se o těchto lidech dozvěděl víc.”

Magnus bude radostí bez sebe,” ujistil ho Caleb. Historie ho zvlá zajímá a moc rád tě začne učit. Mě to, el, dost nudí.”

Dorazili k hostinci, na jeho vývěsním títě byl mu v komornické livreji, běící za odjídějícím kočárem. U běícího komorníka,” ohlásil Caleb. Zde najdeme naeho přítele Dustina Webankse.”

Vstoupili do poměrně tmavého enku a chvíli mrkali, ne se jim přizpůsobil zrak. Vzápětí Spár zařval vzteky, tasil meč a zaútočil na mue stojícího u výčepního pultu.

7

Výchova

Caleb se pohnul rychle.

Viml si, jak Spár vytahuje meč a s řevem útočí na mue u pultu. Mu - oldnéř, soudě podle oděvu a zbraní, byl zkuený veterán, který se lekl jen na okamik, ne pochopil, co mu hrozí, avak ve chvíli, kdy sáhl po meči, Caleb natáhl levou nohu a podrazil Spárovi nohy.

Vzápětí u měl Caleb svůj meč v ruce a postavil se mezi Spára, který se krábal na nohy, a mue u pultu. pičku meče namířil zhruba k cizinci a levou rukou zatlačil Spára na kolena ve chvíli, kdy se pokouel vstát.

Zadr!” zvolal Caleb. Počkej chvilku!”

oldnéř zaujal obranné postavení a na mue před sebou zatím nezaútočil. Já nic nedělám,” podotkl, ale ne dlouho.”

Spár se znovu pokusil vstát a Caleb ho popadl za halenu na rameni a přitáhl si ho k sobě. Místo odporu, který Spár čekal, mu naopak pomohl vstát, a mládenec stál na pičkách. Caleb ho tam chvíli drel, ne ho pustil, nače sebou Spár pratil na zem a přistál na zadku.

Počkej, zatraceně!” zařval Caleb.

Spár čekal.

O co tu jde?” křičel oldnéř.

Je to vrah!” ječel Spár a znovu se pokusil vstát, vzteky bez sebe. V hněvu přeel do své mateřtiny.

Caleb ho nechal trochu zvednout, ne ho kopnutím zase poslal k zemi.

Orosinsky mu řekl: Nikdo tady kromě mě nerozuměl, co jsi právě řekl. Kdo je podle tebe ten člověk?”

Jeden z muů, co zabili moje lidi!”

Caleb nespoutěl oči ze oldnéře. Jak se jmenuje?” zeptal se ho roldemsky.

A kdo se ptá?”

Někdo, kdo se snaí co nejvíc omezit krveprolití,” odtuil Caleb.

Jsem ňákej John Creed z Inasky.”

Caleb se podíval na Spára, aby se ujistil, e se stále chová způsobně, a pokračoval: Slouil jsi někdy u Krkavce?”

Creed si málem odplivl. Nenachcal bych na Krkavce, ani kdyby mu hořely koule. Jsem oldnéř, ne vrah dětí.”

Caleb se obrátil na Spára. Vstaň, pomalu,” a nechal ho vstát.

oldnéř vycítil, e krize pominula, a zeptal se: Kdo je ten tvůj horkokrevný přítel?”

Tohle je Spár a já jsem Caleb.”

John Creed odloil meč a řekl: Jestli ten mládenec hledá Krkavcovu bandu a chová se takhle, tak bys měl zajistit, aby u sebe měl dost stříbra, aby mu to vystačilo na pohřební hranici. Ti ho rozsekají na psí rádlo, ani by si vylili pivo, a budou se přitom královsky bavit.”

Caleb se podíval na Spára. Na co jsi myslel?”

Spár pomalu odloil meč a stále upíral oči na Creeda., ,Vypadá…”

Vypadá jako někdo jiný, take ty ses prostě zbláznil a zapomněl jsi na vechno, čemu ses naučil, správně?”

Spár se na mue podíval a pokouel se ho přiřadit k obrazům, které měl stále ivě v paměti, a postupně si uvědomil, jak hloupě se zachoval. Creed byl snědý, s černými vlasy po ramena a nos mu očividně několikrát zlomili, take mu v obličeji zbyla jakási hrouda. Nosil dlouhé kníry a tvář měl celkem nevýraznou a na očí. Nedávného útočníka ostře sledoval. Spár poznal jeho oči, byly jako Calebovy, tmavé a pozorné, nic jim neulo. Tento mu připomínal jednoho z muů, kteří zničili jeho vesnici, toho, jeho Spár překvapil těsně předtím, ne ho zasáhla ipka z kue, ale nebyl to tentý mu.

Je mi to líto,” řekl Calebovi.

To nepovídej mně, ale jemu.”

Spár proel kolem Caleba a zastavil se před Johnem Creedem. Zmýlil jsem se. Mrzí mě to.” Díval se oldnéři do očí. Creed chvíli mlčel, pak zvedl levý koutek rtů do úsměvu a utrousil: Nic se nestalo, mládenče. Prudká nátura je znamením mládí. Vyroste z toho… jestli bude mít těstí a doije se toho.”

Spár kývl. Jednal jsem ukvapeně.”

Creed si ho dál prohlíel, ne poznamenal: Krkavcovi chlapi ti museli hodně ublíit, es takhle vyletěl.”

To ublíili,” bylo ve, co Spár řekl.

No, jestli hledá Krkavce a jeho bandu, tak se povídá, e poslední roky pracuje pro vévodu Olaskýho. Mladej Kapar se dole na Sporným území zapletl do nějaký lamastyky a srazil se s vévodou z Maladonu a Simriku. Take jestli se snaí najít Krkavce, jsi na patným konci světa.”

Do hovoru se vloil Caleb: Koupíme ti pití, na usmířenou.”

Díky.”

Caleb se rozhlédl po zaplněném enku, kam se teď, kdy byla potenciální pranice ukončena, vracel zase klid. Caleb poádal hostinského, aby Creedovi donesl pití, vzal Spára za loket a vedl ho dál. U stolu v rohu mládence zpola vtlačil na idli a dlouze se na něj zadíval. Po dlouhých minutách ticha promluvil: Na někoho, kdo je normálně přemýlivý a uvauje, ne něco udělá, jsi dost zbrklý.”

Mládenec se pokouel zvládnout zoufalství a vztek, které ho doháněly k slzám, a jen kývl. Uviděl jsem toho mue… a něco ve mně se prostě vzedmulo a přemohlo mě to. Byl jsem si jistý, e byl… s těmi mui, se kterými jsem bojoval, kdy mi zničili vesnici.”

Caleb kývl na enkýřku, aby jim donesla jídlo a pití, sundal si rukavice a hodil je na stůl. Jsi mladý. Jak Creed říkal, z té zbrklosti vyroste, pokud bude ít dost dlouho.”

Spár mlčel. Objevilo se jídlo a pití a oni se najedli. Spár zvaoval to, co se stalo, a kdy dojedli, otázal se: Calebe, proč jsi mi to neřekl?”

A co?”

e ví, kdo napadl mou vesnici.”

Caleb mrkl a Spár věděl, e ho přistihl. Mockrát jsi mi o tom nájezdu vyprávěl,” prohlásil nakonec.

Ale nikdy jsi mi neřekl, e vůdce se jmenuje Krkavec. Ty jsi věděl, co jsou zač!”

Caleb si povzdechl. No dobrá. Krkavec a jeho kumpanie jsou dobře známí. Asi mě nikdy nenapadlo, e potřebuje jeho jméno.”

Je v tom jetě něco. Co?”

Nic.” Caleb mluvil tie, ale jeho oči Spára varovaly, aby nenaléhal.

Spár klidně řekl: Ví to. Pověz mi to.”

Caleb si mladíka chvíli prohlíel. Dneska ne.”

A kdy?”

A to pochopí.”

Mezi mými lidmi bych byl mu u skoro dva roky, Calebe. Kdyby… moje vesnice jetě existovala, zcela určitě bych byl otcem. Co je tu tak těkého na pochopení?”

Caleb se napil piva, ne konečně promluvil: V takové volbě je zahrnuto příli mnoho věcí, ne ti můu vyjevit. Soudím, e jsi velmi schopný, Spáre. Schopnějí ne větina mládenců tvého věku, i ne spousta muů dvakrát starích, ale nebylo to jenom moje rozhodnutí.”

Tak čí? Robertovo?”

Caleb kývl. On zodpovídá za tvůj výcvik.”

Spár naklonil hlavu a zrak upřel na Caleba. Výcvik v čem?”

V mnoha věcech. Spáre,” uhýbal Caleb. V mnoha věcech.

Tohle je rozhodně něco, co musí probrat s Robertem. Ale tohle ti povím, Spáre stříbrného sokola. Pokud zvládne vechno, co bys měl, stane se z tebe výjimečný a nebezpečný mu. A takový bude muset být, pokud chce pomstít svůj lid.”

V té věci nemám na vybranou,” prohlásil Spár klidně. Jakmile splatím svůj dluh Robertovi, musím najít mue, kteří zničili můj lid.”

Caleb věděl, co hodlá udělat, a ty mue najde.

Tak buď pilný v práci a uč se dobře, Spáre, protoe ti, které hledá, mají mocné a nebezpečné přátele a pány.”

Spár zvaoval, co mu Caleb prozradil, a ruch okolo zesílil, jak se sem přili napít dalí lidé. Jeden z nich byl Dustin Webanks a jeho společník ze včerejka.

Ahoj!” zavolal Dustin, kdy je zahlédl v rohu. Bál jsem se, e se neukáete, ale jsem rád, e jste to udělali, protoe jsem vám váně moc zavázaný.”

Zamířil k nim a Caleb jemu i jeho společníkovi ukázal, a se posadí, ale Webanks odmítl. Máme jetě moc práce a brzy odjedeme.” Sundal si z opasku měec s penězi. Nedokáu svůj ivot vyčíslit v penězích, ale prosím, přijměte tohle zlato jako odměnu za to, co jste pro mě vykonali.”

Jeho společník odvracel zrak, jako by se cítil trapně, protoe utekl, kdy byl Webanks v nebezpečí. Měec dopadl na stůl s hlasitým cinkáním a Cakb se podíval na Spára. Kdy se chlapec nepohnul, Caleb řekl: Byl to tvůj nápad jim pomoct. Seskočil jsi z vozu a srazil toho vraha z koně. Odměnu si zaslouí ty.”

Spár se na měec podíval. Slouil dost dlouho, aby věděl, kolik peněz se zhruba vejde do tak velkého měce, a spočítal si, e tolik zlata by mohl právem očekávat za deset let práce. Přesto váhal. Nakonec měec postrčil zpátky k Webanksovi.

Ty odmítá?” uasl kupec.

Spár odvětil: Jak jsi řekl, tvůj ivot se nedá ocenit. Ale místo zlata bych tě poádal o laskavost.”

Cokoliv.”

Jestli někdy v budoucnu přijdu do Opardumu, poádám tě o ni pak.”

Webankse jeho ádost zřejmě zmátla, ale řekl jen: Tak dobrá, jsem tvým dluníkem.” Zvedl měec a podíval se na svého společníka, jeho čin mladého mue zřejmě také zmátl. Vyměnili si uaslé pohledy, pak se lehce uklonili a odeli.

Caleb počkal, a budou z doslechu, ne se optal: Proč?”

Zlatem se platí za věci, které nepotřebuju. U Kendricka mám jídlo, aty a přátele. Jestli je ale pravda to, co jsi povídal, e mí nepřátelé mají nebezpečné přátele a mocné pány, tak potřebuju víc přátel. Kupec Webanks by mohl v budoucnu být takovým přítelem.”

Caleb jeho slova zváil a po chvíli se usmál. Učí se rychle, příteli.”

Místo, aby Spár vzal jeho poznámku na vědomí, zesinal a ruka mu zalétla k mečí. Tentokrát vak, místo aby vyskočil, zůstal sedět, napjatý jako struna. Caleb se pomalu otočil, aby se podíval, nač tak hledí. Co se děje?”

Ten mu,” procedil Spár mezi zuby.

Caleb viděl, e do hostince vstoupil nějaký mu a nyní u výčepu hovoří s Webanksem a jeho společníkem. Calebovi také zalétla ruka k jílci meče, ne se obrátil a podíval se na Spára. Co je s ním?”

On je jedním z těch, kdo zničili mou vesnici.”

A ví to jistě?”

Ano,” zasyčel Spár. Měl na sobě tabard vévody z Olaska, ale seděl na černém koni a velel vrahům, kteří pobili můj lid.”

Caleb se rozhlédl a viděl, e za muem vstoupili dalí čtyři. Rozhlíeli se po místností, jako by hledali nějaké potíe. Caleb se obrátil zpátky ke Spárovi a řekl: Co navrhuje?”

Pozorovat.”

Výborně. Učí se rychle.”

Patnáct minut tam seděli a usrkávali ze zpola prázdných pohárů, ne mui zase odeli. Spár okamitě vstal a přistoupil k Webanksovi. Klidně se ho zeptal: Mistře Webanksi, mám otázku.”

Zajisté, Spáre.”

Kdy se k nim připojil i Caleb, Spár právě říkal: Před chvilkou jsem si viml, jak se baví s muem, který mi byl vzdáleně povědomý. Myslím, e navtívil hostinec, kde s Calebem pracujeme, ale nemůu si vybavit jeho jméno.”

Webanks se zatvářil znepokojeně. Je to jenom stráný, kterého jsem najal na cestu zpátky do Opardumu. On a jeho čtyři mui na nás čekají, a vyřídíme vévodovy záleitosti a odjedeme.” S nervózním smíchem dodal: Nemůu si vzpomenout na jeho jméno. Aha… Tvrďák. Ano, myslím, e se jmenuje Tvrďák.”

Děkuju. Musel jsem se zmýlit.”

Spár vyel z hostince tak rychle, e měl Caleb co dělat, aby s ním udrel krok. Venku se rozhlédl a zachytil pětici, kdy zahýbala za roh.

Co to dělá?” chtěl vědět Caleb.

Stopuju.”

Caleb kývl a oba se vydali za mui. Spárův výjimečný zrak jim umonil, e je neztratili z dohledu, ani kdy rychle procházeli tlačenicí na trhu a ulicemi plnými vozů, kár a poutníků.

Konečně viděli, e se mui zastavili, rozhlédli se, zda je někdo nesleduje, očividně usoudili, e nikoliv, a vstoupili do nijak zajímavého domu.

Co teď?” zeptal se Caleb.

Počkáme.”

Na co?”

Abychom viděli, co se stane dál,” odpověděl mu Spár, dřepl si a opřel se o zeď, take vypadal jako venkovský lovec, který přiel do města a teď se rozhlíí.

Caleb se ujioval: Určitějí ho poznal?”

Ano, toho jménem Tvrďák.”

Caleb se také opřel o zeď a zadíval se na dveře. Čas pomalu ubíhal, pak ke dveřím přili dva mui a bez klepání vstoupili. Aha,” utrousil Caleb.

Co je?”

Vrame se do hostince.”

Chci vidět, co se stane dál.”

Caleb Spára chytil za ruku a zvedl ho. Teď se stane to, příteli, e bude válka.”

Coe?”

Caleb se bez odpovědi otočil a vydal se zpátky ke Slepému onglérovi. Povím ti to, a budeme venku z města.”

Spár ho rychle následoval.

Kdy vůz vyjel z brány, Spár se ohlédl přes rameno. Nebylo obvyklé, aby povoz se zboím opoutěl město tak pozdě, a díky tomu nebyl před nimi ádný vůz čekající na prohlídku, take vyjeli rychle. Noc stráví u astného sedláka a za rozbřesku vyrazí ke Kendrickovi.

Caleb dokončil nákupy nepřirozeně rychle a zařídil, aby spoustu věcí dovezli rovnou ke Kendrickovi, místo aby čekal, a mu je naloí na vůz. Bude to stát víc, ale Caleb si zřejmě s výdaji nedělal těkou hlavu.

Kdy byli dost daleko a nikdo je nemohl slyet, začal Spár: Tak povídej.”

Ten mu, kterého Webanks nazval ťTvrd’ákŤ, není ádný oldnéř.”

To mi dolo, protoe kdy napadl nai vesnici, měl tabard vévody Olaského.”

Jmenuje se Quentin Havrevulen a je čtvrtým synem jednoho niího lechtice z Roldemu. Nyní slouí jako zvlátní kapitán u Kapara, vévody z Olaska. Kapitán Quint, jak mu říkají, je pěkně tvrdý chlap a výjimečný voják. Vévoda Kapar mu přiděluje vechny pinavé úkoly.”

Co dělá jeden z kapitánů vévody Olaského v Latagore převlečený za stráného nějakých kupců?”

Měl schůzku s důstojníky latagorského vojska.”

Ti dva mui, co jsi viděl vcházet do domu?”

Právě ti. Jednoho znám od vidění, ale druhého znám jménem a mluvil jsem s ním. Je to kapitán Janoish, a jestlie mluvil s Quintem, znamená to, e Latagore bylo zrazeno.”

Proč?”

Caleb nechal koně jít co nejrychlejím krokem a odpověděl: Protoe Janoish má na starosti obranu města, a pokud mluví s důstojníkem vojska jiného státu, je to zrada.”

Take přichází válka?”

U přila, příteli. Vsadím vechny mince, které ti nabídl Webanks, e olaské vojsko u je na pochodu.”

Proč by chtěl vévoda Olaský zaútočit na Latagore?”

Caleb odvětil: Zeptej se Roberta.”

Spár se podíval na svého společníka a viděl, jak zatíná zuby, co znamenalo, e dalí otázky by byly zbytečné.

Cesta zpátky jim trvala déle, protoe vůz byl naloený a koně museli častěji odpočívat. Kadý den cítili větí nutkání ke spěchu.

Konečně dorazili na dohled usedlosti. Jakmile vjeli do brány, nakázal Caleb Spárovi, a se postará o koně a nechá Gibbse a Larse vyloit zásoby. Sám el vyhledat Kendricka. Spár udělal, co mu Caleb přikázal, a kdy byl vůz i koně uklizení, sám spěchal do hostince.

Proel kuchyní, kde jen zběně pozdravil Lea, Marthu a Meggie. Leo na něj začal mluvit, ale mladý mu jen proel a vrazil do enku.

Tam s Kendrickem seděli Robert a Pasko. Spár je zřejmě vyruil z hovoru. Robert mu pokynul, a se posadí, obrátil se na Caleba a řekl: Polu okamitě zprávu tvému otci a poádám ho, aby sem co nejrychleji poslal tvého bratra.”

Caleb s trpkým úsměvem podotkl: Co znamená, e tu Magnus bude minutu poté, co tvoje zpráva dorazí na ostrov.”

Robert se obrátil na Spára. Z toho, co mi Caleb pověděl, je jasné, e jsi zjistil věci, u nich by bylo lepí, kdybys je nevěděl.”

Spár pokrčil rameny. Nemůu tvrdit, e jsem tak moudrý, abych věděl, jestli je to dobře, nebo patně. Vím, e přede mnou skrývá spoustu věcí a e ví víc o zničení mého lidu, ne jsi zatím přiznal. Taky vím, e někteří mui, zodpovědní za tu hrůzu, jsou teď v Latagore a chtějí svrhnout dominara a jeho radu.”

Kendrick se podíval na Roberta, jako by ádal o povolení promluvit. Robert lehce zavrtěl hlavou a vrátil se ke Spárovi. Tohle vechno víme, a víc.” Dlouho si Spára prohlíel, ne se zeptal: Co si o tom vem myslí?”

Spár se zmítal mezi přirozeným zoufalstvím nad zdánlivě nesmyslnou otázkou a podezřením, e Robertovy otázky nakonec nikdy nejsou nesmyslné. Zamyslel se, ne konečně promluvil: Na situaci se dá dívat z několika hledisek, Roberte. Politicky. Z toho, co jsem vyslechl, kdy tu byl na návtěvě hrabě DeBarges, vím, e v Latagore existuje royalistické hnutí.”

Caleb se pousmál.

Take vévoda Olaský si moná myslí, e pro něj bude výhodné pomoct jim svrhnout dominara a nastolit vnuka starého krále. Pak ale vyvstává otázka, proč vévodovi Kaparovi z Olaska záleí na tom, kdo sedí v čele latagorské rady.”

Chce hádat?” otázal se Robert.

Můu uhodnout důvody, ale nevím to jistě.” Spár se předklonil. Pokud to nemá vojenský důvod.”

A jakýpak?” optal se Kendrick.

Spár řekl: Do tohoto týdne jsem si ani neuměl představit, proč by mui vévody Olaského pomáhali vojsku vrahů zlikvidovat můj lid. Teď mi ale dochází, e jsem se na to díval obráceně. Krkavec a jeho kumpanie pracovali pro vévodu. Jejich jedinou odměnou bylo zlato a moná pár otroků. Ale vévoda očividně chtěl, aby Orosiniové zmizeli ze svých hor.” Odmlčel se, jako by zvaoval, co řekne dál. Doteď jsem si ten důvod neuměl představit.”

Ten vojenský důvod?” ujioval se Kendrick.

Ano. Kdy jsou Orosiniové pryč a Latagore bude v rukou spřáteleného vládce nebo aspoň uprostřed občanské války, je tu jediný moný závěr. Chce, aby mu Latagore nepřekáelo na křídle, take bude moct zaútočit na vévodství Farinda.”

Kendrick se zeptal; Kde ses naučil vojenskou taktiku?”

Spár se zatvářil rozpačitě. Neučil jsem se to. Ale vy tu hodně mluvíte o bitvách a věci jako chránit si křídla vypadají důleitě.”

Je bystrý, co?” obrátil se Kendrick na Roberta.

Robert se usmál a Spárovi řekl: Tvé závěry jsou chytré, ale nesprávné.”

Nesprávné?”

Ano. Ve hřeje mnohem víc, ne chápe, ale má vskutku neobvyklou schopnost dedukovat. Olaský vévoda chce mít v Latagore spřátelený reim a nakonec napadne Farindu, ale nejspí a za pár let. Vedl sis dobře, kdy jsi odhalil aspoň pár kousků skládačky.”

Spár se tvářil poněkud rozpačitě. Tak co se tedy stane?”

Kendrick vstal. Stane se to, e lesy okolo potáhne spousta olaských vojáků, take bych měl zajistit, e na ně budeme připravení.”

Odeel. Spár se zeptal: Zaútočí na nás?”

Nejspí ne,” odpověděl Caleb. Nepovaují nás za dost velkou hrozbu, aby nás nemohli mít v zádech, a nemůou plýtvat časem, aby nás odsud vykopali.”

Robert dodal: Je známo, e máme zdroje kromě těch, které jsou zřejmé na první pohled. Kapar nás asi nechá na pokoji a pustí se do dalího vradění nevinných.”

Co budeme dělat?” chtěl vědět Spár.

No, budeme tu hezky potichu sedět,” odtuil Robert. Latagore se ubrání samo. Není příli důleité, jestli povládne Kaparův přítel, nebo zda zůstane u moci dominar. Důleité je, abychom pohnuli s naím…” Zarazil se včas a Spárovi jen řekl: U můe odejít. Bě se podívat, jestli Leo nepotřebuje pomoct.”

Spár zaváhal, ne vstal a odeel do kuchyně.

V kuchyni začala Meggie vyzvídat: O co tu vlastně lo?”

S pocitem, e patří do vybrané skupiny, a nechtěje se o informace dělit. Spár jen odpověděl: To ti nemůu říct.” Čekal od ní nějakou reakci, ale ona jen pokrčila rameny, jako by tajemství pro ni nebylo nic nového, a tak se místo toho zeptal: Můu nějak pomoct?”

Vechno u je hotový,” odtuila. Můe vynýst ten dber a vylít ho.”

Spár zvedl řečený dber, ale jetě se zastavil. Neviděl jsem Lelu. Kde je?”

Meggie se zatvářila ustaraně. To jsem se ti snaila říct, kdy jsi tudy před chvíli proletěl. Lela tu není.”

Kde je?”

Meggie sklopila zrak, jako by se mu nechtěla podívat do očí. Pryč. Odjela včera s druinou hraběte Ramena DeBarges. Ukázali se tu dva dny předtím, a kdy se vraceli na jih, jela s nima.”

Spár nevěděl, co na to říci. Vynesl dber a vylil obsah do koryta u zdi. Na chvíli se zastavil a zaposlouchal se do zvuků lesa, je se měnily z denních v noční. Těil se z hlasů probouzejících se nočních tvorů, připadaly mu tak známé, tolik se liily od hluku, který slyel ve městě. Vstřebával známé prostředí lesa. Nakonec se vrátil.A Lars a Gibbs?”

Ti odeli taky.” S plachým úsměvem tíhlá dívka dodala: Asi tu chvíli budeme jenom my dva, Spáre.”

Spár se na ni podíval a pocítil slabý zmatek. Koketovala s ním stejně jako s Larsem, kdy se zrovna nehádali. Ale Lela odela! Myslel si, zeji miluje, dokud mu Caleb neřekl, e s ní spal, stejně jako Lars a Gibbs. A teď dívka, kterou povaoval za Larsovu enu, věnuje svou pozornost jemu.

Náhle se cítil velice unavený. Napětí z cesty, zuřivý vztek, kdy uviděl mue zodpovědné za smrt své rodiny, vědomí, e se vrátili na sever, a zmatek z podivných her, jim se věnoval Robert a ostatní, si vybrali svou daň.

V té chvíli se zvenčí ozvalo lupnutí následované syčením, jako kdy se kulový blesk valí po louce.

Meggie křikla: magná je tady!” a ne se mohl Spár zeptat, jak to ví, dveře do kuchyně se otevřely a bělovlasý mu vstoupil. Rozhlédl se po kuchyni a beze slova proel do enku.

Myslel jsem, e jel navtívit rodinu,” podivil se Spár.

Meggie se k němu naklonila. Copak jsi to jetě nepochopil? Magnus a Robert umějí čarovat! Můou přicházet a odcházet, jak se jim zachce.”

Spár si vzpomněl na rozhovor s Calebem, který potvrdil jeho podezření. Znepokojovalo ho to. Byla to dalí věc, kterou mu Robert opomněl sdělit, dalí věc, kterou musel vypátrat sám.

Leo s Marthou pro ně čtyři připravili něco k zakousnutí, pak Leo zanesl jídlo do enku ostatním. Jedli mlčky, jen Leo nebo Martha se Spára občas zeptali na něco, čeho si mohl ve městě vimnout. Větinou se otázky týkaly nějaké pamětihodnosti, ji zanedbal. V polovině stolování se rozhostilo rozpačité ticho.

Kdy byla kuchyně uklizená a přípravy na ráno hotové. Spár zůstal v kuchyní sám. Nahlédl do enku a uviděl Roberta, Caleba, Paska a Magnuse zabrané do váného hovoru. Robert vzhlédl a viml si ho. Dobrou noc, Spáre.”

Spár zase zavřel dveře a chvíli jen stál, nebo si nebyl jistý, co má dělat. Neměl vlastní pokoj, kdy se ze stodoly přestěhoval k Lele. Po jistém váhání usoudil, e kdy je pryč, klidně ten pokoj můe dál pouívat sám.

Vyel nahoru a otevřel dveře. Pokoj byl prázdný. Truhlice byla otevřená a postel ustlaná, ale nezůstaly tu ádné Leliny věci. Ze stolku zmizel její kartáč a krabičky, v nich přechovávala těch pár věcí, které během let získala.

Spár sebou pratil na slamník, a postel zavrzala, a zamyslel se. Co s ním bude? Pár věcí ho napadlo, ale věděl, e se děje mnohem víc, ne si umí představit. Robert se očividně zapletl s lidmi mnohem důleitějími ne Kendrick. Caleb se za řeči zmínil o své otci, ale Spár neměl tuení, jak se jmenuje, ani oč mu v celé záleitosti můe jít.

Rozhovor dole působil mnohem váněji, ne kdyby mui pouze klábosili o nadcházející válce nebo si dělali starosti s obranou usedlosti.

Ne, tady lo o víc, ne Spár zatím pochopil, a jeho rozčilovalo, e nerozumí celkovému obrazu.

Byl tak ztracený v mylenkách, a málem přeslechl, jak se za ním otevřely dveře. Otočil se a uviděl Meggie. Dívka se na něj usmála a eptla: Napadlo mě, e tě najdu tady.”

U se jí chtěl zeptat, co chce, kdy zvedla ruce a rozvázala si tkanice na kytli. Prostý at sklouzl na zem a ona dola k posteli a klekla si na ni. Posuň se,” prskla, jako by byl zabedněný, a kdy poslechl, vklouzla pod pokrývku.

Byl jako opařený, dokud neřekla: Je zima a ty jsi mi očividně nechtěl nabídnout pokrývku.” Spár dál jen ohromeně mlčel a ona dodala: Tak nebuď jako trouba. Pojď sem!”

Spár přeel svůj zmatek a poslechl ji. Ona ho zase vystrčila z postele a on přistál na podlaze. Co je?”

Zahihňala se. Je to mnohem jednoduí, kdy se vysvlíkne, ne vleze do postele, pitomče.”

Rychle udělal, co mu řekla, a vklouzl do postele k ní. Objala ho a řekla: Lela tě očividně nic moc nenaučila. Budeme se tím muset něco udělat.”

Pak ho políbila a on zapomněl na vechno, co se dělo v enku dole.

8

Kouzla

Spár se posadil.

Srdce mu builo, jak na schodech uslyel dupot, a na chvíli byl úplně dezorientovaný. Meggie vedle něj se zavrtěla a on se na ni podíval a pocítil jetě větí zmatek, i kdy tentokrát to byl zmatek citový. Jak snadno se z Lely stala nejasná vzpomínka, kdy leel v Meggiině objetí.

Dveře se otevřely a objevil se v nich Magnus. Měl svůj měkký klobouk, v mce hůl a přes rameno černý řemen s koenou branou u boku.

Meggie se pohnula a otevřela oči. Kdy uviděla mága, vykulila je a přitáhla si pokrývku a k bradě.

Magnus si jí nevímal. Spáre, oblékni se a posbírej si věci. Odcházíme.”

Ehm?”

Ale dveře se u za mágem s prásknutím zavřely.

Spár se vyhrabal z postele a rozhlédl se po místnosti. Moc věcí neměl. Dvě čisté haleny, náhradní kalhoty a holínky u postele, malý váček s několika mincemi za práci navíc pro hosty. Dokonce i meč a dýka, je pouíval, nebyly jeho, nýbr patřily Calebovi.

Podíval se na Meggii, která se na něj plae usmála. Nevěda, co říci, pravil: Musím jít.”

Kývla. Spár se oblékl, posbíral si těch pár krámů a spěchal do enku, kde čekali Magnus s Robertem.

Robert řekl: Spáre, půjde s Magnusem. Udělej, co ti řekne, jako kdyby mluvil mým jménem. Zase se uvidíme, ale ne hned.”

Kam půjdu?” chtěl vědět Spár, který se konečně probudil.

Vechno ti vysvětlí, a tam dorazíte.” Robertovo chování nepřipoutělo dalí otázky.

Magnus zamířil ke kuchyni se slovy: Pojď za mnou.”

Spár poslechl a veel do kuchyně, kde u Leo s Marthou připravovali jídlo. Spár následoval Magnuse na dvůr, kde mu kouzelník přikázal: Postav se vedle mě a dr se mé hole.”

Spár se postavil vedle Magnuse a raneček s čistým oblečením si strčil pod pai, aby se mohl chytit hole.

Mág ze záhybů roucha beze slova vytáhl nějaký instrument, kouli vyrobenou z kovu, která se leskla jako bronzová nebo moná dokonce zlatá. Spár viděl, jak Magnus palcem tiskne páčku po straně a obklopil ho zvuk, jako by se ocitl uprostřed úlu plného rozzlobených včel.

Spár měl pocit, jako by mu svět upadl pod nohama. Srdce měl a v krku a chvíli se bál, e oslepl, ale místo černé tmy to byla spí tmavá eď, prázdnota, kde nebylo vůbec nic. Pak se mu země zase vrátila pod chodidla, ale měl pocit, jako by se hýbala. Pevně se chytil Magnusovy hole, aby neupadl. Náhle měl výrazný dojem, e je daleko od hostince. Stále byla noc. Ve vzduchu cítil zvlátní pach, jaký jetě nikdy necítil, a v dálce se ozval divný zvuk, jako hromobití, avak tiché, a pravidelně se opakovalo.

Mág se na něj chvíli díval a pak mu sdělil: Slyí příboj.”

Spár se na něj ve tmě podíval. Magnus měl obličej skrytý ve stínu klobouku a jediné světlo pocházelo od zapadajícího měsíce. Příboj?”

Vlny naráející na skály.”

My jsme někde u moře?” podivil se Spár a hned si uvědomil, zeje to pěkně pitomá otázka.

Magnus mu vak nevynadal. Pojď,” vybídl ho.

Vydali se po pěině nahoru a ocitli se před malou chýí. Z nějakého důvodu tu byly vlny na skalách slyet hlasitěji. A vyjde slunce, uvidí odsud severní konec ostrova,” vysvětlil mu Magnus a vstoupil do chýe.

Spár ho následoval do chýe z proutí omazaného blátem s dokovou střechou. Podlahu tvořila jen udusaná hlína. Z ohýnku v kamenném krbu vycházelo slabé světlo. Spár si k němu klekl a natáhl ruku.

Magnus odloil hůl do rohu a sundal si klobouk a branu. Ohlédl se na Spára a usmál se. Vimni si podlahy,” poznamenal.

Co je to?”

Kámen. Byla to hlína, ale chytré kouzlo ji proměnilo v kámen. Snail jsem se, aby se to podobalo mramoru, ale někde jsem při zaříkávání vynechal větu.” Pokrčil rameny. Váně lo hlavně o marnivost.” Ukázal na stěny a střechu. Nikdy se nemusejí opravovat.”

V místnosti byly čtyři předměty: velká truhla, stůl se dvěma idlemi a slamník na zemi. To je můj slamník,” sdělil Spárovi Magnus. Ty bude spát u krbu.”

Spár kývl a natáhl ruku s ranečkem. Kam to můu dát?”

Mág zvedl obočí, jako by si prohlíel mladíkův majeteček. aty pouij jako poltář. Měec si dej, kam chce.”

Spár kývl a rozhlédl se. V rohu u krbu zahlédl kletě, kotlík a kotě, druhý roh byl prázdný. Poloil raneček tam.

Pojď ven,” přikázal mu Magnus.

Kdy zase stáli pod noční oblohou, pokračoval: Nejsi ádný hlupák. Podívej se na hvězdy a řekni mi, kde podle tebe jsme.”

Spár vzhlédl a porovnal oblohu s tou, ji znal z rodných hor. Vzal v úvahu malý zapadající měsíc a podíval se k východu, kde slabá záře ohlaovala východ větího měsíce. Do svítání jsou čtyři hodiny,” prohlásil. U Kendricka bylo ráno, kdy jsi mě probudil.” Znal jen základy zeměpisu, protoe viděl pouze několik map, kdy je Robert v hostinci studoval. S pouitím toho mála, co věděl, nakonec řekl: Jsme na ostrově v Hořkém moři.”

Správně. Jak jsi na to přiel?”

Jsme na západ od Kendricka, jinak by tu u byl den, nebo kdybychom byli daleko na východě, u by se stmívalo a malý měsíc by byl nízko na východě a nezapadal by na západě. Ale nejsme tak daleko na západě, a za Úinou temnot v Nekonečném moři. Jsme… jině od Kendricka.”

Správně,” zopakoval Magnus.

Smím vědět, proč tu jsem?”

Chytni se hole a za ádných okolností sejí nepoutěj.”

Spár popadl hůl a náhle vyletěl do vzduchu, jako by ho zvedla obrovská ruka. Země se ztrácela s ohromnou rychlostí a vzápětí prolétali mraky.

Konečně se zastavili a Spár i bez dívání věděl, e má klouby na ruce úplně bílé, protoe se hole drel ví silou.

Pohlédni na svět, Spáre stříbrného sokola.”

Na východě zalévalo krajinu stříbrné světlo vycházejícího velkého měsíce. Vzduch byl chladný, nicméně Spár se třásl z jiných důvodů. Byl strachy bez sebe.

Přesto zachoval klid a rozhlédl se kolem sebe. Ostrov pod nimi zakrývaly mraky, ale cestou vzhůru pochytil, jak je velký. Chýe byla na severním konci ostrova a terén se k jihu svaoval, snad do údolí. Spár o mořích a ostrovech věděl jen to, co zahlédl v Robertových mapách, ale usoudil, e je to poměrně velké místo - pokud to dokázal posoudit, tak větí ne lesy kolem Kendrickova hostince.

Po chvíli ho strach poněkud přeel a on se začal dívat pořádně. Vycházející měsíc vrhal světlo na mraky pod nimi a jiskřivé moře na sever mu ukazovalo zakřivení planety.

Je tak velká,” vyhrkl.

Správně,” řekl Magnus, kdy začali klesat. Učí se chápat perspektivu.” Kdy byly bezpečně na zemi, pokračoval; Důvod, proč jsi tady, Spáre stříbrného sokola, je ten, e se má učit.”

Učit co, Magnusi?”

Mág mu poloil ruku na rameno a jemně stiskl. Vechno, co tě dokáu naučit.” Bez dalího slova se otočil, zael do chýe a Spár ho po chvilce zdráhavě následoval do místnosti, která se zřejmě na nějakou dobu stane jeho příbytkem.

Spár popáté nahlas přečetl pasá a Magnus pozorně poslouchal. Kdy mládenec dočetl, mág řekl: Uspokojivé.”

První měsíc po příchodu na ostrov musel Spár číst nahlas a Magnus mu opravoval gramatiku, výslovnost a intonaci. Spár z toho, co slyel od hraběte Ramena z Roldemu, věděl, e se ho Magnus snaí naučit mluvit jako roldemský lechtic.

Tohle je něco nového,” pokračoval Magnus s knihou v ruce.

Písmo Spár nepoznal. Co je to?”

Je to celkem nudná kníka o ivotě jednoho méně významného krále z Ostrovů, Henryho III. Ale jazyk je jednoduchý a měl by tě uvést do čtení a psaní královským jazykem,”

Magnusi, můu si udělat přestávku?”

Přestávku?”

Točí se mi hlava a písmo vidím rozmazaně. U jsem v chalupě týden. Naposledy jsem se dostal ven, kdy jsi byl pryč. Byl jsem se projít po plái.”

Spár mluvil trucovitě, co u něj nebylo obvyklé. Mág se usmál. Jsi neklidný, co?”

Moc. Třeba bych mohl jít na lov?” Odmlčel se. Kdybys měl luk…”

Magnus řekl: Nemám. Ale chodí na ryby?”

Spár se narovnal a zatvářil se nadeně. Lovil jsem ryby v jezerech a řekách u nás doma, co jsem se naučil chodit.”

Magnus si ho chvíli prohlíel. Tak dobře. Ukáu ti, jak se loví ryby v moři.”

Mávnutím ruky vyvolal ve vzduchu černou díru, sáhl dovnitř a zdálo se, e po něčem hmatá.

Aha!” zvolal s uspokojením. Kdy ruku vytáhl, drel v ní prut, který podal Spárovi.

Spár viděl, e je to rybářský prut, ale nepodobal se ničemu, co znal. Byl dlouhý - sedm stop - a byl na něm připevněný podivný předmět, váleček s ozubeným kolečkem a kličkou, kolem něho byl navinut ohromný kus vlasce. Vlasec byl protaený několika očky - která vypadala, e jsou vyrobená z bambusu - ke kovovému očku na konci. Na cívce byla kovová páčka.

Magnus vytáhl dalí prut a pak proutěný ko na opasku, v něm Spár poznal rybářský ko.

Tak pojď, zarybaříme si, ale budeme přitom i studovat.”

Spár s povzdechem uchopil ko a oba pruty a vydal se za mágem. Aspoň bude při učení venku.

Vydal se za Magnusem dolů po kamenité pěině na plá. Vítr tvořil vlnky s bílými hřebínky a odnáel s sebou kapky mořské vody. Spára umění vln na skalách uklidňovalo a vůně moře byla osvěující stejně jako borovice a osiky doma.

Na plái si Magnus vyhrnul roucho a zastrčil si okraj za pás. U jiného by to moná bylo směné, na Magnusovi vak nic k smíchu nebylo. Spár si viml, jak svalnaté má nohy a usoudil, e i kdy je mág a ne lovec nebo válečník, je stejně stavěný jako jeho mladí bratr.

Mág Spáro ví ukázal, jak dret prut. Ukázal na ťnavijákŤ, jak nazýval cívku na prutu, a vysvětloval, e páčka je ťbrzdaŤ, která zpomalí pohyb navijáku, kdy zasekne velkou rybu, je se bude snait uniknout. Naviják umoňoval rybáři rybu přitahovat a nenechat ji uplavat, pokud by neuvolnil brzdu.

Spár jen asl. Vekeré jeho rybářské zkuenosti zahrnovaly sítě a provaz uvázaný na dlouhý klacek. Díval se, jak Magnus z koe vytahuje suené maso a napichuje ho na velký kovový háček. Udělal dva kroky a poskočil a zároveň vihl prutem směrem k vlnám, take háček přehodil přes příboj do klidnějí vody.

Ne nahodí, dej si pozor, kde má háček,” varoval Spára. Chytit sám sebe není ádná legrace. Musí tu zatracenou věc protáhnout na druhou stranu a utípnout, abys ho dostal z těla.”

Spár pochopil, e druhý mu mluví z vlastní trpké zkuenosti. Poodeel kousek stranou a napíchl na háček kousek hověziny. Háček spustil na písek, udělal krok a vihl prutem, a nahodil dál ne prve Magnus.

Dobrá práce,” pochválil ho mág.

Tak tam mlčky stáli asi půl hodiny. Ticho ádnému nevadilo. Pak Magnus řekl: V co vai lidé věří o světě?”

Spár opáčil: Nejsem si jistý, na co se ptá,”

Jaké příběhy si vyprávějí o podstatě světa?”

Spár zavzpomínal na příběhy, je vyprávěli starci u ohně během léta, a na ty, které vykládal aman, kdy přiel a hovořil o historii rasy. Orosiniové věří, e svět je sen, který vytvořili bohové, ijící v mysli Spáče.”

A co lidé?”

My jsme součástí toho snu,” vysvětloval Spár. Ale pro nás je vechno skutečné, protoe kdo ví, co je pro boha skutečné?”

Magnus chvíli neříkal nic. Tví lidé mají moná pravdu, protoe nic v tomto pohledu na svět není v rozporu s tím, co o něm víme,” připustil. Na chvíli ale odlo víru svého lidu a poslouchej mně. Tohle vím, e je pravda.

Svět je velká koule hlíny, bláta, kamení a vody a okolo ní je vzduch. I kdy je veliký, je jen maličkou součástí vesmíru, který je větí, ne si umíme představit, a plný dalích světů. Na mnoha z nich je taky ivot.

Ve vesmíru jsou miliardy takových světů.”

Miliardy?”

Co tě Robert naučil o číslech?” zjioval Magnus.

Umím sčítat a odčítat, násobit a dělit, kdy si dávám pozor.”

To na tom jsi lip ne větina lidí. Kolik čísel zvládne?”

Dokáu násobit čtyřmístné číslo dalím čtyřmístným.”

Take ví, co je tisíc?”

Deset stovek,” odpověděl Spár.

A deset tisíc krát deset je sto tisíc.”

Ano, to chápu.”

A destkrát víc je milion.

Aha,” řekl Spár poněkud nejistě.

Magnus se po něm koukl a viděl, e je mládenec ztracený. Podívej, vysvětlím ti to takhle. Kdybych ti dával zrnka písku, jedno kadou vteřinu, za minutu bys jich měl v ruce edesát.”

A kdybys to dělal tisíc vteřin, měl bych jich tisíc. To chápu,” řekl Spár předvídaje, kam se lekce ubírá.

Trvalo by mi víc ne třináct dní, kdybych ti měl dát milion zrnek písku, pokud bych bez přestání dával jedno kadou vteřinu.”

Spár se zatvářil ohromeně. Tak dlouho?”

Miliarda by mi trvala déle ne třicet let.”

Spár se na Magnuse díval naprosto nepřesvědčeno. Copak existuje tak velké číslo?”

I větí,” ujistil ho Magnus s úsměvem. Dvě miliardy.”

Spár se jenom zasmál. A pak tři miliardy a čtyři, ano, chápu.”

Ve vesmíru je mnoho miliard světů, Spáre, moná příli mnoho, aby je nai bohové vechny znali.”

Spár se tvářil vyrovnaně, ale bylo zřejmé, e ho ta představa zaujala. Magnus pokračoval a popisoval vesmír plný nekonečné rozmanitosti a moností.

Jaký je na těch světech ivot?” zeptal se Spár po chvíli.

Slyel jsi příběhy o Trhlinové válce?”

Ano, dědeček nám je vyprávěl. Prý na západě…” Spár se zarazil, podíval se na moře a pokračoval, .. .na západ od naí domoviny - tady by to mohlo být i na východ.”

Ne, je to na západ i odsud, za Vzdáleným pobřeím. Pokračuj.”

Prý prostřednictvím kouzel přili lidé z jiného světa, aby vedli válku s naím světem, ale Ostrovní království je zahnalo.”

To je jedna verze,” utrousil Magnus s trpkým výrazem. Jednou ti povím, co se skutečně stalo.”

Jsou ti lidé jako my?”

Asi tolik, jako se Orosiniové podobají lidem z Roldemu.”

Take ne moc,” usoudil Spár.

Dost na to, abychom nakonec nali společnou řeč a válku ukončili. Jednou potká některé z jejich potomků.”

Kde?

V provincii Yabon v Ostrovním království. Mnoho se jich usadilo v LaMutu.”

Aha,” řekl Spár, jako kdyby rozuměl.

Dalí půlhodinku mlčeli, pak Spár promluvil. Zřejmě si nevedeme moc dobře.”

V rybaření?”

Ano.”

To proto, e nepouíváme správnou návnadu.”

Spár se na něj uasle podíval. Nemáme správnou návnadu?”

Na suené maso bychom mohli chytit kanibalu nebo máčku, ale jestli chce něco ivějího, měli bychom na háček napíchnout čerstvou makrelu.”

Tak proč to děláme?”

Protoe rybaření není o chytání ryb.” Mág se zadíval na vodu a Spárovi se zjeili chloupky na paích, co znamenalo, e se Magnus chystá čarovat. Tam,” ukázal, pak mávl rukou a z moře vyskočilo něco velkého. Bylo to velké asi jako mení kůň, pokryté červenými upinami a mělo to nebezpečně vypadající zuby. Kdy se ryba ocitla nad vodou, zmítala se a snaila se hryznout neviditelného nepřítele, který ji tu drel.

Magnus mávl rukou a ryba zase spadla do vody. Kdy chci rybu, vezmu si rybu.”

Tak proč tu stojíme s těmi pruty?”

Pro radost,” sdělil mu Magnus. Je to, myslím, způsob, jak se uvolnit a rozjímat.”

Přesto, e se Spár s prutem v ruce cítil jako úplný pitomec, vrátil se k výuce rybaření a pokouel se protáhnout háček příbojem.

Kdy se připozdilo, řekl: Magnusi, můu se tě na něco zeptat?”

Jak tě mám učit, kdy se nebude ptát?”

No…”

Tak ven s tím,” pobídl ho Magnus a znovu nahodil za příboj. Zvedal se vítr a odvál mu bílé vlasy z tváře.

Něco mě mate.”

Co?”

eny.”

Magnus na Spára upřel oči. Něco konkrétního; nebo eny veobecně?”

Asi veobecně.”

Tak to nejsi první.”

To jsem pochopil,” přiznal Spár. Jenome mezi mými lidmi jsou věci mezi mui a enami… předvídatelné. Nevěstu ti vyberou, ne se vrátí z hledání vidiny, a pak se hned oení. Zůstane s jednou enou…” Ztiil hlas. Já u poznal dvě eny a ani s jednou nejsem enatý.”

A to ti dělá starosti?”

Ano… ne… já nevím.”

Magnus poloil prut na písek a přistoupil ke Spárovi. Já ti toho moc nepovím, příteli. Moje zkuenosti v této oblasti jsou značně omezené.”

Spár se na mága zadíval. Ty nemá rád eny?”

Magnus se usmál. Ne, tím to není… Zamlada jsem nějaké zkuenosti získal… asi v tvém věku. Jde o to, e někteří z nás, kteří praktikujeme magii, raději zůstáváme mimo. Srdeční záleitosti přináejí zmatek.” Zadíval se na moře. Rád si říkám, e kdy se jim vyhýbám, získávám jasno.” Zase se podíval na Spára. Ale my dva kráčíme po jiných cestách. Na co se chce zeptat?”

Byl jsem chvíli… s Lelou. Myslel jsem, e bychom se mohli…” Spár se zadíval na písek a cítil se velmi hloupě. Myslel jsem, e bychom se mohli i vzít.”

Mrkl na Magnuse a viml si, jak se na okamik zatvářil pobaveně, ale vzápětí u měl zase neutrální výraz.

Spár pokračoval. Jene kdy jsem se vrátil z Latagore s Calebem, byla pryč. Skoro jsem neměl čas si uvědomit, e u ji nikdy neuvidím, kdy Meggie…”

Aha,” pravil Magnus. Byl jsi s ní, kdy jsem tě to ráno budil, e ano?”

No Jak jsem mohl chovat tak silné city k Lele, a přesto se tak snadno ocitnout s Meggie? A kdy jsme byli s Lelou, ani jsem na ni celou dobu nemyslel.”

Magnus kývl. Na něco se tě zeptám. Kdybych ti sem teď mohl obě dívky přivést, kterou bys chtěl vidět?”

Spár stál mlčky a drel rybářský prut. Nevím,” přiznal nakonec. Myslel jsem, e Lelu miluj i… Miluji ji. Ale na tom, jak se Meggie… pohybuje, něco je. Je… vánivá. To je to správné slovo,e?”

Magnus také chvíli mlčel, ne řekl: Srdeční záleitosti jsou sloité.” Znovu se zadíval na moře. Vlny se pění a rozbíjejí se o skály, Spáre. Stejné je to s lidskými city. Touha můe Člověka zničit. S touhou musí přicházet moudrost, jinak tví nepřátelé získají zbraň, kterou můou pouít proti tobě.”

Tomu nerozumím.”

Větina lidí po něčem ve svém ivotě touí. Mu můe touit po eně, kterou miluje, nebo ho volá jeho řemeslo, můe to být i touha po ideálu.”

Ideálu?”

Magnus kývl. Jsou lidé, kteří by za ideál ochotně poloili ivot. Lidé, kteří kladou větí dobro před svůj osobní prospěch.” Podíval se na Spára. Tak jsou tu temné touhy: ctiádost, chamtivost, chtíč, touha po moci.

To, co cítí k Lele a MeggieJe někde mezi těmito extrémy, mezi ideálem a temnotou. Přinejhorím cítí slepou touhu bez ohledu na eny, o ně usiluje. A přinejlepím se nechá enami příli snadno okouzlit a myslí si, e je kadá hodná nezitného zboňování.

Obojí je chyba.”

Spár kývl, jako kdyby ho pochopil.

Jsi jetě mladý. V ivotě pozná mnoho en, pokud bude chtít. Ale za určitých okolností se můe dostat do postavení, kdy bude muset rychle rozeznat pravdu, jestli jde jenom o chtíč, nebo jestli jde o skutečnou lásku.

Obě mladé eny, které jsi poznal, jsou v podstatě hodné. Přinejmením s tebou neměly ádné patné záměry. Svým způsobem jim na tobě záleelo, a tobě zase na nich. Jetě si pamatuj u, jaké to bylo, kdy jsem byl ve tvém věku a zahleděl jsem se do zelených očí a zmocnily se mě city tak silné, a jsem si říkal, e mi pukne srdce, jen abych toté cítil o několik dní později při pohledu do hnědých očí.

Takové je srdce mladého mue, Spáre. Musí ho zkrotit, přitáhnout mu otěe jako jankovitému hříběti. Musí ho přimět, aby se řídilo rozumem, protoe záhy zjistí, e láska je tuze sloitá věc.”

Nevím, jestli jsi mi odpověděl.”

Nevím, jestli jsi pochopil, na co se vůbec ptá.” Magnus zvedl prut, navinul vlasec a znovu nahodil. Brzy si o tom promluvíme důkladněji. A brzy se bude moct zeptat i dalích, kteří jsou v tomto ohledu mnohem zkuenějí.”

Děkuji, Magnusi.”

Nemá zač. Ne tvůj pobyt na ostrově skončí, bude pro mě mít mnohem víc otázek.”

A jak dlouho tu jetě budu?”

Jak dlouho bude třeba.”

Jak dlouho bude třeba co?”

To, co máme dokázat,” odpověděl Magnus.

Spár se nadechl k dalí otázce, ale rozmyslel si to.

Doba pokročila a Spár začal mít hlad. Chytíme tu vůbec něco k večeři?”

Má hlad?”

Ano, mám.”

Umí uvařit rybu?”

Spár s Leem připravoval dost rybích pokrmů. Umím, ale ty má jenom kotlík a rozen. Asi bych zvládl polívku…”

Ne. Myslel jsem na něco vybranějího. Polívky a pečínky jíme u měsíc. Dneska budeme mít k večeři něco onačejího.”

A jak to mám uvařit?”

S tím si nelam hlavu,” prohlásil Magnus. Nejdřív si musíme najít správný hlavní chod.” Zavřel oči, a kdy je zase otevřel, měl Spár dojem, e mu slabě světélkují. Magnus natáhl ruku dlaní nahoru a pomalu ji zvedal. Z moře se vynořila ryba asi čtyři stopy dlouhá. Magnus kývl a ryba k nim doletěla a skončila u Spárových nohou, kde sebou mrskala v písku.

Dávej pozor, pokud ji chytí moc pevně, můe tě tou hřbetní ploutví pořezat.”

Spár se podíval na Magnuse. To ji mám donést domů?”

A jak jinak ji tam chce dostat?” otázal se mág.

Spár se pokusil svíjející se rybu zvednout, ale byla moc kluzká a těká. Můu ji něčím pratit, abych ji omráčil?” zeptal se po několika zoufalých pokusech rybu umravnit.

Aha,” řekl Magnus, luskl prsty a ryba se zklidnila. Je pořád ivá, take bude čerstvá, a ji bude kuchat. Jmenuje se tuňák a můe ho zlehka ogrilovat s nějakým kořením. K tomu se náramně hodí lehce ochucená rýe a vařená zelenina. A kapka chlazeného bílého vína - nějaké suché z Ravensburgu.”

Spár velkou rybu zvedl a podíval se na příkrou stezku na útes. Jetě něco?”

Jestli mě něco napadne, dám ti vědět.”

Spár se pomalu vydal nahoru, a ne se dostal k chýi, bolely ho ruce a podlamovala se mu kolena. Ryba musela váit aspoň tolik co on. Napadlo ho, co s ní má vlastně udělat. Mohl by ji vykuchat na stole, ale tím by nadělal hrozný svinčík. Tak moná venku na zemi, pak by mohl místo spláchnout vodou ze studny. Tím by z ní taky dostal hlínu. A pokud budou filety dost velké, mohl by je napíchnout na roeň a opéct je.

Kde ale najde rýi a koření? Zatím bylo jídlo u Magnuse prosté, řečeno mírně.

Poloil rybu na zem, čím se mu značně ulevilo. Jak se narovnával, projela mu zády bolest, je mu připomněla, aby se o takové hlouposti u víckrát nepokouel. Levou rukou si masíroval bedra a pravou otevřel dveře.

Vstoupil do chýe a málem padl na zadek úasem. Místo malé místnosti, kterou tak dobře znal, stál ve velké kuchyni. Větí ne celá chalupa. Vyhlédl ze dveří a uviděl známou krajinu. Vnitřek ale zůstal změněný.

Viml si velkého porcovacího stolu s pumpou, kde mohl rybu očistit, a za ním stála kamenná pec. Vedle pece hořel oheň pod kovovým grilem. Na zdi viděl police, kde nepochybně najde rýi a koření. A byl si jistý, e ty druhé dveře vedou do vinného sklípku, kde najde správně vychlazené bílé víno k večeři.

Jak to udělal?” zamumlal si tie pro sebe.

9

Zmatek

Spár zamrkal.

Četl dalí knihu v jazyce Ostrovů, tentokrát kroniku ze ivota a časů jednoho kupce z Krondoru jménem Rupert Avery. Kupec před svou smrtí nechal příběh sepsat a vytisknout jako paján své marnivosti, alespoň podle Spárova názoru. Příběh byl patně napsaný a přinejmením neuvěřitelný, poněvad pokud by se mělo věřit tomu, co Avery vyprávěl, tak byl pro historii Ostrovního království nesmíme důleitý, nebo téměř sám porazil agenty chaosu, kteří se snaili zmocnit jeho státu.

Spár usoudil, e by se příběh hodil k táborovému ohni, ale jen pokud by v něm byl kladen větí důraz na válečníky a mágy a mení na kluka, který zbohatl. Spár se zhoupl na idli, take seděl zády opřený o stěnu. Začínal chápat, co je majetek. Někteří lidé ho zřejmě s radostí hromadili. On byl Orosini a z jeho pohledu vechno, co se nedalo sníst, nosit nebo pouít, byl přepych. A sbírat přepychové věci za určitou hranici bylo plýtvání časem a námahou.

Ale kdy pochopil, co je majetek, začal chápat, co je moc. Z důvodů jemu cizích ti, kdo baili po moci tolik jako tenhle Avery, baili také po majetku. Lidé jako vévoda Olaský, který nechtěl nic víc ne nosit korunu a nechat si říkat král, i kdy podle toho, co mu vykládali Caleb s Magnusem, si u teď klidně mohl říkat král v Olasku a Aranoru.

Spár postavil idli zase na vechny čtyři nohy a poloil knihu na stůl. Tři dny byl sám, protoe Magnus se vydal na jednu ze svých záhadných cest. Spár dostal za úkol nějaké čtení - co ho bavilo, kdy u uměl číst - a cvičit zvlátní sadu pohybů, skoro jako tanec, jim ho mág naučil. Magnus tvrdil, e ten tanec je jedna forma boje beze zbraní a jmenuje se isalani, pokud to Spár správně pochytil, a po letech studia bude výkonnějí i v dalích oblastech boje. Také měl poklízet v chýi a jíst.

To mu zabralo skoro celý den, ale čas, který mu zbyl, vyuíval k výpravám do okolí, třebae mu Magnus nakázal, e má zůstat na severním konci ostrova. Na jihu, asi den cesty, se zvedalo pohoří a Magnus mu zakázal lézt nahoru nebo je obejít po plái. Nevysvětlil mu, proč nesmí na jih, ani co by se stalo, kdyby zákaz poruil, ale Spár si ho nechtěl potvat proti sobě.

Velká část Spárova ivota se teď točila kolem čekání. Čekal, a zjistí, k čemu ho cvičí, protoe nyní u si byl jistý, e Robert a ostatní s ním mají nějaké záměry.

Jeho vzdělávání postupovalo rychlým krokem: jazyky - u mluvil téměř plynně královským jazykem (jak se nazýval hlavní jazyk království Ostrovů), mluvil téměř bezchybně roldemsky a začínal se učit nářečím z Velké Keshe - zeměpis, dějepis a také začal studovat hudbu.

Hudba ho bavila nejvíc. Magnus měl kouzlo, které vyvolávalo představení hudebníků, s nimi se během let setkal. Některé prostí melodie Spárovi zněly téměř povědomě, ale i sloitějí hudba, kterou lechtě vyhrávali zkuení hudebníci, byla stejně půvabná. Aby hudbu lépe pochopil, řekl mu Magnus, e se bude učit hrát na nějaké nástroje, a strčil mu píalu, je nyní leela na stole - dlouhou dřevěnou rourku se esti dírkami. Hodně se podobala té, na ni hrával jeho otec, a Spár na ní rychle zvládl některé jednoduí melodie.

Spár si přejel rukou obličej. Oči ho pálily a záda bolela. Vstal a vyhlédl z okna. Slunce se pomalu klonilo k obzoru. Spár si uvědomil, e pročetl skoro celé odpoledne.

Podíval se na krb, kde stál velký kotel do půlky plný guláe, který připravil předevčírem. Byl stále poivatelný, jene stále stejné jídlo mu u nechutnalo. Usoudil, e má tak hodinku, aby mohl něco ulovit nebo si zaběhnout na plá pro rybu.

Západ slunce byl pro obojí vhodná doba. Nedaleko od chýe bylo velké jezero, kam za východu a západu slunce chodívala pít zvěř, a ryby za příbojem byly při západu slunce čilejí.

Chvíli váhal a pak se rozhodl, e se mu víc líbí rybaření. Plíení se za zvěří vyadovalo příli velké soustředění a on měl právě teď náladu stát na písku s větrem ve tváři a upírat zrak na něco v dálce.

Popadl prut a ko a vyběhl ze dveří.

Kdy se vydával zpátky do kopce, byla u tma. Ve chvilce se mu podařilo chytit dvě velké tresky, co mu k večeři bohatě stačilo. Ugriluje si je v krbu a přidá trochu koření, které Magnus přechovával v truhličce. Rád by měl nějakou rýi a uvědomil si, na jaký přepych si v kuchyni u Kendricka zvykl. Jeho matka často připravovala ryby a podávala je s kořínky a bobulemi, je eny nasbíraly. Občas se ke zvěřině podávala obilná placka upečená na ohni, s medem, bobulemi nebo oříky. Spár nyní s chutí jedl jídlo, jaké by si jeho matka ani neuměla představit. Pomylení, e je nejspí nejlepím kuchařem v historii svého lidu, bylo docela zábavné.

Kdy se dostal téměř na vrcholek kopce, zastavil se. Obloha byla jetě světlá, slunce zapadlo teprve před chvílí, ale rychle se stmívalo. Něco zaslechl.

Zaposlouchal se. Lesy kolem chýe byly tiché. Měly by se z nich ozývat zvuky denních zvířat hledajících si doupata na noc, jak noční dravci ohlaovali svou přítomnost. Měli by tu u poletovat noční ptáci a chytat hmyz.

Místo toho tu panoval klid, který mohl znamenat jediné: v blízkosti byli lidé. Spára napadlo, e se moná vrátil Magnus, ale nějak věděl, e ne. Něco bylo patně.

Spár usoudil, e na ostrově budou i dalí lidé, kteří nejspí ili na jihu za hřebenem, a Magnus nechtěl, aby se s nimi seel, alespoň zatím ne, nicméně Spár si nemyslel, e by se tu nečekaně objevili. Odloil prut a ko a náhle si uvědomil, e zbraně nechal v chýi.

Vytáhl z koe nů, ubohou zbraň, slouící ke kuchání ryb, ale bylo to lepí ne nic. Pomalu zamířil k chýi a napínal smysly. Poslouchal, díval se, větřil.

U chýe něco bylo, něco neznámého, mimo jeho zkuenosti. Prve si myslel, e tam bude někdo, ale teď usoudil, e to nebude člověk.

Ze dveří vyla jakási postava, skoro příli rychle, aby ten pohyb zachytil, ale přesto rozpoznal lidskou podobu, ale bez rysů. Silueta, je se jen mihla a splynula s temnotou, byla jednolitě černá od hlavy k patě.

Spár se zastavil a dýchal co nejtieji. Vemi smysly se snail zachytit, kam se tvor poděl. Lehký pohyb vzduchu za ním ho varoval, e se mu kdosi rychle přesunuje za zády, a padl na kolena. Bez váhání máchl noem za sebe a člověka by určitě zasáhl někde mezi koleny a slabinami.

Kdy čepel cosi skutečně zasáhla, rozlehlo se nocí nelidské jódlování. Spára srazil silný úder do ramene, jako kdyby na něj spadlo velké tělo.

Spár vyuil hybnosti při pádu, udělal kotoul a vyskočil ve chvíli, kdy ucítil závan větru. Věděl, e se mu nějak podařilo vyhnout úderu jiného neviditelného útočníka. Čistě pudově vycítil, e oba útočníci jsou za ním, a skočil směrem k chýi. Pokud měl tento útok přeít, potřeboval se dostat k meči.

Kdy se přiblíil ke dveřím, vlasy na krku se mu zjeily. Bez ohlíení proletěl dveřmi a přistál tvrdě na podlaze. Něco neviditelného proseklo vzduch tam, kde by byl měl hrudník.

Klouzal po břie pod stůl, kde se otočil a rychle se zvedl s mečem v ruce. Odhodil pochvu a kopl stůl směrem ke dveřím, aby zpomalil ty, kteří by snad přicházeli.

Stůl na cosi narazil těsně přede dveřmi a Spár viděl, jak se tma ve dveřích pohnula. Objevila se postava, ji rozeznal jen proto, e zakryla to, co bylo venku, protoe večerní obloha byla jetě světlá.

Pak se ten tvor dostal do chýe. Spár rozeznával jen zhruba lidskou postavu, černou, jako kdyby se z jejího povrchu neodráelo ádné světlo. Věděl, e dalí je stále venku, a tak couvl ke krbu a z náhlého popudu popadl hořící větev a zvedl ji před sebe.

Tvor po něm sekl prackou a Spár uhnul. Levým ramenem mu projela bolest. Tvor dal ruku pryč a Spár měl dojem, e na kratičkou chvilku vidí slabý pohyb vzduchu, jako kdyby se něco stahovalo. Nemusel se dívat, aby věděl, e ho sekla nějaká neviditelná zbraň. Rameno ho pálilo a z rány mu tekla krev.

U dveří se cosi mihlo a Spár věděl, e vstoupil dalí neviditelný útočník. Dalí pohyb, zachycený koutkem oka, ho varoval. Vrhl se doprava. Rukou mu projela dalí bolest, ale věděl, e kdyby se nebyl pohnul, místo ruky by teď měl rozříznuté hrdlo.

Dopadl tvrdě na trojnoku drící kotel a překulil se směrem od místa, kde myslel, e útočník stojí. Kotel se zhoupl směrem od krbu a převrátil se, take se zbylý gulá vylil do ohně. Místnost okamitě naplnil kouř a saze.

Náhle Spár před sebou uviděl nohu. Bez váhání se ohnal mečem a stejné zajódlování jako prve se ozvalo i nyní, jen hlasitěji.

Kdy teď byla chýe plná kouře. Spár jasně rozeznal tři postavy. Měly lidské proporce a zdánlivě byly beze zbraně. Spár vak věděl, e to je mylný dojem, a tak se posunul, a byl zády ke zdi.

Ostatní se motali kolem, jako by ho neviděli. Spár popadl meč a nevímaje si bolesti v rameni vstal. Částečně ho zakrývala police, kterou ho Magnus nechal vyrobit a kde přechovávali knihy, je četl.

Dva tvorové, kteří vstoupili dveřmi, popoli blí. Jeden bránil dveře a druhý mířil ke Spárovi. Ten u dveří viditelně kulhal a Spár věděl, e jeho se kl noem.

Kdy teď měl meč, konečně se cítil připravený k boji. Potřeboval se dostat ven, ale jen za dveře, aby na něj ti tvorové nemohli naráz. Postava nejblí u něj se napřáhla, jako by chtěla znovu udeřit cepem, a Spár vyskočil a máchl mečem, snae se zahnat tvora pryč. Vyskočil na převrený stůl, naklonil se a nezraněným ramenem vrazil do tvora u dveří.

Zády mu projela bolest směrem k levé kyčli. Zasupěl. Tvorovi nalevo se podařilo Spára zasáhnout a jemu se podlamovala kolena.

Jak padal na zem, ohnal se mečem a odměnou mu byl zásek a nelidské zaječení, je náhle ztichlo.

Spár se překulil a snail se vstát, kdy něco prolétlo dveřmi. Tam byl třetí útočník! Sekl mečem přes ruku zhruba směrem ke dveřím a málem se mu podařilo vstát, kdy mu levou tvář, rameno a prsa seehla dalí vlna bolesti.

Nedostatek dechu, mokrá halena a roztřesená kolena znamenaly, e příli silně krvácí. Srdce mu prudce builo. Věděl, e pokud nějak nezabije zbývající dva tvory, je po něm.

U dveří se znovu cosi mihlo a Spár věděl, e teď jsou oba venku s ním. Zamrkal a obracel hlavu sem a tam, snae se zahlédnout tmavé postavy, ale ty byly neviditelné.

Vycítil pohyb napravo, a tak sebou pratil doleva. Chtěl se vzepřít a vstát, ale levá noha ho neposlechla a on se zhroutil na zem. Pravou nohou mu projela prudká bolest. Pustil meč. Jakkoliv se chtěl odkutálet, dostat se od těch tvorů co nejdál, tělo ho neposlouchalo. Pálení ucítil i v pravém rameni a zaječel.

Umíral. Jeho lidé zůstanou nepomstěni a on nikdy nezjistí, kdo jsou jeho vrahové a proč vlastně zemřel.

To mu táhlo hlavou, kdy padal do temného zoufalství a lítosti a kolem něj vybuchlo jasné bílé světlo. Pak ztratil vědomí.

Plul v moři bolesti. Kůi měl jako v ohni a koupal se v mukách. A nemohl se hýbat. Občas slyel hlasy a viděl obrazy, některé znal, jiné byly cizí.

 …příli mnoho krve. Nevím… “

Zavalila ho černota a dalí bolest.

 …přeil, to nechápu… “

Nejdéle mu v uích znělo zvlátní zvonění, je pomalu přelo v hudbu. Někdo vedle něj hrál na flétnu.

Následovala dalí vlna černi.

Čas ubíhal trhaně, občas si zapamatoval, co vidí, cítí a slyí. Opakovaně se před ním objevovala enská tvář. Byla moc hezká, ale tvářila se váně, dokonce nevlídně. Mluvila na někoho opodál, často ji vak neslyel nebojí nerozuměl.

Zmocňovaly se ho horečnaté sny plné tvorů z nočních můr. Chvíli nad ním visela jakási modrá bytost se stříbrnými rohy a mluvila jazykem plným houkání a pískání. Objevovaly se a mizely dalí tváře, některé nepochybně lidské, jiné trochu odliné, s příli dlouhýma uima a obočím z peří či nosem s malým trnem na pičce.

Zdály se mu dalí sny, sny o dětství v Kulaam. Viděl obličej Oka modrokřídlé čírky, její medové oči na něj hleděly plné smutku. Spatřil dědečka Smích v očích, jen il podle svého jména. Pobaveně se na něj usmíval. Viděl matku a sestru a dalí eny, plnící své povinnosti.

Viděl sám sebe, jak sestupuje z hory, vyčerpaný, a přesto co nejvíc spěchá.

Uviděl kouř, smrt a oheň. A uviděl mue na černém koni.

Krkavec!” zaječel a posadil se.

Jakási ena ho popadla za ramena. Jen klid. Uvolni se. Uzdraví se.”

Spár si uvědomil, e je zalitý potem. Točila se mu hlava. Tělo měl obvázané a náhle ho zamrazilo, a mu naskočila husí kůe, Rozhlédl se kolem sebe.

Byl v bílé místnosti s několika vybranými kousky nábytku a velkým oknem viděl modrou oblohu. Byl teplý den. Oknem dovnitř proudil příjemný vánek a v dálce byly slyet hlasy.

Kde to jsem?”

ena vstala. Jsi mezi přáteli. Polu sem Magnuse.”

Spár si zase lehl na tři naducané poltáře. Leel nahý pod pokrývkou z bílé látky, jakou jetě nikdy neviděl. Povlečení bylo propocené a on věděl, e právě překonal horečku. Měl obvázané rameno, záda, hrudník, obě stehna a pravé lýtko.

Ve chvilce se objevil Magnus. ena la krok za ním. Jak se cítí?” zeptal se bělovlasý mág.

Spár odpověděl: Nepřepral bych ani kotě.”

Magnus se k němu posadil na postel a poloil mu ruku na čelo. Horečka je pryč.” Palcem Spárovi zvedl víčko. loutenka taky.”

Co se stalo?” chtěl vědět Spár.

Magnus pravil: Je to dlouhý příběh. Zkrácená verze zní, e někdo poslal tři tanečníky smrti, aby mě zabili. Místo toho nali tebe.”

Tanečníky smrti?”

Vechno ti důkladně vysvětlím, ale teď musí odpočívat. Má hlad?”

Spár kývl. Něco bych snědl.”

Ozvala se ena: Dojdu pro polívku.” A odela.

Jak dlouho jsem byl mimo?”

Deset dní.”

Já tu jsem deset dní?”

Magnus kývl. Málem jsi umřel, Spáre. Kdybys byl kdekoliv jinde ne na tomto ostrově, tak jsi u nejspí po smrti. Snad jen nějaký mocný chrámový kněz by tě dokázal zachránit, ale málokdo kromě těch, kdo tu ijí, by měl schopnost tě udret naivu.

Dotek tanečníka smrti je jedovatý, take i kdy tě nezabije rovnou, obě zranění málokdy přeije.”

Jak jsem se sem dostal?”

Kdy tanečníci smrti vstoupili na ostrov, někteří z nás okamitě poznali, e se něco děje. Jakmile nám dolo, e k útoku nedojde tady, spěchali jsme do chýe. Tanečníci smrti čekali, e najdou osamělého mága a místo toho nali ermíře.

Kdyby byli li po tobě, byl bys umřel, ani bys věděl, co tě zabilo. Jene oni byli připravení na kouzelný odpor, ne na chladnou ocel, a to ti získalo dost času, abychom tě mohli zachránit.”

Děkuju. Kdo je ťmyŤ?”

Já a ostatní,” odpověděl Magnus a vstal, protoe ena se vrátila s velkou miskou polévky a kusem chleba na podnose.

Spár se zvedl, aby se mohl najíst, ale přehnal to a hned se mu zatočila hlava. ena si k němu sedla a vzala líci. Spár, ne aby něco namítal, se raději nechal nakrmit. Byla to krásná ena, něco po třicítce, s tmavými vlasy a nádhernýma modrýma očima. Pevně tiskla rty, a vypadala přísně.

Podíval se z ní na Magnuse a mezi sousty polévky řekl: Vidím tu podobu. Nikdy jsi mi neřekl, e má sestru.”

ena. se usmála a Magnus taky. Tehdy byla podoba jetě zřejmějí. ena utrousila: Lichotí mi,”

Spáre, tohle je Miranda, moje matka.”

Spár polkl a vyhrkl: Tomu nevěřím.” Vlastně vypadala spí mladí ne její syn.

Věř tomu,” ujistila ho Miranda. Tohle je vskutku pozoruhodné místo.”

Spár jen mlčky jedl. Kdy skončil, Miranda mísu odloila. Okamitě začal: Co -”

Teď ne,” zarazila ho. Na otázky bude mít čas později, teď musí odpočívat.”

Spárovu zvědavost překonala jeho únava. Jetě ne Miranda odela z místnosti, zavřely se mu oči a začal dýchat pravidelně a pomalu.

Dva dny poté, co nabyl vědomí, směl Spár vstát a projít se. Magnus mu půjčil hůl, o ni se opíral, protoe měl slabé a zraněné obě nohy. Kulhal vedle mága, který řekl: Vítej ve Villa Beata.”

Tak se to tu jmenuje?”

Ano. V jednom starém jazyce to znamená ťKrásný domovŤ.”

Byli na velkém dvoře obklopeném nízkou zdí. Budovy byly vechny bíle omítnuté, se střechami z červených taek.

Takové místo jsem si ani neuměl představit.”

Těm, kdo ho stavěli, záleelo víc na pohodlí ne na obraně. O tom, jak vzniklo, koluje mnoho příběhů.”

A zná pravdu?”

Magnus se usmál.

Ne. Otec tvrdí, e ji slyel, ale od mue, o něm bylo známo, e si rád vymýlí, kdy se mu to hodí, take moná nikdy nezjistíme, jak to tu vzniklo.”

Tady jsi doma?”

Tady jsem vyrostl, ano.”

Spár se díval a vykulil oči, kdy uviděl tvora s modrou kůí a stříbrnými rohy, nesoucího do domu velký ko mokrého prádla. Co to bylo?” vydechl.

To byl Regar, je C’ahlozian. Najde tu spoustu lidí, kteří se od nás dvou hodně lií, Spáre. Jen nezapomínej, e to jsou pořád lidé. V jeho domovině bys byl stejně divný, jako ti on připadá tady.”

Spár řekl: Ne jsem tě poznal, Magnusi, myslel bych si, e patří jenom do příběhů k ohni, a kdy jsem ho viděl, jak jsem byl nemocný, myslel jsem, e je to z horečky. Teď mě u hned tak něco nepřekvapí.”

Jenom chvilku počkej, příteli. Čeká tu na tebe plno překvapení. Prozatím se ale jetě trochu projdeme, dokud svítí sluníčko. Musí zase nabrat síly.”

Jak se tak procházeli. Spár viděl lidi spěchající něco vyřídit. Větina vypadala normálně, ale jeden nebo dva rozhodně ne.

Během procházky mu doel dech, tak si otázky schoval na později, ale podařilo se mu zastavit na dost dlouho, aby se mohl zeptat: Magnusi, a kdo se tě vlastně snail zabít?”

To, můj příteli,” odtuil mág, Je velmi dlouhý příběh.”

Spár se usmál, smát se by ho moc bolelo. Já zřejmě hned tak nikam nepůjdu.

Za nimi se ozval hlas: Smysl pro humor. To je dobré.”

Spár se otočil. Uviděl malého, křehce vypadajícího muíka s hlavou holou jako koleno, v prosté tunice sepnuté na levém rameni, take pravé rameno zůstalo holé.

Na nohou měl sandály a v levé ruce drel hůl. Přes rameno mu visel pytel a vypadal staře, ale jaksi zároveň jako dítě. Tmavé oči zvlátního, téměř mandlovitého tvaru, se zájmem upíral na Spára.

Magnus řekl: Spáre, to je Nakor.”

A trochu jiným tónem, jeho změnu Spár nepochopil, dodal: Je to jeden z mých… učitelů.”

Nakor kývl. Občas. Jindy se cítím spí jako stráce kobky. Kdy byl Magnus mladí, napáchal spoustu lumpáren.”

Spár se podíval na Magnuse, jen se sice zamračil, nic vak nenamítal. Chtěl něco říci, ale Nakor ho předběhl.

A teď k tvé otázce, mladý brachu. Je to dlouhý příběh, který bude muset slyet, ale ne teď.”

Spár se díval z jednoho mue na druhého a viml si, jak si vyměnili pohledy. Dolo mu, e Nakor Magnusovi zakazuje mluvit dál o tom útoku.

Pak Nakor prohlásil: Magnusi, myslím, e s tebou chce mluvit otec.”

Magnus zvedl obočí. Nepochybně,” utrousil. Otočil se ke Spárovi. Nechám tě v Nakorově něné péči a radím ti, aby ses moc neutahal. Byl jsi váně zraněný a musí hlavně odpočívat a jíst.”

Nakor slíbil: Doprovodím ho do pokoje.”

Spár Magnusovi popřál dobrý den a vydal se zpátky do pokoje. Kdy si lehal, nohy se mu třásly a Nakor mu musel pomáhat.

Na zdánlivě křehkém muíkovi bylo něco, co Spára zaujalo. Byl si jistý, e je ve skutečností hodně silný. Cestou zpátky Magnusův učitel mlčel.

Nakore?”

Ano, Spáre?”

Kdy se to dozvím?”

Nakor se na něj zadíval a viděl, kolik práce mu dá udret oči otevřené. Kdy ho únava konečně přemohla, Nakor odpověděl:

Brzy, Spáre. U brzy.”

Uběhl týden a Spárovi se navracely síly. Se zájmem se díval, kdy mu konečně sundali obvazy, a objevil jizvy, na ně by byl i o hodně starí člen jeho klanu pyný. Jetě mu nebylo dvacet a u vypadal jako veterán z mnoha bitev, mu dvakrát starí. Pocítil hluboký smutek, protoe si uvědomil, e tyhle válečnické značky nemá komu ukázat. Mimoděk zabloudil rukou k obličeji a dolo mu, e i kdyby někdo takový existoval, nemá na tváři tetování, které by odhalilo, e je Orosini.

Miranda mu sundala poslední obvaz a vimla si jeho gesta. Na co myslí?”

Na svůj lid,” odpověděl Spár.

Miranda kývla. Mnoho z nás mělo těký osud, Spáre. Příběhy, které uslyí jen tady na ostrově, tě poučí, e v tom nejsi sám.” Posadila se na postel a vzala ho za ruku. Někteří lidé tady jsou uprchlíci. Utekli před vraděním a krveproléváním, jako ty. Jiní jsou ti, co přeili, jako ty, co ztratili vechno, celý svůj domov.”

Co je tohle za místo, Mirando? Magnus se mým otázkám vyhýbá a Nakor vdycky převede hovor na něco…”

Poetilého?”

Spár se usmál. Občas je legrační.”

Nenech se tím jeho úsměvem oklamat, chlapče,” řekla Miranda a poplácala mu ruku. Je to moná ten nejnebezpečnějí člověk, jakého zná.”

Nakor?”

Nakor,” přitakala a vstala. Teď tu počkej a jetě chvíli odpočívej. Za chvíli někdo přijde.”

A proč?” zeptal se celý neklidný, jak chtěl ven z místnosti.

Aby tě někam dovedl.”

Kam?”

Kdy odcházela, jetě prohodila: Uvidí.”

Spár si lehl. Byl ztuhlý a rozbolavělý a cítil potřebu něco dělat, i kdyby jen na chvilku, protáhnout se, nabrat vzduch hluboko do plic. Chtěl běhat, plhat, lovit jeleny. I rybaření by uvítal, protoe cestou na plá a zpátky by se zpotil.

Zavřel oči a zavzpomínal - na mue vyprávějící příběhy u jasně plápolajícího ohně v dlouhé chýi. Vzpomínal na očistné rituály, pro ně se stavěla zvlátní chýe, kdy sníh na úbočích hor roztál, kde pára stoupající z rozpálených kamenů obklopila skupinku deseti či víc muů a en, chlapců a dívek, kteří zpěvem vítali jaro a pak ze sebe sekrabovali pínu nasbíranou za zimu.

Vzpomínal na otce a matku a přepadl ho smutek. Hořkost, kterou cítil první rok po zničení svého lidu, nahradila tichá tesknota, odevzdanost. Smířil se s tím, zeje poslední Orosini a e nese břímě pomsty, ale jinak svou budoucnost neznal.

Podřimoval, kdy vycítil, e někdo vstoupil.

Otevřel oči, srdce se mu rozbuilo. A uviděl mladou enu, s ní se dosud nesetkal. Měla nejkrásnějí modré oči, jaké kdy viděl, velké a modré jako chrpy. Obličej měla jemný, hezkou bradu, plné rty a téměř dokonale rovný nos. Ve vlasech barvy světlého medu měla světlejí pramínky od sluníčka. Na sobě měla prosté modré aty, ponechávající ruce holé, s nabíráním kolem výstřihu, jaké viděl u mnoha en tady, ale na ní vypadaly skvěle, protoe byla vysoká, tíhlá a pohybovala se jako lovec.

Ty jsi Spár?”

Ano.” Slovo jen procedil mezi zuby, protoe mu při pohledu na ni doel dech,

Pojď se mnou,” vybídla jej.

Vstal a el za ní. Venku ji dohonil a zeptal se. Jak se jmenuje?”

Váně se na něj podívala a trochu sklonila hlavu, jako by ho chtěla vidět lépe. Pak se usmála a náhle jako by zářila. Mluvila tie, melodicky. Jsem Alysandra.”

Nenapadlo ho, co říci. Nenacházel slov. Vekeré vzpomínky na Lelu a Meggie zmizely před krásou této mladé eny a jeho náhle rozbolelo břicho.

Přeli dvůr a zamířili k hlavní budově, kde Spár jetě nebyl.

Příli rychle se obrátila a ukázala na dveře. Tam.” Vzápětí odela a nechala ho tam stát s otevřenou pusou, kdy se za ní díval a ze veho na ní se mu stahoval aludek. Díval se jen chviličku, pak zmizela ve dveřích a on zůstal sám.

Po chvilce se sebral a podíval se na dveře. Byly dřevěné, s klikou. Zmáčkl kliku a vstoupil.

V prázdné místnosti tu stáli tři mui. Dva z nich Spár poznal:

Nakora a Roberta.

Pane!” vyhrkl Spár překvapeně.

Robert kývl a řekl: Stoupni si tam. Spáre.” Ukázal na místo uprostřed místnosti.

Třetí mu byl malý, s tmavými vlasy a vousy, a na mladíka upíral oči, je v něm vyvolávaly neklid. Nebylo pochyb, e je to velmi mocný mu. Bylo to zřejmé ze způsobu, jakým se nesl, ale bylo toho víc. Po době strávené s Magnusem a předtím s Robertem Spár dokázal vycítit něco z magie v člověku a z tohoto mue přímo čiela.

Mu promluvil, Jsem Pug. Taky se mi říká Černý.”

Spár jen mlčky kývl.

Pug pokračoval. Toto je můj ostrov a vichni, kdo tu bydlí, jsou mí přátelé a áci.”

Robert dodal: Pug učil mě i Nakora, Spáre.”

Spár dál mlčel.

Nakor řekl: Ten útok tanečníků smrti vechno změnil, chlapče. Zváili jsme tvé pokroky a posoudili tě.”

Spár dál mlčel, ale v očích měl plno otázek.

Promluvil Robert. Posuzovali jsme tě, abychom věděli, jestli má zůstat v mých slubách, dokud tě nepropustím. Spáre, nebo jestli jsi nadaný natolik, aby ses mohl připojit ke společnosti tady na ostrově.”

Konečně se Spár zeptal: Jaké společnosti, pane?”

Mui si vyměnili pohledy a Robert řekl: Nazýváme se konkláve stínů, Spáre. Kdo jsme časem zjistí, pokud bude připutěn do naich řad. Taky ti bude jasné, co jsme.”

Ale ne se dozví tohle a spoustu dalích věcí,” přidal se Pug, musí se rozhodnout, e se k nám přidá. Pak bude tvůj dluh povaován za splacený a ty bude svobodný mu, který můe jednat podle svého svědomí - i kdy bude mít jisté závazky ke konkláve.

S těmi závazky ale také přicházejí výhody. Jsme bohatí, dost na to, abychom tě mohli zaopatřit na zbytek ivota. Máme mocné spojence, take se bude moci snáze pohybovat mezi lechtici a mocnými, pokud to bude třeba.”

Slova se ujal Nakor. Ale taky máme mocné nepřátele. Tanečníci smrti představují jen jeden pokus z mnoha, jak se zbavit jednoho z naich důleitějích členů. Kdyby se jim podařilo Magnuse zabít, nae věc by v následujících letech hodně utrpěla.”

A co mám vlastně udělat?”

Robert řekl: ádá se od tebe, abys sloil přísahu věrnosti, ne mně, ale konkláve, Spáre. Tuto místnost opustí jako člen naí společnosti a s tou přísahou přijdou výhody a zodpovědnost, jaké jsme ti zatím jen naznačili.”

Spár pra vil: Zní to Jako kdybych měl v té věci na vybranou.”

Nakor odtuil: To má.”

A jaká je ta druhá monost?”

Pug se podíval na Roberta a Nakora, ne odpověděl: Smrt.”

10

Rozhodnutí

Spár mlčky stál.

Pohledem přebíhal od jedné tváře ke druhé, jak studoval tři mue před sebou a snail se z jejich výrazu vyčíst, co se od něj čeká.

Vichni tři jen nehybně čekali a jejich výraz neprozrazoval nic z toho, co si myslí. Pug ho pozoroval, jako by se mu snail číst mylenky. Robert se tvářil, e prostě jen čeká na to, co řekne. Nakor se očividně pokouel vyloit si ze Spárova postoje a jeho výrazu nějakou reakci na volbu, kterou mu předloili.

Po dlouhém mlčení Spár promluvil. Zřejmě nemám na vybranou.”

Robert řekl. Ne, vdycky má na vybranou. My jsme tu vak doli k velmi těké volbě.” Po odmlce pokračoval. Tady Pug je můj učitel a vůdce naeho společenství.”

Pug si Spára chvíli prohlíel, a pak se usmál. Kdy se uvolnil, náhle vypadal mnohem mladí ne Robert, jeho ák. Tys sem vlastně vůbec neměl přijít, Spáre. Syn tě přivedl na severní konec ostrova, aby tě oddělil, aby se mohl soustředit na tvá studia a lépe tě odhadnout.” Mávl rukou a svíčky v kovovém kruhu visícím ze stropu náhle vzplály, take v místnosti bylo světlo. Robert a Nakor zali do rohů a vrátili se se čtyřmi stoličkami. Robert jednu postavil před Spára a druhou před Puga. Vyetřovatelé se posadili. Pug Spárovi pokynul, a udělá toté.

Spár poslechl a zeptal se: Kdybych řekl ne, váně byste mě zabili?”

Ne,” odpověděl Pug, ale jistým způsobem bys ťzemřelŤ. Museli bychom ti odstranit vzpomínky. Nebyli bychom suroví. Prostě bys usnul a a by ses probudil, byl by z tebe někdo jiný. Moná mladý mu, který byl zraněný ve válce nebo doma spadl ze střechy.

Po návratu by tě přivítali lidé, kteří by tvrdili, e tě znají celý ivot a rychle by ti připomněli ve, co jsi zapomněl. Zařídili bychom, aby byli velmi přesvědčiví, a ty bys časem uvěřil, e to jsi opravdu ty.”

Ale jistým způsobem máte pravdu: by zemřel.”

Robert kývl.

Ozval se Nakor. Poslední Orosini by byl ztracen.”

Spár zase dlouho mlčel a v duchu si to rozebíral. Konečně řekl: Povězte mi víc, a se můu rozhodnout moudře. Nechci nevědět, kdo jsem - i kdy zapomenout na smrt mého lidu by občas mohlo vypadat jako poehnání - ale mám dluhy, které musím splatit, a ty nemůu jen tak pominout.”

Promluvil Robert. Pokud se rozhodne slouit, tvůj dluh ke mně bude povaován za splacený.”

Je tu dalí,” připomněl Spár.

Pug kývl. Má krevní dluh.”

Ke svému lidu. I kdyby lo jen o jediného člena mé rodiny nebo klanu, stejně bych je vechny nael a donutil je zaplatit za to, co udělali. Ti mui ale zničili celou mou rasu, protoe pokud se někomu nepodařilo uniknout smrti, ani bych o tom věděl, tak jsem skutečně poslední Orosini na světě.”

Kývl na Nakora. Nemůu umřít ani v jednom smyslu toho slova - tělesně, ani ve vzpomínkách - dokud nebudou pomstěni.”

V tom se nae zájmy nemusí kříit,” podotkl Nakor a podíval se na Puga. Smím?”

Pug kývl.

Nakor sáhl do pytle, který měl u pasu, vytáhl pomeranč a zaryl palcem do slupky. Podíval se na druhé dva mue a zvedl obočí. Kdy oba zavrtěli hlavou, Nakor se zase zadíval na Spára.

Vidí před sebou vůdce skupiny lidí,” začal. Tohle místo, tento ostrovní domov, býval kdysi útočitěm lidu prchajícího před válkou, aspoň tak se to povídá. Později se stal domovem prvního černého mága. Jmenoval se Macros. Miranda je jeho dcera. Pug je Mirandin manel. Oni dva jsou pány ostrova, Spáre. Zná i oba jejich syny.

Během let sem k nám přila spousta lidí. Studenti z… no, z mnoha míst. Některá si větina lidí ani neumí představit.” Zazubil se. Některá jsem si ani já neuměl představit, a to mám docela dobrou představivost.”

Pug ho přeruil. Historii můeme odloit na později, Nakore. Pověz mu, co ho čeká.”

Nakor se přestal křenit, zakousl se do pomeranče a chvíli zamyleně výkal. Jak jsem říkal, jsme vůdci skupiny lidí. Mnoho z nich sem přilo učit se a slouit.”

Slouit?” opáčil Spár.

Nakor se usmál. Ví, Pugu, já jetě nikdy nikomu nevysvětloval při jednom sezení, co tu děláme.”

Pug kývl. A teď taky ne. A má aspoň veobecné ponětí o tom, co jsme zač, a jestli bude souhlasit, e bude slouit, můeme ho vzdělávat průběně.”

Robert zvedl ruku. Smím?”

Pug zase kývl.

Spáre, my tři patříme ke konkláve stínů. Konkláve tvoři lidé, kteří se spojili z jistého důvodu. Ten důvod ti bude časem jasnějí, ale prozatím musí vědět, e se jedná o věci, kterým jetě nedokáe porozumět.

Tohle ti ale řeknu. Máme cíl, který je opakem mnoha zlého, co se dnes děje ve světě. Stojíme proti silám, je se spikly, aby zničily tvoji domovinu. Pokud má v současnosti za cíl pomstít svůj lid, nejlepí příleitost bude mít, kdy bude slouit nám.”

Spár se mu podíval do očí. Dluím ti ivot, pane, a budu svůj dluh ctít, jenome ode mě ádá, abych bez důkazů uvěřil velmi vánému tvrzení. U Kendricka ani tady jsem neviděl nic, co by mě přimělo o tvém tvrzení pochybovat, a nic mě nepřesvědčí, e ty nebo ti druzí dva mui jsou zlí. Ale dědeček mi říkal, e lidé, kteří páchají zlo, to často dělají ve jménu větího dobra, a e v dějinách Orosiniů se objevili amani a náčelníci, co svůj lid vedli patně a tvrdili, e jednají správně.

V den, kdy mí lidé zemřeli, jsem viděl zlo na vlastní oči. Neznám důvod, který vedl ke zničení mého národa. Vím jenom, e ti, kdo pobili eny a děti mého klanu, spáchali zlo.”

Robert zvedl ruku. Tolik ti můu potvrdit: mui, kteří zničili tvůj domov, nejednali ze patně pojatého smyslu pro větí dobro. Byli to najatí oldnéři, zabíjející pro zlato, a pomáhali jim vojáci z Olaského vévodství. Jetě si o tom promluvíme. Prozatím vezmi v úvahu, e máme stejný cíl.”

Roberte, zachránil jsi mi ivot, kdy jsi mě mohl prostě nechat vránám a supům,” řekl Spár. U tebe ani u tvých přátel jsem neviděl nic nečestného. Caleb a Magnus -” kývl na Puga, - mě hodně naučili, a kdy jsem se tu léčil, slyel jsem smích…” Vzpomněl si na Alysandru. Je tu hodně věcí přináejících radost.” Zhluboka se nadechl a pokračoval: Bohové mě poslali na cestu, její konec můu jen hádat. Ale ode dne, kdy jsem se, Roberte, probudil na tvém voze, jsem byl ve tvé péči. Ty mi pověz, co mám dělat.”

To nemůu. Spáre. Jedno musí vědět. Vechny přísahy konkláve stínů musejí být učiněny ze svobodné vůle a bez pochybností. Jakmile jednou vstoupí do naich řad, nesmí couvnout. Odvrhnutí přísahy ti přinese smrt.”

Pug dodal: A nejen smrt vzpomínek. Protoe jakmile se stane jedním z nás, dozví se věci, které nesmí zjistit nikdo cizí. Věci, pro jejich utajení musí být ochotný i zemřít.”

Nakor se usmál. Ale přísaha má i dobré stránky. Můeme ti ukázat mnoho divů. Za rok tady se naučí víc ne za deset ivotů v horách, které byly tvým domovem.”

U jsem se naučil hodně,” poznamenal Spár.

Nakor pokračoval: A se bude chtít pomstít, bude potřebovat zdroje a spojence. My ti můeme opatřit obojí.”

Co musím udělat?”

Pug vstal a postavil se před Spára a Robert a Nakor se k němu připojili.

Přísahá, e bude věrný konkláve stínů, Spáre stříbrného sokola? Vstupuje do naich řad ze svobodné vůle? Přísahá, e bude poslouchat ty, jim bude svěřeno velení nad tebou, a chránit ty, jejich ivot bude svěřen do tvé péče? Přísahá, e zachová tajemství ti svěřená?

Odpověz ano, nebo mlč.

Vechno, nebo nic, Spáre.

Co řekne?”

Spár se po chvíli zhluboka nadechl a řekl: Ano, budu slouit.”

Dobře, to je dobře,” pochválil ho Nakor, poloil mu ruku na rameno a vytáhl dalí pomeranč. Chce?”

Spár si plod vzal. Děkuju.”

To bych asi měl říct Magnusovi, a tu chalupu zavře a připojí se tu k nám,” poznamenal Robert. Spárovo vzdělávání konečně začne doopravdy.”

A s tím odeel z místnosti.

Nakore, uka Spárovi, kde bude bydlet,” přikázal Pug. Dej ho k Rondarovi a Demétriovi.”

Nakor kývl. Tak pojď, chlapče.”

Kdy odeli, Pug minutu mlčel a pak se, jakoby do prázdna, zeptal: Co myslí?”

Ze stínu v rohu se ozval hlas. Myslím, e jsi tomu chlapci nedal na vybranou.” Do světla vstoupila Miranda.

Co jiného jsem mohl dělat?”

Vyléčit ho, nechat mě, abych mu vzala vzpomínky, a vrátit ho do Magnusovy chýe. Magnus mu mohl navykládat něco o tom, e spadl z útesu, nebo e ho zranilo divoké zvíře. Při správném zacházení by to byl chlapec přijal.”

Pug kývl. Má pravdu.”

S jízlivým úsměvem ho vzala kolem pasu. Já mám vdycky pravdu.”

Ovem, lásko.” Pug její úsměv opětoval.

Take zůstává otázka, proč jsi mu nedal na vybranou?”

Pug se zamyslel. Nevím. Něco z něj cítím. Myslím, e pro nás bude důleitý.”

Proč?”

To nevím. Vím jenom, e poslední dobou začal být nepřítel rafinovaný. Ty tanečníky smrti jsme nečekali. Připomínají mi dávné časy.”

Bojí se Magnusovy rostoucí moci.”

To by měli. Nakonec z něj bude nejsilnějí mág, jaký kdy chodil po tomto světě.”

Pokud ho udríme naivu,” dodala Miranda s mateřskými obavami,

Tanečníci smrtí se víc hodí do dnů, kdy na nás útočila vojska nebo démoni.”

Něco je popudilo.”

Pug se zasmál. To, jak Magnus zničil ten chrám kultu smrti v jiní Keshije mohlo rozčílit natolik, aby se o něco podobného pokusili.”

Tanečníci smrti nejsou běná magie, miláčku. Kdybych měla sklony provádět taková ohavná kouzla a tři lidi ochotné obětovat due k jejich vytvoření, trvalo by mi to celé měsíce.” Tázavě se na manela zadívala. A v tomhle jsem lepí ne ty.”

Pug se pousmál. Já vím. Proto si taky myslím, e by Spár mohl být důleitý.”

Proč?”

Protoe kdy se vlci rvou nad mrtvolou jelena, my můe přiběhnout a ukousnout si.”

Vlci myi erou,” připomněla mu.

Pouze kdy vědí, e tam jsou. A zatímco se nepřítel bude snait zabít naeho syna, neuvidí přicházet Spára.”

Miranda se k němu přitulilaJako by jí náhle zamrazilo. U kvůli tomu chlapci doufám, e má pravdu.”

Kterému chlapci? Spárovi, nebo Magnusovi?”

Miranda si povzdechla. Oběma.”

Spár el za Nakorem chodbou a na prsou si drel raneček se svými věcmi. Stále byl slabý, ale ztuhlost se u ztrácela. Proli kolem mnoha dveří. Několik jich bylo otevřených a za nimi Spár viděl postele, v kadé místnosti čtyři.

V jednom pokoji zahlédl Alesandru, jak sedí na posteli, zabraná do hovoru s tmavovlasou dívkou, která se hihňala a dlaní si zakrývala ústa. Obě dívky vzhlédly, kdy el Spár kolem, a on zaslechl, jak se obě rozesmály nahlas.

To ho podrádilo, i kdy nedokázal přesně říci proč. Jen mu to hihňání připadalo jaksi nevhodné vzhledem k tomu, e právě učinil vánou přísahu a vloil svůj ivot do slueb organizace, jejím cílům téměř nerozuměl.

Konečně doli ke dveřím, za nimi byla o něco větí místnost. Jako jinde, i tady stály čtyři postele. Nakor Spárovi ukázal, a se posadí na postel dál ode dveří a nalevo, a sám si sedl naproti němu. Tak tady začíná tvůj nový ivot.”

Spár pokrčil rameny. Můj nový ivot začal, kdy mě nael Robert.”

Nakor zavrtěl hlavou. Ne, v ten den skončil tvůj starý ivot. Poslední dva roky jsi jen existoval. Léčil ses a učil, ale neměl jsi ádný cíl.”

A teď ho mám?”

Mnohem větí, ne tuí,” ujistil ho Nakor. Musí se hodně učit, ale má dost času. Vzpomínám si na netrpělivost mládí,” dodal s úsměvem. Připadá mi trpělivějí ne větina kluků tvého věku, i kdy vím, e pořád chce znát odpovědi na otázky, mít jasno v tom, jak si stojí a jaké jsou nae motivy. Ale vechno má svůj čas.”

Od chvíle, kdy se o mě začal starat Robert, jsem měl pocit, jako bych se pohyboval směrem, který neznám,” poznamenal Spár. Dospěl jsem, myslím -”

Hodně, podle tvých učitelů.”

Jsi teď jedním z nich?”

Nakor pokrčil rameny a vstal. Uvidíme. Slyím, e se vracejí tví druhové, tak vás nechám, abyste se seznámili.”

Kdy doel ke dveřím, vstoupili dva mladí mui asi ve Spárově věku. Ustoupili Nakorovi, aby mohl projít, a uctivě se mu uklonili. Bude tu s vámi bydlet nový kluk,” oznámil jim Nakor.

Ano, mistře Nakore,” řekl jeden z nich, světlovlasý, irokoplecí mládenec se zelenýma očima a pihami na nose.

Druhý byl tmavovlasý, ale se světlou pletí, a Spár nepoznal, jestli si nechává narůst vousy, nebo jestli se jen ráno patně oholil. Měl téměř černé oči a při pohledu na Spára je přimhouřil. Vrhl se na postel vedle Spára a světlovlasý mladík se posadil na postel naproti.

Jsem Demétrius,” představil se, ukázal na tmavého jinocha a dodal: To je Rondar. Moc toho nenamluví.” Mluvili královským jazykem, jemu se na ostrově zřejmě dávala přednost.

Rondar jen mlčky kývl.

Já jsem Spár,” řekl Spár.

Demétrius taky kývl. Slyel jsem o tobě. Podařilo se ti nenechat se zabít třemi tanečníky smrti. Působivý.”

Spár se opřel o zeď. Ani nevím, co to ten tanečník smrti je.”

Rondar prémiu vil: Zlo.”

Velké zlo,” přitakal Demétrius. Jsou to bytosti vyčarovaný s pouitím duí zatracených. Mají jediný úkol, zabít určitou osobu. Vyhnout se jednomu je nesmírně těký, ale třem…”

Působivý,” řekl Rondar.

U jste tu dlouho?” zeptal se Spár.

Pět let,” sdělil mu Demétrius. Táta vyráběl masti a lektvary v jedny díře na jihu Keshe u města zvanýho Anticostinas. No, vlastně to ani nebylo pořádný město. Nějací knězi Guis-Waa ho prohlásili za ťkacířeŤ, protoe prý ťčarujeŤ, i kdy podle mě v tom ádný čáry nebyly, jenom bylinky a zdravej rozum. Jednou v noci přilo pár opilců z města, vypálili dům a zabili mi celou rodinu. Chvíli jsem se toulal kolem, ne jsem narazil na Nakora, který mi ukázal pár triků.

Ukázalo se, e táta sice kouzelník nebyl, ale já moná jsem. Tak jsem tady, abych se něco naučil.”

Já taky přiel o rodinu,” řekl Spár a podíval se na Rondara, jen se podíval na Demétria a kývl.

Jeho otec je náčelník tlupy ashuntských jezdců v severní části Keshe. Jsou to moc dobří jezdci -”

Nejlepí,” upřesnil Rondar.

- dobrý lovci -”

Nejlepí,” zopakoval Rondar.

Uvidíme!” vyhrkl Spár s úsměvem.

-ale jinak je to banda tvrdohlavejch nemytejch barbarů, který se enama zacházejí jako s dobytkem a s dobytkem jako s mazlíčkama.”

Rondar pokrčil rameny. Pravda.”

Spár se usmál jetě víc. A jak vychází s Mirandou?”

Demétrius se zasmál. Ona ho učí, jak enám prokazovat příslunou úctu.”

Rondar se zachmuřil. S povzdechem si opřel bradu o ruku a řekl: Bolestná pravda.”

Spár se zeptal: Jak ses sem dostal?”

Rondar si lehl na záda a po chvílí promluvil, jako by mluvení pro něj bylo utrpením. Mí lidé jsou jezdci. Kdy neumí jezdit a lovit, nemá eny. Nemá eny, nemá děti.” Poloil si ruku přes oči, jako by vzpomínání bylo únavné. Mui, co neumí jezdit, jsou… míň. Míň ne mui. Sbírají dřevo, pomáhají s vařením, vychovávají chlapce.”

Spár se podíval na Demétria. A co dělají eny?”

Demétrius se zakaredil. Ty jsou majetek.”

Dělají děti. Chlapce vychovávají mui.”

Demétrius dodal: Není jasný, co je pro ashuntskýho jezdce cennějí, jestli dobrej kůň, nebo ena.”

Záleí na tom, jestli je kolem víc koní, nebo en,” zabručel Rondar, znovu se obrátil a opřel se o lokty. Tmavé oči upřel na Spára. Máme své způsoby. Já nejsem dobrý jezdec, ale aman říká, e mám nadání. Tak jdu ít se amany.” Tvářil se, jako by doel na hranice své trpělivosti, a řekl Demétriovi: Ty mu pověz.”

Demétrius s jedovatým výrazem pokračoval: Domovem Ashuntů je západní část Keshe, stepi, který nikdo jinej nechce, ale jsou dobrý pro otrokáře a renegáty, co mají trable s říským vojskem. Ná přítel a jeho mistr sbírali bylinky pro nějakej rituál, kdy na ně narazil oddíl otrokářů. aman byl příli starý, aby za něco stál, ale tady ná urostlý mladý přítel měl na drabě náramnej úspěch.”

Nakor mě koupil,” přiznal Rondar. On moc mluví.”

Spár se zeptal: Kdo, Nakor, nebo Demétrius?”

Rondar řekl: Ano.”

Demétrius Rondarovi hravě vyal pohlavek. Tady ná zamlklý přítel je ve skutečnosti moc milej kluk, i kdy předstírá, e toho moc nenamluví - kdy toti některá dívka má náladu poslouchat ty jeho nesmysly, mluví mu to ostoest.”

Rondar zvedl hlavu a usmál se. Pravda.”

Spár řekl: Kdy u jsme u holek…”

Rondar a Demétrius si vyměnili pohledy a pak jedním hlasem pronesli; Alysandra!” a vyprskli smíchy.

Spár zrudl, ale dál se usmíval. Co je s ní?”

Demétrius pravil: Slyel jsem, e tě občas oetřovala.”

Rondar dodal: Ji chce kadý.”

Vy dva taky?” ujioval se Spár.

Kadý to zkouí, kdy ji potká. Ona je jiná. Ale dokáe se s tebou spřátelit, a kdy se s ní někde ocitne o samotě, cejtí se pak jako pitomec,” vysvětloval Demétrius.

Rondar si povzdechl. Ona stojí za spoustu koní.”

Spár se zasmál. Mluví jako zamilovaný.”

Pravda. Vichni jsou do ní zamilovaní,” prohlásil Rondar.

Co je zač?”

To nikdo neví,” vykládal Demétrius. Aspoň nikdo, kdo to ví, zatím nic neřekl. Je tu dýl ne kdokoliv z nás a očividně je zvlátní. Slyel jsem ji mluvit se spoustou cizinců jejich jazykem a hodně času tráví sama s Mirandou.”

Proč je to zvlátní?” podivil se Spár,

Ozval se zvon a Demétrius vstal. Večeře,” ohlásil. Promluvíme si cestou.”

Vyli z pokoje a Rondar el hned za nimi. Spár se pohyboval opatrně, ale pokud Demétrius moc nespěchal, stačil mu.

Ví, e Miranda je Pugová ena?” zeptal se Demétrius.

Spár kývl. Znám jejich syny.”

Pug je zdejí… vládce, lepí slovo mě nenapadá. Ale Miranda je mu v podstatě ve vem rovná. A v jistým směruje mocnějí mág. Vím jenom, e s kadým ákem tady stráví chvilku, zato s Alysandrou je pořád.”

Spár pravil: Proto je zvlátní.”

Rondar podotkl: Chtělo to moc slov, abys to pochopil. Spáre.”

Spár se zasmál. Já vím.”

Take jestli to chce s Alysandrou zkusit, nikdo ti to tady nebude zazlívat.”

Pravda,” dodal Rondar.

Ale nečekej, e se někam dostane.”

Spár před sebou uviděl Alysandru, hovořící s dalími dvěma dívkami. Svým novým přátelům řekl; Otec mě naučil jednu věc: bez rizika není odměna a neuspěje, jedině kdy to nezkusí.”

Objetí,” řekl Rondar.

Coe?” podivil se Spár.

Demétrius zavrtěl hlavou. Ne, polibek na tvář.”

O čem to mluvíte?”

Alysandra tě nechá, aby ses jí dvořil, příteli,” vysvětloval Demétrius. Myslím, e ji pozornost kluků vlastně baví. A je moc milá. Nemyslím, e by byla zlá, ale první večer, co sejí bude dvořit, tě donutí odpřísáhnout, e pro ni bude jako bratr, a ty bude vědět, e ji k sobě nikdy nepřivine, a těsně předtím, ne tě pole zpátky do tvýho pokoje, tě buď zlehka obejme, tak zlehka, e ji skoro neucítí, nebo tě letmo políbí na tvář. Polibek na tvář se mezi zdejími kluky povauje za úspěch.”

Alysandra, jako by vycítila, e je námětem jejich rozhovoru, se ohlédla přes rameno. Kdy uviděla Spára a ostatní, usmála se.

Spár se podíval na své kamarády. Oba se vyhýbali pohledu do jejích očí. A tak se na ni upřeně zadíval a zeiroka se usmál. Ona se na něj jetě chviličku dívala, ne sklopila zrak a otočila se zpátky ke svým společnicím.

Rondar podotkl: Vsadím měďák, e objetí.”

Demétrius prohlásil: Platí. Já sázím na políbení.”

Spár ztiil hlas. Beru obě sázky, protoe od ní dostanu víc ne polibek na tvář.”

Odhodlání!” zvolal Demétrius. To se mi líbí!”

Hmm,” bylo ve, co k tomu dodal Rondar.

Spár se díval, jak dívka vstupuje do budovy, kde áci jídávali. Dostanu mnohem víc,” pronesl tie sám k sobě.

11

Záměr

Koně se hnali po louce.

Nakor a Magnus se dívali, jak se Spár naklání kobyle nad krk a pobízí ji jak svým jezdeckým uměním, tak svou vůlí. Rondarův valach pomalu získával náskok. Tmavý mládenec se plavně zvedal ve třmenech, záda rovná, a zlehka třímal otěe.

Na někoho, koho jeho lidé povaovali za patného jezdce, se Rondar zřejmě v koních docela vyzná,” poznamenal Nakor.

Magnus kývl. Ví o Ashuntech víc ne já, ale nejsou to snad nejlepí jezdci na světě?”

Rozhodně je to nejlepí lehká kavalerie na světě. Říe do jejich země nakonec musela přivést patnáct legií, aby si je podrobila. Před dvěma sty lety byli klíčem k dobytí západního království, ale vzpoura ashuntských náčelníků to ukončila.” Nakor se díval na jezdce a Demétrius opodál výskal a jásal. Ze Spára bude brzy velmi dobrý jezdec.”

To jsem pochopil, Nakore - ” Magnus mávl rukou za jezdci, - Spár se učí j azyky, jezdit a ermovat a to ostatní - ale proč jsi ho zařadil do třídy magie?”

Nakor se na bývalého áka usmál. Magie? ádná magie neexistuje.”

Magnus se snail o váný výraz, jene neuspěl. O tom se můe bavit s otcem, dokud neskončí vesmír, ale my oba víme, e ty tvoje ťtrikyŤ jsou jen jiný způsob, jak se dívat na pouívání magie.”

Je v tom víc a ty to ví,” zabručel Nakor.

Je to způsob, jak osvobodit mysl od předem vytvořených představ. Kromě toho,” dodal se smíchem, tvůj otec jako první řekl: ťádná magie neexistujeŤ”

Vysvětlíte mi ty nebo otec někdy, jak věděl, e ti má po Jamesovi poslat tu zprávu při jeho první cestě do Keshe? Přece jste se v té době jetě neznali, ne?”

On mi nikdy neprozradil, jak to věděl,” odtuil Nakor. S některými věcmi se tvůj otec nesvěřil nikomu, ani tvé matce.”

Černý mág,” povzdechl si Magnus. Je příli snadné zapomenout, e to není jen póza, aby děsil námořníky, kteří se dostanou příli blízko k ostrovu.”

Ne, je v tom mnohem víc, jak věděl tvůj dědeček.”

Magnusův dědeček Macros byl prvním mágem, vyuívajícím role černého mága, aby ostrovu zajistil soukromí. Taky byl agentem Sariga, ztraceného boha magie, a předal Čarodějův ostrov Pugovi a Mirandě.

Nakor a Magnus zaujímali v konkláve stínů jedno z nejvyích postavení, ale stále plně nechápali nejhlubí záhady organizace. Magnus se jednou zeptal otce, kdo se ujme vedení, pokud by se mu něco stalo, a Pug záhadně odvětil, e pokud by k tomu dolo, vichni budou vědět, co dělat.

Magnus se vrátil do přítomnosti. Stejně, a magie, nebo triky, neřekl jsi mi, proč Spár studuje mystiku.”

Pravda, neřekl.”

Nakore, to mě bude tvát celý den?”

Nakor se zasmál. Ne, jenom občas zapomínám, e má problém s humorem.” Ukázal na konec louky, kde závod skončil a tři chlapci stáli a čekali na dalí příkazy. Spár potřebuje zjistit co nejvíc o kadém případném nepříteli. Nai nepřátelé se po léta spoléhali na černé čáry a to, e Spár dokázal přeít útok těch tří tanečníků smrti, mi vnuklo nápad.”

Magnus mlčel. Věděl, e kdyby byl v chýi sám, tanečníci smrti by ho nejspí zabili. Dlouho do noci s otcem přemýleli, proč nepřítel přistoupil k tak troufalému kroku a proč byl jako cíl vybrán on, ale nakonec k ádnému průkaznému závěru nedoli.

Chce, aby dokázal rozpoznat kouzla?” zeptal se Magnus.

Pokud to půjde. Před mnoha lety mi lord James, vévoda z Krondoru, řekl, e kdy někdo pouívá magii, vdycky se mu zjeí vlasy. Taky mluvil o ťpoplaném signáluŤ, své schopnosti vycítit, e to, co se stane, bude patné. Právě tahle zvlátní schopnost ho v mnoha případech zachránila.”

A Spár by ji podle tebe mohl mít taky?”

Zatím nevím, ale mohlo by být uitečné mít někoho, kdo není od pohledu mág, ale dokáe magii rozpoznat, kdo se dokáe dostat na místa chráněná proti mágům a přitom být schopný jednat.”

To je dost vágní motiv k tomu, abys chlapci naloil dalí výuku, zvlá kdy to pro něj bude jen abstraktní a nikdy nedokáe ty vědomosti pouít v praxi.”

Nikdy neví,” opáčil Nakor. Na kadý pád bude mnohem vzdělanějí ne teď a to prospěje kadému.” Díval se, jak si chlapci vyměnili role a dalí závod jedou Demétrius se Spárem, zatímco Rondar přihlíí.

Myslím, e musím dohlédnout i na dalí fázi Spárova vzdělávání. Se zájmem jsem si přečetl tvoje poznámky o jeho setkání s těmi dvěma děvčaty u Kendricka. Myslím, e bude potřebovat ty lekce rozířit.”

Alysandra?”

Ano. Myslím, e je čas, aby začala pouívat to, čemu jsme ji naučili.”

Proč?”

Protoe Spár bude čelit věcem mnohem nebezpečnějím ne je ocel a kouzla.”

Magnus se zadíval na budovy. Jak se z nás stali takoví lidé, Nakore? Jak to, e jsme schopní tak hrozných věcí?”

Boská ironie,” usoudil Nakor.

Konáme zlo ve jménu dobra a nai nepřátelé občas konají dobro ve jménu zla.”

Myslí, e se nám bohové smějí?”

Nakor se zachechtal. Pořád.”

Neposlal jsi…”

Co?”

Kdy jsi mě učil. Neposlal jsi… Helenu… nebyla jednou z tvých ákyň, e ne?”

Ne,” uklidnil ho Nakor a jeho výraz změkl. Poloil Magnusovi ruku na pai a dodal: Ta drsná lekce byla jenom její dílo. ivot je občas takový.” Obrátil se zpátky k chlapcům, kdy začal nový závod. Demétrius a Spár dělali, co uměli, a Rondar na ně pokřikoval uráky.

Kdy se Nakor zase podíval na Magnuse, byl mág ztracený v mylenkách. Nakor měl jistou představu, jakým směrem se jeho mylenky ubírají, a tak řekl: Měl sis najít jinou, Magnusi.”

Magnus se podíval na svého bývalého učitele. Některé rány se nikdy úplně nezahojí. Jenom je obváe a pokračuje dál.”

Nakor kývl. Já vím, Magnusi.”

Magnus se usmál. Věděl, e mu Nakor rozumí, protoe kdysi byl enatý s Magnusovou babičkou a miloval ji a do chvíle, kdy ji musel zabít.

Zhluboka se nadechl, Dobrá. Kdy začneme?”

Klidně můeme dneska v noci,” usoudil Nakor.

Magnus vykročil. Tak to bych jí to měl říct.”

Nakor za ním zavolal: Jen jí řekni, o co jde. Ona u bude vědět, co má dělat.”

Kdy se obrátil, viděl, jak Spár dokončil závod kousek před Demétriem. Oba chlapci zastavili koně před Rondarem a nadeně vykřikovali. Nakor si pomyslel, e mladí často bez učení dokáou uchopit daný okamik, těit se z něj a nemyslet na zítřek, na to, jaké problémy přinese, ani vzpomínat přespříli na včerejek, se vemi jeho omyly a vinou. Tise řekl: Raduj se z této chvíle, Spáre. Vychutnej si ji.”

Pak se s lítostivým povzdechem obrátil zády ke třem ákům a vydal se zpátky do Pugova obydlí. Měli hodně co probírat a větina toho nebude příjemná.

Spár si ručníkem suil vlasy. Koupal se rád, i kdy to v dětství nedělal pravidelně. Orosiniové museli ohřívat vodu na koupání, protoe vechny okolní řeky a jezera byly po celý rok studené a koupat se v nich dalo jen ve vrcholném létě. V zimě se potili ve srubech a pínu sekrabovali klacíkem.

Koupat se naučil u Kendricka, ale tam musel pouívat vanu, často poté, co se vykoupali ostatní, take mu připadalo, e jenom mění svou pínu za cizí. Ve Villa Beata vak byly nádherné pokoje, kde se dalo koupat. Byly v nich tři propojené bazény se studenou, teplou a horkou vodou, kde se kadý den koupalo mnoho lidí. A v kadém křídle byly k maní mení vany.

Po práci nebo po jízdě se Spár rád vykoupal a oblékl si čisté aty. A kadý den měl v truhlici na aty čistý oděv. Věděl, e někteří studenti pracují v prádelně, nicméně mu to stále připadalo jako kouzlo. Nechal pinavé aty na hromádce za dveřmi, a kdy se vrátil z hodiny nebo cvičení, čekaly na něj čisté.

Kdy si utíral obličej, ucítil náhradě strnitě. Začal se holit vloni, stejným způsobem jako Magnus, i kdy Orosiniové si raději chlupy jeden po druhém vytrhávali. Spár usoudil, e břitva se mu zamlouvá mnohem víc.

Právě obtahoval břitvu, kdy z lázně přili Rondar s Demétriem. Co děláte po večeři?” zeptal se jich, kdy si mydlil tvář.

Rondar sebou pratil na postel. Měl na sobě pouze ručník a zahuhlal něco nesrozumitelného. Já dneska večer pracuju v kuchyni, take budu obsluhovat a poklízet. Co ty?” řekl Demétrius.

Já mám volno.” Spár se začal holit.

Myslel jsem, e bychom si u jezera mohli udělat ohýnek a zjistit, kdo se ukáe.”

Pomůe, kdy se o tom zmíní u večeře.”

Rondar dodal: Holky.”

Improvizované setkání je často nejlepí.”

No, zítra je estiden, take i kdy bude ráno hrozně unavený, v poledne si můe odpočinout.”

Já můu,” podotkl Demétrius. A on taky.” Ukázal na Rondara. Ale ty ne. Copak ses nedíval na rozpis?”

Ne.”

Má celý den slubu v kuchyni. Od rána a do posledního

jídla.”

Spár si povzdechl. Tolik pro večerní zábavu.”

No, je to dobrej nápad, i kdy ty tam nebude,” prohlásil Demétrius. Ano,” souhlasil Rondar.

Díky. Já to vymyslím a nemůu jít.”

Můe jít,” opravil ho Demétrius. Akorát tam nesmí zůstat moc dlouho.”

Víno,” prohlásil Rondar, zvedl se a začal se oblékat,

Ano, budeme potřebovat víno.”

Demétrius se podíval na Spára, který se na něj zazubil. Ty jsi dneska večer v kuchyni.”

Jestli mě Besalamo zase chytí ve sklípku, uvaří si mě a sní.”

Taldaren,” poznamenal Rondar a kývl.

Spár se zasmál. Besalamo byl mág z jiného světa - co Spárovi chvíli trvalo, ne si to přebral - a vypadal skoro jako člověk, a na dva hřebínky bílé kosti, které mu vystupovaly na hlavě místo vlasů. A měl jasně rudé oči. Podle mě začal vykládat, e Taldarenové jedí kluky, aby nás udrel v poslunosti.”

Chce se o tom přesvědčit na vlastní kůi?” optal se Demétrius.

Ne, ale já nejsem ten, kdo nám má opatřit víno. Bez vína holky k jezeru nepřijdou.”

Mohly by, kdy je poprosí,” navrhl Demétrius.

Spár se zarděl. Začínalo být jasné, e nový kluk je u děvčat na ostrově předmětem značné zvědavosti.

Dohromady bylo na ostrově asi padesát áků, a kdy se odečetli ti, kdo nebyli lidé, bylo tu estnáct mladých muů od Spárova stáří asi do pětadvaceti a čtrnáct dívek mezi čtrnácti a dvaadvaceti lety.

Alysandra,” řekl Rondar.

Ano,” přidal se Demétrius. Pozvi ji. Kdy řekne ano, přijdou vichni kluci, a kdy budou vichni kluci dole u jezera, tak přijdou i vechny holky.”

Spár byl rudý a po kořínky vlasů.

Červená se,” zasmál se Rondar a natáhl si kalhoty.

Nech ho být, barbare. Jestli máme dneska dostat holky k jezeru, potřebujeme, aby Spár poádal Alysandru.”

Spár se na Demétria pochybovačně podíval. Neměl problémy se s Alysandrou bavit, jako zřejmě někteří z ostatních hochů, ale doel k závěru, e se o něj vůbec nezajímá. Vzhledem ke zdvořilým, ale nijak nadeným odpovědím za posledních několik týdnů, a bázni, s ní na ni hoi pohlíeli, brzy usoudil, e by na ni plýtval časem.

Přesto, pokud byl Demétrius ochoten riskovat hněv kuchaře a uzmout nějaké víno a dokonce i Rondara vyhlídka na setkání nadchla, cítil Spár, e musí také něčím přispět.

Dokončil oblékání a vydal se hledat Aly Sandru.

Oheň jasně hořel a mladí lidé z ostrova posedávali po dvojicích a po trojicích a tie spolu rozmlouvali. A na Rondara, který seděl kousek od Demétria a dívky, její jméno Spár neznal.

Spára překvapilo, e se u ohně selo skoro padesát lidí. Dvě láhve vína, je přinesl Demétrius, byly rozmnoeny o sud piva, který někdo zcizil ze spíe, a na několika chlapcích u bylo vidět, e přebrali. Spár si vzal sklenici a poodeel stranou.

Víno mu chutnalo, ale pivo mu nic neříkalo. Medem slazené pití z jeho dětství bylo jen matnou vzpomínkou a kvaený med, který pili mui, on nesměl. A tak tu teď stál a vychutnával výrazně chutnající tekutinu.

Proč tu jsi tak sám?”

Spár vzhlédl a uviděl tíhlou tmavovlasou Gabrielle. Stála před ním se álem přes ramena. Měla krásné modré oči a hřejivý úsměv.

Nejsem sám, poukázal Spár.

Kývla. Ale vdycky působí… jako bys stál stranou, Spáre.”

Spár se ohlédl a neříkal nic.

Čeká na Alysandru?”

Jako by mu četla mylenky. A na tomto ostrově to rozhodně bylo moné! Usmála se jetě víc. Ne… ano, asi ano. Zmínil jsem se jí o tom před večeří a -” ukázal na ostatní děvčata, - ona se o tom očividně zmínila ostatním holkám.”

Gabrielle si ho prohlíela. Jsi dalí z těch, kteří podlehli jejímu kouzlu?”

Kouzlu?” podivil se Spár. Co tím myslí?”

Je moje kamarádka, bydlíme spolu a mám ji moc ráda, ale je jiná.” Zadívala se do ohně, jako by v plamenech něco zahlédla. Je snadné zapomenout, e kadý z nás je jiný.”

Spár pořádně nechápal, o čem Gabrielle mluví, a tak mlčel dál.

Po dlouhé odmlce Gabrielle řekla: Mívám vidění. Občas to jsou jen záblesky, obrazy, které vidím jen na chviličku. A jindy je to dlouhé, s podrobnostmi, jako kdybych byla v místnosti a dívala se na ostatní, slyela, co říkají.

Rodina mě opustila, kdy jsem byla jetě malá. Báli se mě, protoe jsem předpověděla smrt sedláka ze sousedství, a vesničané mě označili za čarodějné dítě.” Oči jí ztmavly. Byly mi čtyři.”

Kdy k ní Spár natáhl ruku, couvla a s bolestným úsměvem se k němu otočila. Nemám ráda, kdy na mě někdo sahá.”

Promiň,” omlouval se a dal ruku dolů. Jenom jsem - “

Já vím, es to myslel dobře. Přes vlastní bolest jsi velkoduný a má velké srdce. Proto pro tebe vidím jenom bolest.”

Jak to myslí?”

Alysandra,” odvětila Gabrielle a vstala. Miluju ji jako sestru, jene ona je nebezpečná, Spáre. Dneska večer nepřijde. Ale brzy ji najde. A zamiluje se do ní a ona ti zlomí srdce.”

Ne se mohl dál vyptávat, otočila se a odela. Spár za ní uasle hleděl. Zváil její slova a pocítil zmatek a hněv. Copak u v ivotě nezakusil dost bolesti? Ztratil vechno, co mu bylo drahé, málem ho zabili, odvedli ho do ciziny a chtěli po něm, aby se učil cizí a matoucí věci.

A pak mu řeknou, e nemá na vybranou v tom, koho si vybere jeho srdce. Vstal, otočil se zády ke společnosti u jezera a vydal se zpátky do pokoje. Hlavou se mu honily různé mylenky, a ne si to uvědomil, leel ve svém pokoji a zíral na strop. Měl pocit, e nad ním visí dvě tváře a vyměňují si místa: Alysandřina a Gabriellina. Alysandřin zářivý úsměv jako by Gabrielle usvědčoval ze li - protoe jak by mohl někdo tak něný a krásný být nebezpečný? Jenome potom si vzpomněl na bolest, ji zahlédl v Gabrielliných očích a věděl, e mu dávala upřímnou radu. Viděla nebezpečí a Spár věděl, e musí její varování vzít na vědomí.

Kdy se Rondar a Demétrius vrátili, oba trochu podnapilí, dřímal. Oba chlapci klábosili, nebo spí, usoudil Spár, Demétrius klábosil za oba.

Odeel jsi,” řekl Rondar.

Ano. Jak jsi říkal, zítra mě čeká práce v kuchyni, tak nám vem proka laskavost a zmlkni.”

Demétrius se podíval na Spára, pak na Rondara a rozesmál se. To je ná Rondar, samý řeči.”

Rondar si stáhl holínky a pratil sebou na postel.

Spár se otočil tváří ke zdi a zavřel oči, ale spánek dlouho nepřicházel.

Uběhlo několik týdnů a události z noci, kdy se s ním Gabrielle podělila o své vidění, se vytrácely. Spár měl plno pravidelné práce a navíc se vdycky objevilo něco nového, co ho zaujalo. Jak Magnus předpovídal, Rondar z něj udělal skvělého jezdce, a v přítích několika měsících se z Orosíniho vyklubal nejlepí ermíř na ostrově. Ale byla to jaksi prázdná pocta, nebo větina áků na Čarodějově ostrově studiem zbraní a jejich uíváním netrávila zrovna moc času.

Hodiny magie byly divné. Spár stěí chápal polovinu probírané látky a pro předmět zřejmě neměl ádné vrozené nadání. Jednou nebo dvakrát měl zvlátní pocit těsně předtím, ne bylo sesláno kouzlo, a kdy to řekl Magnusovi a Nakorovi, dalí hodinu po něm chtěli, aby jim ten pocit přesně popsal.

Nejzábavnějí situace přila v době, kdy se Rondar po ui zamiloval do nové ačky Seleny, horkokrevné, tíhlé Keshanky, která ashuntské jezdce nesnáela ze zásady, protoe je jako malá vídala na kraji rodného městečka. Svůj vztek na to, jak zacházejí se enami, zřejmě soustředila na Rondara, jako by on byl strůjcem hodnot a víry své kultury. Rondar zprvu tváří v tvář jejímu hněvu mlčel a uráek si nevímal, potom se navztekal taky a ke Spárovu a Demétriovu pobavení mluvil ve vzácných rozvitých větách. Poté se, proti vekerému zdravému rozumu, do Seleny zamiloval.

Jeho odhodlání si ji získat mělo za následek, e Spár tie seděl v koutku a kousal se do jazyka, aby se nerozesmál, zatímco Demétrius Rondara učil, jak se správně dvořit eně. Spár věděl, e sám se v takových věcech moc nevyzná a usoudil, e dívka v tom má mnohem větí slovo ne chlapec, ale díky zkuenostem s Lelou a Meggie se ve společnosti dívek aspoň cítil o něco lépe ne Rondar a Demétrius. Ve společnosti vech dívek kromě Alysandry.

Jeho původní zaujetí jetě pňkrmilo Gabriellino varování. Nyní mu připadala jak nesmíme přitalivá, tak skličující. Bylo z ní cítit nebezpečí a on si říkal, jestli si to jen představuje, nebo jestli ve stycích s ní skutečně je jisté riziko.

Usoudil, e nejlepí bude se jí vyhýbat, a pokud nastala situace, kdy se ocitli vedle sebe, byl zdvořilý, leč odtaitý. Taky si nacházel co nejvíc důvodů, jak od ní být co nejdál, dokud si pro sebe nevyřeí, co k ní vlastně cítí.

Nakor s Magnusem mu pořád předváděli něco nového, a jednou odpoledne dostal zatím nejzvlátnějí úkol. Nakor ho vzal na kopec, na něm rostla zakrslá bříza. Byla napadená nějakou chorobou, skoro suchá, větve měla pokroucené a jen pár lístků. Nakor Spárovi podal velký kus pergamenu napnutý na dřevěném rámu a v ohni tvrzený klacík s uhlíkem na pičce. Nakresli ten strom,” řekl a bez čekání na Spárovy otázky či poznámky odeel.

Spár se na strom dlouho díval, dvakrát ho obeel a dalí půlhodinku zíral na prázdný pergamen,

Pak si pod jednou větví viml obliny, kde se vytvořil stín ve tvaru ryby. Pokusil se to nakreslit.

O tři hodiny později si prohlédl kresbu a pak strom. Navztekal se a pergamen odhodil. Lehl si do trávy, díval se, jak se mraky honí oblohou, a zahloubal se. Velké bílé mraky vytvářely obrazy obličejů, zvířat, městské hradby.

V duchu se zatoulal a brzy si uvědomil, e si zdříml. Nebyl si jistý, jak dlouho spal - usoudil, e jen pár minut - ale náhle něco pochopil. Posadil se, podíval se na pergamen, na strom, a honem začal kreslit nalevo od původního náčrtku. Tentokrát si nevímal detailů a snail se pouze zachytit to, jakým dojmem strom působí, čáry a stíny, z nich se lovec radoval. Uvědomil si, e podrobnosti nejsou důleité, záleí na pocitu, jakým daný objekt působí.

Právě kdy dokončoval kresbu, vrátil se Nakor a podíval se mu přes rameno. U jsi skončil?”

Ano,” odpověděl Spár.

Nakor se zadíval na oba stromy. Tohle jsi dělal jako první?” Ukázal na obrázek napravo.

Ano.”

Tenhle je lepí,” usoudil Nakor a ukázal na ten levý.

Ano.”

Proč?”

To nevím. Prostě jsem se přestal snait, abych tam dostal vechno.”

Není to patné,” prohlásil Nakor a vrátil mu kresbu. Má dobré oko. Teď se musí naučit, jak zaznamenat, co je důleité, a vynechat to, co není nutné. Zítra se začne učit malovat.”

Malovat?”

Ano,” řekl Nakor a otočil se k domu. Pojď se mnou.”

Spár se k němu přidal a říkal si, co asi Nakor myslet tím učit se malovat.”

Maceus se při pohledu na Spára mračil. Jakoby kouzlem se objevil před Nakorovým pokojem den poté, co Spár nakreslil strom. Byl z Quegu, s prákem a pečlivě zastřieným knírkem, a jak si tak prohlíel, co Spár vytvořil, mlaskal u toho. U mladého mue učil měsíc od svítání do soumraku.

Spár se učil rychle. Maceus tvrdil, e nemá nadání a schází mu elegance, ale zdráhavě přiznal, e má jisté základní schopnosti a dobré oko.

Občas se na něj přiel podívat Nakor. Spár se pokouel zvládnout koncept světla, tvaru, textury a barvy. Taky se učil míchat barvy a oleje, aby získal, co potřebuje, a připravovat dřevěné desky či napínat plátno.

Vyuíval vechno, čemu se naučil v ostatních disciplínách, protoe malování mu na rozdíl od ostatních věcí, které se snail zvládnout, působilo nekonečné zoufalství. Nic nikdy nevypadalo tak, jak si představoval, kdy začínal. Maceus mu zpočátku dával jednoduché úkoly - čtyři plody na stole, koenou rukavici, meč a tít. Jeho schopnosti vak nestačily ani na to.

Spár se snail, mnohokrát selhal, ale pomalu začínal chápat Jak se má k úkolu postavit.

Jednou ráno vstal, odvedl svou práci v kuchyni - při malování touil po poměrně jednoduché radostí z vaření - a zjistil, e se dívá na svůj poslední pokus, malbu porcelánového dbánu a mísy. Byly bílé, s ozdobnými modrými spirálami kolem okraje mísy a uprostřed dbánu, a vyadovaly rafinovaný přístup.

Maceus se objevil, jako by vycítil, e skončil, a Spár ustoupil stranou. Maceus se na malbu chvíli díval, ne řekl; Tohle je přijatelné.”

Tobě se to líbí?” ujioval se Spár.

Neřekl jsem, e se mi to líbí, řekl jsem, e je to přijatelné. Zvolil jsi správně, Spáre. Pochopil jsi, e je nutné věc znázornit, ne přesně omalovat vzor. A bílou jsi namíchal dobře.”

Spár byl i za tuhle opatrnou chválu vděčný. Co dál?”

Dál začne malovat portréty.”

Portréty?”

Bude malovat obrázky lidí.”

Aha.”

Bě a dělej něco jiného. Jdi ven a prohlíej si obzor. U sis oči trápil dost dlouho.”

Spár kývl a odeel. Vichni ostatní plnili přidělené úkoly a jemu se nechtělo vyjet si sám, nebo zajít k jezeru a zaplavat si. Jen se tak toulal po louce na severu a narazil na skupinu studentů pracujících v jabloňovém sadu na hranici lesa.

Známá osoba ho zavolala a jemu se zrychlil tep. Spáre!” volala Alysandra. Pojď mi pomoct!”

Stála na ebříku opřeném o strom. ebřík jí drel Jom a Spár viděl, e je tu dvanáct studentů a vichni pracují po dvojicích.

Spár dosel k ebříku a křikl: Co mám dělat?”

Naklonila se a podala mu pytel jablek. Dej to k ostatním a dones mi dalí pytel. Tak nebudu muset pořád lízt nahoru a dolů.”

Spár splnil, oč ádala, a odnesl jablka k velké hromadě pytlů. V dálce zahlédl vůz, který dalí student přiváel k sadu, a usoudil, e u budou s prací končit. Donesl prázdný pytel k ebříku, kousek povylezl a podal ho Alysandře.

Vlasy měla staené a schované pod bílým čepcem, jen podtrhoval její tíhlou íji a půvabná ramena. Spár viděl, e jí trochu odstávají ui, a přilo mu to roztomilé.

Co kdybys el pomoct ostatním?” navrhla mu po chvíli. U jsme skoro hotoví.”

Spár seskočil a nabral náruč pytlů. Vyměňoval prázdné pytle za plné a ne vůz dorazil, jablka byla očesaná.

Studenti vůz rychle naloili a vydali se zpátky do domu. Ne tam dorazili, Alysandra se připojila ke Spárovi. Kde ses toulal? U tě skoro ani nevidím.”

Maloval jsem,” vysvětloval Spár. Mistr Maceus mě učí malovat.”

Nádhera!” zvolala, a kdy se podívala na Spára, měla oči obrovské. Zavěsila se do něj a prsem se mu otřela o loket. Cítil její vůni smíenou s vůní jablek. Co maluje?”

Hlavně to, čemu mistr říká ťzátiíŤ - věci, co poloí na stůl, nebo krajinky. Zítra začnu malovat portréty.”

Nádhera!” zopakovala. Namaluje i mě?”

Spár málem koktal. Ehm… určitě, jestli to mistr Maceus dovolí.”

Zvedla se na pičky s půvabem tanečnice a zlehka ho políbila na tvář. To je slib,” řekla. Beru tě za slovo.”

A s tím spěchala napřed. Spár zůstal stát jako opařený a ostatní hoi se mu smáli.

Spár zvedl ruku a dotkl se místa, kde ho políbila. Dlouho nedokázal myslet na nic jiného.

12

Láska

Spár se zamračil.

Stůjte klidně,” prosil.

Demétrius s Rondarem se snaili jetě chvíli udret pózy, ale nakonec Demétrius vybuchl: Tohle nezvládnu!”

Spár znechuceně odhodil tětec. Tak dobrá. Chvilku se uvolněte.”

Rondar doel ke Spárovi, jen měl před sebou stojan s dřevěnou deskou. Prohlédl si portréty, na kterých Spár pracoval, a zahuhlal: Docela dobré.”

Demétrius si ze stolku u dveří vzal jablko a zakousl se do něj. S plnou pusou řekl: Má vůbec ponětí, proč to dělají?”

Dělají co?” chtěl vědět Spár.

Nutí tě učit se malovat.”

Spár pokrčil rameny,

Nutili mě učit se spoustě věcí, které mi nedávaly smysl. Ale dluím Robertovi de Lyis ivot a on mě předal do sluby mistru Pugovi, take dělám, co mi řeknou.”

To nejsi ani trochu zvědavý?” asl Demétrius.

Oveme jsem, ale oni mi řeknou, co potřebuju vědět, a to budu potřebovat.”

Rondar se posadil na postel a prohlásil; Je to prosté.”

Co?” zeptal se Demétrius a zamračil se.

Proč maluje,” odtuil Rondar.

Buď tak laskavý a vysvětlí nám to, ano?” Demétrius se podíval na Spára, který se usmíval.

Rondar zavrtěl hlavou, jako by to bylo jasné kadému kromě úplného tupce, vstal, přistoupil ke Spárovi a poloil mu ruku na rameno. Spár: Kluk z hor.”

Jasně,” řekl Demétrius, ale podle toho, jak se tvářil, mu to zatím moc jasné nebylo.

Spár: Roldemský lechtic.” S tím se Rondar posadil.

Deméírius kývl, jako by pochopil.

A co?” zeptal se zmateně Spár.

Kolika jazyky u mluví?”

esti včetně orosintiny. Mluvím plynně roldemsky, královským jazykem, obecným, celkem sluně keshansky a docela dobře ovládám quegtinu - která je dost podobná staré keshantině. Teď se asi budu učit yabonsky.”

A jsi nejlepí ermíř na ostrově.”

Ano,” přiznal Spár bez petky skromnosti.

Umí na něco hrát?”

Na flétnu. Nakor mi ukázal, jak si ji vyrobit.”

Dobře?”

Celkem ano.”

Hraje achy, karty a vrchcáby, e ano?”

Ano.”

A jsi v tom dobrý, viď?”

Ano,” zopakoval Spár.

Demétrius se zazubil. Rondar má pravdu. Bude se vydávat za lechtice z Roldemu.”

Vaří?” zeptal se Rondar.

Spár se zazubil. Líp ne Besalamo, kdy se mi chce.”

To nic neznamená,” poznamenal Demétrius. Hele, jestli tě začnou učit hrát na dalí nástroje a vechno, co potřebuje vědět o víně a podobných věcech, tak má Rondar pravdu. Učitelé tě mění v roldemskýho pána.”

Ale proč?” chtěl vědět Spár.

To zjistí, a ti to řeknou,” odtuil Demétrius.

Spár se nad tím zamyslel.

Dobrá. Zpátky na místa,” nakázal pak. Slíbil jsem mistru Maceovi, e mu před večeří něco ukáu.”

Oba mladí mui zaujali původní pózy a Spár se přestal věnovat tomu, co a proč se vlastně učí, a jal se malovat.

Mistr Maceus si prohlédl portrét a po chvíli prohlásil: Ucházející.”

Děkuju,” pravil Spár bez větího přesvědčení. Rozčilovaly ho nedostatky, je na malbě viděl. Postavy byly strnulé, nepřirozené a neprozrazovaly nic z povahy jeho přátel.

Musí víc pracovat na stavbě těla,” sdělil mu učitel.

Ano, pane.”

Myslím, e přítě bys měl malovat někoho nahého.”

Spár zvedl obočí. Vyrůstal v kultuře, kde pohled na nahou kůi nestál za povimnutí, ale od odchodu z hor se naučil, e spousta ostatních bere nahotu úplně jinak. Někteří studenti plavali v jezeře nazí, kdeto jíní se těmto shromáděním vyhýbali a raději plavali a koupali se o samotě, nebo nosili aty do vody. Jiní, jako Rondar, se koupání vyhýbali úplně.

Spár si o tom dokonce promluvil s Nakorem, co nejspí byla patná volba, protoe pak měl víc otázek ne odpovědí. Přesto se musel zeptat: Mistře Macee?”

Prosím?”

Jsou takové obrazy běné?”

Docela,” prohlásil Maceus, nače zakalal a dodal: I kdy často ne pro veřejné vystavování. Spí pro soukromé sbírky a tak. Sochy jsou vak něco jiného. Velcí hrdinové jsou často zobrazováni v různém stádiu svlečenosti a na jejich tělech jsou vidět skvělé rány.

Mně ale nezajímá, abys dokázal vytvořit něco, co vzruí znuděného lechtice, ani z tebe nechci udělat sochaře. Jde o to, abys viděl pod povrch, Spáre.” Ukázal na malbu na stojanu a pokračoval: Zachytil jsi povrch těch chlapců, veobecně jsi zvládl plochy a hrany obličeje a atů, ale svaly vespod, křivky ramen, paí, hrudníku - to vechno chybí.

Kdy maluje portrét, musí myslet na tělo, na ducha v něm. Pak ho přioděje tětcem a pachtlí. Kdy se podívá na nahé tělo, uvidí kosti, lachy a svaly a oděje je kůí a vlasy. Nauč se to.” Se vzácným úsměvem dodal: Jetě z tebe uděláme malíře.”

Spár si představil, jak se snaí přesvědčit Rondara, aby se v místnosti postavil bez atů, a poznamenal: Mám si najít jiný objekt?”

Nestarej se. Zítra ti někoho polu.”

Spár kývl. Přemýlel o tom, co mu učitel řekl, a pomalu uklízel tětce a barvy.

Spár spěchal z kuchyně. Měl na starosti snídani a začínal o dvě hodiny dříve, ne vstávali ostatní. Celou dobu strávil v kuchyni, dokud nepřila odpolední sluba. Měl se vrátit do svého pokoje, kde se měl sejít se svým modelem pro nový obraz, ale přiel za ním Nakor a někam ho poslal. Řekl mu, e model najde později.

Vykonat, co mu Nakor uloil, Spárovi trvalo skoro celé odpoledne, a teď se vracel do pokoje, aby se před večeří vykoupal. Kdy tam vak dorazil, Rondar a Demétrius právě zvedali dřevěnou truhlu s jeho věcmi. Co se děje?” zeptal se Spár.

Stěhování,” utrousil Rondar.

My se stěhujeme?”

Ty se stěhuje,” upřesnil Demétrius. Nevím proč, ale právě jsme dostali rozkaz odnýst tvý krámy dolů do ty chatky u jezera. Ví, do který.”

Spár se usmál. Chatku často pouívali studenti k tajným schůzkám. Vzápětí ho radost přela. Jestli tam bude muset bydlet, spousta studentů nebude nadená.

Rondar, jako by mu četl mylenky, prohodil: Můou pouívat stáje.”

Demétrius se zasmál. Má pravdu. Na majchlování je tu plno jinejch míst. Já sám dávám po setmění přednost koupelně. Voda je jetě teplá, je tam klid…” Teatrálně zabručel, jak zvedl truhlu, ale Spár věděl, e není těká Jen velká.

Pustil je napřed a zařadil se za ně. A co moje postel?”

Tu přestěhovali u před hodinou,” hlásil Demétrius. I s tvým malířským vybavením. Jenom ta truhla se nám nevela na vůz k ostatnímu.”

Proč?” podivil se Spár. Nemám toho tolik, aby to zaplnilo vůz.”

Demétrius se zazubil. Bude překvapenej.”

Proli chodbou k místu, kde čekal ji prázdný vůz, a truhlu na něj naloili. Ve chvilce se u vezli po cestě z vesnice k jezeru,

Kdysi tam mohl bydlet uhlíř nebo moná hajný, ale z nějakého důvodu se u nepouívala a celá léta byla neobydlená. Kdy dorazili k chatce, Demétrius zastavil koně a Spár seskočil na zem. S Rondarem sundali truhlu a donesli ji ke dveřím, které Demétrius drel otevřené.

Kdy Spár vstoupil do chatky, strnul. Pak tie řekl: A se…”

Děvčata tu včera poklidila a my s Rondarem jsme stěhovali,” vysvětloval Demétrius.

Odkud se to ale vecko vzalo?” divil se Spár.

Chatka byla prostorná, větí ne chýe, kde bydlel s Magnusem. Byl tu krb s roněm a elezným kotlem na háku na guláe a polévky. Vedle byla spí a v rohu mezi spíí a krbem stál stolek. Jeho postel byla u protějí zdi vedle dveří a v jejích nohách byla umístěna skříň na aty.

Spár a Rondar postavili truhlu vedle skříně. Spár otevřel dveře a zvolal: Koukněte na tohle!”

Uvnitř visely skvělé aty různých barev a střihů.

Rondar prohlásil: lechtic.”

Demétrius kývl. Zřejmě to tak bude. Ale proč tady, to váně netuím.”

Spár si prohlédl jeden kabátec s tolika poutky a přezkami, a oči přecházely, a usoudil: Abych se naučil oblíkat, myslím. Koukněte na tohle.”

Spodky, kamae, kalhoty, kabáty jedno a dvouřadové, vesty, to vechno viselo na dřevěných ramínkách. Na dně bylo úhledně naskládáno půl tuctu různých holínek a střevíců.

Pak se Spár podíval do druhého rohu. Kníky!” zvolal nadeně a el se podívat na tituly. Vechny nové,” vydechl.

No,” prohlásil Demétrius, my jdeme na večeři. Mám ti vyřídit, e tu prozatím bude sám. Dneska ti večeři někdo přinese, a taky zásoby, a pak se o sebe bude muset postarat sám.”

Spár věděl, e se nemá ptát proč. Demétriovi to určitě nikdo neřekl.

Rondar ukázal na stojan. Cvičení.”

Ano,” řekl Spár. Asi chtějí, abych se na to soustředil, a taky na dalí věci.”

Určitě se zase uvidíme,” poznamenal Demétrius. Pojď, Rondare, zavezeme vůz zpátky do stájí.”

Oba přátelé odeli a Spár se posadil a asl nad novým prostředím. Bylo to zvlátní pomylení, e aspoň nakrátko bude tohle jeho domov, a vzbuzovalo to v něm smutek. Nikdy neil sám. Jediná delí doba, kdy byl opravdu sám, byla na Shatana Higo, kdy čekal na vidinu.

Teď jen seděl a čekal, a ho ta nálada přejde. Vzpomínal, čemu se naučil, a nechal nostalgickou touhu po dětství odplynout. U nebude smutný. Přizná si to a obnoví přísahu, e jednoho dne pomstí svůj lid, a pak to nechá být.

Setmělo se dřív, ne si to uvědomil. Právě zapaloval lampu, kdy zaslechl, jak před chatkou zastavuje vůz. Usoudil, e to bude jeho večeře.

Otevřel dveře a málem upadl na zadek, jak se snail uhnout Alysandře, která vpochodovala do místnosti s kotlíkem něčeho, co nádherně vonělo. Za ní kdosi zavolal: Vyloím to.”

Díky, Jome,” křikla přes rameno.

Co tady dělá?” zeptal se Spár.

Přinesla jsem ti večeři,” odpověděla. Copak ti to neřekli?”

Řekli mi, e ji někdo přinese, ale ne kdo,” přiznal a cítil se kvůli tomu hloupě.

Alysandra se usmála a shodila ze sebe lehký plá. Pod ním měla prosté aty na ramínka a vlasy jí volně visely kolem obličeje. Spárovi se stáhlo hrdlo.

Chvíli tam jen mlčky stál, ne ze sebe vypravil: Pomůu Jomovi.”

Usmála se a la najít talíře a hrnky.

Jom Spárovi podal dva velké pytle a ohlásil: Dalí mám v ty bedně.”

Co je to?”

Jídlo. Má si vařit sám, měl jsem ti to vyřídit. Cvičit, co tě Leo naučil. A to byl kdokoliv a naučil tě čemukoliv,” dodal Jom, vzal třetí pytel a seskočil z vozu.

Spár zvedl jídlo a odnesl ho dovnitř. Lepí bude vykopat vzadu chladný sklípek,” radil Jom, kdy poloil pytel na zem. Mám ti vyřídit, e zítra přijde unka a čtvrtka hověziny. V kůlně je lopata a nějaké nářadí, kdybys nevěděl.”

Díky,” řekl Spár a Jom vyel ven.

Spár se otočil, čekal, e ho Alysandra bude následovat, ale ona místo toho stála u stolu a nabírala do dvou misek gulá. Ehm… ty zůstává?” zeptal se Spár.

Ukázala mu, a se posadí, a vyndala láhev vína. Nalila do dvou hrnků, vytáhla stoličku zpod stolu a posadila se. Ano, mám jíst s tebou. To ti neřekli?”

Spár se taky posadil. Zřejmě to řekli vem ostatní kromě mě.” Nedokázal od ní odtrhnout oči, ale pokadé, kdy se na něj podívala, uhnul pohledem.

Zasmála se. Občas to tu tak chodí, viď?”

Takhle to tu chodí skoro pořád,” zabručel a ona se znovu zasmála.

Chvíli jedli mlčky, pak Spár řekl: Jsem rád, e jsi tady, váně, ale… no… co tu vlastně dělá?

Copak ti mistr Maceus neřekl ani tohle?”

Ne,” přiznal Spár. Jak jsem říkal, nikdo mi v podstatě nic neřekne.”

Mám tu s tebou zůstat. Jsem tvůj nový model.”

Spár odloil hrnek. Nevěřil vlastním uím. Ty jsi můj model?”

Ano, pro tu nahou studii, kterou dělá.”

Spár cítil, jak mu hoří tváře, ale přiměl se ke klidu. Jí zřejmě nijak nevadilo stát mu modelem, take se nemusel cítit nepříjemně. Přesto nedokázal jíst, a tak vrátil zbytek svého jídla do kotlíku. Ani nemám hlad,” vysvětli chabě.

Celý den jsem byl v kuchyni a ví, jaké to je, kousek zohne tady, kousek támhle.”

Jen se usmála.

Kdy dojedla, řekla: Dones mi z jezera vodu, poklidím tu.”

Spár byl rád, e můe být na chvíli sám, a tak její ádost hned splnil. Vzal velký dber a hnal se k jezeru. Do jezera vtékal potůček a Spár nabral vodu z něj, protoe byla čistí. Vrátil se a zjistil, e Alysandra u poklidila ze stolu a nádobí dala na stojan u dveří. Kdy se objevil, beze slova od něj vzala vodu a rychle ho umyla.

Spár zael dovnitř a nevěděl, co má říci dál. Ale ne na něco přiel, Alysandra dola ke dveřím a tam se zastavila. Je teplý večer,” podotkla.

Ano,” přitakal Spár a uvědomil si, e se potí, co vak nemělo nic společného s počasím. Je trochu teplo.”

Náhle se začala svlékat. Pojďme si zaplavat.”

Hned ze sebe shodila aty a Spár ohromeně zíral. Kdy si vimla, jak se tváří, zasmála se.

Zvykej si na to, e mě takhle uvidí. Bude mě tak malovat, pamatuje?”

Asi ano,” usoudil a díval se, jak se obrací a spěchá k vodě.

Tak pojď!” nařídila mu a smála se jeho rozpakům.

Spár si sundal boty, halenu a kalhoty a běel za ní. Ne se dostal na břeh, Alysandra u se ráchala ve vodě. Spár skočil do vody a potopil se. Kdy se vynořil, shrnul si vlasy z čela a prohlásil: Tohle je nádhera.”

Doplavala k němu. To je, viď?”

Spár zase strčil hlavu pod vodu. Dneska jsem se nevykoupal a myslím, e přesně tohle jsem potřeboval.”

Nesmrděl jsi víc ne obvykle,” podotkla.

Coe?” Její poznámka ho ohromila. Já smrdím?”

Rozesmála se. To byl vtip, hlupáčku.” Začala na něj cákat.

On na ni taky cákal a brzy se oba chovali jako malé děti. Asi hodinu plavali, dokud na východě nevyel velký měsíc a Alysandra prohlásila: Je čas jít z vody.”

Nepřinesl jsem ručníky ani aty,” vyhrkl Spár, jako by na to měl myslet on.

Je teplo. Ne se vrátíme, budeme u skoro suí.”

Vylezli z vody a li k chatce. Spár od Alysandry nedokázal odtrhnout oči, jak ji zalévalo měsíční světlo. Byla tíhlá, co věděl, ale prsa měla větí, ne si představoval, a boky uí, ne čekal, z jistých úhlů téměř chlapecké.

Civí.”

Zrudl. Promiň, ale uvaoval jsem, jak tě nejlíp namalovat.”

Odvrátila zrak. Aha. No jistě.”

Spár si rozpačitě uvědomil, e jeho tělo na ni reaguje. Přál si, aby se mohl odplíit do křoví a umřít, ale Alysandra si toho trapasu natěstí nevimla. Kdy doli k chatce. Spár se zastavil u dveří.

Právě jsem si uvědomil…”

Co?” zeptala se a otočila se k němu.

Je tam jenom jedna postel.”

No jistě,” odtuila a přitiskla se k němu. Popadla ho kolem krku a začala ho líbat. Spár váhal jen chviličku, pak si ji přitáhl a zapomněl na celý svět.

Co si to píská?” zeptala se ho.

Nehýbej se,” přikázal jí s úsměvem. Nějakou melodii, ani nevím. Asi jsem si to vymyslel.”

Líbí se mi. Dokáe to zahrát na flétnu?”

Asi ano.” Couvl a prohlédl si malbu, kterou začal ráno, třetí od chvíle, kdy do chatky přila Alysandra. Poprvé od chvíle, kdy vzal tětec do ruky, si byl svou prací jistý, a první skica, kterou udělal, nepotřebovala moc opravovat. Nyní na černobílý náčrt přidával barvu a viděl, jak obraz před jeho očima získává konečnou podobu.

První noc s ní strávil v euforii. Neuměl si ani představit, e by k nějaké eně cítil to, co k Alysandře. Byla sladká, hřejivá, vánivá a přející, stejně jako náruivá hravým a vzruujícím způsobem.

Skoro nespali, jen si občas mezi milováním zdřímli. Nakonec prohlásila, e z hladu nemůe spát, a on vařil, zatímco ona se la vykoupat do jezera. Sám si rychle zaplaval, kdy jedla, a po návratu zhltal chleba se sýrem a zapil to vínem, ne ji odtáhl zpátky do postele.

Mezi milováním, jídlem a spaním se mu vzadu u oputěné kůlny podařilo vykopat sklípek. S radostí zjistil, e někdo se před pár lety pokusil o toté a skoro celá jáma byla vykopaná, take jen vyčistil smetí a vytrhal křoví, zpevnil strany, vykopal schody a upravil dveře.

Práci dodělal druhý den. V chládku nyní odpočívalo maso, pivo,

víno, sýr a ko ovoce. Od té doby se věnoval jediné věci: Alysandře.

Ustoupil od malby a zadumal se.

Ona se přila podívat. To jsem já?”

No ano,” řekl s hranou váností. A dodělám detaily, bude se ti to podobat jetě mnohem víc.”

Kdy to říká.” Zezadu ho objala, sjela rukama dolů a s hraným

překvapením se zeptala: A co je tohle?”

Obrátil se, objal ji a políbil, řka: Pojď, ukáu ti to.”

Celé léto vedli idylický ivot. Občas se zastavil mistr Maceus, aby si prohlédl Spárovu práci a nael způsob, jak ji vylepit. Nikdy vak nekritizoval. Jak se blíil podzim, Spár dokončoval dvanáctý portrét. Tentokrát to byla Alysandra v posteli.

Tak jsem uvaoval,” začal a dodal barvu na místo, u něho si právě viml, e ji potřebuje. Začínal ve své práci vidět dokonalost.

A o čem?” otázala se s úsměvem.

Co bude teď.”

Dalí obraz?” zeptala se.

Ne, myslím s námi.”

Její úsměv náhle zmizel. Vstala a rychle dola k němu. Bez sebemeního varování zvedla ruku a poloila mu ukazovák na rty.

Pt,” napomenula ho.

Není o čem uvaovat. Jsme prostě tady a na ničem jiném nezáleí.”

Ale-”

Přitiskla prst silněji a v očích sejí zablýsklo, co u ni jetě nikdy neviděl. Řekla jsem mlč.” Pak se zase usmála, ale její úsměv byl jaksi tvrdý. Pohladila ho se slovy: Vím, jak tě přimět přestat myslet na věci, které je lepí nechat na pokoji.”

Trochu se polekal, protoe zahlédl něco, co pro něj bylo cizí a trochu děsivé. Nicméně její dotek ho jako vdy rozpálil a vzápětí u vechny starosti uprchlý před vání.

Druhý den prelo.

Probudili se do zvuků kapek buících do střechy chatky a Spár brzy zjistil, e musí ucpat několik děr. Nacpal do nich hadry. Střecha byla desková, take bude muset počkat, a vyschne, ne bude moci doky opravit.

Po jídle Alysandra vstala a začala se oblékat. Zeptal se: Ty někam jde?”

Vracím se do domu,” sdělila mu nevzrueně.

Proč?” podivil se. Něco není v pořádku?”

Ne, jenom dělám, co mám nařízeno.”

A kdo to nařídil?”

Mistr Maceus. Řekl, e mám zůstat přes léto, dokud nenamaluje dvanáct různých portrétů, a pak se mám vrátit do domu k dalí práci.”

A co já?” uasl Spár.

Neříkal nic o tom, co bude s tebou, a odejdu. Povím mu, e jsi dokončil ty obrazy a on se sem určitě zajde podívat na ty poslední dva a sdělí ti, co přijde dál.”

Spár se postavil před dveře. Počkej, ne přestane pret.”

Nemůu,” prohlásila a chystala se ho obejít.

Počkej!” Chytil ji za ruku. Chvilku.”

Dívala se na něj očima, v nich nebylo nic hřejivého. Co je?”

A co my?”

Co co my?”

Chci říct, e tě miluju.”

Tónem, jaký bylo moné popsat pouze jako netrpělivý, Alyandra odtuila: Spáre, jsi milý kluk a tohle léto jsem se báječně bavila, ale láska s tím, co bylo mezi námi, nemá co dělat. Mám ráda mue a hry mezi mui a enami mě baví. Myslím, e jsem v té oblasti trochu vylepila tvé vzdělání, ale jestli si myslí, e jsem to dělala z lásky k tobě, tak se mýlí. Hrozně se mýlí.”

Spár se zarděl. Měl pocit, jako by mu vyhrkly slzy, ale oči zůstaly suché. Jako by ho někdo pratil obukem do břicha. Nemohl dýchat, hlavou se mu honily mylenky a snail se vyznat v tom, co právě slyel, jene nenacházel slov. Počkej,” zopakoval tie.

Na co?” zeptala se, otevřela dveře a vyla do detě. A dospěje? To těko, chlapče. Má konstituci hřebce a moc jsi mě potěil, ale a se vdám, vezmu si někoho důleitého, mocného mue, který mě zasype bohatstvím a ochrání mě i moje děti.

A láska s tím nebude mít vůbec nic do činění.”

S tím se otočila a zmizela na stezce vedoucí kolem jezera. Spár tam stál a drel se zárubně tak pevně, a zaslechl praskat dřevo. Viml si, e má dlaň plnou třísek, a pak se zadíval do blíící se bouře.

Od chvíle, kdy se probudil na Robertově voze, mu nebylo tak bídně. Podruhé v ivotě měl pocit, jako by mu sebrali vechno dobré, čeho si kdy cenil.

13

Uzdravení

Spár zasténal.

Dva dny strávil v posteli a vstal, jen aby si ulevil a napil se vody. Cítil se slabý a nesoustředěný, jako by měl horečku. Hlavou se mu honily mylenky a pořád dokola si opakoval Alysandřina poslední slova.

Kdosi s ním zatřásl.

Co?” zeptal se a probral se z otupělosti. Nad ním stál Magnus.

Je čas, aby ses přestal litovat.”

Spár se posadil. Točila se mu hlava a snail se zaostřit pohled.

Kdy jsi naposledy jedl?” zeptal se ho Magnus.

Myslím, e včera.”

Spí před třemi dny,” usoudil mág, prohlédl chatku a vrátil se s jablkem. Na, sněz ho.”

Spár si kousl, áva mu tekla po bradě. Hřbetem ruky si otřel ústa a polkl. aludek mu po ukončení krátkého půstu udělal kotrmelec.

Magnus si přisedl na postel. Cítí se patně?”

Spár kývl, nenacházel slov.

Zlomila ti srdce?”

Spárovi se oči zalily slzami a on jen znovu kývl.

To je dobře,” prohlásil Magnus a pratil ho holí do kolena.

Au!” vyjekl Spár a třel si koleno.

Magnus vstal a zlehka ho udeřil do hlavy, dost na to, aby Spárovi zazvonilo v uích a vyhrkly mu dalí slzy. Magnus ustoupil a zařval: Braň se!”

Tentokrát pmdce udeřil na hlavu a Spár měl co dělat, aby se ráně vyhnul. Padl na kolena a odkulil se. Získal trochu času, ne Magnus obeel postel, aby se k němu dostal. Spár u stál u stolu, meč v ruce, a připravený. Mistře Magnusi!” křičel. Co to dělá?”

Magnus místo odpovědi předstíral úder patkou hole na Spárovu hlavu, nače hůl otočil a zaútočil obloukem. Spár hůl zachytil čepelí tak, aby mu sklouzla kolem ramene, ale ne aby přerazila meč. Udělal krok, popadl učitele za předek hábitu a kubl s ním, a Magnus ztratil rovnováhu. Mladík mu opřel meč o hrdlo a zeptal se: A teď tě mám jako zabít?”

Ne,” odvětil Magnus s úsměvem. Uchopil Spára záruku, v ní drel meč, a tomu ochrnuly prsty. Kdy mu meč vypadl z ruky, Magnus prohodil: To bylo moc dobré.”

Spár couvl a třel si ruku. Co to mělo znamenat?”

Myslí, e kdy se tvůj nepřítel nečekaně objeví, zastaví se a řekne: ťAch, chudáček Spár. Je neastný kvůli ztracené lásce. Tak to asi počkám na jindy, ne ho zabijuŤ?”

Spár si třel bolavé prsty. Ne.”

Správně.” Magnus Spárovi pokynul, a se zase posadí na postel. Nai nepřátelé na tebe zaútočí způsoby, jaké si ani neumí představit. Spáre. Caleb a ostatní tě můou naučit zacházet se zbraněmi a vybrousit své nadání. Já ti můu ukázat, jak funguje tvoje mysl a zařídit, aby pro tvé nepřátele bylo těí tě zmást nebo oklamat. Ale srdce…” Poklepal si na hruď. Tam je větina muů nejzranitelnějí.”

Take to byla lekce?”

Ano,” přiznal Magnus zachmuřeně. Ta nejtvrdí, jakou jsem kdy viděl, ale nezbytná.”

Ona měl nemilovala?”

Nikdy,” prohlásil Magnus chladně. Ona je nae stvoření, Spáre, a my ji pouíváme stejně jako tebe a vechny ostatní studenty na ostrově.

Tohle místo kdysi byla kola, fungující jen kvůli vzdělávání. Otec ve Hvězdně zaloil akademii mágů. Věděl jsi to?”

Ne.”

Kdy se akademie zmocnila politika, zaloil jiné místo k učení tady, pro áky se zvlátním nadáním. Já vyrostl tady.

Pak vypukla Hadí válka a Krondor byl zničen. Otec si uvědomil, e nepřítel je nelítostný a nikdy nám nedá pokoj. A tak se ze koly stal výcvikový tábor. Jsou tu i studenti z jiných světů, jene kadý rok jich je míň. Otec přivádí i učitele z jiných říí, ale hlavně tu vyučuje on, matka, Nakor, já a dalí - jako třeba Robert.”

Neptal jsem se, protoe jsem myslel, e mi to časem řeknete, ale kdo je ten nepřítel?”

To se těko vykládá někomu tak mladému jako ty. Nechám na otci a Nakorovi, aby ti to řekli, a bude připravený to pochopit.

Budou tě vak zkouet nepřáteltí agenti, a jak jsi viděl tu noc, kdy pro mě přili tanečníci smrti, dokáou zaútočit nejnečekanějím způsobem i na místech, která povauje za bezpečná.”

Take musím…?”

Učit se, mít se na pozoru a věřit jenom málokomu.” Zamyslel se nad tím, co říci dál. Kdybych nařídil Rondarovi nebo Demétriovi, aby tě zabili, udělali by to. Věřili by, e k tomu mám dobrý důvod a e pro nás znamená hrozbu. Kdybych řekl Alysandře, aby tě zabila, udělala by to. Rozdíl je v tom, e Rondarovi a Demétriovi by to bylo líto, Alysandra by necítila nic.”

Vy jste ji tak udělali?” zeptal se Spár rozzlobeně.

Ne,” odpověděl Magnus. U jsme ji tak nali. Alysandra má,.. charakterovou vadu. Hroznou a tragickou. Nebere ostatní lidi tak jako ty nebo já. Myslí na nějako na kusy dřeva nebo na…” ukázal na idli, …nábytek. Jsou pro ni uiteční, moná stojí za trochu péče, aby slouili o něco déle, ale kromě toho pro ni nemají ádnou cenu.

Nali jsme ji takhle straně pokozenou a přivedli ji sem. Nakor ti o tom můe povykládat. Já jenom vím, e jednoho dne se tahle krásná dívka ocitla mezi námi a Nakor nám vysvětloval, co s ní musíme udělat.”

Ale proč? Proč jste ji přivedli sem?”

Abychom ji vycvičili a ona pro nás mohla pracovat. Aby tu svou nelítostnou povahu vyuila pro nae záměry. Jinak by nejspí skončila na ibenici v Krondoru. Takhle ji aspoň můeme ovládat a řídit, komu ublíí.”

Spár hleděl ven z otevřených dveří. Ale bylo to tak…”

Skutečné?”

Ano. Myslel jsem, e se do mě zamilovala.”

Jedním z jejích nadání je, e umí být tím, čím potřebuje, Spáre. Byla to krutá lekce, ale nezbytná. A nemůu to ani dost zdůraznit, ale kdyby jí to Nakor přikázal, podřízla by ti ve spánku hrdlo. A pak by se klidně oblékla a spokojeně by se vrátila do domu.”

Proč jste mi to udělali?”

Abys mohl pořádně nahlédnout do svého nitra a pochopit, jak slabé lidské srdce umí být. Aby ses dokázal zatvrdit, aby se ti u nikdy nic takového nestalo.”

To znamená, e u nikdy nebudu ádnou enu milovat?”

Teď se odmlčel Magnus a také se zadíval ze dveří ven. Moná ne. Ale rozhodně se nezamiluje do nějaké eny, která prostě upoutá tvoji pozornost hezkou nokou a podmanivým úsměvem a tím, e se s tebou vyspí. Můe si eny brát do postele, co hrdlo ráčí a čas a okolnosti dovolí. Jen si nemysli, e jsi do nich zamilovaný, Spáre.”

Znám toho tak málo.”

Tak to jsi udělal první krok směrem k moudrosti,” prohlásil Magnus a vstal. Zamysli se nad tím: vzpomeň si na to, jak se tví rodiče starali o tebe a o vai rodinu. To je láska. Ne chvíle váně v náruči ochotné eny.”

Spár se opřel o zeď. Mám o čem přemýlet.”

Zítra se vrátíme k tvému výcviku. Něco sněz a vyspi se, protoe tě čeká spousta práce.”

Magnus odeel a Spár si lehl na postel a ruku si dal pod hlavu. Zíral na strop a přemýlel o tom, co mág říkal. Jako by ho polil ledovou vodou. Cítil se zmatený. Ve vzduchu nad ním visel Alysandřin obličej, ale teď byl krutý a výsměný. A jeho napadlo, jestli se jetě někdy dokáe stejně podívat na nějakou enu.

Spár strávil neklidnou noc, i kdy byl velice unavený. Byla to hlubí únava ne tehdy, kdy se uzdravoval z ran. Únava ho tíila na dui, letargie pocházející ze zraněného srdce.

A přesto v tom byla jakási straidelná energie, míhající se obrazy, vzpomínky, představy a fantasie. Odmítl to, jak Magnus popsal Alysandru. Věděl, e si své city nevymyslel, ale zároveň věděl, e ano. Zlobil se a potřeboval si nějak vybít svou bolest, ale neměl se na co zaměřit. Dával to za vinu svým učitelům a zároveň věděl, e mu dali důleitou lekci, která by mu mohla jednou zachránit ivot.

Zlobil se na Alysandru, avak podle toho, co mu řekl Magnus, jí nebylo moné dávat její povahu za vinu stejně, jako nebylo moné vinit kobru z toho, e je jedovatá.

Začalo svítat, obloha růověla a zezlátla. Bylo jasné a svěí podzimní ráno. Zaklepání na dveře Spára vytrhlo z chmur. el otevřít.

Před ním stál Caleb. Pojďme na lov,” navrhl.

Spár kývl, ani se nedivil, jak se Caleb tak najednou objevil na ostrově. Na Čarodějově ostrově stála za vím magie.

Spár si ze skříně, kam ho uloil a zapomněl na něj, vyndal luk. Kdy tu s Alysandrou trávil léto, během jejich hrátek strávil hodiny oblékáním a svlékáním parádních atů. Myslel si, e to jsou hry lásky, ale teď věděl, e lo jen o chtíč.

Drel luk, pevný a skutečný, a věděl, e během času stráveného s tou dívkou něco ztratil. Vytáhl toulec se ípy a obrátil se ke Calebovi. Jdeme.”

Caleb nasadil rychlé tempo a ani jednou se neohlédl, prostě čekal, e Spár jde za ním nebo vedle něj.

Vydali se na sever, daleko od domu. Polovinu doby běeli. V poledne se Caleb zastavil a ukázal. Stáli na hřebeni, z něho byla vidět skoro celá severní část ostrova. V dálce Spár rozeznal chýi, kde il s Magnusem, kdy dorazil na ostrov. Neřekl nic.

Konečně promluvil Caleb: Já si kdysi taky myslel, e jsem zamilovaný.”

To o tom ví kadý?”

Jenom ti, kteří to potřebují vědět. Byla to lekce.”

To vichni pořád opakují. Nemůu si pomoct, ale podle mě to byl krutý ert.”

Kruté to rozhodně bylo, ert vak ne. Pochybuju, e ti u někdo pověděl, co tě čeká, a já to nevím, i kdy něco tuím. Polou tě na místa a uvidí věci, o jakých se ádnému orosinskému chlapci ani nesnilo. Spáre. A na těch místech můou být triky hezkých en stejně nebezpečné jako otrávená dýka.” Opřel se o luk.

Alysandra není jediná dívka s nebezpečnou povahou. Nai nepřátelé můou mít takové eny ve svých řadách. Stejně jako budou mít agenty jako ty.”

Agenty?”

Pracuje pro konkláve, to přece ví.” Podíval se na něj a Spár kývl. Nakor a otec ti jednou prozradí víc, ale tohle ti říct můu, i kdy oni si nemysli, e na to jsi připravený: jsme agenti dobra. Je ironií, e občas musíme dělat věci, které vypadají zle, aby nakonec dobro zvítězilo.”

Spár prohlásil: Nejsem učenec. Něco jsem přečetl, dost na to, abych věděl, e toho vím hrozně málo. Ale přečetl jsem toho dost, abych pochopil, e vichni mui se povaují za hrdiny, přinejmením za hrdiny svého ivota, a e nikdo, kdo páchá zlo, si to o sobě nemyslí.”

V jistém smyslu má pravdu.” Caleb se tvářil, e vychutnává podzimní vítr. V jiném smyslu musí vědět, e se mýlí. Jsou lidé, kteří slouí zlu, kteří ho přijímají a snaí se získat jeho vítězstvím. Někteří touí po moci, jiní po bohatství. Dalí mají temnějí cíle. Ale v podstatě je to pořád stejné. Přináejí utrpení a bolest nevinným.”

Co se mi vlastně snaí říct?”

Jenom to, e brzy začne dalí fáze tvého vzdělávání a ty musí být připravený přijmout mnoho věcí, které ti budou připadat hrozné a nevítané. Je to nutné.”

Spár kývl. A kdy ta dalí fáze začne?”

Zítra, protoe odjídíme do Krondoru. A teď si zalovíme.” Caleb zvedl luk a rozběhl se po zvířecí stezce, ani by se ohlíel, zda ho chlapec následuje.

Spár se po chvíli vydal za Calebem věda, e jako vechny rány, i ta, ji cítil v nitru, se časem zahojí. Taky ale tuil, e jako některé rány, tahle nechá jizvu, která mu vydrí po celý ivot.

Loď se hnala k západu, poháněná větrem na hranici vichřice, a proráela vlny jako ivý tvor. Spár stál na přídi těsně za čeleném a plavba ho i po týdnu na moři stále těila a vzruovala. Někdy odpoledne nebo večer by měli dorazit do cíle, do Krondoru, hlavního města západní části Ostrovního království.

Z důvodů, které mu nebyly jasné, se jeho učitelé rozhodli, e poputuje lodí do Krondoru a s karavanou do Saladoru a odtamtud tam, kam budou chtít. Čekal, e ho na místo určení dopraví Magnus nějakým kouzlem, ale místo toho se přepravoval obyčejným způsobem s Calebem.

Caleb působil uklidňujícím dojmem a Spár byl vděčný za to, e s ním poslali právě jeho. Kdy chtěl Spár něco probrat, Caleb s ním mluvil, ale nevadilo mu ani mlčení. Měli stejné lovecké instinkty a ze vech lidí, je od zničení své vesnice potkal, mu byl Caleb nejblií.

Moře bylo pro Spára stejně cizí jako pobřeí, nicméně ho přitahovalo stejně jako hory jeho domoviny. Bylo nekonečné, proměnlivé, trvalé a záhadné. Vzduch byl svěí, i kdy jiný ne v horách, a i neustávající patné počasí v sobě mělo cosi úchvatného.

Loď se jmenovala Dáma ze západu a plula pod vlajkou Velké Keshe. Spár od posádky zaslechl dost, aby věděl, e je to vhodný domovský přístav, protoe loď ve skutečnosti patřila Pugoví. Spár o Pugovi nejednou přemýlel. Vypadal jako celkem mladý mu na vrcholu sil. Miranda vypadala stejně, a zároveň to byli Magnusovi rodiče, přičem Magnus působil dojmem stejného stáří jako oni.

Pug byl zamlklý, se studenty mluvil zřídkakdy, ale kdy se k tomu odhodlal, byl vlídný a vstřícný. Přesto na něm bylo něco, co Spára vyvádělo z míry. Vyzařovala z něj moc, která byla zřejmá i klukovi z hor na východě. Spár věděl, e Robert, Nakor, Magnus i Miranda umí kouzlit, avak z Puga cítil něco větího. Bylo to něco, co by dědeček označil za ťdotek bohůŤ.

Spár přemítal nad tím, jaké dětství asi mu jako Pug měl. Kdo byli jeho rodiče a jakého vzdělání se tak mocnému mágovi asi dostalo? Jednoho dne se moná zeptá, prozatím se spokojil jen s radostí z plavby a otázky nechával na potom.

Záleitost s Alysandrou ho přebolela a dnes se dokázal podívat zpátky a cítit jen hořkosladkou ironii. Ten poslední den myslel na svatbu s ní, nebo aspoň ivot strávený po jejím boku, a teď pro něj byla jen předmětem lítosti čí opovrení. Moná obojího. Tvor bez srdce. Přesto věděl, e se v jistém smyslu musí naučit být jako ona, protoe vechno, co mu od té doby řekli, ho vedlo k závěru, e je dívka mnohem nebezpečnějí, ne si uměl představit.

Na palubu přiel Caleb v olejem naputěném pláti, jaký měl i Spár. Příď zaplavovala studená sprka, ale Caleb si toho nevímal. Postavil se vedle Spára a mlčky se díval na moře.

Vlny se ztrácely se slábnoucím světlem a nad nimi se hnaly tmavě edé mraky s černými okraji. V dálce byly vidět blesky. Nakonec Caleb promluvil: Měli bychom do Krondoru dorazit, ne bouře vypukne, ale bude to těsné.”

Spár kývl. Myslím, e bych mohl být námořníkem,” poznamenal po chvíli.

Moře volá mnoho muů,” poznamenal Caleb.

Zbytek odpoledne mlčeli. Hodinu před setměním zavolala hlídka z koe: Země na obzoru!”

Přiel je pozdravit kapitán. Pánové, do Krondoru dorazíme po setmění. Zastavíme v závětří za vlnolamem a tam přečkáme bouři. Za rozbřesku dám znamení správci přístavu a vplujeme do přístavu. Bude to asi hlučná, zato bezpečná noc.”

Spár kývl. Kupodivu se na město těil. Četl o něm v knize Ruperta Averyho a dalích.

Caleb mu poloil ruku na rameno a ukázal, e by měli sejít do podpalubí. Spár se otočil a el jako první.

V kajutě, kam se sotva vely dvě palandy, si sundali mokré plátě a posadili se, Spár na horní lůko a Caleb na spodní.

Do večeře zbývá trocha Času,” pravil Caleb. Vím, e sis opakoval svůj příběh.”

Ano,” přitakal Spár. Kadému, kdo by se ptal, měl vykládat, e je lovec z lesů kolem Crydee, co by mělo vysvětlit jeho lehký přízvuk. Jeliko mezi Krondorem a městy na Vzdáleném pobřeí panovaly jen omezené styky, nebylo pravděpodobné, e by potkali někoho, kdo by to daleké město dobře znal. A i kdyby, pak by se řeči ujal Caleb, poněvad se tam vyznal.

Calebe?”

Ano, Spáre?”

Proč cestujeme takhle?” Chtěl se na to zeptat od chvíle, kdy opustili ostrov.

Aby sis rozířil obzory,” odtuil Caleb. Cestování je stejné jako vechno ostatní. Kdy ti někdo vykládá o tom nebo onom místě, je to jedna věc, ale proít to je jiné. Uvidí tisíc věcí a mnoho z nich bude jiných ne to, co uvidím já.”

A kam vlastně jedeme?”

V Krondoru si najdeme karavanu a zamíříme do Malacova Kříe, co je hranice mezi západní a východní částí tohoto království. Tam si opatříme koně a vydáme se do Saladoru. Obě města ti poskytnou mnoho příleitostí k vzdělávání.”

To beru, ale co budeme dělat, a se dostaneme do Saladoru?”

Studovat,” odvětil Caleb a lehl si. A teď mlč, a si můu zdřímnout, ne nás zavolají k večeři.”

Studování,” zahuhlal Spár. To je zřejmě celý můj ivot.”

A je docela dobrý. A u mlč.”

Člun přirazil k nábřeí a dokař ho vyvázal k pacholeti. Spár vystoupil na břeh a Caleb ho následoval. Přistoupil k nim mu s páskou, na ní byl vyobrazený erb s orlem letícím nad horou, a znuděně ucedil: Odkud jste?”

Z Crydee,” odpověděl Caleb.

Připluli jste na keshanské lodi.”

Byla první, co odplouvala ze Vzdáleného pobřeí, kdy jsme se rozhodli vydat sem,” vysvětloval Caleb vlídně.

No, jestli jste občani království, tak je to v pořádku.” Mu odeel. Caleb se Spárem osaměli.

To je vechno?” podivil se Spár.

Je mír, aspoň se to povídá.” Caleb vyrazil a Spár ho následoval. Aspoň tady na západě. Král Ryan zaslíbil svou dceru synovci císařovny Velké Keshe a sestřenice císaře Quegu si vzala mladího syna krále Ryana. Obchod se svobodnými městy vzkvétá a guvernér Durbinu drí své ťprivateeryŤ pěkně zkrátka. Sedm let u nedolo k větímu střetu.”

Cestou po schodech z nábřeí na ulici dodal: Zato na východě jsou věci vybalancované na ostři noe. Tam tě taky budou zkoumat mnohem důkladněji ne tady.”

Vydali se do středu města. Kdy Spár natáhl krk, viděl na jiním konci přístavu hrad. Tam ije princ?”

Princ Mathew, syn krále Ryana. Král Patrick zemřel teprve přede dvěma lety a Matthew je pořád mladíček, má teprve čtrnáct,” vysvětloval Caleb. On ale stejně nemá ve městě rozhodující slovo.”

A kdo ho má?”

Bratři Jamisonové. James je vévoda z Krondoru, stejně jako jeho dědeček, a prý je stejně mazaný jako jeho slavný předek. Jeho mladí bratr Dashel je bohatý obchodník. Povídá se, e to, co neovládá James, má pod palcem Dashel. Rozhodně jsou oba nebezpeční.”

Budu si to pamatovat,” slíbil Spár.

No, není sice příli pravděpodobné, e by ses s některým z nich seznámil, ale u se staly divnějí věci. Tak jsme tady.”

Spár vzhlédl a viděl, e stojí před hostincem, na jeho znamení byl vybledlý usmívající se obličej mue s tmavým vousem a kloboukem s peřím. Pod tím stálo: U admirála Traska”.

Caleb otevřel dveře. Vstoupili do zakouřené místnosti. Bylo tu cítit pečené maso, tabákový kouř a rozlité víno a pivo. Spárovi začaly slzet oči.

Caleb se protlačil mezi několika dokaři, námořníky a poutníky, a se dostal k výčepu. Hostinský vzhlédl a zazubil se. Calebe! U je to dávno, příteli!”

Randolfe,” zdravil Caleb a vzal hostinského za ruku. Tohle je Spár. Má volný pokoj?”

Ano. Můe si vybrat. Ten vzadu?”

Beru,” řekl Caleb, jen pochopil Randolfovu otázku.

Máte hlad?”

Caleb se usmál. Pořád.”

Tak se posaďte, polu vám něco k jídlu. Co zavazadla?”

Ví, e cestuju nalehko.” Oba, Spár i Caleb, měli své věci v lehkých batozích, které si nosili na zádech.

Hostinský Calebovi hodil těký elezný klíč a lovec ho obratně chytil. Seďte,” řekl Randolf, a odejděte, a budete chtít.”

Oba poutníci se posadili a za chvíli se z kuchyně vynořila dívka s podnosem, na něm bylo plno jídla: kuřata, pečená kachna, kus jehněčího a vařená zelenina.

Kdy poloila podnos na stůl, Spár vzhlédl a spadla mu brada, Začal se zvedat, avak Caleb ho rázně zatlačil zpátky do idle. Lela se na něj přátelsky usmála, ale v jejích očích nebyl ani náznak, e ho poznává. Mám vám přinést něco k pití?”

Pivo,” objednal Caleb a ona odběhla.

Co-”

Caleb promluvil hodně potichu. Není ta, za kterou ji povauje.”

Dívka se ve chvilce vrátila se dvěma velkými cínovými korbely plnými napěněného piva. Jak se jmenuje, děvče?” zeptal sejí Caleb.

Roxanne, pane,” odvětila. Jetě něco?”

Ne,” řekl Caleb a dívka odela.

Spár tie prohlásil: To byla Lela.”

Ne,” odmítl Caleb. Mýlí se.”

Spár se mu podíval do očí a krátce kývl. Ano, musel jsem se zmýlit.”

Jedli mlčky.

Strávili v Krondoru tři dny a zařizovali si cestu s karavanou. Měli slouit jako strání výměnou za dopravu a jídlo. Vůdce karavany byl rád, e jim nemusí dávat obvyklý oldnéřský příplatek, a počítal se mezi astné.

Záhadu, proč Lela pracuje v hostinci pod jménem Roxanne, nepřebírali a Spár usoudil, e je to dalí z věcí, které mu nikdo nikdy nevysvětlí. Ale kupodivu ho uklidňovalo, e v tak zvlátním prostředí vidí známou tvář, i kdy za okolností, je se daly nazvat jen bizarními.

Krondor byl pro Spára objevem, protoe i kdy Latagore jeho nezkueným očím připadalo úasné, ve srovnání se západní částí Ostrovního království vypadalo jako provinční vesnice. Město bylo plné lidí i z tak vzdálených zemí jako Keshanská konfederace, co byly porobené státy na jiní hranici říe. V kadé trnici a hostinci byly slyet nejpodivnějí dialekty a jazyky.

Caleb Spárovi ukázal největí pamětihodnosti: zbývající část mořské hradby, která byla podle legendy zbořena během Hadí války, kdy vojska Smaragdové královny zaútočila z moře a celé město bylo zničeno. Spár se zarazil, kdy mu Caleb ten příběh vyprávěl, a připomněl si, e Caleb hovoří o vlastní babičce, které se zmocnil démon. Spár usoudil, e mnoho příběhů, je slýchal za dětství u táborových ohňů, bude muset přehodnotit a ne je brát jen jako báchorky.

Navtívili Barrettovu kavárnu, kde se prováděly finanční operace stejně sloité a záhadné jako magie. Spár měl matné ponětí o tom, co to místo znamená pro ekonomiku království z toho, co četl v ivotopise Ruperta Averyho, jen byl u Barrettů významným obchodníkem. Zali se podívat na palác, i kdy ten si prohlíeli z uctivé dálky, nebo ačkoliv se Caleb zmínil o stycích mezí svou rodinou a korunou, neměli ádný věrohodný důvod tam chodit. Vlastně kromě zvědavosti ani motiv. Spára tyto věci celkem zajímaly, stejně jako ve, co dosud neznal. Kdy teď vzpomínal na své dětství, uvědomoval si, jak málo ze světa tenkrát znal. Přesto si jasně pamatoval, kolik si toho o sobě myslel. Takové bylo dědictví jeho lidí, spokojeně ijících v horách stejně jako jejich předkové.

Mezi Orosinii se střídaly generace bez sebemeních změn a vem to připadalo jako dobrý ivot. Spár se rozhlíel po městě, díval se na tlačenici v ulicích, a říkal si, jestli to nakonec nebylo něco, co jeho lidé pochopili správně - co to je dobrý ivot. Lidé, které míjeli, se obvykle netvářili zrovna nadeně. Větina se soustředila na svou práci nebo někam spěchala. Na ulici si hrálo pár dětí, ale jen hodně malých. Starí děti se shlukovaly do skupin po deseti a více a často bylo vidět, jak je honí nějaký ten konstábl.

S karavanou projeli západním královstvím, přes kopce a do podhůří, kde se to podobalo Spárovu domovu. Jeho hory vak obývali lidé ijících v dřevěných domech obehnaných palisádou, kdeto tady to bylo samé město a hrad. V Ravensburgu pili nejlepí víno, jaké kdy Spár ochutnal. Také se hostinského náramně vyptával. Ukradl si hodinku, aby se mohl podívat na vinici, nače hostinského zasypal dalími otázkami.

Demétríus jednou tvrdil, e učitelé budou Spára učit o víně, a on teď usoudil, e by se mu to docela hodilo.

Cesta pokračovala do města Malacův Kří, kde se rozloučili s vůdcem karavany. Přespali v poměrně čistém pokoji a pak Caleb zajistil dva koně a vyjeli na východ.

Jeli směrem k vycházejícímu slunci a Spár se zeptal: Calebe, zjistím vůbec někdy, co to vlastně provádíme?”

Caleb se zasmál. Asi je celkem jedno, jestli ti to řeknu teď, nebo a v Saladoru.”

Tak mi to řekni teď, protoe umírám zvědavostí.”

Caleb začal: V Saladoru dokončíme tvé vzdělávání co se týče dobré výchovy. Asi rok se bude učit hrát nejméně na dva hudební nástroje - na loutnu a moná na roh nebo na flétnu. Naučí se víc o kulinářském umění, i kdy u díky Leovi zná docela dost. A naučí se víc o tom, jak to chodí u dvora, jaké aty se hodí ke které příleitosti a jak jednat s osobami různých hodností. Naučí se oceňovat víno a zpívat, i kdy to poslední je podle mě předem ztracený případ.”

Spár se zasmál. Já umím zpívat.”

Slyel jsem tě a rozhodně bych to zpěvem nenazval.”

Ale k čemu mi bude vechno to učení, jak být urozeným pánem?”

Caleb přeel z královského jazyka, jím mluvili od příjezdu do Krondoru, do roldemtiny. Protoe za rok, můj mladý příteli, odjede do ostrovního království Roldem a tam se zapíe ke Dvoru mistrů. A jestli nám bude osud nakloněn, zavede se tam jako méně významný lechtic, vzdálený bratranec významné rodiny, který je sice bohatý rodem, zato chudý, co se majetku týče, a tudí hledá práci.”

Dvůr mistrů? Kendrick mi o něm něco povídal. Prý se tam cvičí nejlepí ermíři na světě.”

A to, příteli, je tvůj úkol. Poněvad a bude odjídět z Roldemu, musí být ze vech nejlepí. Musí být brán za nejlepího ermíře na světě.”

Spár se na přítele ohromeně zadíval a jel dál.

část druhá

OLDNÉŘ

Pomsta je sice sladká, ale nevýivná.”

Mason Cooley

14

Dvůr mistrů

Spear zamrkal.

Čepel, která se mu na chviličku mihla před obličejem, uhnula doprava, a on zaváhal, ne se pohnul stejným směrem. Jak předvídal, jeho soupeř předstíral výpad doprava a vzápětí přeel vlevo. Spear proklouzl přes jeho obranu tak rychle, e druhý ermíř nestačil zareagovat. Jeho čepel zasáhla cíl.

Zásah!” zvolal mistr Dvora.

Spear ustoupil, postavil se do pozoru a zasalutoval soupeři, mladému lechtici z pobřeního města Shalanu. Jmenoval se Duzan nebo Dusan, Spear si nemohl vzpomenout. Diváci zdvořile zatleskali, jako by souboj skončil, co taky skončil.

Mistr Dvora vystoupil a ohlásil: Bod a souboj pro m’lorda Sokola.”

Spear Sokol, mení lechtic z Ylith, vzdálený bratranec lorda Seljana Sokola, barona z Krondoru, se uklonil mistru Dvora a pak i svému protivníkovi. Oba mui si sundali chrániče a přistoupili k sobě, aby si mohli potřást rukama. Mladý roldemský lechtic se usmál a pravil: Jednou to odhadne patně, Speare, a pak tě dostanu.”

Spear se na oplátku usmál. Má nejspí pravdu, ale jak říká můj sluha Pasko: ťLepíje mít těstí, ne být dobrýŤ. Správně, Pasko?”

Urostlý sluha, jen se objevil vedle něj a odebíral mu meč a chránič, se pousmál a utrousil: Jak říká můj pán, mít na vybranou, beru vdycky těstí.”

Soupeři se navzájem uklonili a rozeli se do opačných rohů obrovské haly, je byla srdcem Dvora mistrů ve městě Roldem. Byla tu dřevěná podlaha, vyletěná do vysokého lesku, a kolem dokola vyřezávané dřevěné sloupy. Na podlaze byly určité vzory a jakmile byl Spear představen instruktorům, brzy pochopil, e kromě estetického hlediska jsou i uitečné. Kadý vzor vymezoval místo pro souboj, od velmi úzkých a dlouhých drah pro erm s rapírem, po velké osmihrany pro delí čepele.

Nebo čepele byly důvodem existence Dvora mistrů. Před dvěma sty lety uspořádal roldemský král turnaj, aby určil nejlepího ermíře na světě. Páni i kmáni, vojáci a oldáci, seli se ze vech koutů světa a někteří dorazili a zpoza Keshanského pásu - pohoří rozdělujícího Kesh na severní a jiní polovinu, z království na Vzdáleném pobřeí a ze vech míst mezi tím. Cena byla ohromná: obouruční meč ze zlata a drahokamů - předmět hodný několika let královských daní.

Turnaj probíhal dva týdny, a nakonec zvítězil místní lechtic, hrabě Versi Dango. Ke královu radostnému úasu cenu odmítl, aby král mohl hodnotu meče vyuít ke stavbě akademie věnované čepelím a pořádat zde turnaj pravidelně: tak se zrodil Dvůr mistrů.

Král nařídil postavit kolu, je zabírala celý blok domů v srdci hlavního města ostrova, a během let byla mnohokrát přebudována a vylepena, a nyní připomínala spí palác ne kolu. Po jejím dokončení byl uspořádán dalí turnaj a hrabě Dango obhájil titul nejlepího ermíře na světě.

Turnaj se pořádal kadých pět let, a při čtvrté obraně titulu byl hrabě Dango raněn novým vítězem a musel z turnajů odstoupit.

Od té doby zvítězilo jedenatřicet muů. Spár stříbrného sokola, nyní vystupující pod jménem Spear Sokol, se hodlal stát dvaatřicátým ampiónem. Přistoupil k němu učitel soubojů a Spear se uklonil. Mistře Dubkove,” pronesl s úctou.

To byla hezká ukázka, ale bral jsi protivníka na lehkou váhu. Kdybys udělal toté se zkuenějím ermířem, mohl tě zasáhnout, příteli.”

Spear sklonil hlavu, bera na vědomí správné hodnocení učitele soubojů. Vzápětí se usmál. Kdy nikdy nedám těm méně obratným anci vyhrát, jaký budou mít důvod se mnou ermovat?”

Mistr Dubkov se zasmál. A ti zkuenějí - řekněme ti, kteří čekají místo v turnaji - s tebou nebudou ermovat, aby toho příli neodhalili a nebyli tak během duelu v nevýhodě, co?”

Správně,” opáčil Spear.

No,” pokračoval učitel soubojů tiím hlasem, nevím, kolik dobrého si myslí, e z těchhle duelů má, ale diváci je milují - zvlátě mladé dámy.” Kývl hlavou směrem k ochozu, odkud desítka roldemských urozených dcer pozorovala souboje.

Několik se jich usmálo a Spearovi pokynulo. On se na oplátku také usmál a uklonil se, ani by se na nějakou dívku podíval déle. Mistr Dubkov zvedl obočí a prohlásil: Musím jít za svými povinnosti. Dobrý den, Speare.”

Dobrý den, mistře.” Spear se klaněl jako rozený dvořan.

S Paskovou pomocí si sundal vycpanou vestu, pak mu sluha podal ručník. Spear si utřel zpocený krk a vlasy, které se mu lepily k hlavě. Oblékl si skvělý brokátový kabátec vhodný pro odpoledne a trpělivě stál, ne mu Pasko zapnul vechny přezky a poutka. Pozvání na večer?” zeptal se.

Čtyři, m’lorde. Lady Sabrina si přeje, abys povečeřel s ní a s její dcerou. Lady Jessica a Mathilda chtějí, abys povečeřel s jejich celými rodinami, a lady Melinda chce, abys povečeřel s ní, a zmínila se, e její otec je někde za obchodem.”

Take to bude Melinda,” usoudil Spear s úsměvem.

Dneska působí neobvykle spokojeně,” poznamenal Pasko. Robertův bývalý sluha se objevil první měsíc, co se Caleb a Spear usadili v Salvadoru.

Hrál komorníka velice přesvědčivě, z čeho Spear usoudil, e během své nejasné minulosti určitě nějakému urozenému pánovi posluhoval. Rozhodně Spárovi stříbrného sokola vtěpil vekeré nuance pro lechtice nezbytné a pomohl ho proměnit ve Speara Sokola.

Spear kývl a usmál se. Klepy a drby a naprosto nespolehlivé zdroje tvrdí, e před turnajem dostanu pozvání do paláce k audienci u samotného krále, nebo přinejmením budu na seznamu jako host pro přítí slavnost.”

Není divu, pane,” zabručel Pasko a ztiil hlas, aby ho slyel jen Spear, jemu zatím přehazoval přes ramena plátěnku. Překvapivé je, e to trvalo tak dlouho.”

No ovem.”

Odeli z tělocvičny kolem ochozu a přes halu vyli na nádvoří. Cestou nejeden sluha vtiskl Paskoví do ruky psaníčko. Na stěnách visely portréty bývalých ampiónů a uprostřed hrdina Versi Dango, vyvedený v nadivotní velikosti v bronzu, vítal návtěvníky a studenty Dvora mistrů. Spear s Paskem spěchali k čekajícímu kočáru a kočí jim přidrel dveře.

Kdy nastoupili, Spear řekl: Jsem teprve druhý ermíř v historii Dvora mistrů, který nikdy neprohrál zápas.”

Hmmm,” zahuhlal Pasko. Vzpomínám si Jak ti mistr Dubkov jednou odpoledne pěkně napráskal, m’lorde.”

To nebyl souboj,” hájil se Spear. Byla to ukázka. A hlavně to bylo proto, poněvad jsem ho nechal.”

Tys ho nechal?”

.Ano, ze dvou důvodů,” vysvětloval Spear a kočár mezitím vyjel ze dvora do ulice Roldemu. Za prvé, je mistr Dvora a já tam potřebuju přátele, a za druhé, víc jsem se naučil tím, e jsem ten souboj prohrál, ne kdybych na něj byl tlačil a vyhrál.”

Tak proto ses v některých soubojích spokojil s remízou?”

Ano. Ale jenom při cvičení, ví? Zápas jsem nikdy neprohrál a nehodlám s tím ani začínat.”

Na ten turnaj se scházejí ermíři z celého světa, jestli můu připomenout, nlorde.”

Ano, a můu prohrát, ale nemám to v úmyslu.” To je dobře,” pochválil ho Pasko.

Kočár projíděl ulicemi a Spear se těil z výhledu. Pasko rychle pročítal a zahazoval psaníčka, která získal cestou. Vechna byla stejná, mladé eny se Speara ptaly, proč se jim neozval.

Spear se nechával ovívat čerstvým větříkem, jen neustále vál od moře, a těil se z toho, co vidí. Viděl tři velká města, Krondor, Salador a nyní Roldem, a to poslední se mu zatím líbilo nejvíc. Krondor byl ve srovnání s druhými dvěma takový nahrubo postavený a skoro primitivní, snad to byl následek toho, e ho za posledních třicet let vlastně vybudovali z trosek. Caleb mu vyprávěl o Smaragdové císařovně a zničení města i o chrabrém boji královského vojska u Hřebenu záhuby.

Salador byl naproti tomu starobylé a rozlehlé město. Okrajové čtvrti ovládaly místní trnice a obchodní ulice a vnitřní město připomínalo starou pevnost, jí muselo někdy v erém dávnověku být. Spear si vzpomínal, jak procházel bránou z jedné čtvrti do druhé, ale jinak velkou hradbu, která bývala hlavní obrannou linií města, skoro nic nepřipomínalo.

Salador měl jisté kouzlo a Spár stříbrného sokola tam strávil dva roky ivota, ne se z něj stal Spear Sokol a mohl jít do Roldemu. Naučil se tam hrát na loutnu, na lesní roh a na různé bicí nástroje. Ztratil přízvuk jak kdy hovořil královským jazykem, tak kdy mluvil roldemsky, a mohl se vydávat za lechtice z obou států. Zlepil své malování, dokázal rozeznat dobré víno od patného - to první si zamiloval - a zvládl sloitosti dvorských tanců.

Četl knihy a svitky a prostudoval ve, co nael o historii států v Triagii. Dozvěděl se o dalích státech, kde jetě nikdy nebyl, a historii zvládal výtečně.

Setkal se s mnoha enami a naučil se je znát. Nejdřív proíval zklamání z Alysandry, ale jednou v noci ho Caleb přinutil, aby ho doprovodil do města, kde se propíjeli z jedné hospody do druhé, a dorazili do zvlá váeného nevěstince. Tam Caleb svěřil Speara do rukou kádru zkuených a nadených mladých kurtizán, které naly způsob, jak oivit jeho zájem o eny. Poté následovala řada známostí se slukami, dcerami kupců a občas i nějakou dcerou z urozenějí rodiny.

Při dvacátých narozeninách - přejal zvyk království brát jako narozeniny den letního slunovratu - byl připravený vstoupit do Dvora mistrů.

Jednou v noci se objevil Robert se zfalovanými dokumenty, které Spára označovaly za Speara Sokola, vzdáleného bratrance meního lechtice z provincie Yabon v západní části Ostrovního království. A tak se ze Spára stříbrného sokola stal Spear Sokol, zeman z Morgan a Bellcastle, baronet ze Stříbrného jezera, vazal barona z Ylithu, jen opustil otcovský dům, aby chvíli slouil v severní pevnosti v hodnosti korouhevního rytíře-poručíka pod velením vévody z Yabonu, a slubu se ctí opustil, aby mohl jít za svým těstím: mladý mu s urozeností, avak bez majetku.

Cestou nějak získal dost peněz, aby si mohl koupit skromný, ale vkusný byt v lepí Čtvrti města, kde bavil skupinky mladých lechticů a vyznamenal se jako nejlepí ermíř a nejvíce ádoucí starý mládenec, který do města dorazil za celé roky.

Na Speara udělalo dojem, kolik práce vyadovala příprava jeho vstupu do roldemské společnosti. Akreditivy, dobrozdání a doporučení, to ve bylo připraveno dopředu. Několik místních pánů se představilo jako staří známí a dokonce zali tak daleko, e Spearovi připomněli události z doby, kdy se setkali.

K Paskově a Robertově radosti se ze Speara díky logickým hrám, které mu vnutili Robert s Magnusem, vyklubal dobrý hazardní hráč. Odolával nutkání rychle a hodně vyhrávat a raději postupně vyhrával mení sumy. Aby si zajistil, e ho ke kartám a kostkám zase pozvou, schválně občas prohrál, s půvabem a dobrou náladou.

Vichni, kdo ho znali, ho povaovali za výjimečného mladého mue. Byl přímý, zdvořilý a zábavný, a kadý si povaoval za čest, kdy přijal pozvání na večeři, take málokdy jídal doma sám. Zběhlost v mnoha jazycích, elegance při tanci a schopnost zpívat a hrát na mnoho nástrojů z něj udělaly jednoho z nejpopulárnějích mládenců ve městě. Scházelo jedině pozvání na královskou slavnost, a teď se začalo povídat, e by mohlo být na cestě.

Jediná kritika namířená na Speara Sokola pocházela z řad mladých roldemských dam.

Byl okouzlující, pohledný, vtipný a ve správnou chvíli vánivý. Nejedna mladá ena ho vak obviňovala, e nemá srdce, protoe s nimi nikdy nemluvil o lásce. Touhy a potěchy tělesné, to ano, a jeho přímý a smělý přístup mu získal nejednu mladou květinku, která byla odhodlaná neblaze proslulému mladému mui ze západu odolat. Postel měl prázdnou, jen pokud chtěl, ale u těch, kdo ji s ním sdílely, často ádnou radost nenael. Uvolnění, potěení, zábavu, ale nikdy radost. Občas si vzpomněl na Alysandru a říkal si, jestli se stává stejným jako ona, a pak usoudil, e ne, protoe měl rád své učitele a s láskou vzpomínal na rodinu a vesničany. Kdy vak dolo na mladé eny, nacházel v nich jen prostředek ke splnění svých cílů, uspokojovaly jeho tělesnou touhu, získávaly mu přístup do společnosti nebo prostě jen znamenaly rozptýlení.

Kočár zastavil před jeho bytem. Měl tři pokoje v prvním poschodí. V přízemí bydlel lichvář s rodinou. Rodina měla dceru, která rozhodně nebyla nepřitalivá, ale Pasko vznesl připomínku a Spear souhlasil, e tuto mladou dámu nechá na pokoji. Mít za souseda bohatého a rozzlobeného otce by mohlo vést k potíím, protoe i kdy by ho otec nejspí neohrooval mečem, za peníze si mohl koupit mečů, kolik chtěl. A tak se Spear choval k otci a matce zdvořile, bratrsky k mladímu synovi a s dívkou trochu flirtoval, ale vdy ve ví slunosti.

Kočí otevřel dveře a Spear s Paskem vystoupili. Pasko el napřed ke dveřím do bytu a kočí odvezl kočár do veřejné stáje o ulici dál, kde sám také bydlel a byl v dosahu, kdykoliv ho Spear potřeboval.

Spear vyel nahoru a Pasko řekl: Mám připravit koupel?”

Ne. Na studenou vodu nemám náladu. Myslím, e si zdřímnu a za hodinku zajdu do Remargových lázní. Tam se taky obléknu na večeři s Melindou. A budu spát, poli jí, prosím, odpověď, e s ní dnes večer s velkou radostí povečeřím, a ostatním dámám, které mě pozvaly, poli omluvu.”

Ano, m’lorde,” pravil Pasko. Ke Spearovu úasu se k němu od začátku choval, jako by byl urozeného rodu, a nikdy se nezmínil o Spárově minulosti, ani se nezapomněl, i kdy spolu byli sami. A po celou dobu, co byli v Roldemu, hrál Spear Sokol svou roli urozeného dobrodruha z Ostrovního království tak dobře, e na svou minulost před příjezdem do Saladoru pomalu zapomínal, jako by to byl ivot někoho jiného.

Kdy se Pasko vydal vyřídit vzkazy, Spear se svlékl. Sundal si plá, kabátec, halenu a holínky a jenom v kalhotách sebou hodil na postel. Ze cvičení byl unavený, přesto mu spánek unikal, protoe byl nepokojný, napjatý v očekávání pozvání do paláce. A navíc ani ne za měsíc začínal turnaj. Pomalu se ho zmocňoval neklid. Musel být opatrný, příli velké napětí by znamenalo, e bude nervózní, a pak by se nemohl soustředit na daný úkol.

A taky věděl, e po turnaji ho něco čeká, jene nevěděl co. Zhostit se úlohy královského lechtice zřejmě byl, jak předpovídal Rondar, hlavní důvod pro léta výcviku, ale zatím mu nikdo nevysvětlil proč.

Jeho osobní cíle se nezměnily. Nakonec najde a zničí ty, kteří vyvradili jeho rodinu a přátele, ale ne dokončí svou současnou úlohu, ne mistr Pug a jeho společníci usoudí, e své povinnosti ke konkláve splnil, do té doby musel čekat.

Přesto ho v posledních měsících začínaly rát starosti. Co kdy oni nikdy neusoudí, e své povinnosti ke konkláve splnil? Co kdy zemře dřív, ne pomstí svůj lid? Tu druhou monost přeel, protoe pokud osud určil, e poslední Orosini zemře dřív, ne bude moci potrestat viníky, tak budi. Ale první monost mu dělala starosti, protoe která povinnost byla důleitějí? Splatit ivot nebylo něco, co by nějaký Orosini bral na lehkou váhu, poněvad by to nejen zahanbilo jeho, ale i celou rodinu a předky. Jene krevní msta, kterou jeho kultura vyadovala, byla stejně důleitá. Snad mu bohové prokáí laskavost a ukáí mu, jak by mohl oba dluhy Čestně splatit.

Obrátil se na břicho a usoudil, e to nejspí neudělají. Nebylo vak v jeho moci to rozhodnout, a tak bude nejlepí nelámat si s tím hlavu.

Leel asi půl hodiny, jene spánek nepřicházel. Nakonec se rozhodl, e v takové náladě mu poslouí delí koupel, ne původně plánoval. Vstal a zavolal na Paska. Slyel sluhu, kdy se vrátil zvenku.

Pasko se objevil a Spear mu nakázal: Dones aty. Jdu k Remargovi. Přijď, jakmile mi vybere vhodný oděv pro dnení večeři. A nás kočár vyzvedne v lázních hodinu po setmění.”

Ano, m’lorde,” řekl Pasko.

Spear se oblékl a vyel z domu. Rázným krokem procházel ulicemi Roldemu. Chození pěky po městě se mu nikdy neomrzelo. Mravenitě plné obchodů, lemujících kadou ulici, tlačenice vech moných lidí - mladých, starých, muů, en, kupců, námořníků, pánů i kmánů. Vude bylo cítit moře a ve spojení s hlukem a zmatkem to pro chlapce, jen vyrostl v osamělých horách, bylo neuvěřitelně vzruující.

Speara napadlo, jestli mu osud poskytne příleitost vrátit se do dětství a zda by takovou příleitost vyuil, kdyby ji dostal. Nemusel dlouho přemýlet, aby věděl e ano, protoe jakkoliv úasné byly věci, je získal, vědomosti, zkuenosti i hmotné statky, ve bledlo ve srovnání s tím, oč přiel: domovem, rodinou a vlastním ivotem.

Kdyby mohl, vechno by vyměnil za to, aby měl matku, otce, sestru a zbytek klanu zase doma, v pořádku a zdravé. Trpké bylo pomylení, e ani nejmocnějí mág, ani vichni mágové dohromady mu takové přání nemohou splnit.

Dorazil na křiovatku a zahnul doprava. Proplétal se odpoledním davem. Po chvilce věděl, e ho někdo sleduje. Lovecký instinkt nebo ťpoplaný signálŤ, jak to nazýval Nakor, nedbalý pohled dozadu či na odraz ve výloze, prostě něco ho upozornilo, nějak věděl, e asi třicet stop za ním je mu, který ho sleduje u od bytu.

Spár se zastavil a zadíval se do výlohy, jako by si prohlíel vystavené zboí. Mu, jeho zahlédl koutkem oka, se zarazil a tvářil se, e hledá něco, co zapomněl. S hraným znechucením se rychle otočil a odeel, avak Spár si ho stačil vimnout. Byl malý, lachovitý, ale pohyboval se rychle a pohyby měl úsporné, co Speara varovalo: tento mu je nebezpečný.

Spear věděl, e mu zmizí v davu, tak ho nehonil. Nemělo by to smysl a navíc by to mui prozradilo, e ho Spear odhalil. Ten mu, nebo jiný, se brzy vrátí. Někdo Speara pehoval a on potřeboval zjistit kdo a proč.

Pokud lo pouze o to, e nějaká rozzlobená mladá ena nebo její otec najali vraha, byla to jedna věc, pokud by to vak mělo něco společného s konkláve stínů, bylo to něco zhola jiného. Moná bude muset poslat Paska, aby varoval Roberta a ostatní.

Spár se pomalým krokem vydal k lázním, ale ne obvyklou cestou a navíc se několikrát zastavil, aby se ujistil, e u ho nikdo nesleduje.

V Remargových lázních ho přivítal Sven, jeden z mnoha pomocníků, jeho Spear dobře znal. Dobré odpoledne, nlorde,” vítal ho hned.

Dobré odpoledne, Svene,” opáčil Spear. Je Salmina volná?”

Podívám se, pane. Má zájem o její sluby?”

Ano,” odvětil Spear a zael do převlékárny.

Sven se postavil vedle, aby se postaral o jeho aty a opatřil mu, co bude potřebovat. Pro začátek Spear dostal velkou bavlněnou osuku, kterou si ovinul kolem těla. Kdy vyel z převlékárny, Sven uloil jeho aty a meč. Spear se ocitl na malé dřevěné stoličce vedle velkého dberu teplé vody. Vedle dberu byla kostka voňavého mýdla a kartáč. U stoličky pak leel podnos s maličkými nádobkami zdobenými květinovým vzorem. Spear vzal dber a vylil si jeho obsah na hlavu. Jakmile dber zase postavil, objevil se mladík s dalí teplou vodou a prázdný dber odnesl.

Nejdřív ze veho si Spear oetřil vlasy vonným olejem a nikoliv poprvé ho napadlo, co by na to vechno řekl jeho dědeček. Stařík se koupal tak, e skočil do nejstudenějího potoka nebo jezera a náramně si to pochvaloval, ale vzhledem k tomu, jak měl rád pohodlí, tak by se mu celý proces koupáni v lázních určitě zamlouval. V té chvíli přila mladá ena v krátkých atech z bílého plátna, které se jí ve vlhku a horku, jaké panovaly v lázních, lepily k tělu. Spear věděl, e tohle by se dědečkovi líbilo moc, protoe stařík vdycky uměl ocenit eny, vlastně se o tom často zmiňoval, co hněvalo Spearovu babičku.

S pocitem nostalgie si Spear nechal namydlit záda. Remarga svůj personál cvičil dobře, ena nepromluví, pokud sám nezačne. Někteří zákazníci chtěli klábosení a flirtování a několik málo jetě osobnějí sluby, co se dalo za jistou cenu zařídit v soukromém bytě za lázněmi. Jiní dávali přednost tichu a klidu a chtěli během koupání přemýlet.

Spear vstal a dívka mu domyla záda a ramena a pustila se do prsou. Spear jí vzal mýdlo z ruky a propustil ji. Zbytek těla si domyl sám. Věděl, e kdyby se nebyl pohnul, byla by ho umyla celého, ale on měl v hlavě jiné věci ne hrátky s lazebnicí, a musel se soustředit na Melindu, která bude po večeři dychtit po jeho vání.

Spear si vzal dalí dber a spláchl ze sebe mýdlo, nače přeel do vedlejí místností, kde bylo plno páry. Lázeň byla horká a Spear vstupoval pomalu a cítil, jak se mu jeí chloupky na íji a paích, kdy se ponořil na hlubím konci bazénu, kde se mohl posadit na lavici, umístěnou pod vodu, a rameny se opřít o okraj bazénu.

Vstoupila naducaná matrona, podala osuku pomocníkovi a ponořila se do vody. Spear se od doby, co ho Robert zachránil, nacestoval dost, aby poznal odliné zvyky týkající se odhalování různých částí těla i jiných osobních praktik, ale Roldem byl v tomto ohledu nejdivnějí. enská móda tíhla ke konzervativnosti, výjimkou byly pouze slavnosti, kdy eny nosily aty tak odváné, a to hraničilo se vzbuzováním pohorení. Minulý týden dorazila hraběnka Amandi na ples barona Grudera ve zdobených keshanských atech, ponechávajících obnaené celé poprsí, co si vynahradila tím, e si na krk pověsila perlový náhrdelník, který ji halil od krku a po prsa.

Neustále se pohupující perly přinejmením provokovaly a přitahovaly pozornost. U en, které přes den chodily po městě zahalené od krku po kotníky, byly běné hluboké výstřihy jak na zádech, tak vpředu.

Jetě divnějí Spearovi připadalo, e se eny a mui převlékali v oddělených místnostech, a přesto se koupali společně. Usoudil, e někdo mocný kdysi v Roldemu usoudil, e nahota je v pořádku, avak svlékání a oblékání před přísluníky opačného pohlaví nikoliv.

Spára to rozesmálo a matrona zvedla obočí. Usmál se na ni a řekl: Vzpomněl jsem si najeden vtip, m’lady.”

Kývla, ale přesvědčená nebyla.

Spár se uvolnil a mylenky se mu zatoulaly. Pokud by usnul, pomocníci dohlédnou na jeho věci, a vzhledem k počtu hodně opilých zákazníků během let věděl, e také dohlédnou na to, aby nesklouzl do vody a neutopil se.

Pasko zařídí, aby se tu nezdrel příli dlouho, jistě sem brzy dorazí se aty, které na večer vybral. A tak si zdříml v teple a pohodlí a smutek ho rychle přeel.

O něco později se objevil Sven. Salmina tě teď můe přijmout, m’lorde,” oznámil mu.

Spear vstal, od jednoho z chlapců si vzal velkou osuku a následoval Svena do malé místnůstky, závěsy oddělené od převlékárny. Salmina byla Rodeanka skoro tak vysoká jako Spear, jen měl est stop a jeden palec. Byla silná, ale příroda se rozhodla ponechat ji tíhlou. Spear z osobní zkuenosti věděl, e pod krátkou tunikou, ji nosila, má svalnaté a pruné tělo.

Jakmile Sven odeel a zatáhl za sebou závěsy, Salmina ze sebe shodila tuniku a začala si do dlaní lít vonný olej. Dneska to bude úplná masá, m’lorde?” zeptala se hravě.

Spear si lehl, bradu sloil na ruce a řekl: Dneska ne, drahouku. Musím si schovat sílu pro jinou.”

Dlaní s olejem ho plácla po zadku, jen dost tvrdě, aby věděl, e ji jeho odpověď poněkud zklamala. I kdy jí bylo přes čtyřicet, byla stále velmi krásná a díky létům zkueností také úasná milenka. Poprvé, kdy souhlasil s ťúplnouŤ masáí, odcházel Spear na hodně nejistých nohou.

Lev jako ty? Ty bys mě měl rozesmát a za půl hodinky být připravený na půl tuctu dalích.”

Spár se zasmál. Kdy se mnou skončí, Salmino, mám co dělat, abych si vzpomněl, jak se jmenuju a jak se dostanu domů.”

Jsem na svou práci hrdá.”

To bys měla být,” ujistil ji s upřímnou náklonností.

Kdo je ta astná?” zeptala se, kdy mu začala hníst ramena.

Mohl bych si říkat gentleman, kdybych tu dámu prozradil?”

Mnozí to dělají, ale ty asi bude diskrétnějí ne ostatní,”

Děkuju.”

Jako vdycky mlaskala jazykem, kdy přejíděla rukama po jeho jizvách. Tak mladý a tolik ran,” poznamenala, nikoliv poprvé. Myslí, e jsi připravený na turnaj?”

Povzdechl si a ona mu začala masírovat íji. Jestli ne, tak to zjistím, hned jak začne, ne?” To má pravdu,” pravila a mlaskla.

Chvíli spolu klábosili, pak se Salmina otočila, aby ze stolku u zdi vzala dalí lahvičku oleje.

Náhle sÍ Spár uvědomil nebezpečí a vrhl se doprava. Levou paí mu projela bolest, jak mu ji čepel rozřízla od ramene a skoro k lokti. Spear se skulil ze stolu, dopadl na podlahu a přikrčil se. Bolesti si nevímal.

Salmina vstala a jednou rukou se opírala o zeď. V očích měla zmatený výraz a zvedla druhou ruku, aby se nějak pokusila zastavit proud krve, jen jí tryskal z krku. Náhle jako by ji dělala starosti karmínová řeka, stékající jí mezi ňadry na břicho, jako by se to pro enu tak krásnou nehodilo. Pak vyvrátila oči a zhroutila se.

Byl to tentý mu, který ho sledoval, a měl nebezpečný meč, úzký a ostrý jako břitva. Z jeho pohybů a rychlé reakce na Spearův tah byl jasné, e ho umí pouívat. Navíc se nepokouel Speara sledovat, kdy se kutálel, nýbr přeel naproti a postavil se mezi obě a závěs.

Spear věděl, e mu má necelou minutu na to, aby ho zabil, protoe musel čekat, e Spear vykřikne a někdo se rychle přijde podívat, co se děje. U teď lo o zpackaný pokus o vradu. Mu musel zaútočit hned.

Spear se pohnul první. Vrah mohl čekat, e ustoupí, moná aby získal prostor a vrhl se k závěsu, Spear vak místo toho popadl stůl a převrátil ho. Nebylo to nijak nebezpečné, ale mu instinktivně couvl, aby ho stůl neuhodil, a právě to Spear potřeboval.

Skočil přes padající stůl a nevímal si meče. U byl zraněný i mnohokrát předtím/na dalí ráně nezáleelo. Nicméně nehodlal dovolit, aby ho ten mu zabil.

Vrah se ho pokusil seknout do krku a Spear se sehnul a vrazil ramenem mui do břicha. Jak čekal, čepel ho krábla na zádech, ale ne na krku, kde byl nejzranitelnějí.

Prudce do mue strčil a přeel do kotoulu, přičem zakrvácel celou podlahu. Zákazníci v převlékáme pří pohledu na vechnu tu krev a dva mue zápolící na zemi začali ječet a křičet.

Spear se zvedl, nahý a beze zbraně. Krvácel ze dvou váných ran, ale byl připravený se dál urputně bránit. Vrah zaváhal, jak si nebyl jistý, má-li pokračovat v útoku, nebo zmizet.

Zaváhání ho stálo ivot. Znenadání vykulil oči a meč mu vypadl z prstů. Spear viděl, jak kolem padajícího vraha prochází Pasko, jen jetě vytrhl dýku, kterou mu právě vrazil do zad.

Ujistil se, e mu u neznamená nebezpečí, a rychle přeel ke Spearovi, jen se zhroutil na zem.

Vypadá hrozně, m’lorde.”

Nepochybně,” zasupěl Spear, jemu se začínala točit hlava. Asi bys měl lady Melindě vyřídit, e lítuju,” dodal jetě, ne ztratil vědomí.

15

Záhada

Spear se probudil.

To je potřetí,” poznamenal Pasko.

Spear zasténal bolestí a námahou, jak se snail zvednout, a zeptal se: Co je potřetí?”

Měl pocit, e má slepená víčka, a v ústech měl sucho. Prosím, vodu.”

Pasko mu podepřel hlavu a přiloil mu k ústům sklenici vody. Spár usrkl a dalí hlas řekl: Potřetí, co jsme se nadřeli, abychom tě udreli naivu. Spáre.”

Do Spearova zorného pole vstoupil Robert de Lyis, zavrtěl hlavou a dodal: U nám dluí tři ivoty.”

Spear pil, aby si svlail hrdlo a nekrákal jako vrána. Nerad to připoutím, ale můu vám dát jenom jeden. A říkej mi, prosím, ťSpearŤ, protoe tak se teď jmenuju.”

O svůj jediný ivot jsi včera málem přiel, Speare,‘1 zabručel Robert.

Spear se podíval na levou ruku a vykulil oči. Tělo ho bolelo a byl celý ztuhlý, ale rána na pai byla pryč. Co to -?”

Magie,” odtuil Robert.

Ozval se Pasko. Ani ne za dva týdny tě Čeká turnaj, m’lorde, a podle toho, jak byly rány hluboké a kolik jsi ztratil krve, bylo jasné, e by ses do té doby neuzdravil.”

Co je jeden z moných důvodů toho útoku,” připojil Robert, i kdy podle mě to nebyl ten hlavní.”

Jak…?”

V Roldemu je několik velmi nadaných knězi,” vysvětloval Robert. A několik z nich úzce spolupracuje s konkláve.”

A to tě sem přivedlo?” zeptal se Spear. Pohnul rukama a zjistil, e ztuhlost mizí.

Poslal jsem pro něj, m’lorde,” sdělil mu Pasko.

Pasko si viml něčeho, kvůli čemu bylo nutné, aby sem okamitě přiel někdo z konkláve, kdo se vyzná v magii. Hlásil, e ten vrah se do místnosti, kde jsi dostával masá, nemohl dostat jinak ne s pouitím magie.”

Spear se nad tím zamyslel. Stůl byl dost velký, aby se pod ním schoval člověk, ale určitě by ho zahlédli při příchodu. Nebyly tam ádné skříně ani jiné dveře. Řekl: To mě mělo napadnout.”

Byl jsi indisponovaný,” podotkl Robert. Pasko u rozhlásil zdejím drbnám, e větina krve pocházela od té neastné zabité eny a ty e jsi jen potlučený a pokrábaný, co se ti rychle zahojí. Na turnaj bude zdravý.”

Spear se posadil. Ztuhlost ho u docela přela. Umírám hlady,” ohlásil.

To je následek léčivého kouzla, které pouil ná přítel kněz. Jsi hubenějí, pokud se namáhá vímat si takových věcí. Tělo potřebovalo vzít odněkud energii na léčení, a tak spálilo tu trochu tuku, co jsi měl. Vypadá pohuble.”

Spear vstal a zatočila se mu hlava. A cítím se slabý jako kotě.”

Pasko mu podal ruku a pomohl mu s oblékáním, ne ho doprovodil ke stolu v obývacím pokoji. Tam čekalo jídlo a Spear se do něj s chutí pustil. Během jídla se mu vrátily síly.

Zbytek dne bude muset odpočívat, Speare,” upozornil ho Robert, a pak se musí objevit někde na veřejnosti, abys rozptýlil řeči o svých zraněních.”

Proč?” podivil se Spár, K čemu ten spěch?”

Protoe lidé u budou přemýlet, proč tě napadli a jak váně jsi zraněný,” vykládal Robert.

Proč, to ponecháme na jejich fantazii, protoe jak jsem slyel, je tu spousta lidí, kteří by uvítali, kdyby ses nezúčastnil turnaje a nevídal se s jejich dcerami.”

Spear, celý rudý, kývl.

A co se zranění týče, musíme těm, kdo vraha poslali, jasně ukázat, e neuspěli. Aby to brzy zkusili znovu.”

Aha, take já mám být návnada?”

Robert pokrčil rameny. Někdo se tě snaí zabít. Přirovnej si to k lovu. Plíí se za tebou predátor, co udělá?”

Neuteče, nachystá past.”

A to taky uděláme.”

Spear dojedl a zeptal se: Kolik je hodin?” Podíval se z okna a poznal, e je odpoledne.

Dvě hodiny po poledni,” sdělil mu Pasko.

Tak to bude nejlepí, kdy se vrátím do Dvora mistrů, abych utrousil pár poznámek o té chudince, co ji zavradili -” Náhle si vzpomněl na Salminu a dolo mu, e u ji nikdy neuvidí, ani se s ní s rozkoí nepomiluje, a pocítil hroznou lítost. - a pak se vrátím k Remargovi pro dalí koupel a masá.” Podíval se na Paska. Nějaké pozvánky?”

Tři.”

Vechny odmítni. Jestli se mám ukázat na veřejnosti, povečeřím u Dawsona.”

Robert kývl. A potom?”

Hraní u Kola osudu.”

To je dobré, tím vem ukáe, e jsi v pořádku.”

Spear vstal a protáhl se. Na někoho, koho včera rozsekali jako kus hovězího, se cítím pozoruhodně dobře.”

Robert se tvářil jízlivě. To kouzlo nebylo laciné.”

Spear se usmál. Jetě e jsem se rozhodl slouit movitému pánovi.”

Teď se Robert vyloeně zachmuřil. Je to tvrdě získaný majetek, Speare. Někomu, kdo o magii nic neví, můe připadat snadné, vykouzlit bohatství, ale ty se kolem motá u dost dlouho, abys o tom měl nějaké ponětí. Viděl jsi ostrov a jak se oblékáme a jíme a začíná chápat, kolik lidí podporujeme na jiných místech.” Mávl rukou a do gesta zahrnul byt, aty a dalí věci. Nic z toho není zadarmo a neobjevilo se to tu z ničeho nic.”

Spear si nebyl jistý, kam tím Robert míří, a tak řekl: Já umím ocenit, jak mě mí pánové zaopatřili. Ale jsem si bolestně vědom toho, kdo je právě teď vrahovým cílem, take oceňuju, e za sebou ve správné chvíli mám někoho mocného.” Náhle se zatvářil smrtelně váně. Jestli si vzpomíná, tak jsi mi ani nenaznačil, proč se vlastně cvičím a co přesně mě čeká, a vyhraju ten zatracený turnaj.”

Robert promluvil a po chvíli. To je pravda. Moc jsme ti toho neřekli a dál ti nic neřekneme, dokud se nám to nebude hodit. Kdybys teď padl do patných rukou… prostě existují způsoby, jak ti zkuený mág dokáe oloupat vzpomínky z hlavy, jako kdy ty loupe jablko. Někomu, komu nezáleí na tvém zdraví, by to netrvalo ani den, a pak by tě nechal slintat před nějakou hospodou, kde by tě vichni povaovali za obyčejného opilce s pokozeným mozkem. Avak ne by s tebou skončili, dostali by z tebe vechna tvá tajemství.”

Pasko kývl. Taky je to moc bolestivé, jak jsem slyel.”

Robert souhlasil. Vzali by ho někam hodně daleko, aby ho nikdo neslyel křičet.”

Spear se dál protahoval. Tak to budu spoléhat na to, e mí učitelé pouijí svá kouzla, aby mě něčeho takového uchránili. Víte vůbec, kdo byl ten vrah?”

Pasko se tě snail co nejdřív dostat z lázní -” Robert na druhého mue pochvalně kývl. Podařil se mu těký úkol, ucpal ti rány ručníkem a dostal tě do kočáru dřív, ne si někdo viml, kolik krve je tvojí a kolik té dívky.”

Pasko pokrčil rameny. To nestojí za řeč, Roberte. Větina lidí utíkala opačným směrem, nebo je zmátl ten křik. Lázně nejsou moc dobře osvětlené a… no, prostě jsem věděl, e by se nehodilo, aby lidi viděli, jak Spear leí na podlaze jako kus masa.”

Vedl sis dobře.” Robert se podíval zpátky na Speara. A přijde čas, svůj úkol se dozví, příteli. Můe být klidný, poněvad prozatím jsme s tebou spokojení a právě teď je tvou jedinou starostí vyhrát ten turnaj.”

Proč?”

A ho vyhraje, povím ti to.”

A kdy ho nevyhraju?”

To se nikdy nedozví, co mělo přijít pak, e?”

Spear se ponuře pousmál. To je asi pravda, pane.”

ťPaneŤ mi říká Spár, zeman Spear Sokol mi říká Roberte.”

Ano, Roberte,” řekl Spear, vrátil se do role a nakázal Paskoví:

Pasko, dones k Remargovi aty a ve vhodnou dobu tam poli kočár.” Obrátil se k Robertovi a zeptal se: Nechtěl by ses ke mně připojit, Roberte? Lázně jsou váně osvěující.”

Robert sklonil hlavu. Bude, myslím, moudré, kdy půjdu s tebou. Ten vrah moná nebyl zrovna schopný mág, ale někdo ho do té místností dostal s pomocí buď transportního nebo zneviditelňujícího kouzla. Kdyby se do turnaje něco stalo, zvlá pokud by v tom byla zapletená magie, měl bych být raději nablízku.”

Má vůbec tuení, kdo ten vrah byl?” zeptal se Spár podruhé.

Nějaký mu,” odpověděl Pasko. Nikdo ho nepoznal a městská strá odnesla tělo pryč.”

Máme u sboru někoho, koho dobře známe a můeme se ho na pachatele přeptat?” chtěl vědět Spear.

Hrál jsi karty s kapitánem denní stráe, s Droganem, take se ho můe zeptat, ani by to vzbudilo moc velkou zvědavost,” usoudil Pasko.

Zítra to udělám,” prohlásil Spár a obrátil se k Robertovi. K Remargovi se projdeme a pokusíme se zapomenout na včerejí nepříjemnosti.”

Aspoň se tak budeme tvářit,” pravil Robert, ale chci, abys měl na paměti, e se těm lidem málem podařilo tě zabít.”

Kterým lidem?”

Robert se pousmál. To, myslím, brzy zjistíme.”

Odeli a Pasko začal chystat oblečení na večer.

Ráno bylo zataeno, co odpovídalo Spearově náladě, kdy procházel uličkami ke stránici, stojící u starého trhu ve středu města. V noci se sice nic význačného nestalo, jene on byl celou dobu jako na jehlách a čekal dalí útok a vůbec se nedokázal těit z maličkostí jako obvykle. Večeře u Dawsona, v bývalém hostinci, kde se nyní v soukromých horních pokojích podávala jídla výhradně lechticům a boháčům, kteří nechtěli jíst doma, byla vynikající jako obvykle, ale i kdy bylo maso dokonale připravené - omáčky byly jedny z nejlepích, jaké kdy Spear ochutnal - a sluby bezchybné, jedli s Robertem mlčky. Dokonce ani obvykle skvělé víno z Ostrovů, dováené z Ravensburgu, mu nestálo za poznámku.

Hazard v klubu U kola osudu ho téměř nezajímal. Hrál lhostejně, očividně byl duí někde jinde. Dokonce i lady Thomhill poznamenala, e vypadá nesoustředěný. On se na ni usmál a ujistil ji, e to nemá nic společného s tou včerejí nepříjemností u Remarga, e nebyl váně zraněn, jenom to tak vypadalo, protoe byl celý od krve té chudinky a pratil se hlavou o podlahu, a v duchu se hlavně zabývá blíícím se turnajem.

Brzy se omluvil, kdy něco prohrál, a s Robertem se vrátili do jeho bytu, kde si el brzy lehnout, zatímco Robert s Paskem se vedle v pokoji bavili celé hodiny.

Teď hledal odpovědi na mnoství nepříjemných otázek. Dorazil do kanceláře konstábla Dennise Drogana, synovce niího palácového úředníka, který svůj úřad sice získal díky politickým konexím, nicméně se ukázalo, e je v práci docela schopný.

Kdy Speara uvedli do Droganovy kanceláře, co byl jen stůl a idle v rohu stránice, oddělené dřevěnou zástěnou, aby měl vrchní konstábl trochu soukromí, přivítal ho zdvoňlý, leč odtaitý úsměv. Speare, chtěl jsem se za tebou dneska zastavit.” Drogan byl mohutný mu ve středních letech, s kulatou hlavou, co jetě podtrhovaly nakrátko přistřiené vlasy a hladce oholená tvář. Měl baňatý, několikrát zlomený nos a ve rvačce mu ukousli půlku ucha, ale uměl se dívat a nic mu neuniklo.

Říkal jsem si, e se mnou bude chtít mluvit o té vradě.”

Konstábl zvedl obočí. Správně. Kdo tě chce zabít, Speare?”

Mě?” Spear předstíral podivení. Myslel jsem, e to je árlivý milenec nebo někdo, kdo měl něco proti té lazebnici, Salmině. To ji přece zabil. Po mně asi el, abych ho nemohl identifikovat.”

Drogan se nad tím zamyslel a pak se zeptal: U jsi toho mue někdy viděl?”

Ne. Vlastně mě napadlo, jestli ho třeba nezná ty.”

Ne, nikdo z mých mládenců ho nikdy neviděl. Prohlédli jsme tělo, ne jsme ho hodili do jámy s vápnem, ale nenali jsme nic, co by nám o něm něco prozradilo, jen to, e musel nedávno přijít z Ostrovního království, poněvad u sebe měl stříbrňáky odtamtud.”

Spear si to přebíral. Tak to je teda záhada, viď? Třeba to byl nějaký bývalý milenec, který se natval, kdy zjistil, e Salmina pracuje v lázních.”

Pracovala tam deset let, příteli. Pokud to byl překvapený milenec, potom tu u hodně dlouho nebyl.”

To bylo první, co mě napadlo,” vysvětloval Spear.

To, co vypadá pravděpodobné, se nakonec obvykle ukáe jako pravda. Tentokrát je to ale, myslím, jinak. Pokud by chtěl někdo zabít tu lazebnici, proč nepočkal, a se bude vracet do postele? Ne, někdo spí chtěl přistihnout nejlepího ermíře v Roldemu na břie a nahého, daleko od jeho meče. To si myslím já.”

Ale kdo by posílal nájemného vraha?”

Kdo říkal, e to byl nájemný vrah?”

Nikdy jsem ho neviděl, Dennisi. Jeden, dva mui moná proti mně něco mají, jene ty znám od vidění. Jestli mě někdo chce zabít, tak je jasné, e na tu pinavou práci najal toho mue. I kdy mně to moc pravděpodobné nepřipadá.”

Proč ne?” chtěl vědět konstábl.

Protoe tu moná pobíhá nějaký ten otec, který by byl raději, kdybych se nevídal s jeho dcerukou, moná dokonce i dáma, která by mě mohla chtít vidět mrtvého, ale nikdo, koho znám, by na tu prácí neposlal někoho jiného.”

Ví, co je na tom celém nejdivnějí?”

Co?”

Nikdo toho mue neviděl vcházet do lázní. Aby se dostal tam, kde tě napadl, musel projít kolem půl tuctu pomocníků a dveřníků. Od chvíle, kdy se lázně ráno otevřou, do doby, ne je večer zamknou, neexistuje do té části budovy ádný skrytý přístup.”

To je opravdu zvlátní, viď?”

Má ponětí, jak se tam mohl dostat, jakoby kouzlem?”

Spear se lítostivě usmál. Kouzlem? To by pak to celé bylo jetě víc… divné, nemyslí?”

To by znamenalo, e pokud tě někdo chce zabít, je ochotný za to hodně zaplatit. A nejen zaplatit někoho, kdo se ohání mečem, ale taky někoho, kdo ho dokáe kouzlem dostat do budovy tak, aby ho nikdo neviděl.”

Kouzlo neviditelnosti?”

Něco takového. Strýc má přítele, co se zná s jedním mágem. Poloil jsem mu pár otázek a on tvrdí, e s největí pravděpodobnosti pouili právě takové kouzlo. Poslat člověka do místnosti odjinud… to je prý velmi těké a zvládne to jen pár mágů.”

Spear usoudil, e bude lepí nezmiňovat se, e zná nejméně tři nebo čtyři, kteří by to zvládli hravě. A si takové věci zjistí konstábl sám.

Take o tom mui nikdo nic neví?”

Nerad to říkám, ale ne.”

Tudí si ani nejste jistí, koho z nás vlastně chtěl zabít?”

Ne, to nejsme. Jenom mám se vím tímhle starosti kvůli eně, která byla v podstatě jen obyčejná děvka.”

Spear ztuhl. Salmina nebyla obyčejná.”

Taky jsem slyel,” připustil Dennis.

No, nebudu tě zdrovat od práce. Jestli něco zjistí, dej mi, prosím, vědět.”

Buď klidný, dám.”

Potřásli si rukama a Spear odeel. Vydal se do svého bytu. Rozčilovalo ho, e o tom vrahovi nic nezjistil, i kdy vlastně ani nečekal, e se něco objeví.

Musel se přestat věnovat nevypočitatelnostem ivota a soustředit se na turnaj. Chystal se u za necelé dva týdny, a pokud měl vyhrát, nesměl se nechat dál rozptylovat.

Turnaj se blíil a Spear byl stále nervóznějí. Jakkoliv se věnoval uklidňujícím cvičením, jím ho naučili Magnus, Nakor a Robert, jakkoliv se pokouel rozptýlit hrou v kostky a karty či v milé společnosti, turnaj ho neustále strail.

Ani pozvání do paláce na večer dva dny před turnajem ho neuklidnilo. Utrácel čas u krejčího, kde si nechal uít dvorský at podle poslední módy. Byla to křiklavá paráda: těsné černé kalhoty zastrčené do vyletěných černých holínek, které se pro jakékoliv praktické vyuití naprosto nehodily. Pro jízdu na koni byly příli nízké - po hodince jízdy by se mu na lýtku udělaly puchýře - a příli vysoké na pochodování, ale měly krásné stříbrné přezky a po stranách pruh načerveno obarvené kůe. Kalhoty byly tak obtaené, a ho krtily, krejčí ho vak ujioval, e tohle se teď u dvora opravdu nosí. Krytí, je bylo údajně taky v módě, rozhodně zavrhl. Některé věci mu na noení připadaly příli hloupé, zvlá kdy se nosily jen kvůli nějaké hloupé dvorské módě. Koile byla jen pro parádu, u krku rozhalená, s krajkovým límcem a dalími krajkami na rukávech. Kabát byl čistě dekorativní - obludnost z červeného brokátu, navrená k noení jen na levé pai, na pravé straně ověená zlatými ňůrami, s límcem a manetami poitými perlami. Vrcholem byl klobouk se irokou krempou ze sněhobílé plsti, s ručně vyrobenou stříbrnou páskou, za ní bylo zastrčené barevné péro. Spear ho měl černé, take výsledek působil efektně. Krejčí ho ujioval, e oděv je stejně skvělý, jako budou mít ostatní hosté, ale Spear si nemohl pomoci, pořád měl dojem, e ho na to někdo navedl, take při své první návtěvě dvora se mu vysmějí.

Kdy vak jeho kočár dojel k palácové bráně, uviděl dalí mladé mue oblečené ve stejně nesmyslných kostýmech. S nostalgií vzpomínal na prosté kůe a koeiny, je jeho rodina nosila v horách v zimě a v létě chodila téměř bez atů. Kdy vystupoval po schoditi k paláci, usoudil, e móda je vlastně spiknutí krejčích za účelem zbavit lechty jejího zlata. Z toho, co na různých společenských dýcháncích, kterých se zúčastnil, zaslechl, věděl, e v Saladoru a v Roldemu bude ve, co má nyní na sobě, do roka povaováno za zastaralé a panovat bude úplně jiná móda.

Spear podal pozvánku panoovi zodpovědnému za to, e se u královského dvora neobjeví ádní nezvaní hosté. Za panoem stál oddíl palácové gardy a ačkoliv na sobě gardisté měli křiklavou červenolutou livrej, vypadali dost schopně, aby dokázali zahnat mení dav, nato nechtěného hosta. Přidělili mu páe, aby ho doprovodilo do sálu. Cestou páe řeklo: Pane, král vyhlásil, e dnes večer nebude ádné formální sezení. Vichni se mají obslouit v bufetu.”

Spár to slovo neznal a musel pátrat v paměti. By-fé,” opakoval si pro sebe tie. Chlapec ukázal na dlouhou řadu stolů po straně sálu, obtíených jídlem. Sálem hbitě procházeli slouící se dbány piva a vína a na poádání hostům dolévali. Kamkoliv se podíval, uviděl lidi v křiklavých barvách, zabraných do hovoru. Některý občas drel v jedné ruce talíř a druhou si strkal jídlo do pusy.

Pak mu to dolo, bufet bylo královské slovo pocházející z bas-tyrského dialektu. A znamenalo jíst u stolu bez sezení. Občas si jenom myslí, e tím jazykem mluví, napomínal se v duchu.

Procházel davem a po viml si několika známých tváří. Kdykoliv někoho poznal, usmál se a uklonil, míře ke stolům s jídlem. Bylo tu ve, co si uměl k jídlu představit, od uzených ptáků a nakládaných vajec po zeleninu připravenou na vechny moné způsoby, od čerstvě vytaené z vody po nakládané a kořeněné, dále tu byly sýry a ovoce - některé po sezóně neuvěřitelně drahé - a sladkosti.

Vzal si talíř a zjistil, e je lehčí, ne čekal. Po krátké prohlídce objevil, e je z nějaké tvrdé keramiky a ne z kovu nebo kameniny. Byl na něm namalovaný erb roldemského královského rodu, delfín vyskakující z vody přes hvězdu. Velmi působivé.

Po jeho pravici kdosi pronesl: Ano, je to působivé, e?”

Spear se otočil ke Quincymu de Castle, kupci z Bas-Tyry, s ním několikrát hrál karty. Umí číst mylenky?” zeptal se s úsměvem.

Ne,” odpověděl kupce. Kdybych to uměl, nebyl bych s tebou prohrál tolik peněz v kartách, Speare. Ne, viml jsem si, jak ten talíř obdivuje, a domyslel jsem si zbytek.”

Je opravdu velmi působivý,” zopakoval Spear.

No, jak se říká: ťje dobré být králemŤ. Člověku to dovoluje dopřát si, co ho napadne.”

V té chvíli hofmistr udeřil elezem obitou patkou hole svého úřadu o zem.

Lordové, lady a gentlemani, král!”

Vechny oči se stočily k průchodu vedoucímu do královských komnat. Odtamtud se do sálu nesl král Carol IV. Byl to mu středních let, který stále vypadal při síle jako v pětadvaceti, a doprovázel baculatou, nicméně na pohled příjemnou dámu s korunkou na hlavě. Královna a královská rodina!” ohlásil hofmistr.

Vichni se klaněli a král pravil: Budeme rádi, kdy se vrátíte ke své zábavě. Dnení večer je zcela neformální!”

Jeho prohláení přivítal slabý potlesk a vichni se pokoueli vrátit k tomu, co dělali před jeho příchodem.

Spear se zeptal Quincyho: U jsi někdy na takové slavností byl?”

Mu se zasmál. Nesmí se cítit přezíraný. Na kadého z nás, koho pozvali, čekají za bránou tři dalí a chtějí být uvnitř. Já tu jsem jenom proto, e dvacet let obchoduju s královským nákupčím a u jsem na turnaji byl. Tohle bude můj třetí. Ty patří k favoritům, Speare, a jako takového tě museli pozvat. Ne tohle skončí, můe čekat pár slov od krále.”

Nevím, co mu mám říkat,” přiznal Spear.

Řekni jen málo, zasměj se jeho vtipům a souhlas se vím, co navrhne. Tak se jedná s králi.”

Děkuju za radu.”

Rozeli se a Spear procházel třemi sály, zdravil se s těmi, je znal, a kýval na kadého, kdo na něj kývl první. Po dvou hodinách ho vyhledalo páe s otázkou: Pane, jsi zeman Spear Sokol?”

Ano,” odpověděl.

Král ti přikazuje přijít, pane. Pojď, prosím, za mnou.”

Chlapec ho odvedl do prostředního sálu, kde stál v rohu král s královnou Gertrude a ostatním členy rodiny, chlapcem asi třináctiletým, co musel být princ Constantine, dalími dvěma chlapci a dívkou. Mladí děti se tvářily znuděně, ale stály tie, jak přikazovala výchova.

Páe cosi poeptalo jednomu sluhovi, který to zase poeptal do ucha hofmistrovi. Hofmistr kývl na Speara a pronesl: Vae Veličenstvo, představuji vám Speara Sokola, zemana z Morgan a Bellcastle, baroneta ze Stříbrného jezera.”

Spear se co nejdvorněji uklonil a mlčel. Věděl, e na krále nemá začít mluvit jako první.

Král Carol se usmál. Hodně jsem o tobě slyel, mladý mui. Prý se hodně sází na to, e vyhraje turnaj.”

Vae Veličenstvo je laskavé,” odvětil Spear. Vskutku budu mít těstí, pokud se mi podaří porazit vechny mistry ermíře, kteří se soutěe zúčastní.”

Jsi skromný,” poznamenal král se smíchem. Hodně se doslechnu. Na Dvoře mistrů nemají tajemství.”

Veličenstvo,” řekl Spear, tomu rád věřím.”

Král se usmál jetě víc a pak pravil: Aha, tady přichází mu, který se ti bude snait zabránit v získání zlatého meče.”

Spear se otočil a uviděl přicházet několik muů. Úsměv na tváři mu zamrzl, kdy král dodal: Zemane Speare, představuji ti svého bratrance Kapara, vévodu Olaského.”

Mu v čele měl iroká ramena a útlý pas a Spear viděl, e je silný i nebezpečný zároveň. Tvář měl kulatou jako měsíček, s vystupující bradou a tmavýma očima, je mhouřil Jako by se plíil za kořistí. Měl černou bradku a oholený horní ret a rty měl zkřivené v úsměvu, který byl téměř opovrlivý. Tak tohle je ten mládenec, který chce mému mui zabránit ve vítězství?” Obrátil se k mui po své levici, jen na sobě měl parádní uniformu, a představil ho: Veličenstvo, toto je poručík Campaneal, nejlepí ermíř v mém vévodství a já sázím na to, e i mu, který v turnaji zvítězí.” Se smíchem připojil: A kdy říkám sázím, myslím tím hodně.”

Král se zasmál. Spear kývl vévodovi a poručíkovi na přivítanou. Po chvíli vévoda řekl: Zemane, ty civí. My se známe?”

Ne,” zalhal Spear. Chviličku jsem si myslel, e jsem poznal poručíka, ale zmýlil jsem se.” Pootočil se a pravil: Je pro mě čest tě poznat, vévodo Kapare.”

Nechal vévodu, aby se ujal hovoru, a sám se ztratil mezi lidmi. Udret bezvýraznou tvář vyadovalo vekeré jeho sebeovládání, protoe poručíka Campaneala u viděl. Byl to mu přijímající rozkazy od kapitána Quentina Havrevulena, který seděl na koni vedle mue zvaného Krkavec. Campaneal byl jedním z těch, kdo zničili Spearovu vesnici. Byl jedním z těch, je přísahal, e zabije.

16

Turnaj

Spear zajásal. Turnaj mistrů byl konečně v plném proudu a Spear zjistil, e mu jeho ohromný úspěch u Dvora mistrů za poslední rok zajistil postavení nasazeného ermíře.

Do Roldemu se za zlatým mečem a titulem nejlepího ermíře světa selo na čtyři sta muů. Nejlepích dvaatřicet, buď podle pověsti, nebo podle úspěchů u Dvora mistrů, se nemuselo účastnit předběných kol. Těch dvaatřicet vak neurčoval Dvůr mistrů, nýbr bookmakeři, kteří přijímali sázky na průběh turnaje a dělali si vlastní ebříček.

Ve větině případů si Spear nestál hůř ne na třetím místě. Kromě něj pouze jediný mu, legendami Versi Dango, nenael za celý rok ve Dvoře mistrů pokořitele. Povídalo se, e kdyby Spear vyhrál turnaj třikrát, mohla by se k soe hraběte v atriu Dvora mistrů připojit dalí.

Spear dostal zvlátní sedadlo na hlavním ochozu, kde seděli vybraní zápasníci a jejich přátelé, pomocníci a společníci. Nyní na ochozu, kde pozorní sluhové roznáeli občerstvení, posedávalo či postávalo přes sedmdesát lidí.

Spear tu seděl s Páskem. Nestojí támhle v rohu ve stínu Kendrick?” zeptal se sluhy.

Ano, stojí, m’lorde.”

On se účastní turnaje?”

Ne, schází mu marnivost, aby si uměl představit, e je nejlepí ze vech,” odtuil Pasko sue, ne dodal: m’lorde.”

A co tady dělá?”

Hlídá ti záda,” sdělil mu Caleb a posadil se vedle Spára. Vy oba?”

A Magnus, kterého bys sice nenael přímo tady, aleje blízko,” dodal Pugňv mladí syn.

Spear se zazubil. Calebe, nikdy bych si nepomyslel, e tě uvidím tak vymóděného.”

Caleb jeho úsměv opětoval, i kdy se očividně nebavil tolik jako Spear. Kamuflá,” odtuil. Vypadal jako bohatý kupec či mení lechtic Ostrovního království. Jediné, co na něm Spear poznal, byl meč, vechno ostatní se změnilo. Caleb byl od hlavy k patě pokrytý nejnovějí módou, i kdy si vybíral aty méně nápadné ne větina Roldemských na slavnosti, a zvolil čokoládový kabát, světle lutou koili a černé kalhoty a holínky. Místo barevného klobouku, jaké nosili městtí hejskové, se Caleb rozhodl pro černý baret se zlatou sponou a sokolím pérem.

Spear se smál. Vypadá kadým coulem jako královský lechtic.”

Caleb se zeptal: Setkal ses předevčírem na královské slavnosti s vévodou z Olaska?”

Spear se zachmuřil, předklonil se a opřel se lokty o kolena. Ztiil hlas, aby ho slyel jen Caleb. Ano, s částí rodinky. Ale jednoho mue jsem poznal: poručíka Campaneala. To on vedl olaské vojáky, kteří pomáhali Krkavci a jeho vrahům zničit můj lid.”

Já vím. Je přihláený na turnaj. Je jedním z dvaatřiceti, take je dost vysoká pravděpodobnost, e se s ním setká.”

Radi bych se s ním seel někde beze svědků,” vrčel Spear.

Během turnaje se stávají nehody. Smrtelné nehody.”

Spear se na Caleba podíval. Říká mi, e ho mám zabít přímo před králem a tisícem svědků?”

Caleb s lítostivým úsměvem zavrtěl hlavou. Marnivost mládí. Ne, říkám ti, aby ses měl na pozoru, protoe jestli Campaneal získá sebemení podezření, kdo jsi, tou obětí nehody by ses mohl stát ty.”

Jak by to asi zjistil?” opáčil Spear. Nemám orosinské tetování. Myslím, e v roli syna meního lechtíce jsem docela přesvědčivý. Proč by si měl myslet něco jiného?”

Nepochybně kvůli tomu, jak ses na něj díval. Takový mu si za svůj ivot nadělá spoustu nepřátel a ani je vechny nezná od pohledu. Hlavně si dávej pozor.”

Budu.”

No, já byl zvědavý na ostatní v jeho čeledi, na někoho, kdo nemusel vypadat… e k nim tak úplně patří.”

Ne,” řekl Spear. Vévoda s sebou měl nějaké příbuzné, myslím, e syna, protoe mu byl podobný, ale nepředstavil nás. Podle něj nejspí nejsem natolik důleitý, aby se kvůli mně namáhal. Koho hledá?”

Nevím,” přiznal Caleb.

Je tu jeden mu… mág. Před lety jsme mu s otcem zkříili cestu. Doslechli jsme se, e se moná vrátil. Mysleli jsme, e je mrtvý, ale mohli jsme se zmýlit…” Zatvářil se nepřítomně. Co jsem slyel, je těí zabít jeho ne vába.”

Jak se jmenuje?”

Pouíval mnoho jmen, take pochybuju, e přijde s nějakým, které poznáme.”

Jak vypadá?”

Mění vzhled.”

Spear vykulil oči a jedovatě pronesl: Mu, který můe vypadat jako kdokoliv, se jménem, co nikdo nezná. Určitě se po něm podívám, Calebe.”

Z toho, co mi otec řekl, z něj nejspí něco vycítí ve chvíli, kdy se potkáte, pokud se potkáte. Je mág, velmi mocný, a srdce má černé jako smola.”

Spear se mlčky zadíval na soutěící: v kadém rohu sálu probíhal jeden zápas. Po chvíli řekl: Jednou budu muset zabít vévodu z Olaska.”

Já vím. On stál za zničením tvých lidí, Speare.”

Proč?”

Protoe se mu nehodili do plánů, nic víc. Chtěl mít volnou cestu na severní hranici Farindy a tvůj lid mu stál v cestě. Bylo snazí je zničit, ne se pokouet cestu přes hory vyjednat. Bál se, e by tví lidé nakonec pomohli králi Farindy.”

A tak zabil kadého mue, enu a dítě z Výin.”

Ano.” Caleb se opřel o zábradlí. Na vpádu do Farindy u pracuje pět let. Latagore vnutil smlouvu, která mu umoňuje umístit tam vojáky. Povídá se, e na jaře vytáhne proti Orodonům.”

Proč?” chtěl vědět Spear. Ti jsou přece od Farindy daleko.”

Protoe chce něco, co mají oni: zlaté doly. Válka je nákladná a Orodonové ve svých horách zlato skoro netěí. Z toho, co tam on vytěí za rok, by mohl financovat své války dobrých deset let.”

Spear si to obracel v hlavě. Orodonové byli vzdálení bratranci jeho lidu a jako takoví jediní ijící lidé, s nimi se cítil spřízněný.

Na jaře?”

Tak se to povídá.”

Spear vstal. Calebe, vrame se do mého bytu. Musím mluvit s Robertem a Magnusem.”

Caleb také vstal. A o čem?”

O tom, co si myslíte, e budu dělat, a vyhraju tenhle zatracený turnaj.”

Ani by se ujistil, e ho Caleb následuje, rychle seel z ochozu a spěchal do atria.

Pasko uvařil konvici keshanské kávy a Robert s Magnusem zatím seděli u stolu. Caleb se opíral o zeď a Spear stál před oběma mágy. Take kdy vyhraju tenhle turnaj, co přijde pak?”

Magnus se podíval na Roberta, jen kývl. Budeme pro tebe mít úkol.”

To jsem si domyslel, ale jaký?”

Magnus se opřel loktem o stůl. V pravý čas se to dozví.”

Spearův vztek vybublal na povrch. Celé roky dělám, co se mi řekne. Dluím vám ivot, několikrát, ale v něčem mí musíte věřit. Tohle mě straně rozčiluje. Někdo se mě zřejmě snaí zabít a já nevím proč. Nevím, jestli to není kvůli vám,” postupně ukázal na čtyři mue v místnosti, nebo kvůli něčemu, co jsem udělal, kdy jsem hrál roli, kterou jste vy stvořili.”

Robert promluvil: Ty jsi ji stvořil, Speare. My ti řekli, co se má stát, jak ses stal Spearem Sokolem, to byla tvá volba. Nikdo ti nepřikazoval hrát a honit se za enskými. Mohl ses vydávat za učence nebo obchodníka, ale ty sis vybral tohle.”

Magnus dodal: A podle veho se ti tenhle ivot líbí, Speare.”

Spear se u neovládal. Jedná se o můj ivot. To je můj ivot. Jsem Robertovi dluný. Za posledních pět let jsem se hodně naučil, hlavně dívat se na své monosti jinýma očima. Jsem Orosini a svůj dluh splatím. Nikdo mě nikdy neuslyí odvrhnout slib nebo poruit přísahu. To ale neznamená, Roberte, e budu jen slepě poslouchat. Jestli vám mám slouit dobře, nepotřebuju něco vědět?”

Robert si povzdechl. Tohle ti povědět můu, Speare. Vechno se seběhlo tak, e se nae cíle přiblíily. Ten mu, před kterým jsme tě varovali, bude vévodovi nablízku, a pokud není v Roldemu, tak je v jeho hlavním městě Opardumu. Vévoda Kapar je ctiádostivý.”

Nepochybně,” ucedil Spear. To jsem pochopil, kdy jsem v Latagore viděl, jak jeho kapitán Havrevulen kuje pikle, aby mohl svrhnout dominara. Vím, e chce získat Farindu. Nevím ale proč.”

Kapar má na jihu území ovládané hraničními barony, co je několik vévodství, která si jdou neustále po krku,” vysvětloval Robert. Je tam Miskalon, Ruskalon, Maladon a Simrik, Salmarter a Far Loren. Jediné úspěné dobývání v historii řečené oblasti proběhlo před dvěma sty lety, kdy si Maladon podrobil Simrik. Vichni se perou o sporné území a Olasko zajiuje, e nikdo z nich nezíská navrch. Je pro něj výhodou, kdy jsou vichni oslabení. Na západ má kníectví Aranor. Aranorské kníe je Kaparův bratranec po matce a bratranec roldemského krále z otcovy strany, a tak museli Kapar a jeho předkové dret dlouho od Aranoru ruce pryč, i kdy kníe je slaboch a idiot a Kapar jako by tam u vládl, vzhledem k tomu, kolik moci tam má.

Za Aranorem leí Far Loren a Opast. Obě země udrují těsné styky s Ostrovním královstvím, i kdy s ním v minulosti vedly války. Ostrovní království by rychle zareagovalo, kdyby proti nim Olasko něco podnikl.

Na severu je Bardakův Svěrák, co vlastně ani není stát. Původní vládce, král Bardac I., byl pirát, který si hrál na pána, a jeho potomci jsou stejní. Větina tamní ťlechtyŤ jsou loupeiví baroni a král Haloren vládne nejlépe tak, e je nechává na pokoji. Kdyby tam Olasko vpadl, bylo by to, jako kdyby vlezl do bainy. Hrabství Conar není o moc lepí, ale kmenoví náčelníci jsou aspoň počestní barbaři, stejně jako lidé z bain na sever od nich.

Kapar chce Farindu proto, aby dostal vojsko na hranici Ostrovního království, ani by přitom příli rozčílil ostatní sousedy.”

Proč? On chce válčit s královstvím?” Spear pokrčil rameny. Moná nejsem v zeměpise tak honěný, ale neznamenalo by to, e bude mít vojsko několik set mil od nejbliího významnějího královského města, co by byl Ran?”

Ano, a my netuíme, proč tam chce vojsko dostat, ale máme několik teorií. Spekulace si schováme na později, ale tohle víme jistě: kdy dojde na mír v této oblasti, vévoda Kapar z Olaska je v současné době ten nejnebezpečnějí člověk. Hodlá ovládnout východní část království a my máme podezření, e hledá způsob, jak zatáhnout Roldem do války s ním.”

Aha,” pravil Spear. A jestli půjde Roldem do války s královstvím, tak se do toho vloí Kesh.”

A místní konflikt se rozroste v pohraniční konflikt s válkou ve Východní i Západní říi,” doplnil Magnus.

Přečetl jsem dost z historie, abych věděl něco o ctiádosti,” řekl Spear, ale podle mě to Kapar přehání.”

Nebyl by první vládce, který by vyuil potíí ostatních,” podotkl Robert. Pány hranic můe spolknout, kdy se mu zachce, a vládnout nepokojným státům na severu se mu nechce, pokud se v budoucnosti nerozhodne, e jim tam zavede pořádek.

Prozatím si musí zajistit kontrolu nad Farindou a dokončit přípravy na válku s královstvím. Kvůli tomu si nejdřív musí podmanit Farindu, a aby si zajistil, e to proběhne klidně, musí ze hry vyřadit Orodony, Latagore a Výiny.”

Spear zvedl obočí. Teď to začíná dávat smysl. Nejdřív zničil můj lid a zabezpečil si tak cestu do Farindy. Teď si ochrání pravý bok tím, e zajistí, aby Farinda nedostala pomoc přes Výiny nebo Latagore.”

Ano. Pokud by se do toho mělo království vloit a jestli je král Ryan tak chytrý, jak se povídá, zareagoval by hned, jakmile by si to nebezpečí uvědomil. Nemůe napadnout Olasko přímo, ani by do války zatáhl Aranor a pak Roldem, ale rozhodně můe najmout oldnéře a poslat je po moři do Pobření Hlídky a odtamtud do Latagore nebo Výin. Kapar nemůe riskovat, e bude mít v zádech nepřátelské vojsko.”

Proč s tím u někdo něco neudělal?” zeptal se Spear.

Robert se podíval na Magnuse a ten promluvil: Mohl bych na Kapara hodit ohnivou koulí a po zničení krále, jeho rodiny a poloviny lechty v Roldemu by Kapar vyel z popela se zdravou kůí. Mu, o kterém jsme prve mluvili, je velmi mocný a Kapar má určitě víc ochran proti magickému útoku, ne kdokoliv jiný na světě. Jeho osobní stráci jsou fanatici a on nikdy nechodí sám. Zabít ho nebude jen tak.”

A tady přicházím já?”

Moná,” utrousil Robert. Zatím nevíme. Jestli vyhraje ten turnaj, je tu sluná naděje, e se o tebe Kapar začne zajímat. Rád kolem sebe má nadané lidi, hudebníky, zpěváky, malíře, kuchaře, kouzelníky a skvělé ermíře.”

V tom případě,” usoudil Spear, chápu, proč je podle vás důleité, abych ten turnaj vyhrál. Oběma naim cílům zřejmě poslouí, kdy Kapar z Olaska zemře.”

Robert se na svého bývalého studenta pozorně zadíval. Ano, vypadá to tak, e?”

Mám jednu podmínku,” prohlásil Spear temně. Kapar umře poslední.”

Proč?” chtěl vědět Magnus.

Protoe podle toho, co jste řekli, je vysoká ance, e a se k němu dostanu, zabijí mě, a jestli nemám pomstít svůj lid, raději nechám naivu jednoho vraha ne deset. Kapar umře po Krkavci a jeho muích, ale první je na řadě poručík Campaneal.” Podíval se na Roberta, Magnuse, Caleba a Paska a dodal: Z turnaje nevyjde ivý.”

V prvních kolech turnaje nedolo k ádným překvapením. Nejnečekanějí bylo vítězství mladého prostého mue z Keshe. Jmenoval se Kakama a obratně porazil kadého protivníka. Hazardéři na něj vysoko sázeli.

Čtvrtý den podstoupil Spear první souboj, kdy posledních edesát čtyři zápasníků zahájilo závěrečné tři dny Soutěe. Přes čtyři sta ermířů absolvovalo a tři souboje za den, aby se pole zúilo na dvaatřicet, kteří se přidali k nasazeným ermířům. Souboje budou probíhat ráno a pozdě odpoledne a poslední kolo proběhne odpoledne na estiden v paláci před králem a jeho dvorem.

Spearovým prvním soupeřem byl kapitán z osobní gardy jednoho roldemského barona. Byl to jeho třetí turnaj a první, v něm se dostal mezí posledních čtyříaedesát soutěících.

Souboje probíhaly s obnaenou ocelí do první krve, kapitulace nebo diskvalifikace. Soutěící se mohl vzdát kdykoliv a obvykle tak učinil ze strachu před zraněním či veřejným poníením. Diskvalifikován mohl být, pokud se neukázal včas na souboj, nebo pokud se tak rozhodli sudí, tři mistři Dvora, kteří dohlíeli na kadé kolo. Nevzít na vědomí příkazy sudích, schválně se pokouet zranit soupeře nebo opustit prostor vymezený pro souboje byly vechno důvody k diskvalifikaci.

Spear nechal kapitánovi chvíli, aby se radoval ze svého úspěchu, nebo ho po dvanácti letech, kdy se mu snail zlepit, nechtěl zahanbit. ádný souboj to ale nebyl. Tři minuty si vyměňovali rány, prováděli výpady a kryli se, přičem Spear mohl kdykoliv získat snadné vítězství. Viml si vak, e mladému kapitánovi přila popřát těstí zboňující mladá ena, asi manelka či snoubenka, a tak se rozhodl, e ho nechá prohrát důstojně. Protahoval souboj jetě dalí dvě minuty, ne mue lehce krábl na pai, čím získal první krev a vítězství.

Mladý kapitán mu formálně zasalutoval, co Spear opětoval, a pak se vrátil do potěujícího objetí mladé eny.

Ostatní souboje nebyly tak elegantní. Někteří soutěící byli hluční chvastouni a nevychovanci, kteří měli jediný dar: uměli to s mečem. Během prvního dopoledne dolo ke třem váným zraněním - jeden mu byl nepochybně do konce ivota zmrzačen - a Spear se díval, kdykoliv to lo, aby zjistil, s kým by se mohl později střetnout.

Jeho dalím soupeřem měl být velký irokoplecí ermíř z královského města Rodezu jménem Raimundo Velasquez. Byl tichý a dobrý a bleskurychle vyuíval kadé výhody, Spear viděl, e odpoledne si na něj bude muset dát pozor.

Po souboji s kapitánem odeel do atny, kde bylo pro soutěící připraveno občerstvení. Vyhýbal se jídlům, po nich by byl pomalý a ospalý, pojedl lehce a odřekl si víno i pivo. Napil se vody a el se zase dívat na erm.

Nemluvil s nikým, ani s Calebem, který na něj dával pozor. Věděl, e Magnus s Robertem jsou nablízku pro případ magického útoku, jene neměl chu na nezávazné klábosení. Konečně se dostal do turnaje a podle veho, co viděl, musel vyhrát.

Kdy skončily dopolední souboje, zael si k Remargovi na masá, aby byl odpoledne svěí.

Dalí dvě kola byla náročná, ale Spear si oba protivníky předem prohlédl, rodezského ermíře i kapitána gardy z královského domu.

Druhý den odpoledne přibylo diváků, jak se vichni lechtici a boháči, kteří dokázali získat přístup do Dvora mistrů, namačkali dovnitř a mohli se podívat, jak z osmí soupeřů vycházejí čtyři vítězové.

Spearovým prvním protivníkem byl oldnéř z království. Pocházel ze Sokolky a jmenoval se Bartlet. Vyptával se Speara na vztahy se slavnějími Sokoly a Spear mu pověděl svůj příběh, jako by to bylo veobecně známo. Bartlet poznamenal, e o jeho dravě nikdy neslyel, a to se v té oblasti narodil.

Spear to přeel poznámkou, e jeho otec drí země hodně daleko od slavnějí větve rodiny, a dalímu hovoru se vyhnul řka, e se musí připravit na nadcházející souboj.

oldnéře vyřídil v rekordním čase, jen několik vteřin po začátku souboje. Popoel blí, a místo aby provedl předstíraný útok se sloitou kombinací seků, natáhl ruku a zasáhl soupeře do levé pae, čím prolil krev.

Diváci začali tleskat a oldnéř tam jen ohromeně stál, jak ho překvapil rychlý útok bez sebemení lsti. Tvářil se rozzlobeně, i kdy se spí zlobil na sebe, e ze sebe nechal udělat hlupáka, ne na Speara. Zasalutoval a odcházel se slovy: A vyhraje, zemane. Nebudu aspoň vypadat jako úplný hňup, kdy mě vyřídil ampión.”

Udělám, co půjde,” ujistil ho Spear s úsměvem.

Kdy skončily i ostatní tři souboje, Spear zjistil, e jeho dalím protivníkem bude překvapivý mladý Keshan Kakama. Poručík Campaneal měl stát proti hraběti Jango Vahardakovi, který vloni skončil druhý. Loňský ampión se letos turnaje nezúčastnil a odeel na odpočinek.

Spear strávil neklidnou noc. Větí starosti ne vlastní souboj mu vak dělalo to, e by Vahardak mohl Campaneala porazit. Viděl mladého Kakamu ermovat a věděl, e vyhrává díky rychlosti - moná byl rychlejí ne on sám - smělosti a ochotě odkrýt se, kdy se snail o vítězný zásah. Spear u dopředu věděl, jak ho porazí.

Probudil se časně, rychle se oblékl a vzbudil Paska a ostatní. Ve Dvoře mistrů se pustil do protahovacích cviků. Kdy skončil, snědl nějaké ovoce a zapil je ávou, pak se nechal odvézt to lázní.

Dva zápasy, z nich vyjdou finalisté, začnou v poledne a vítězové se utkají před králem a jeho dvorem v paláci po setmění. Spear se na nadcházející souboj soustředil, jak to jen lo, ale myslet dokázal j enom na střet s Campanealem.

Dvě hodiny před polednem se vrátil do Dvora mistrů a zůstal v místnosti vyhrazené soutěícím. Nebyl tu první. Mladý ermíř z Keshe u seděl v rohu. První den turnaje byla místnost přecpaná a hlučná, jak spolu soutěící a jejich sluhové přátelsky rozmlouvali. Dnes tu bylo ticho jako v hrobě. Spear se usadil v druhém rohu a Kakamovijen kývl. Pasko se k němu naklonil a řekl: Myslím, e ten mládenec je Isalánec, jako Nakor.”

No a co?”

Akorát to, e jestli je jako Nakor, tak jsi neviděl ani polovinu toho, co umí. Jen to měj na paměti.”

Myslí, e přemýlí hodně dopředu?”

Těsně předtím, ne vyhrál třetí kolo, jsem ho přistihl, jak tě pozoruje, jak ho pozoruje. Myslím, e pokud jsi viděl otevření, tak chtěl, abys ho viděl.”

Proč já?”

Protoe jsi favorit.”

Jeden z favoritů.”

Ne pro někoho, kdo ví, co se děje. Jsi marnivý, Speare, a kdy vyhrává, předvádí vechno, co umí. Nedrí se zpátky. Ten kluk zná vechny tvoje pohyby a ty nemá ponětí, čeho je schopný. Dávej si pozor.”

Spear se zamyslel, ne řekl: Děkuju. Moná jsi mě znova zachránil.”

Tentokrát jsem tě asi zachránil spí před trapasem, ne před smrtí.”

Ne, myslím, e ne.”

Coe?”

Podívej se na něj.”

Pasko se obrátil a zadíval se na mladého Keshana, který přivřenýma očima mlčky pozoroval Spára.

Spár řekl: Říkej tomu intuice nebo předtucha, ale pokud se eredně nemýlím, tak mě dneska hodlá zabít.”

Semifinále probíhalo s větí pompou a obřadností ne předchozí kola. Přilo se podívat mnoho členů královské rodiny i významní lechtici.

Kdy byli ohláeni soutěící pro první souboj, Spearovi se stáhl aludek. Campaneal a Vahardak půjdou první, Spear a Keshan a po nich. Uvědomil si, e jako favorita si ho mistři schovávali na poslední souboj. Nicméně si přál, aby to u měl za sebou.

Ani on, ani Keshan se nedívali na první souboj, oba se spokojili s tím, e zůstali sedět v rohu. Vahardak a Campaneal dělali toté, seděli v rohu, kadý se svými druiníky. Hraběte doprovázelo nejméně pět sluhů, poručík s sebou měl sluhu a seranta z olaské dvorské gardy. Spear měl Paska a Keshan seděl sám.

Z drmolení v dálce Spear poznal, e mistr, ohlaující závěrečné souboje, se pustil do velkolepého projevu, a podle doprovodného jásotu si diváci zřejmě vychutnávali kadé slovo.

Pasko řekl; Trochu jsem se poptával. Tenhle mládenec vlastně nepřiel odnikud. Nikdo z ostatních Keshanů, s nimi jsem mluvil, o něm v ivotě neslyel. Je zvlátní, e by si mladík s jeho schopnostmi neudělal v Keshi určité jméno.”

Ano, to je zvlátní, viď?”

Nevím, jestli se tě pokusí zabít, nebo ne, m’lorde, ale je na něm něco velmi divného. Za celou hodinu se ani nepohnul.”

Třeba spí.”

Tak to má nervy ze eleza.”

Křik ze sálu oznámil, e souboj skončil, a Spear se zadíval na dveře, aby viděl, kdo a jak vstoupí. V minutce se dveře rozletěly a dovnitř vrazil hrabě Vahardak a drel se za levou pai. Mezi prsty mu crčela krev. Jeden z jeho pomocníků se ho snail utěit: -bylo to těsné, můj pane. Určitě to mohlo dopadnout i obráceně. Byla to… smůla, nic víc.”

Hrabě se zřejmě nehodlal nechat obměkčit a jen těkl: Přestaň vanit a obva mi to.”

Do místnosti vplul poručík Campaneal a spokojeně se usmíval. Podíval se na Speara a pak na Keshana, jako kdyby říkal: Dneska večer uvidím jednoho z vás v paláci, ale nepromluvil, jen na oba kývl a el něco povědět hraběti Vahardakovi.

Vstoupil mistr Dvora a ohlásil: Spear Sokol, Kakama z Keshe, zaujmout místa, prosím.”

Keshan si přinesl meč zabalený do černé látky, místo aby ho měl v pochvě. Klekl si a látku rozbalil. Spear při pohledu na čepel vykulil oči. To není ten dlouhý meč, co pouíval. Co je to?”

Pasko zaklel. To je katana. Pouívá se jedno i obouručně a je ostrá jako břitva. Moc jich tu neuvidí, protoe ty horí kvality neobstojí proti zbroji a dobré jsou pro méně bohaté lechtice příli drahé. Na sekání do masa jsou ale jako dělané. Hodlá ti předvést styl ermu, jaký jsi jetě nikdy neviděl.”

Povídej, Pasko. Co musím udělat?”

Kdy vstávali na zavolám mistra, Pasko honem vysvětloval: Mysli na to, co jsi viděl u Nakora při boji holýma rukama. Odráení a náhlé výpady. Nejspí se jenom podívá a půjde po tobě. Jestli byla někdy chvíle dát přednost těstí před obratností, tak teď.”

Spear se cestou do hlavního sálu zhluboka nadechl a pomalu vydechl.

Vstoupili do hlasitého tleskání a jásotu a kadého nasměrovali najeden konec místnosti. V rozích největího čtverce na podlaze byly umístěny značky, take Spear věděl, e bude mít spoustu místa.

Kdy hluk utichl, promluvil jeden z mistrů: Lordi, lady a gentlemani, toto je poslední souboj turnaje ve Dvoře mistrů. Vítěz tohoto kola bude dnes večer zápasit v paláci o úřad zlatého meče a titul nejlepího ermíře na světě. Po mé levici vám představuji Kakamu z vesnice Li-Pe v říi Velká Kesh.”

Následoval hromový aplaus. Kakama byl zápasník, který se probojoval nahoru od prvního kola, a mnoho diváků, kteří neměli jiný důvod mu fandit, tak činili jen kvůli tomu.

Po mé pravici vám představuji Speara Sokola, zemana z Morgan a Bellcastle, baroneta ze Stříbrného jezera z Ostrovního království.”

Pokynul oběma muům, aby se postavili na značky na podlaze, odkud měli začít. Pak pravil: Můj pane, mistře Kakamo, toto je souboj do první krve. Poslouchejte příkazy mistrů a celou dobu se braňte. Na můj povel… začněte!”

Kakama udělal krok vzad, zvedl meč pravou rukou a levou měl nataenou dlaní dopředu. Pak náhle provedl krok s otočkou, něco jako kop, který Spearovi několikrát ukázal Nakor, zvedl levou ruku k pravé a neuvěřitelně rychle vihl mečem, míře Spearovi na hlavu.

Spear se vrhl na zem a překulil se, co se obvykle nedělalo při turnajích, nýbr při hospodských rvačkách. Několik diváků hučelo a smálo se, ale větina Speara povzbuzovala, protoe jim bylo jasné, e mu Keshan chtěl srazit hlavu.

Kakamo!” zakřičel mistr Dvora. Jen do první krve!”

Keshan si ho nevímal a třemi krůčky se rozběhl na Speara. Ten neustoupil, sám vyrazil a co nejrychleji máchl mečem.

Ocel zazvonila o ocel a diváci zalapali po dechu, protoe i ti nejzabedněnějí si uvědomili, e tady nejde o ukázkový souboj, nýbr e se dívají na dva mue, kteří se navzájem pokouejí zabít.

Dost!” přikazoval vrchní sudí, ale zápasníci ho neposlouchali. Kakama provedl dalí otočku s nízkým sekem, jím by byl Speara rozpáral, pokud by se byl ten na rozkaz zastavil.

Spear křikl: Pasko, dirk!”

Pasko vytáhl dirk od pasu, a kdy Kakama znovu zaútočil a Spear uskočil stranou, hodil mu ho. Spear ho zachytil levou rukou a otočil se, aby se vyhnul dalímu útoku.

Druh boje, jaký Keshan pouíval, pro Speara sice byl cizí, ale doufal, e s pomocí soubojového dírku v levé ruce odrazí protivníkovu čepel, nebo ho pouije rovnou, pokud se dostane dost blízko.

Mistři volali diváky, aby přili a zastavili souboj, který se beze vech pochybnosti vymkl vekerým pravidlům. Nikdo nepřiel. Představa, jak od sebe odděluje dva nejnebezpečnějí zápasníky na ostrově, nikoho nenadchla,

Spear měl dojem, e někdo volá po kuích, ale nemohl se rozptylovat, a tak si nebyl jistý. Kakama útočil tvrdě a tentokrát Spear vyběhl z vymezeného prostoru.

Jen stěí si dirkem zachránil ivot, nebo Kakamův sek z horního střehu se pootočením zápěstí náhle změnil v sek ze strany na krk. Spear zvedl ruku čistě reflexivně a čepel jen tak tak odrazil. Tím vak získal příleitost, aby se rozmáchl svým mečem, a zasáhl Keshana do ramene.

Mistr vykřikl: První krev!” Jene Kakama si sudího nevímal a pokouel se o zabití.

Spear couvl, jako by se snail získat prostor, a pak se náhle rozkročil a spodem hodil dirk ví silou, míře Kakamovi na břicho.

Keshan stočil meč, který drel oběma rukama, hrotem dolů a dirk odrazil, avak v té chvíli se na něj Spear vrhl, a kdy se Kakama pokouel zvednout čepel, aby ho odrazil, Spear u byl u něj a mečem mu přejel po krku.

Nestáhl se vak a neriskoval odvetný úder umírajícího, místo toho do něj narazil, jak nejtvrději dokázal. Keshan odletěl dozadu a meč mu vypadl z prstů, je mu rychle ochably. Z rány na krku mu tryskala krev.

Spear si k němu klekl a podíval se mu do očí. Kdo tě poslal?” zeptal se, ale Keshan neřekl nic.

Ke Spearovi přistoupil Pasko a v celém sále panovalo hrobové ticho. Nikdo nechtěl tleskat vítězi, protoe bylo jasné, e tady nelo o sport.

Vystoupil sudí a ohlásil: Jeliko ses očividně bránil, zemane Sokole, nebude diskvalifikován za neuposlechnutí příkazu sudích.”

Spear vzhlédl, pak vstal a s hořkým smíchem utrousil: Nemůeme králi zkazit večírek, co?”

Sudí se na něj jen mlčky díval a nakonec řekl: Za soumraku přijď do paláce, zemane Sokole.”

Lidé zůstávali sedět, jako by nechtěli odejít, dokud jim někdo nevysvětlí, o co tu lo. Konečně se objevili nosiči a odnesli tělo, dalí sluhové pak utírali krev.

Spear se obrátil na Paska. Váně se potřebuju vykoupat.”

A potřebujeme taky nějaké odpovědi,” dodal Pasko.

Spear kývl. Pasko mu přehodil přes ramena plá a vzal mu z ruky meč. Vím, koho chci zabít já, ale teď si musím lámat hlavu s tím, kdo chce zabít mě.”

A proč,” připojil Pasko chmurně.

17

Cíl

Spear čekal.

Kolem Speara a poručíka Campaneala stáli mistři Dvora, hofmistr a kapitán královské gardy. Přihlíelo půl tuctu královských důstojníků.

Mistr Dubkov ze Dvora mistrů podráděně přecházel sem a tam. Za dvě stě let, co se turnaj pořádá, jsme jetě něco takového neviděli. Nehody se staly a dolo i ke dvěma úmrtím, ale jetě nikdy se ádný soutěící nezúčastnil turnaje za účelem chladnokrevné vrady, přičem musel vědět, e ze Dvora nemůe uniknout.”

Spear musel přiznat, e to vypadalo, e Keshanovi na jeho dalím osudu nezáleí, jakmile jednou splní svůj záměr.

Nám dělá starosti,” ozval se kapitán gardy, hubeňour jménem Talinko, Jestli by výsledek byl jiný, pokud by los dopadl obráceně a ten souboj se odehrál v paláci.”

Promluvil poručík Campaneal: Pánové, já se na ten souboj díval, stejně jako větina z vás, a zeman Spear se pouze bránil - a přiznávám, e velmi schopně - před muem, který ho očividně chtěl zabít. Já bych na jeho místě jednal stejně.”

My chceme zajistit, e se dnení událost nebude opakovat v přítomnosti krále,” prohlásil kapitán Talinko důrazně.

Poručík Campaneal rozhodil rukama. Pánové, já slouím vévodovi Kaparovi a jsem si jistý, e jeho jméno jako záruka mého dobrého chování bude stačit. Jak jsem slyel, tady zeman Spear u nějakou dobu sídlí v Roldemu a pravidelně navtěvuje Dvůr mistrů. Vzhledem k jeho postavení ve společnosti, jsou tu nějaké pochyby o jeho chování?” Podíval se na mistra Dubkova, jen kývl. Myslím, e můeme zajistit, aby to byl férový souboj a nic se nezvrtlo.”

Kapitán Talinko kývl. Věříme tomu, ale bezpečí královské rodiny předevím, stejně jako bezpečí naich Čestných hostů -” kývl směrem ke Campanealovi, aby bylo jasné, e hovoří o vévodovi a dalích hodnostářích, - proto taková opatření.

Na ochoze kolem královského sálu budou stát lučitníci, kteří budou mít rozkaz zastřelit soutěícího v jednom z těchto tří případů: na můj rozkaz, pokud sudí vydá pokyn dost a dotyčný ho neposlechne a pokud soutěící překročí čáru, kterou uděláme na podlaze mezi místem, kde se bude konat souboj, a královským trůnem.

A buďte si, pánové Jistí, e to poslední bude skutečně čára smrti. Pokud ji kterýkoliv z vás z jakýchkoliv důvodů překročí ne souboj skončí a vítěz bude představen králi, zemře, ne udělá druhý krok. Je to jasné?”

Oba ermíři kývli.

Tak dobrá,” pokračoval kapitán. Na ten zahanbující odpolední výstup zapomeneme. To bude ve.” Vichni se začali rozcházet, kdy kapitán řekl: Zemane Speare, jetě okamíček, prosím.”

Spear se zdrel, a kdy s kapitánem osaměl, Talinko se ho zeptal: Má tuení, proč se tě ten Keshan pokouel zabít?”

Spear pomalu vydechl a zavrtěl hlavou. Čestně, vůbec netuím. Umím si představit spoustu důvodů, ale ádný, co by dával smysl.”

Pár mi jich sděl,” ozval se hlas ze stínu.

Spear se usmál, ale nebyl to veselý úsměv. Aha, konstáble. Říkal jsem si, kdy tě zase uvidím.”

Tohle je podruhé, co jsi stál vedle zkrvavené mrtvoly, zemane, a tentokrát nemůe tvrdit, e jsi nebyl cílem ty. Moná sis viml, e v tomto případě máme pár svědků.”

Včetně mě a několika členů královské rodiny,” připojil kapitán Talinko.

Speare,” řekl Drogan, ty důvody, prosím.”

Párkrát jsem si zaflirtoval s jistými mladými enami, které patně nesly, e mě, na rozdíl od nich, nezajímá dlouhodobý vztah.”

Myslí si, e si je vezme, a reagují patně, kdy ne,” pravil Drogan. Pokračuj.”

Docela dobře se mi dařilo v hazardu.”

Na to jsem se u díval, a podle toho, co jsem slyel od různých majitelů heren, vyhrává pravidelně, ale ne tak moc, aby tě někdo chtěl zabít ze msty nebo aby nemusel splatit dluh.”

Nikdy jsem neprohrál zápas ve Dvoře mistrů.”

To je těko důvod platit cechu smrti.”

Cechu smrti?”

Drogan se na Speara díval, jako by mluvil se zvlátě zabedněným ákem. Spear ten výraz během let viděl u Roberta, Nakora a Magnuse mnohokrát.

Ten mu byl připraven zemřít, čekal, e zemře. Mohl ti dát jed do pití, v noci ti vrazit nů do zad, podříznout ti ve spánku krk nebo tě zabít deseti dalími způsoby, ale on se tě místo toho pokusil zavradit během veřejné soutěe v jediné věci, ve které vichni uznávají, e jsi velmi dobrý.

Jinými slovy ti dal anci přeít a zároveň čekal, e sám můe zemřít.

Buď byl velmi velký blázen, nebo člen cechu vrahů. Byl to keshanský Izmali a zemřel, protoe měl rozkaz zemřít.” To nedává smysl,” namítl Spear.

Souhlasím, a navíc je to drahé. Trochu jsem se poptával a sebevraedný kontrakt jako tenhle přijde na víc ne deset tisíc zlatých delfínů.” Delfín byl o něco těí mince ne keshanský imperiál nebo královský sovereign, take podle měřítek běného obchodu mluvil o jedenácti tisících zlatých. Dává to jetě mení smysl, ne si myslí.”

Někdo dal desetiletý plat, aby mi dal anci přeít?” Nesnáím, kdy jde vechno hladce,” zabručel konstábl. Kapitán Talinko se zamračil. Chápu, e musí ten zločin vysvětlit Jeho Veličenstvu, i kdy to vysvětlení není úplné, ale mám jetě jisté povinnosti. Pánové.” S kývnutím odeel.

Konstábl Drogan pokračoval: Speare, viděl jsem tě hrát karty a vím, e umí moc dobře blufovat, ale dělám konstábla u skoro dvacet let a poznám, kdy někdo le. Opravdu netuí, kdo za tím

stojí?”

Bohové, Dennisi, nevím. Je mi teprve dvacet a trochu jsem cestoval, take si umím těko představit, e jsem si u stačil udělat nepřítele, který by se pustil do tak sloité vrady.”

Myslím, e tak to nebylo,” poznamenal Drogan. Kdy se nad tím tak zamyslím, byla to spí zkouka.”

Zkouka?”

Někdo chtěl vidět, jak dobrý doopravdy jsi, a poslal někoho lepího ne je kdokoliv, koho jsi mohl na tom turnaji potkat.”

Lepího?” podivil se Spear. Vítěz je povaován za nejlepího ermíře na světě.”

Jestli vyhraje, nenech se svést marnivostí.” Drogan Spearovi poloil ruku na loket a vedl ho ke dveřím. Musí se připravit na večer. Promluvíme si cestou.

Podívej, moná jsi nejlepí z bandy lidí, kteří se rozhodli vstoupit do té budovy a začít do sebe sekat, ale Izmaliové jsou jen jednou z deseti různých band, co tráví kadý den tím, e se učí zabíjet lidi.”

Ustoupili stranou, jak kolem nich dva sluhové nesli stůl do kapitánovy úřadovny. Odsud a po Ostrovy zapadajícího slunce můe být tak půl tuctu vojáků, kteří jsou lepí ne kdokoliv tady na ostrově, ale nedostali povolení od svých pánů zúčastnit se soutěe. Taky určitě existují mui, co se ti vyrovnají, ale nenamáhali se cestovat sem a plýtvat časem, a je cena jakákoliv, Jsem si jistý, e na světě jsou vynikající ermíři, kteří jaktěivo neslyeli o Roldemu, nato o Dvoře mistrů a tomto klání.

Jestli vyhraje, neber titul ťnejlepí ermíř na světěŤ moc váně. Mohl bys kvůli tomu přijít o ivot.”

Dorazili na konec sálu. Jdi támhle,” ukázal Drogan na dveře. Je tam salonek, kde si můe odpočinout, dát si masá, najíst se, vyspat, cokoliv bude potřebovat, ne tě zavolají.” Potřásl Spearovi rukou. Hodně těstí dnes večer.”

Kdy se obrátil k odchodu, Spear jetě řekl: Dennisi?”

Ano?”

Podezírá mě z něčeho?”

Konstábl se usmál. Pokud neplatí kníecí odměnu za to, aby se tě někdo pokusil zabít a tys mohl udělat dojem na dámy, tak nechápu, jak by tě někdo mohl při tomhle zatraceném nesmyslu z něčeho podezírat.” Úsměv pohasl. Jinak já jsem vdycky podezíravý, příteli. Podezírám kadého.”

Odeel a nechal Speara stát na chodbě. Spear jeho slova zváil a usoudil, e nejméně přítí hodinu můe ten nesmysl pustit z hlavy. I kdy na celé situaci nebylo nic ani vzdáleně nevyzpytatelného, stejně nedávala smysl.

Spear čekal, a ho předvolají k závěrečnému souboji. Místnost, kterou mu přidělili, byla přepychová. Nael tu velijaké pochoutky od vývaru po unku, čerstvé ovoce, koláče a dalí sladkosti. Ve dbánech na stole bylo víno, pivo a voda a vedle čekali dva sluhové, pokud by potřeboval jetě něco. Byla tu i postel, kdyby si chtěl zdřímnout.

Spear se posadil na postel a Pasko se vrhl na občerstvení a ochutnával. Ve dveřích vedoucích do místností pro sluebnictvo se objevil Magnus, podíval se na sluhy a řekl: Nechte nás, prosím, na chvilku o samotě.”

Oba sluhové se ujistili, e Spear souhlasí, a rychle odeli. Kdy byli pryč, Spear se zeptal: Jak ses dostal do paláce?”

Magnus se spokojeně usmál. Kdy chci někam jít, je na to potřeba mnohem víc ne pár stráných u dveří, aby mi zabránili vstoupit.”

Spear pokrčil rameny. Take správně by ta otázka měla znít: Co tě sem tak nečekaně přivádí?”

Mluvil jsem s naimi agenty v Keshi. Ten vrah byl členem jedné zvlá obskurní izmalijské sekty - snaíme se o ní něco zjistit.”

Spear se neptal, jak mohl Magnus mluvit s agenty tisíce mil daleko, prostě usoudil, e mág musí být schopný domlouvat se telepaticky, nebo prostě vyuil svých schopností a vmiku se přepravil tam a zase zpátky. Já se snaím přijít na to, jestli se o to pokusí znovu, nebo jestli to byla nějaká zkouka, kterou jsem sloil.”

To se nedozvíme, dokud se tě nepokusí znovu zabít,” odtuil Magnus.

Myslím, e je to nějaká zkouka,” ozval se Pasko.

Kdyby tě chtěli zabít, m’lorde, nali by si mnohem jednoduí způsob, jak u jsem říkal. Podle mě se někdo snaí zjistit, co v tobě je.”

Spear se opřel zády o zeď, vzal si poltář a strčil si ho pod záda, aby se mu sedělo pohodlněji. Take vyvstává otázky, kdo mě zkouí a proč.”

Napadají mě dvě monost,” řekl Magnus. Ten, kdo na mě poslal ty tanečníky smrti, se moná začal zajímat o toho, kdo je porazil.”

Spear namítl: Ale jak mohl vědět, e to jsem já? Chci říct, byli jsme vichni na ostrově a vy jste mě okamitě vzali do domu. Ten útok mohl zmařit kdokoliv z ostrova.”

Nejrychlejí způsob, jak skončit mrtvý, m’lorde, je podcenit nae nepřátele. Jsou neuvěřitelně mazaní a určitě pro ně pracuje plno agentů, stejně jako pro nás, pokud jich nemají víc.”

Myslí, e na Čarodějově ostrově jsou pehové?”

Tam ne, ale jinde, kde se dají získat informace o některých věcech, co se na ostrově stanou,” vysvětlil Magnus. Čím dál jsme od mých rodičů, tím větí nebezpečí nám hrozí. To platí pro kadého, kdo jim slouí.

Ty jsi mimo jejich přímou péči u tři roky, Speare, a za tu dobu mohl někdo získat dost náznaků, aby usoudil, e ten pokus mě zabít jsi zmařil ty.”

Jestli chápu aspoň něco z toho konfliktu, který mi jenom naznačuje, Magnusí, tak pomsta není moc pravděpodobná.”

Pravda,” souhlasil Magnus.

Ale zbavit se nebezpečného protivníka smysl dává. Oni se nás pořád snaí oslabit, zničit kadý ná pokus získat nějakou výhodu, a toté děláme my s nimi, take pokud dokáou odhalit jednoho z naich agentů, nejspí udělají vechno pro to, aby ho odstranili.”

To ale pořád nevysvětluje, proč se mě pokoueli zabít tam, kde jsem nejméně zranitelný, před stovkami svědků…” Spear rozčíleně mávl rukou. Prostě to nedává smysl.”

Dává to smysl, pokud se někdo snaí poslat otci zprávu.”

Jakou zprávu?” zeptal se Spear.

e ádný z jeho agentů není v bezpečí, nikde a nikdy.”

Spear se nad tím zahloubal, ne promluvil. Říkal jsi, e jsou tu dvě monosti. Která je ta druhá?”

Někdo tě chce naverbovat.”

Kdo?”

To zjistíme, a ti to místo nabídnou, e?”

Ty myslí, e si někdo dal vechnu tuhle práci, aby zjistil, jestli stojím za naverbování?”

Někteří lidé, se kterými se v ivotě setká, m’lorde,” ozval se Pasko, kdy dovýkal kousek páchnoucího sýra, jsou schopní téměř veho.” Vzal si kolečko cibule a během řeči si ho namočil do hořčice. Jsi nebezpečný mu. Někdo moná chce mít ve slubě vynikajícího ermíře, ale jenom pokud je jak skvělý ermiř v soubojích, tak nebezpečný bojovník, kdy jde skutečně o ivot. To překvapení dnes odpoledne ukázalo, e jsi obojí.”

Pravda,” přidal se Magnus. Konkláve a nai nepřátelé nejsou jediní lidé, kdo mají zdroje, majetek a touhu mít ve slubách talenty,” Podíval se na Paska, jen pojídal cibuli s hořčicí, a podivil se: Jak to můe jíst?”

Po tom sýru je to báječné,” pochvaloval si Pasko s plnou pusou. Spláchnu to nějakým dobrým bílým vínem…” Spojil prsty jedné ruky, zakoulel očima, pak je zavřel a prohlásil: Prostě nádhera.”

Spear poznamenal: Jím rád stejně jako kdokoliv. Pasko, ale myslím, e v tomhle souhlasím s Magnusem,”

Zkus to, m’lorde.” Pasko popadl talíř, poloil na něj kolečko cibule a plátek sýra a cibuli potřel hořčicí. Pak vzal sklenici vína a doel ke Spearovi.

Nejdřív sýr, pak cibuli, pak víno.”

Spear kousl do sýra. Byl to výrazný tvrdý sýr. Zjistil, e hořčice je zvlá pálivá, a mu do očí vhrkly slzy, a honem sousto spláchl vínem. Kdy zase mohl mluvit, vypravil ze sebe: Není to patné, ale asi si na to musí zvyknout.”

Magnus se zasmál. Musím jít, potřebuju mluvit s otcem. Vrátím se na souboj.”

Je u za hodinu,” upozornil jej Pasko.

Budu zpátky.” Popadl hůl a zmizel stejně náhle, jako přiel. Jen se trochu pohnul vzduch a tie to luplo a pak u nic.

Je to velice dramatické,” podotkl Spear.

Je to velmi nebezpečný mladý mu,” prohlásil Pasko.

Nikdo o tom nemluví, ale jednou moná bude mocnějí ne jeho otec.”

Jednou mi moná někdo poví něco víc o celé té rodině,” zabručel Spear. Pasko chtěl něco říci, ale Spear zvedl ruku. Dneska ne. Teď si na půl hodinky zdřímnu a pak se budu soustředit Mám dost rozptýlení na celý ivot a ani ne za hodinu budu bojovat o vítězství.”

Lehl si, poltář si dal pod hlavu a dodal: A navíc musím přijít na to, jak toho parchanta zabít, ani bych skončil plný ípů.”

Pasko si vzal dalí kousek sýra a cibule a díval se, jak Spear zavírá oči. Jak tak pomalu výkal, kývl a řekl si, e ta hořčice je opravdu trochu moc pálivá.

Spear stál před králem a díval se přímo před sebe. Hofmistr drmolil a očividně se těil z příleitosti znudit shromáděnou lechtu a vlivné neurozené občany celým příběhem o tom, jak Dvůr mistrů vznikl.

Spear odolal touze podívat se na Campaneala po své levici. Předpokládal, e důstojník vévody z Olaska stojí stejně nehybně jako on a hledí před sebe,

Lekce z historie konečně skončila a hofmistr řekl: Vae Veličenstvo, před Vámi stojí dva nejlepí ermíři na světě a oba dychtí prokázat své schopnosti ve Vaí vzneené přítomnosti. Představuji Vám poručíka George Campaneala ve slubách Vaeho bratrance, vévody z Olaska.”

Poručík se králi poklonil.

Hodnostář pokračoval: Představuji Vám Speara Sokola, zemana z Morgan a Bellcastle, baroneta ze Stříbrného jezera, ve slubách Jeho Milosti vévody z Yabonu.”

Spear se králi poklonil.

Pánové,” pravil hofmistr. Vedli jste si obdivuhodně, dosáhli jste úspěchu v nejobtínějí soutěi se zbraní v ruce a nyní bude jeden z vás jmenován nejlepím ermířem na světě. Znáte pravidla, a pokud by si některý z vás přál ze soutěe odstoupit, nebude mu to kladeno za vinu.”

Pohledem se ujistil, e to ádný nechce. Ani jeden zápasník nereagoval.

Tak dobrá, a soutě začne.”

Vrchní mistr Dvora, který byl v úřadu skoro třicet let, pomalu doel na místo vyhrazené pro zápas. Pokynul oběma muům, a přistoupí, vzal Speara za ruku a posunul ho doleva a toté zopakoval s Campanealem na opačnou stranu, Obrate se ke mně!” těkl hlasitě. Nepřiveďte zneuctění sobě ani tomuto dvoru,” nakazoval.

Spear loupl okem po ochoze nad sálem a viděl, e vichni střelci jsou připravení.

Mistr měl tolik slunosti, aby je nebral na vědomí. Na můj rozkaz začněte souboj a ké vám bohové darují sílu a čest.”

Spear se obrátil ke Campanealovi, který se mu uklonil. Spear nepatrně sklonil hlavu, nechtěl tomu vrahovi prokazovat ádnou čest.

Náhle přiel rozkaz a Campaneal se rovnou vrhl na Speara. Měl velký meč. vihl jím shora dolů a pak do strany, aby Speara zasáhl do boku. Spear otočil zápěstím a sklonil čepel doleva, čím ránu odrazil. Sám se otočil doprava. Byl to nečekaný pohyb a na okamik měl nekrytá záda, ale ne se stačil Campaneal vzpamatovat, Spear sám provedl výpad, který měl Campaneala zasáhnout do ramene.

Zkuený olaský ermíř vak trochu přidřepl a čepel ho nekodně minula, by jen o palec. Spear musel couvnout, nebo se bál, e by ho jeho vlastní hybnost donutila otočit se a opět odhalit záda.

Oba protivníci si vyměňovali první rány a obcházeli se. Oba přecházeli doleva, stranou od meče toho druhého. Spear si Campaneala přeměřoval.

Byl skoro stejně rychlý jako keshanský vrah, ale pomalejí útok víc ne vyrovnával tím, e uměl s dlouhým mečem výborně zacházet. Zbraň měl dokonale vyrovnanou a věděl, jak provést sloitou kombinaci úderu, fint a ripost.

Kadému Spearovu útoku čelil a několikrát Speara před prohrou zachránila jen jeho téměř nadpřirozeně rychlá reakce. Ve chvilce oba mui lapali po dechu a byli zalití potem.

Jásot a pobízení obou soutěících bez rozdílů pomalu utichly. Nakonec dvůr seděl mlčky, nikdo ani nepitl, a vichni čekali, co ermíři udělají. Diváci dokonce zadrovali dech a snaili se nemrkat, aby jim neunikl náhlý výsledek, který určitě musel přijít.

Spear cítil stále větí tlak, protoe Campaneal byl zdaleka nejlepí ermíř, proti jakému doposud stál. Byl mazaný a neprováděl ádné pravidelné pohyby, jich by Spear mohl vyuít. Jak ubíhal čas, Spear cítil, e mu naděje na vítězství uniká. Také cítil, e musí přijít s dokonalým útokem, takovým, který bude lehce ťmimoŤ, aby mohl zasadit smrtící ránu, je bude vypadat jako náhodná. Čas ale ubíhal a jeho se začínala zmocňovat únava. Uvědomil si, e příleitost zabít tohoto mue nejspí nedostane a dokonce by se ani nemusel těit z vítězství.

Pak si něčeho viml. Díval se, jak poručík otáčí meč, aby mohl seknout ze strany, a pak ho obrací a útočí na něj zprava, zatímco jeho vlastní meč se pohybuje na opačnou stranu. Ten pohyb u Spear viděl.

Minuty se táhly a dlouhou dobu se oba soupeři jen obcházeli a snaili se popadnout dech, zatímco hledali otevření. Spear se rozhodl zariskovat dřív, ne bude příli unavený, aby mohl provést konečný výpad.

Začal s poněkud neohrabaným sekem shora a otočil zápěstí, take rána la přes jeho levé rameno ikmo dolů na Campanealovo pravé. Pak pomalu stočil ruku, jako by se pokouel o sek pod Campanealův loket na hrudník, který poručík nakrátko odhalil, kdy zvedal meč, aby vykryl vysoký útok.

Campaneal si viml příleitosti, a místo aby pokračoval ve vysokém krytu, bodl ve snaze zranit Speara na pravém rameni.

Spear se nechal nést silou svého pohybu dál, a se ocitl v předklonu, nohy rozkročené, a stáčel se doleva, take jeho meč mířil hrotem k jeho pravé noze. Místo aby se stáhl, pokračoval v pohybu a pravým kolenem se dotkl podlahy, zatímco Campanealův meč zasáhl jen vzduch. Kdy si překvapený poručík uvědomil, e minul, a začal se narovnávat, Spear otočil ruku a bodl vzhůru. Zasáhl poručíka do slabin.

Campaneal zachrčel bolestí a zhroutil se na podlahu. Drel se za rozkrok a mezi prsty mu protékala krev. Spear se narovnal a couvl a diváci se jen ohromeně dívali.

Byl to hloupý a nebezpečný pohyb, ale vyel.

Diváci se nadeně roztleskali a jásali, kdy Spear couval od leícího soupeře.

Přistoupil k němu vrchní mistr a poloil mu ruku na rameno na znamení, e zvítězil. Spear zahrál, jak přichází ke Campanealovi a podává mu ruku, aby mu pomohl vstát. Poručík leel, tvář zkřivenou bolestí, a Spear se zarazil, otočil se a řekl: Někdo by měl poslat pro ranhojiče. Obávám se, e ta rána je hlubí, ne jsem zamýlel.”

Ke Campanealovi přispěchali dva vojáci v oděvu Olaského vévodství a pokoueli se mu pomoci. Konečně se objevil králův lékař. Rychle ránu prohlédl a nechal poručíka odnést do vedlejí místnosti k oetření.

Sluhové honem utírali krev z podlahy a ve chvilce byl v sále opět nastolen pořádek.

Spear jen na půl ucha poslouchal, jak ho král a mistr Dvora chválí. Přikyvoval a usmíval se, kdykoliv to bylo vhodné. Kdy mu král nakonec podal zlatý meč, malou repliku původní trofeje, předloené přede dvěma sty lety hraběti Versi Dangovi, Spear se uklonil a několika slovy poděkoval. Celou dobu si ale říkal, jak hluboká ta rána byla. Pasko ho doprovodil do místnosti, kde předtím odpočíval. Tam na něj čekala vana plná horké vody, a on si dovolil ten přepych a padl na postel, aby mu mohl Pasko sundat boty.

Skoro jsem prohrál,” podotkl.

Ano,” řekl Pasko, ale jenom skoro.

Snail se tě utahat. Jsi mládenec při síle, ale on je zkuený voják a má za sebou léta skutečných válek a taení, take je proti tobě odolnějí. To byla jeho výhoda. Tvoje výhoda byla, e jsi byl ochotný riskovat vechno pro jeden hloupý pohyb. Ale vyel ti.”

Ano, vyel,” přiznal Spear. Skoro jsem prohrál, protoe jsem se pořád snail najít způsob, jak ho zabít, a málem pozdě mi dolo, e pomalu přicházím o anci vyhrát.”

No, je dokonáno.” Pasko postavil boty na zem. Teď se umyj, protoe slavnost u začala a ty jsi čestný host.”

Spear si vlezl do vany a přehříval si svaly. Kdy si vzpomenu, e jsem se jako malý těil na koupání ve studeném jezeře,” zamumlal.

Ozvalo se zaklepání na dveře. Pasko el otevřít, krátce s kýmsi promluvil a pak dveře otevřel dokořán. Vstoupilo několik páat se aty hodnými krále. Vrchní páe oznámilo: Jeho Veličenstvo ti posílá pozdrav, zemane, a přeje si, abys přijal tento oděv jako skromné ocenění a na znamení jeho radosti z tvého vítězství. Jeho Veličenstvo očekává tvůj příchod do hlavního sálu.”

Děkuju,” pravil Spear, vstal a vzal si od Paska osuku. Vyřiď Jeho Veličenstvu, e mě jeho vděčnost nesmírně těí a hned přijdu.”

Páata se poklonila a odela a Pasko Spearovi pomohl s oblékáním. aty byly z nejjemnějího sukna a padly mu, jako by mu je krejčí il na míru. Rád bych věděl, jestli jsou někde taky aty pro Campaneala,” zahloubal se Pasko.

Určitě,” ujistil ho Spear. To jsou perly?”

Ano. Kabátec má poitý perličkami. Tahle výstroj stojí skoro tolik, co ten roztomilý zlatý mečík, který jsi vyhrál.”

Kdy se mladý vítěz dooblékal, zastavil se před vzácným a drahým skleněným zrcadlem a prohlíel se v něm. lutý kabát a černé spodky doplňovala bílá koile a červený klobouk. On vak v zrcadle viděl cizince. Na kratičký okamik se nepoznal. Neviděl ani stopy po tom klukovi z hor, který se třásl na vrcholku studené hory a čekal na svou vidinu. Před sebou spatřil cizince, naparáděného v drahých a módních atech, městského, vzdělaného mladého mue, jen hovořil mnoha jazyky, hrál na několik hudebních nástrojů, uměl vařit, malovat, skládat vere a svádět urozené dámy. Na hořký okamik ho napadlo, jestli je ten chlapec v něm ztracen navdy. Pak takové neveselé mylenky zahnal a obrátil se k Páskoví. Pojď, nesmíme nechat krále čekat.”

Spěchali do hlavního sálu, kde hofmistr ohlásil Spearův příchod. Spear vstoupil a zamířil ke králi, zatímco lidé okolo nadeně tleskali.

Vedle královny stál vévoda z Olaska, a kdy byly vysloveny veobecné poklony, vévoda popoel bli a s úsměvem pravil: Dovolí na chvilku, mladý pane?”

Spear se nechal odvést stranou. Vévoda Kapar mluvil klidně, hlas měl hluboký a uklidňující, v protikladu s nebezpečnou povahou, ji v něm Spear vycítil. Kdy teď turnaj skončil, příteli, má nějaké plány, co dál?”

Spear řekl: Musím vyřídit nějaké rodinné záleitosti, ale o tom, co bude teď, jsem moc neuvaoval. Milosti.”

Neustále hledám lidi se zvlátním nadáním, Sokole, a ty mi tak připadá. Způsob, jakým jsi vyřídil toho keshanského Izmaliho, tě vyzdvihuje nad větinu senním, a jak jsi dnes porazil mého ampióna - no, řekněme, e v Olasku není druhého mue, který by se mohl Campanealovi postavit.”

Lichotí mi, Milosti.”

Ne,” odmítl vévoda tie. Prázdné lichotky jsou plýtváním času. Ti, kteří mi slouí, získají chválu, kdy iji zaslouí, stejně jako trest, kdy mě zklamou. S radostí přiznávám, e odměna je u mého dvora na pořadu mnohem častěji ne trest, protoe jak jsem u říkal, hledám výjimečné lidi.”

Vévoda se podíval za Speara, a kdy se mladík otočil, uviděl přicházet tíhlou enu se zlatými loknami a lehkým úsměvem na rtech. Spear se tvářil neutrálně, kdy ho vévoda představoval:

Drahouku, představuji ti zemana Speara Sokola z Ostrovního království.” Obrátil se na Speara. Zemane, toto je má společnice lady Rowena z Talsinu.”

Má paní.” Spear se uklonil.

Je mi potěením, zemane. Do města jsem dorazila pozdě, ale podařilo se mi dostat do paláce včas na poslední souboj. Byl jsi úchvatný.”

Tvá chvála je přehnaná, lady,” řekl Spear.

ena se obrátila k vévodovi a pronesla: S poručíkem je to smůla.”

Ano, to je,” přitakal Kapar a ke Spearovi dodal: Aha, ty jsi to neslyel, e? Tvůj meč přesekl tepnu ve slabinách. Je zrádná, zatáhne se do těla, kdy se přeruí. Můj poručík, el, vykrvácel, ne sehnali kněze-léčitele.”

Spearovi se na okamik zastavilo srdce, To je skutečně politováníhodné, Milosti,” vypravil ze sebe nakonec.

Ví, je to teprve čtvrtý smrtelný úraz v historii turnaje a ty jsi zodpovědný za dva z nich a navíc ve stejný den. Dnes odpoledne to bylo ospravedlnitelné, vzhledem k okolnostem, ale to večer… je neastná událost. Ta rána byla vraedná.”

Spear ztuhl a vévoda dodal: patná volba slov, příteli. Pozorně jsem souboj sledoval a ty jsi bodl naslepo. Myslím, e jsi ani neviděl, kam tvůj hrot míří.

Nepochybně to byla nehoda.”

Velice mě mrzí, e jsi kvůli mně přiel o skvělého důstojníka,” prohlásil Spear.

Můe mi to vynahradit, kdy přijede do Opardumu a vstoupí do mých slueb,” sdělil mu vévoda.

Spearovi se rozbuilo srdce prudčeji. Zváím to, Milosti. Jak jsem říkal, jisté rodinné záleitosti teď vyadují mou pozornost, ale jakmile to vyřídím… tak snad.”

Dobrá. Nyní mě omluv.” Vévoda natáhl ruku a odvedl lady Rowenu pryč.

Spear se vrátil k čekajícímu Páskoví a cestou přijal několik pochvalných poznámek. Kdy Pasko uviděl, jak se tváří, zeptal se: Co se stalo?”

Musíme okamitě odejít a zjistit, kde číhá Magnus.” Rozhlédl se po sále. Určitě tu někde bude.”

A pak?”

Pak mu řeknu, e vím, kdo na mě poslal ty vrahy. Byl to vévoda z Olaska.”

Jak to ví?”

Věděl, e ten vrah byl Izmali. To věděl jistě jenom Magnus, protoe byl v Keshi. Jediný způsob, jak to mohl zjistit Olasko, je, e si najal jeho klan, aby ho poslal.”

Paskův výraz se změnil. Najdu ho,” slíbil.

Kdy procházel kolem Speara, mladý ermíř ho chytil za ruku. Jetě jedna věc,” dodal.

A co?”

Ta ena s Olaskem.”

Ano, co je s ní?”

Je to Alysandra.”

18

Monosti

Magnus přecházel sem a tam.

Poslal jsem otci zprávu o Alysandře. Čekám na odpověď.”

Tys nevěděl, e je u vévody?” podivil se Spár.

Ne,” přiznal Magnus. Neznám vechny podrobnosti otcova plánu. Vím jenom, e z ostrova odela asi rok po tobě.”

Nikdo mi to neřekl.”

Caleb seděl mlčky v rohu Spearova bytu. Nebyl k tomu důod, Speare. Dostal jsi tvrdou lekci, ale usoudili jsme, e ses přes ni dostal. Kromě toho mnoho z těch, kdo byli zároveň s tebou na ostrově, přichází a odchází za různými úkoly, kdy je otec pole.”

Předpokládám, e pracuje…” Chtěl říci ťkonkláveŤ, ale varovali ho, aby se o něm nezmiňoval nikde, kde by ho mohl slyet někdo nepovolaný, a kvůli té záleitosti s vévodou Olaským byl zvlá opatrný. Místo toho větu dokončil: .. .pro nás.”

Kdyby ne,” podotkl Magnus, u bys byl mrtvý. Kapar o nás neví nic konkrétního, ale ví, e tu je někdo, kdo se snaí jemu a jeho spojencům zhatit plány. Kdyby jen tuil, e patří k opozici…” Pokrčil rameny a větu nedokončil.

Spear zavrčel: Mohl jsem jí něco říct bez přemýlení.”

Pokud bys byl tak necvičený,” opáčil Caleb, nikdy by ses nedostal tak daleko, Speare.” Vstal a přeel k bratrovi. Kdo na ni dohlíí?”

Matka.”

Caleb potřásl hlavou a smutně se usmál. V tom případě je moné cokoliv, a proto nikomu z nás neřekli, e je Alysandra tady na východě.” Obrátil se na Speara. Matka se ze vech nejméně ráda dělí o informace. Má to co dělat s její minulostí, ale a je důvod jakýkoliv, tohle není poprvé, co se do něčeho pustila, ani by se aspoň obtěovala říct o tom otci.”

Magnus vyvrátil oči. Ty souboje,..” Pak pokračoval: Caleb má pravdu. Večer s matkou promluvím a zkusím ji přesvědčit, aby mí prozradila, co Alysandra u vévody dělá.”

Ozvalo se zaklepání na dveře. Pasko se el podívat, kdo to je, a ostatní zmlkli. Nejspí nějaké pozvání,” utrousil Pasko cestou po schodech dolů.

Sláva přináí mnoho nových přátel.” Spear mluvil sue a klebil se u toho. Za poslední čtyři hodiny mi přilo na deset pozvání na večeři.”

Pasko se vrátil a podal Spearovi psaníčko. Byla na něm peče, jakou jetě nikdy neviděl, a Pasko dodal: Je od lady Roweny zTalsinu.”

Spear zlomil peče a přečetl si zprávu. Píe, e za dva dny odjede s vévodou a moná u nebude mít příleitost se se mnou vidět, tak posílá zprávu. Olasko jetě v létě vytáhne do Vysokých Pustin.”

Odřízne tak z východu přístupy ke svému vojsku, a napadne Farindu,” doplnil Caleb.

Co znamená, e na jaře vpadne k Orodonům,” zavrčel Spear, znovu si zprávu přečetl a obrátil se k bratrům. Aspoň to vypadá, e Alysandra pořád jetě pracuje pro vai matku.”

Zřejmě ano,” připustil Caleb.

Co chce dělat dál, Speare?” zeptal se Magnus.

Já myslel, e mi to řeknete vy.”

Magnus se opřel o hůl. Nemůeme na ty, které poleme do světa, aby pro nás pracovali, dohlíet na kadém kroku. Do Roldemu jsme tě poslali, aby sis udělal jméno a získal přístup k mocným. Takových lidí máme po celém království spoustu a skoro stejně tolik i v Keshi. Agenty do východních království teprve vysíláme.

Kdy ale usoudíme, e agent je připravený, necháme ho, aby sám rozhodl, jak nejlépe slouit naí věci.”

Věděl bych, jak lip slouit, kdybych chápal, o co tu jde, Magnusi.”

Magnus zvedl ruce a pohyboval rty a Spear měl dojem, e v místnosti se trochu víc setmělo. Dovnitř tohohle kouzla nikdo minutku dvě nedosáhne.” Přeel ke stolu a posadil se. Speare, my jsme agenti dobra. Vím, e jsi to u slyel, a hodně z toho, co jsme na tebe naloili, tomu na první pohled odporuje, aleje to pravda. Spoustu věcí ti pořád jetě nemůu prozradit, ale teď jsi v naich slubách přiel sem a tohle musí vědět.

Vévoda z Olaska má ve svých slubách jednoho mue. Ten mu s ním do Roldemu nepřijel, co mě nijak nepřekvapuje. Poslední dobou málokdy opoutí Opardum. Je moné, e matka poslala Alysandru do Olaska, aby ovlivnila Kapara, ale pravděpodobnějí je, e tam dává pozor na toho mue.

Pouívá jméno Leso Varen, je to vak jenom jedno z desítky dalích jmen, které za léta pouil. Otec s ním kdysi bojoval. Je v podstatě otcovým protějkem u nepřítele, protoe je nesmíme mocný a lstivý mág. Je ílený, ale není hlupák. Je neuvěřitelně nebezpečný a je skutečným jádrem veho zla za Kaparovou ctiádostí.”

Caleb důrazně pronesl: Magnus nepřehání, Speare. Ten mu je vtělením zla.”

Magnus dodal: Tolik bys měl vědět. My, kdo slouíme mým rodičům a ostatním, kteří nás vedou, nedosáhneme za svého ivota vítězství, nedojde k tomu ani za ivotů dětí naich dětí.

Bojujeme, protoe musíme. Zlo má výhodu, protoe mu slouí chaos a zmatek. Můe ničit a kazit, zatímco my musíme chránit a budovat. Ná úkol je těí.”

Nakor nám s Magnusem kdysi řekl, e ze své podstaty je zlo ílené, a jestli si vzpomene na zničení své vesnice, tak musí souhlasit,” přidal se Caleb.

Spear kývl. To, e Kapar zničil můj lid jen kvůli své ohavné ctiádosti… to je opravdu ílené.”

Take k věci,” vloil se do hovoru opět Magnus. Zlo nikdy úplně neporazíme, ale snaíme se ho zastavit, zachránit před jeho silami, je jsi jako chlapec poznal, tolik nevinných, kolik to jen půjde. Proto jsme se v radě dohodli, co je třeba udělat, ale kadý z nás hraje v tom, jak dosahujeme cílů, které jsme si vytyčili, jinou roli.”

Je tím cílem zabít Kapara?” ujioval se Spear. Moná,” připustil Caleb. Téměř jistě, nakonec, ale zrovna teď musíme hrát o čas a pokusit se zarazit Leso Varena. Kdy se nám ho podaří nějak zničit, nai nepřátelé se vrátí zpět… o několik století.”

Teď mluví o věcech, které si neumím představit, Calebe. Já tu za několik století nebudu,” upozornil ho Spear.

To je zvyk, který získá od lidí s delí dobou ivota,” přiznal Magnus. Ne, Speare, nečekáme, e vechno pochopí, ale jestli si dokáe představit, e se jednoho dne stane otcem, tak to, co udělá dnes, zajistí tvým dětem bezpečnějí budoucnost.”

Spear chvíli mlčel. Své vlastní minulosti, tomu, kým býval, se natolik vzdálil a ztratil se v roli Speara Sokola, e u vůbec nedokázal myslet na nějaký osobní ivot, který by snad mohl jednoho dne vést, a na plození dětí. Pak si vzpomněl na ty opojné týdny s Alysandrou, kdy si představoval, e spolu budou navdycky. Ona moná hrála faleně - a u měla jakékoliv důvody - a on ji za to mohl nenávidět, ale jeho city byly skutečné: chtěl se oenit a být otcem. Konečně promluvil: Tohle chápu.”

Dobře,” pochválil ho Magnus. Promyslel sis u Kaparovu nabídku?”

Uvauju o ní. Určitě zajedu do Opardumu a poslechnu si, co mi nabízí, ale neumím si představit, e bych mu slouil.”

Dostal by ses blízko, Speare,” upozornil ho Caleb. Mohl bys naí věci hodně pomoct, kdyby ses připojil ke Kaparovi a dokázal získat přístup k Leso Varenovi.”

Jsem Orosini,” odtuil Spear. Moná vypadám jako gentleman z Roldemu nebo lechtic z království, ale pořád jsem Orosini.” Sáhl si na tvář. Moná nemám tetování, ale jsem Orosini.”

Caleb se na něj jen mlčky díval a čekal, a to dokončí. Magnus zvedl obočí, i kdy také mlčel.

Kdy sloím slib věrností Kaparovi, dodrím ho. Nedokáu dát falený slib. Není to moné. Nemůu slouit konkláve a zároveň Kaparovi. Je mi jasné, jak to dokáe Alysandra a ostatní, ale já ne.” Ztiil hlas.

Jsem moná poslední ze svého lidu, ale takové jsou nae způsoby a já je neopustím.”

V tom případě to nesmí udělat,” prohlásil Caleb. Kromě toho,” dodal Magnus, bude mít Kapar prostředky, jak zjistit, jestli někdo nepřísahá faleně. Leso Varen moná nedokáe číst mylenky jako takové, ale soudím, e pozná, jestli le.”

Co tedy,” zeptal se Speara Caleb, hodlá podniknout?” Řekl jsem Kaparovi, e přijedu do Opardumu, a vyřídím nějaké rodinné záleitosti.” A jaké rodinné záleitosti?” optal se Magnus. Spear s hlubokým povzdechem, jako kdyby ze sebe vypustil něco zmučeného a rozzlobeného, odpověděl: Pomstu.”

Mu přepadl dozadu a převrhl stůl. Lidé okolo se rozprchli, protoe se nikdo nechtěl zaplést s očividně rozzuřeným mladým muem, jen stál nad sténající hromádkou, s ní právě pratil o stůl.

Byl to irokoplecí mládenec, podle vzhledu asi dvacetiletý, hladce oholený, s jasnýma očima. Vlasy měl dlouhé, staené dozadu a spletené a na hlavě černý átek, jak to nosili piráti z Quegu. Očividně to vak pirát nebyl, protoe měl jezdecké holínky a dlouhý tenký meč, ne těký sekáč. Nicméně vypadal stejně hrozivě jako bukanýr vrhající se na loď a kadý mohl vidět, jak je navztekaný.

Podíval se na leícího mue, který si hřbetem ruky otřel ústa, a zeptal se: Kde je Krkavec?”

Mu se pohnul, jako by chtěl vstát, a Spear mu podkopl ruku, take znovu upadl. Kde je Krkavec?” zopakoval.

Spear zůstal v Roldemu a do slavnosti zimního slunovratu, a pak se vrátil ke Kendrickovi. Tam zůstal a znovu proíval radosti, jaké tam dříve poznal. Větinu času trávil s Leem v kuchyni, kde vařili nové pochoutky. Lea sice ohromil pokrok, jaký Spear udělal v otázkách stolování a vína, přesto s ním v kuchyni zacházel jako s hloupým děckem.

Kromě Lea, jeho eny, Gibbse a Kendricka byli v hostinci lidé Spearovi úplně neznámí. Meggie byla pryč, nikdo nevěděl, kam se poděla, a Gibbse překvapilo, kdy mu Spear pověděl, e Lela je v Krondoru. Spear byl taky smutný, protoe Lars se v zimě utopil v jezeře, kdy se pod ním prolomil led.

Poté se Spear vydal do Latagore a nael ho ve stejném stavu, v jakém bylo, kdy tam byl s Calebem na návtěvě, třebae mělo nového dominara, jednoho z Kaparových lokajů. Bylo tu víc stráí, ale jinak se lidé věnovali svým záleitostem, sluníčko svítilo a nic nenaznačovalo, e tu jsou ve hře temné síly.

Spear se nenápadně vyptával na nadcházející konflikt. Ve Vysokých Pustinách se u bojovalo, protoe Olasko se tam přesunul, avak tlupy oldnéřů, které se k takovým střetům obvykle sbíhaly, tentokrát kupodivu chyběly.

Mu na podlaze byl Zemos a byl ochotný za jistou cenu se Spearem promluvit, nebo předpokládal, e je to oldnéř hledající práci. Zemos byl podle několika hospodských jakýsi zprostředkovatel, který za správnou cenu mohl člověku najít místo u nějaké oldnéřské bandy. Jakmile se ale vynořilo Krkavcovo jméno, Zemos jako by zapomněl vechno, co věděl o oldnéřském povolání.

Spear se rozhodl, e mu trochu povzbudí pamě. Vidím, e pořád napadá lidi,” poznamenal hlas z konce baru. Spear se ohlédl přes rameno a uviděl tvář, je mu byla matně povědomá. Chvíli mu trvalo, ne mue poznal. John Creed,” řekl nakonec. Jenom kdy najednou zapomenou informace, za které jsem zaplatil.”

Zemos vyhrkl: Zlato ti vrátím. Myslel jsem, e jenom hledá místo.”

Creed přistoupil ke Spearovi. Odpus, ale nevzpomínám si na tvý jméno.”

Spear Sokol.”

Creedovi se v očích mihlo poznání. Kývl. S tímhle hlupákem se nikam nedostane.” Strčil do Zemose nohou. Vstávej.”

Kdy Zemos vstal, Creed zabručel: Vra tady mládenci jeho zlato a neslibuj, co nemůe dodret.”

Zlato bylo navráceno a Zemos vyběhl z hostince s rozraeným rtem. Creed se rozhlédl. Co kdybychom se trochu proli a nali si lepí krčmu?” Spear přikývl a následoval ho ven. Co se stalo s tím chlapíkem, se kterým jsi cestoval? S tím, co tě pratil idlí, aby mi zabráni tě zabít?” zeptal se Creed s úsměvem.

Proč?”

Protoe bych mu chtěl poděkovat. Dolo mi to teprve teď, ale ty jsi ten mládenec, co vloni vyhrál ve Dvoře mistrů, viď e jo?”

Spear kývl. Neuvědomil jsem si, e se takové zprávy dostanou a sem.”

Ale ano, můj mladý ampióne,” ujistil ho Creed. A tak si myslím, e tvůj přítel si zaslouí my poděkování, páč jestli jsi tak dobrej, mohl bys mě pěkně zrychlovat.”

Spear se zazubil. Od naeho prvního setkání do toho turnaje jsem hodně cvičil. Tenkrát bys mě nejspí rozpáral v první minutě.”

Rozhodně bych se o to pokusil, a to by byla koda. No, proč vlastně hledá tu svini Krkavce?”

Máme spolu nějaké účty,” zabručel Spear.

Nepochybně krvavé.”

Ano.”

Procházeli ulicí a Creed řekl: Povídá se, e táboří u Pobření Hlídky a připravuje se za pár týdnů vytáhnout na sever.”

Chce začít vypalovat orodonské vesnice,” prskl Spear. Toté udělal před několika lety s Orosinii.”

To bylo hnusný,” prohlásil Creed. Nevadí mi za old bojovat a rozhodně nemám problémy s tím, kdy mám rozpárat chlapa, co drí meč, ale zabíjet eny a děti není něco, Čeho bych se chtěl zúčastnit. Spousta mládenců na to pohlíí stejně, a tak Krkavec platí ze vech nejvíc. Ale děje se tu něco divnýho.”

A co?”

Zemos a ostatní, kteří se tě obvykle snaí dostat k nějakýmu oldnéřskými kapitánovi, aby získali provizi, nevedou obchody jako obvykle.”

Co tím myslí?” Dorazili k dalímu hostinci a Creed ukázal bradou, e by měli vstoupit.

Uvnitř byl klid, u stolů sedělo jen asi půl tuctu lidí zabraných do tichého hovoru. Jeden kývl Creedovi a ten pozdrav opětoval. Pak se se Spearem posadili ke stolu. Myslím tím, e najednou nikdo neví, kde je Krkavcův tábor, ani tábory pár dalích kumpanií, který vechny nejspí pracujou pro Olaska.”

Lidi vědí, e za tím vím je Kapar?”

Kdy zabíjí lidi za peníze, tak chce vědět, kdo tě platí,” podotkl Creed. Krkavec za příslib podílu z kořisti nedostane moc dobrých mečů. Ti horalové a rybáři nemají moc cenností, co by se daly ukrást. Krkavec musí mít záruky a chlapi musí vědět, odkud to zlato pochází, aby si mohli být jistý, e na konci taení svý sliby splní.” Odmlčel se a rozhlíel se kolem sebe. Faktem je,” pokračoval po chvíli, e některý mládenci doufají, e se ukáe druhá strana a začne verbovat.”

Druhá strana?”

Orodonové. Nejsou sice bohatí, ale mají zlato a dalí zboí.”

Spear dal znamení výčepnímu, aby jim přinesl dvě piva. Proč by se někdo stavěl útočícímu vojsku?”

To nebude vojsko,” vysvětloval Creed a předklonil se. Rozcuchané světle hnědé vlasy mu spadaly do očí, take vypadal nebezpečně. Budou to dvě, moná tři kumpanie. Budou útočit na vesnice po celým pobřeí, spolíhat na moment překvapení, e se tam dostanou a odvedou svou pinavou práci, ne se to roznese.”

Spear kývl. Přesně tak se to stalo, kdy vyhladili orosinské vesnice. Take kdy bude jedna vesnice na Krkavce a jeho mue připravená a zadrí je, celé taení se rozpadne?”

Správně. Jeden dobrý boj, a pokud vyhraje, Kapar bude muset svůj přístup k Orodonům upravit. Moná s níma začne vyjednávat, aby ho nechali na pokoji, a vytáhne do Vysokých Pustin. Vím, e nechce bojovat na dvou frontách - to nechce ádnej generál.”

Spár kývl. Co potřebuje, abys dal dohromady kumpanii?”

Já?” Creed se usmál. Já nejsem kapitán. Můu naverbovat chlapce, za týden ti jich seenu tak padesát, ale velet ne. Proč?”

Uvauju o tom, e to mohl být chytrý tah, dát dohromady kumpanii, vyjet na orodonskou hranici a zjistit, jestli bychom se nedohodli.”

My?”

Jistě. Hledám Krkavce, protoe si hodlám namotat jeho střeva na rozen, a stejně klidně se mu postavím v boji, jako ho vystopuju v lesích a vyhnu se jeho oldnérům.”

Mluví tady o pěkně tvrdým oříku, chlapče.”

Já vím, ale je to osobní záleitost.”

Tohle bude potřebovat,” prohlásil Creed, kdy jim hostinský přinesl pivo. Spear zaplatil a Creed pokračoval. Potřebuje dost zlata, abys zaplatil padesáti muům za tři měsíce, a u nabídne jakejkoliv bonus.”

To můu zařídit.”

Pak potřebuje zásoby, vozy - nejmíň dva - a mezky. Pokud dostane nějaký sapéry, bude tě to stát víc, ale zase uchrání pár ivotů a Krkavce a ostatním kumpaniím kapku znepříjemní přiměj útok.”

Pokračuj.”

Creed mluvil dál a Spear ho pozorně poslouchal. Celé odpoledne spřádali plány. Za soumraku jim hostinský přinesl večeři a oba mui rozmlouvali a dlouho do noci.

Kdy se rozednilo, zástup jezdců pomalu vjel do průsmyku. Creed se choulil pod těkým vlněným plátěm. Pozorujou nás, Speare,” podotkl.

Já vím. U poslední půl hodiny, co jsme přejeli ten hřeben.”

Latagore opustili před týdnem, čtyřicet ermířů a lučitníků, rota dvanácti sapérů, půl tuctu nosičů a dva vozy. Postupovali pomalu a Spear vysílal zvědy jen na krátké vzdálenosti, protoe cestou k Orodonům nechtěl působit moc hrozivě.

Na hranici mezi Latagore a zemí Orodonů se utábořili v malém hostinci a Spear tam získal spoustu informací o krajině na druhé straně hor. Dostat se na louku, kde spali včera, jím trvalo tři dny. Tábor zruili hodinu před východem slunce.

Jestli ten hostinský věděl, o čem mluví,” utrousil Creed, tak první vesnice je asi pět mil daleko.”

Blí, myslím,” usoudil Spear, Hlídky by tak daleko od domova nestavěli.”

Leda by čekali trable,” odtuil Creed.

Jeli dál a v podhůří se Spear cítil skoro jako doma. V dálce viděl opar, o něm věděl, e visí nad mořem, ale jinak mu terén bolestně připomínal rodné hory. O kus dál zahlédl kouř. Ohně na vaření,” zamumlal, obrátil se ke svým muům a sdělil jim: Utáboříte se tady, ne se vrátím, ale dávejte si pozor.”

Mui mručeli a udělali pár vtipů, ale on byl jejích kapitán a dobře je platil, take ho poslechli. Creed Speara přesvědčil, aby se ujal velení, jinak hrozily potíe. Mui, kteří bojovali bok po boku či proti sobě neradi přijímali rozkazy od sobě rovných, ale od mladého kapitána, očividně lechtice, to bylo něco jiného, zvlá kdy jim zaplatil předem.

Spár jel dál, pomalu, nechtěl, aby to vypadalo, e spěchá nebo je nervózní. Vycítil, e ho pozorují, a jak se přiblíil k orodonské vesnici, věděl, e nedaleko budou luky a meče.

Zahlédl palisádu. Brána byla zavřená. I kdy nahoře nikoho neviděl, věděl, e tam mui jsou, stejně jako jich muselo být plno v lesích za ním.

Dojel na dostřel luku od brány a sesedl.

Místo, aby promluvil, dřepl si, váhu přenesl hlavně na pravou nohu a levou trochu natáhl, aby udrel rovnováhu, podle zvyku svého lidu. A čekal.

Uběhla skoro hodina, ne se brána otevřela a ven vyel mu. Vypadal na něco kolem edesátky, vlasy měl edé, ale nesl se jako zdravý a silný člověk. Doel ke Spearovi a dřepl si stejně jako on. Neřekl nic.

Spear pomalu začal svým rodným jazykem: Chci vyjednávat s Orodony.”

Mluví jazykem Orosiniů,” podotkl mu se silným přízvukem. Tu řeč jsem neslyel, co jsem byl chlapec.” Jsem Orosini.” Mu se usmál. Nejsi. Nemá znamení.”

Jsem Spár stříbrného sokola z Kulaam, jako chlapec zvaný Kielianapuna. Mou vesnici zničili v můj jmenovací den, kdy jsem čekal na Shatana Higo na jmenovací vidinu. Ti, kteří zabili mé lidi, mě povaovali za mrtvého. Jsem poslední Orosini.”

Kdo jsou tví lidé?”

Jsem syn Losino volání za rozbřesku a epotu nočního větru, vnuk Smíchu v očích. Můj bratr byl Sluneční ruka a sestra se jmenovala Miliana. Vechny zabili a já jsem si přiel pro pomstu.”

Proč jsi sem přiel pro pomstu, Spáre stříbrného sokola?”

Přicházejí mui, kteří chtějí vypálit vai vesnici, zabít vae lidi a vá popel rozsypat do větrů. Stejní mui, co zničili Orosíme.”

Jmenuju se Jasquenel,” představil se starý náčelník. V naem jazyce to znamená Lamač skal. Pokud má něco proti naim nepřátelům, tak jsi přítel a jsi tu vítaný. Co ti ostatní, které jsi nechal

v horách?”

To jsou mí mui,” vysvětloval Spear. Poslouchají mě a budou bojovat vedle tvých válečníků. Na voze mám zbraně a přivedl jsem sapéry, protoe pokud útočníky zaeneme a vy budete varovat ostatní vesnice, pak můete své lidi zachránit.”

Stařec kývl a vstal. Smí vstoupit do vesnice. Polu mue, který mluví obecným jazykem, aby sem přivedl tvé mue. Dnes v noci budeme slavit a probereme, co je třeba udělat, a vetřelci přijdou.”

Spear taky vstal, napřáhl ruku a orodonský kapitán mu sevřel předloktí stejným způsobem, jakým se vítávali Orosiniové. Jasquenel pravil: Jsi vítaný, Spáre stříbrného sokola.”

Spear se usmál. Mezi svými jsem známý jako Spear Sokol. Nevědí, e jsem Orosini, a povaují mě za lechtice z Ostrovního království.”

Tak ti té budeme říkat Spear Sokol. Pojď. Půjdeme dovnitř a promluvíme s ostatními mui z vesnice.”

Spear starce následoval, koně vedl za sebou. Kdy proel palisádou, pocítil stesk. Tolik se to tu podobalo jeho domovu, a přesto tu bylo ve natolik jiné, aby věděl, e není doma.

Pro něj u nikdy domov existovat nebude.

19

Obrana

Spear čekal.

Jasquenel stál vedle něj na palisádě a pátral po prvních známkách vetřelců. Spear si po kdo ví pokolikáté opakoval vechny věci, které za posledních deset dní vykonali. Do okolních vesnic vyslali běce, odkud zase poslali dalí běce do vesnic dál na severu. Pokud by se Krkavec a jeho kumpanie probojovali přes jejich vesnici - Quealu - budou s nimi bojovat ve vech ostatních vesnicích, dokud je nezazenou na jih.

V těch deseti dnech ho postihovaly záchvaty smutku a stesku, protoe mu nic tolik nepřipomínalo domov jako Queala. Orodonové nebyli Orosiniové, ale bylo jasné, e kdysi byli blízkými příbuznými, protoe měli mnoho stejných zvyků. Byla tu známá dlouhá chýe, kde se mui scházeli k poradám, a kulatá chýe, kde pracovaly eny. aty a zvyky měli také podobné. Byly tu vak i rozdíly, a často mu právě ty nejvíc připomínaly, kolik ztratil.

Queala byla větí ne jeho vesnice, protoe v ní ilo třicet rodin, oproti tuctu v Kulaam. Byly tu čtyři společné budovy, dlouhá chýe muů, kulatá enská, společná kuchyně a lázeň. Uvnitř palisády stály mení chýe a volná zůstala jen náves.

Spear se zadíval na mýtinu před palisádou. Sapéři tu vykopali pasti a překryli je plátnem, pak přidali něco hlíny a vítr a trocha sněhu, který napadl předevčírem, je dokonale zakryly. Ze země nenápadně trčel klacek asi sto yardů napravo a padesát yardů před palisádou a na kraji mýtiny leel velký balvan. Od balvanu ke klacku a od klacku k bráně vedla bezpečná cesta, jinak člověk riskoval, e se nabodne na nějaký ostrý kůl.

Spear uvaoval o obraně vesnice a uvědomil si, e měl těstí. Na vesnici bylo moné zaútočit jen ze dvou stran. Na severu byl příkrý svah, na který se nemohlo vykrábat víc lidí naráz, a dva lučitníci to tu snadno ubrání, pokud by nějací útočníci byli tak hloupí a vydali se tudy. Na východě byla asi edesát stop hluboká str.

Sapéři sestavili dva mohutné praky. Speara tito mui fascinovali, jak dokázali odejít do lesa s několika prostými nástroji a provazy, několika hřebíky a kolíky, a tři dny nato se vrátili s působivými stroji.

Gaskle, jejich vůdce, tvrdil, e kdyby měli dobrého kováře, nějakou eleznou rudu a kovárnu, za týden by mu postavili sluný trébuchet, ale Spear usoudil, e velké praky budou stačit, protoe nejspí budou moci vystřelit jen jedenkrát, ne se Krkavec a jeho mui dají na ústup.

Spear viděl, e sapéři posílili palisádu pro případ, e by útočníci pouili dobývací beran. Nebylo pravděpodobné, e by si přivezli těký beran se stříkou, ale mohlo by je napadnou strčit pod kmen stromu dřevěná kolečka a beran spustit z kopce k bráně. Měl by se odrazit, pokud by po cestě nespadl do některé jámy. Spear byl spokojený, zřejmě udělali vechno, co se dalo.

A tak čekali. Předevčírem poslaly hlídky zprávu, e jiními prů-smyky projídí tlupa ozbrojených muů a shromaďují se na louce půl dne jízdy na jih. Spear se podíval na oblohu. Blíilo se poledne, take útok mohl přijít kadou chvíli. Podíval se na jiní hradbu. John Creed jeho pohled opětoval a kývl. V lese nebylo nic vidět.

Spear uvaoval. Nebyl odborník na strategii a taktiku, přečetl na toto téma jen pár knih, kdy studoval v Saladoru, a s válčením neměl praktické zkueností. Uměl zacházet s mečem při soubojích, ale nevěděl, jestli mu to poslouí na bitevním poli. Proto se spoléhal na Johna Creeda a jeho zkuenosti. V kumpanii nebyly ádné hodnosti, ale vem bylo jasné, e Creed je neoficiální zástupce velitele.

V této chvíli se třicet muů kumpanie povalovalo ve dveřích nebo pod ochozem na hradbě a etřilo energii na boj. Spear poslal několik muů do dalích dvou vesnic na cestě s nějakými sapéry, aby jim pomohli s obranou.

Podle toho, co se povídalo, mířily na sever dvě, moná tři kumpanie. Speara občas přepadl strach, e Krkavec a jeho banda napadnou jinou vesnici a Quealu přenechají druhé kumpanii, čím přijde o svou pomstu. Snail se to vyhnat z hlavy a spokojit se s tím, co mu osud přinese. Tak nebo tak uchrání Orodony osudu Orosiniů. Nakonec si Krkavce a ty, kdo ublíili jeho lidem, najde - jestli ne v přítí bitvě, tedy v nějaké jiné.

Znamení,” ozval se Jasquenel.

Spear se podíval, kam stařec ukazuje, a zahlédl odraz slunce ze zrcátka. Čekal a počítal, a kdy se signál začal opakovat, poznamenal: Jiním průsmykem se blíí dvě stě jezdců.” Rychle počítal. Necelá hodina. Creede!” křikl.

Ano, kapitáne?”

Od jihu přichází dvě stě jezdců.”

Creed mávl rukou, věděl, e to slyela celá vesnice. Jsme připravení.”

Spear kývl. Byli připravení. Orodontí válečníci se stavěli na palisádu, kadý s vlastní zbraní a novým mečem a lukem, které Spear přivezl. Jak Spear odhadoval, Orodonové, stejně jako jeho lidé, měli sbírku zbraní od těch, je byly uitečné k lovu, po ty, co nebyly k ničemu. Meče byly rodinným pokladem, předávaným z otce na syna s doprovodnou historkou, jak se na něm objevil kadý vrub. Byly obtěkané ctí a po prvním úderu se zlomí.

I kdy měli Orodonové dobré lovecké luky, válečné byly lepí. Mui z Quealy nebyli hloupí. Odhodili své krátké luky a přijali nové, kompozitní zvratné luky, které Spear koupil v Roldemu od jednoho keshanského kupce. Poprvé jednu z těchto zbraní viděl u Rondara, protoe to byla oblíbená zbraň Ashuntů pro střelbu za jízdy. Byly sloené z kosti a dřeva a oetřené, aby se ohýbaly jedním směrem, nače se prohnuly na obrácenou stranu. Luky byly krátké a měly překvapivě velký tah. V rukou silného lučit-níka dokázal takový luk prostřelit lehčí zbroj jako kue. A Sper přivezl i kue. Byla jimi vyzbrojená desítka orodonských en. Kdyby byla proraena brána a jezdci vjeli do vesnice, z kadé chýe, kolem ní projedou, se na ně sesypou ipky.

Starí děti byly také vyzbrojené. Kadé dítě starí deseti let mělo nějakou krátkou čepel a těm nejstarím navíc ukázali, jak natáhnout a nabít kui a vystřelit z ní. Spearovi stačilo u prvního táborového ohně hned první noc vysvětlit, co se stalo se enami a dětmi jeho kmene, aby mue přesvědčil, e mají odloit tradiční ukrývání rodin v kulaté chýi. Orodontí mui byli milující manelé a otcové. Rychle svým enám a dětem pomohli připravit se k boji.

Creed přeel přes vesnici a připojil se ke Spearovi. Ké bys mě nechal vzít půl tuctu mládenců do lesa, kapitáne.”

Já vím, a kdybych neposlal mue do okolních vesnic, nechal bych tě.”

Zlomí je to, kdy jim nakopem prdel ve chvíli, kdy budou chtít ustoupit. Znám oldnéře, a i kdy je Krkavec vraednej maniak, některý jeho mládenci toho budou chtít nechat Jestli to začne vypadat, e skončí vichni pod drnem. Ne vichni si myslí, e jsou nezranitelný.”

Můeme je zahnat odsud.”

No, řeknu to jetě jednou. Ty jámy je drí venku a nás vevnitř.” Ukázal na klacek označující bezpečnou cestu. My se musíme dostat tam a pak k tomu utru, a jestli jich do jam pár spadne, dojde jim to. Krkavec můe poslat tři lučitníky támhle ~” ukázal na místo v poměrném bezpečí mezi stromy, - aby nás tu udrel, ne se přeskupí. Jestli nezabijem aspoň polovinu jeho muů, začne oblíhání, a tomu parchantovi nebude trvat dlouho, aby si to uvědomil.” Náhle zavětřil. Kouř!”

Jasquenel se přidal: Ano! Kouř ze smůly!”

Chtějí to tu spálit,” pronesl Spear ponuře. Mou vesnici taky při útoku zapálili.” Otočil se a křikl orodonsky. Lučitníci! Nejdřív miřte na jezdce s pochodněmi!” Toté zopakoval pro své mue. Lučitníci na hradbách kývali na souhlas. Spear se obrátil ke Creedovi. Měl by ses vrátit na jiní hradbu. Určitě zaútočí z obou stran.”

Creed kývl a vrátil se na místo. Hlídka na jihozápadním rohu palisády zavolala: Mui v lese!” a náhle z lesa vyjeli jezdci a hnali se na mýtinu.

Miřte pořádně a neplýtvejte ípy!” zařval Creed. Spear se fascinovaně díval, jak jezdci cválají k první řadě pastí. Pátral mezi nimi, zda nezahlédne Krkavce nebo někoho, kdy by vypadal jako ti, kteří pobili jeho rodinu. Byli to vak jenom mui a jemu se stahovala hruď při pomylení, e někdo z těch, zodpovědných za smrt jeho lidí, by mohl vyváznout bez trestu. První jezdec se dostal k řadě pastí. Speara napadlo, zda není plátno s hlínou příli pevné, protoe kůň na ně dolápl a chvíli se nic nedělo. Potom se plátno a rám z větví pod ním propadly a kůň el k zemi. Jezdec i zvíře křičeli, jak se nabodli na pičaté kůly. Jezdci se pohybovali příli rychle, aby ti v druhé a třetí řadě stačili zastavit, ne také napadali do jam. Několika astlivcům se podařilo přímět koně, aby jámy přeskočili, a přistáli na pevné zemi yard dva za ní, jen aby po dvou krocích spadli do dalí pasti. Čtvrtá řada jezdců u zabrzdila a Spear křikl: Praky!” Dva chlapci, jim byla svěřena střelba z válečných strojů, trhli za ňůry, delí ramena sebou vihla a do vzduchu vyletěla hromada jako pěst velkých kamenů. Střely narazily do desítky jezdců, mnoho z nich srazily na zem a vechny zabily či zranily. Spear si to rychle přepočítal a usoudil, e asi třicet jezdců je vyřízeno, buď byli mrtvi, nebo příli váně ranění.

Jeho mui zatím neměli ani krábnutí. Věděl, e se to brzy změní. Pak uviděl Krkavce.

Vůdce marodérů se vynořil z lesa a volal na své mue, a se přeskupí. Ty nejblí k hradbě sloili lučitníci a kadého, kdo měl v ruce pochodeň, zasáhlo půl tuctu ípů dřív, ne ji mohl hodit. Ani se svým výjimečným zrakem Spear nerozeznal Krkavcovy rysy, ale uměl si představit, e je oldnéřský kapitán vzteky bez sebe Jak pořvával rozkazy na své vyděené mue. Čekali, e to bude snadný nájezd - vypálí a zničí ospalou vesnici, jen s několika oběmi na své straně - a náhle to vypadalo na útěk v prvních pěti minutách, kdy téměř čtvrtina jejich muů byla mrtvá či raněná.

Náhle Spear pochopil, e byl příli opatrný. Kdyby byl pustil Creeda a půl tuctu lučitníků do lesa za Krkavcovu pozici, salva ípů v této chvíli by je byla zahnala na útěk. Teď u by prchali, místo aby se řadili k dalímu útoku. Dolo mu, e Krkavec nehodlá nechat obránce klidně sedět. Určitě měl nějaký plán. Ve chvilce bylo slyet, jak jeho mui sekají stromy.

Co teď?” zavolal Spear na Creeda.

Myslím, e chce vyřídit ty jámy,” odpověděl Creed a ukázal na prostranství, kde byly vidět jámy s kůly.

Spear viděl, e se vichni drí na svých místech. Slezl po ebříku, přeběhl ves a připojil se ke Creedovi. S těmi lučitníky v lese jsi měl pravdu, take odteď budu mnohem pozorněji poslouchat vekeré tvoje návrhy.”

Jetě bych mohl pár chlapů dostat přes severní hradbu,” zamyslel se Creed, ale u je nepřekvapíme. Myslím, e nejlepí bude prostě sedět na zadku, dokud nebude jasný, co má schovaný v rukávě.”

Co bys na jeho místě udělal?”

Stáhl bych ocas mezí nohy a vrátil se přes ty hory na jihu, ale já nejsem vraednej maniak, co se neodváí zklamat svýho pána. Ne, já bych teď stavěl beranovy elvy, aby se mí mui dostali co nejblí k hradbě, a pak bych se pokusil zapálit palisádu. Buď shoří brána a já vrazím do vsi, nebo počkám, a obránci vylezou, a pobiju je pak.”

Jak vyřídíme ty elvy?”

Creed zaklel. Kdyby to bylo normální oblíhání, byly by vyrobený podle kníky. Jsou to velký krámy na kolech, s beranem schovaným pod střechou, a vevnitř je dost místa, aby to chlapy chránilo před ípy. Pak se musí dostat k bráně nebo k hradbě, aby ji mohli podkopat. My bychom na ně lili hořící olej nebo na ně házeli provazy a háky s navijákem, abychom je mohli převrátit…”

Jene tohle není hrad a oni nestavějí nic tak náročného. Co podle tebe udělají?”

Postaví nějaký krunýř, pod kterým můe běet desítka chlapů, s aby se dostali dost blízko k hradbě a mohli sem něco hodit. Jestli i mají správnej olej, mohli by spálit kus palisády a prorazit.”

Spear se podíval na chlapce stojící vedle praků. Dokáete je znovu nabít?” zavolal na ně.

Starí z chlapců nadeně kýval a křikl: Díval jsem se, jak to dělají!” Popadl dlouhou tyč, zasunul ji do výřezu a povolal si ostatní chlapce na pomoc.

Hoi stáhli rameno velkého praku do původní polohy. Jedna z en jim přiběhla na pomoc. Náhle praky připravovaly ke střelbě vechny eny a děti ze vsi.

Dejte tam vechno, co najdete, co by mohlo napáchat kody!” radil jim Spear. Creedovi řekl: Ké bych byl věděl, e budeme střílet víckrát. Nechal bych sem přinést víc kamení.”

Nemá cenu si teď lámat hlavu s tím, co se mohlo udělat,” podotkl Creed. Lepí dělat si starosti s tím, co udělá Krkavec.”

Tak kdy se pohne?”

Creed se na delí dobu zamyslel. Myslím, e počká do setmění. Pokud zaútočí potmě, ztratíme některý výhody, co máme teď. On můe přitáhnout rampy a naí lučitníci moná nebudou tak přesní. Moná tajné pole mení oddíl k východní hradbě a dostane přes ni pár chlapů, zatímco větina jeho muů bude buit nabránu.”

Ukázalo se, e měl Creed pravdu. Celé odpoledne slyeli obránci zvuky seker a kladiv, ádný útok vak nepřiel. A za soumraku, kdy se poslední paprsky odráely od mraků vysoko nad západním obzorem, zvuky ustaly. Vesničané jako by na dlouhé minuty zadrovali dech. Vánek ustil listím a ptáci cvrlikali, ale jinak bylo ticho. Pak se ozvalo tiché dunění a křupání větviček pod nohama muů a frkání koní. Vzápětí se z lesa vynořil dlouhý dřevěný most a za ním se objevila elva. Vypadala jako pramice s hranatými konci, asi dvacet stop dlouhá, a mui ji nesli tak, e li v řadě a elvu si dreli nad hlavou. Spear popadl luk, i kdy vzdálenost byla ve slábnoucím světle příli velká. Po chvíli se mui nesoucí elvu otočili jedním kratím koncem směrem k palisádě a zrychlili. Ti s dřevěným mostem se zařadili za ně.

Budou mít ípy nějaký dopad?” zeptal se Spear Creeda. Je to čerstvý dřevo, moc mokrý. Kdybychom měli nějakou naftu nebo olej, kterej by se na tom udrel a hořel by, tak moná, ale…” Pokrčil rameny. Nejspí bychom jim to trochu opálili, ale určitě to nechytne plamenem.”

Přes hradbu přelétl íp a zarazil se do země několik yardů před postupující elvou. Spear křikl: etřte ípy!” A obrátil se zpátky ke Creedovi.

Mám plán,” ohlásil.

To je dobře,” zabručel Creed. Vdycky jsem rád, kdy má kapitán plán. Pak je mnohem míň pravděpodobný, e mě zabi-jou.”

Vezmi pár muů a odstraňte z brány ty podpěry.”

Creed se zamračil. Ty chce, aby ji prorazili?”

V pravou chvílí.”

Creed kývl, otočil se a přivolal si skupinku muů stojící opodál. Za mnou!”

Rychle se pustili do rozebírání podpěr a trámů, které zajiovaly, e bude mnohem těí bránu prorazit. Spár se díval chvíli na mue spěně rozebírající podpěry a chvíli na elvu blíící se k bráně. Dorazila k první řadě jam a zastavila se. Mui vespod čekali, a ti za nimi přinesou most.

ípy!” křikl Spear.

Lučitníci zvedali luky vysoko k tmavnoucí obloze. Větina ípů nikoho nezasáhla, i kdy křik a jek naznačovaly, e pár muů bylo zraněno. Spear si ani nemyslel, e by se ípy uspěl, ale věděl, e Krkavec by pojal podezření, kdyby obránci neotravovali útočníky při přemosování prvního zákopu.

Krkavcovi mui supěli námahou, kdy běeli poloit most přes jámu. Mui pod elvou couvli a obrátili se, a byli u mostu, a pak ho rychle přeběhli. Kdy dorazili k druhému zákopu, otočili se zase bokem, aby co nejvíc kryli mue za sebou, a z lesa se vynořil druhý most.

Spear viděl, jak Krkavec ve slábnoucím světle své mue pobízí, třebae neslyel, co přesně říká. Uvnitř palisády zahořely pochodně a Spear svůj plán upravil. Zavolal si Jasquenelova syna, mladíka jménem Tansa.

Naskládejte kolem praků co nejvíc hořlavých věcí a buďte připravení je na mé znamení zapálit.” Mladík nezaváhal, hned i běel rozkaz předat. eny, děti a pár starích muů začali nosit osobní věci z různých chýí a skládali je u strojů. Creed ohlásil: Jsme hotoví!”

Zůstaňte tam,” nakázal mu Spear a spěchal dolů z ochozu. Chci, abyste udělali tohle. Vezmi si tucet svých muů a koně a dr je u východní hradby. Buďte připravení vyrazit. Ostatní mue postav támhle za tu budovu -” ukázal na první chýi napravo od brány, - aby je nebylo vidět, a brána spadne. Chci, aby si Krkavec myslel, e se pokouíme uprchnout, a modlím se, aby se přihnal jako blázen a neuvědomil si, e nečelí jenom bandě orodonských horalů.”

A co máme jako dělat?”

Já budu na hradbě s tolika Orodony, kolik jich se mnou půjde.”

Člověče, vdy uhoří.”

Ne, kdy se odtamtud dostanu včas.”

Creed pokrčil rameny. Tak jo. Jakej bude signál?”

Já vám ho nebudu moct dát. Bude tu příli velký randál. Řekni tomu, kdo je podle tebe nejlepí vůdce, aby prostě začal střílet z jiní hradby, jakmile bude větina Krkavcovy kumpanie uvnitř palisády, a pak zakřič na mue za tím domem, a na ně vletí zezadu. A to podle tebe bude vhodné, přijeď a obklíčíme je.”

Kapitáne, to je ílený. Máme jenom tucet chlapů a Krkavec jich má sto dvacet nebo víc.”

A na ně zaútočíme, bude to míň. A on neví, kolik jezdců my máme. Snate se dělat co největí kravál: v kouři toho moc neuvidí.”

Kouři?”

Spear ukázal na vesničany, skládající vechny hořlavé věci kolem praků.

Creed zakroutil hlavou. Někdo sem přijde vypálit vesnici do základů a ty to udělá za něj?”

Spear se zasmál, Tihle lidé si můou vesnici postavit znova, ale aspoň budou iví, aby mohli stavět.” Zamyslel se. Měl třicet oldnérů a pětadvacet dospělých orodonských válečníků plus pár chlapců, které bylo moné vyzbrojit, a asi třicet schopných en, je, kdy na to přijde, budou bojovat. Jestli se nám podaří sníit počet Krkavcových muů. pod sedmdesát, ne vyjede, budou počty vyrovnané.”

Bude to masakr,” varoval Creed.

Tihle lidé bojují o holý ivot, Johne. Za co bojují Krkavcovi chlapi?”

Za zlato, ale jsou to tvrdí, zkuení mui a…” Creed odevzdaně zavrtěl hlavou. Ty jsi kapitán a a se propadnu, jestli mám lepí plán, take to uděláme po tvým.”

Zavolání z hradby Spearovi prozradilo, e druhý most je poloený. Řekl: Vyber tucet nejlepích jezdců, Johne, a ké vás bohové provázejí.” Obrátil se, doběhl k ebříku a vylezl na hradbu, kde začal muům přikazovat, co mají udělat dál.

Vichni oldnéři odeli, někteří k jiní hradbě, ostatní se podle rozkazu přesunuli za chýi. Jasquenelovi Spear sdělil: Potřebuju chrabré mue, kteří tu zůstanou se mnou a budou na Krkavcovy mue střílet, jakmile se dostanou za bránu.”

Jestli chce, zůstanou tu vichni nai mui.”

Stačí mi jich deset,” prohlásil Spear. Pět najedno straně brány se mnou a pět dalích na druhé. Vyber nejlepí lovce. Ale aby si útočníci mysleli, e nás je na hradbách mnohem víc, a křičí a pobíhají sem a tam.”

Stane se.”

Ostatním řekni, a jdou k té chýi pod námi -” ukázal na budovu naproti té, za kterou Creed stavěl osmnáct oldnéřů, - a počkají za ní. A uvidí mue, co jsem přivedl, útočit zpoza té chýe naproti, zaútočte plnou silou. A enám vyřiď, e a zapálím ten oheň támhle -” mávl směrem k prakům, - a začnou ječet, jako by vradili jejich děti. A se zdá, e je vechno ztracené, ale a jsou vechny ozbrojené a připravené děti bránit.”

Budou, Spáre stříbrného sokola,” ujistil ho Jasquenel s úklonou. A se dnes v noci stane cokoliv, Orodonové budou zpívat tvé jméno, poslední Orosini.”

Spear mu stiskl ruku. Ké se na nás dnes dívají mí předkové a usmívají se.”

Ké se tak stane,” odvětil starý náčelník a el předat rozkazy.

Spear se podíval přes hradbu. elva u byla skoro u hradby. Ze dřeva trčely ípy jako dikobrazí ostny a dalí se nekodně odráely. Křikl: Schovejte si ípy!”

elva zůstala před bránou skoro půl hodiny. Spear si říkal, co tam asi dělají. Pak mui začali ustupovat. Kdy se podíval dolů, viděl, e u brány něco je, jene ve tmě nerozeznal, co to je. Spěchal dolů a proel vesnicí k čekajícímu Creedovi, jemu popsal, co viděl.

Kůe plný něčeho hnusnýho, co dobře hoří,” usoudil Creed. Jejich lučitníci se do nich budou trefovat zápalnýma ípama.”

Spear kývl. Díky. Hodně těstí.” Přeběhl zpátky a vylezl na hradbu ve chvíli, kdy lučitníci před Krkavcem a jeho kapitány začali zapalovat ípy. Spear napjal luk a zamířil. Kdy byli dost blízko, aby zasáhli bránu, tak byli dost blízko, aby se z nich stal cíl. Jakmile vyletěl první hořící íp, Spear vypustil vlastní. Jeden nepřátelský lučitník zaječel a Spear začal střílet do lučitníků, jak nejrychleji to lo. Pět Krkavcových střelců bylo raněno nebo zabito - nevěděl to jistě - ne vaky s olejem u brány zasáhlo dost ípů, aby je zapálily.

Jak Creed předpovídal, bylo to něco hnusného, ohavně páchnoucí olej, vydávající při hoření vysoký ár. Do vzduchu stoupal černý dým a Spear a ostatní na hradbách se začínali dusit, ale zůstali na místech. Spear jen mrkal, jak mu z kouře slzely oči, a čekal.

Brána hořela asi deset minut. Spear se krčil za palisádou. Slyel, jak trámy vrou, a valily se přes něj vlny horka. Věděl, e spoje, drící jednotlivé kůly pohromadě, brzy povolí a pak se brána rozpadne.

Po chvíli spadlo první poleno a brána byla otevřená. V dálce Spear slyel zavolání a pak dusot kopyt, jak se stovka jezdců hnala k prvnímu mostu.

Spear zvedl luk. Připravte se!” rozkázal a čekal, a bude první jezdec dost blízko.

20

Bitva

Spear namířil.

První jezdec sletěl ze sedla, jak měl jiný luČitník těstí. Spear vystřelil vzápětí a jeden z Krkavcových oldnéřů cestou z koně na zem zaječel.

Spear se zvedl a zakřičel na chlapce u praků. Palte!”

Hoi drící lana zatáhli a na nepřítele se snesla hromada kamenů, nádobí, rozbitého nábytku a dokonce i kotlíky.

Spalte je!”

Do hadrů namočených v oleji napadaly pochodně a ze strojů začal stoupat černý dým. Chlapci se rozbíhali na předem určená místa. Starí popadli luky, je tu pro ně zůstaly, a připravovali se sloit kadého jezdce, který se jim dostane na dostřel.

Spear se obrátil zpátky k útočníkům a začal střílet. Ne se zástup vřítil na náves, dostal jetě dalí dva. Z hořící brány stoupal dusivý kouř a nepřítele náhle ozářil oheň z praků.

Spear zavolal na enu dole: Řekni ostatním, a začnou ječet!”

Poslechla a vsí se okamitě rozlehl hrozný křik, eny vřískaly a kvílely, jako by jim před očima vradili jejich děti.

Jezdci, kteří projeli bránou, se zmateně rozhlíeli, na okamik byli vyvedení z míry. Slyeli křik, ale v dohledu nebyla jediná ena a neútočil na ně ádný mu. Místo toho je zasypávaly ípy z ochozu. Útočníci brzy ustupovali.

Sesednout!” rozkázal jeden mu, seskočil z koně a přikrčil se za ním.

Jsou nahoře na hradbách!” Ukázal.

Spear a ostatní stříleli, jak nejrychleji to lo, aby jezdce udreli při zemi. Spear orodonsky křikl: Zůstaňte tady a střílejte!”

Nevímaje si ebříku rovnou skočil na střechu jedné chýe, dalím skokem se dostal na kraj a vrhl se na nejbliího jezdce, který zůstal v sedle. Strhl ho, a jak se překulil, vytáhl meč. Jezdec u měl svůj v ruce a podařilo se mu ho udret, ale zemřel dřív, ne si uvědomil, kde jeho protivník stojí.

Spear se ocitl mezi stovkou muů, kteří se motali kolem a snaili se udret koně plaící se kvůli kouři, křiku umírajících a ípům, je neustále hvízdaly kolem. Nějaký íp občas zasáhl koně a ten se začal vzpínat a řičet, nače zpanikařila i zvířata okolo a snaila se uprchnout. Splaení koně strhli nejednoho jezdce na zem nebo ho odtáhli o kus dál.

Spear podbíhal pod krky koní a zabil kadého mue, který se mu dostal na dosah. Na zemi leelo est muů, mrtvých či umírajících, ne si jezdci uvědomili, e nepřítel se dostal mezi ně. Ve chvíli, kdy mui začali vykřikovat rozkazy, zaútočil John Creed.

Creedovi mui vyběhli zpoza chýe, kde se schovávali, a Jasquenel a jeho válečníci vzápětí zaútočili z opačné strany. Nájezdníci měli stále přesilu, ale panoval mezi nimi zmatek, kdeto Spearovy oddíly měly cíl.

Chvíli byl stav vyrovnaný, kdy mení počet obránců zadrel útočníky a Spear se mezi nimi pohyboval jako vtělená smrt a zabíjel hlava nehlava. Jeho protivníci ho zahlédli jen na chvilku, pak zmizel za nějakým vzpínajícím se koněm, jen aby se objevil o chvíli později a přeskočil tělo dalího mrtvého oldnéře.

Nepřítel se vak vzpamatoval, začal se organizovat a brzy byli Orodonové i Spearovi oldnéři odraeni. Spear křikl: Útočte dál!”, nejdřív orodonsky, pak pro oldnéře.

Koně pobíhali sem a tam mezi chýemi a prchali z brány a střet se začínal řeit sám. Spear se náhle ocitl v obklíčení esti muů a měl pocit, e smrt je nevyhnutelná.

Pak mue přímo před ním zasáhl do krku íp a dalí vedle něj vytřetil oči, kdy ho zezadu zasáhl Creedův meč. Spear se otočil a rozehnal se ví silou. Jednomu mui usekl hlavu a pokračoval v pohybu, a meč skončil v rameni druhého.

Konečně zaútočil tucet jezdců ze zadní části vesnice.

Nájezdníci uviděli, jak se z kouře vynořují jezdci, křičí a enou se na ně. Mnoho z nich se otočilo a začalo prchat. Následovali je dalí a brzy to byl hromadný ústup.

Nájezdníci, kteří mohli, nasedli na koně a hnali se přes mýtinu k lesu, ostatní prchali pěky. Mnoho z nich zabili lučitníci, ji zůstali na hradbách i přesto, e vedle nich hořela brána a vude se válel dusivý kouř.

Spear křikl: Stát!”

Orodonové i jeho jezdci se zastavili a Spear pokračoval: Nesmíme se poztrácet ve tmě! Mohli bychom přijít o vechno, co jsme získali.”

Orodonové začali jásat. Pak se pustili do haení, nosili vodu ze studny a mení ohně dusili pokrývkami, nebo na ně házeli hlínu.

Celou minutu se nadeně plácali po zádech a blahopřáli si. Vichni se radovali z vítězství, i kdy brzy po vesnici a pod hradbou najdou leet padlé kamarády. Spear u chtěl muům rozkázat, aby vyhledali raněné a mrtvé, kdy se z hradby ozval výkřik: Zastavili se!”

Spear spěchal k bráně, z ní zbyla kouřící hromada dohořívajících uhlíků, a zadíval se k lesu. Oheň za ním ho oslepoval, a tak mu trvalo celou minutu, ne ve tmě něco rozeznal.

Krkavec přeskupoval síly!

Spear nesměl váhat, Vichni do boje!” zařval. Vracejí se!” Několika zbývajícím lučitníkům přikázal: Zpátky na hradbu! Pečlivě si vybírejte cíle.”

Poloil Jasquenelovi ruku na rameno a pravil: Řekni starím dětem, a teď odvedou ty mení do lesa, ale eny a zůstanou a bojují, jestli můou.”

Ozval se Creed: Má lepí oči ne já. Já vidím jenom nějakej pohyb.”

Oheň za nimi ozařoval polovinu mýtiny a větina muů kolem Speara viděla jen pohybující se skvrny. Přicházejí,” sdělil jim. Větina jde pěky, ale myslím, e tam někde má tucet koní.” Zesílil hlas: Zůstaneme tady!”

No, já vdycky dával přednost boji na jednom místě před protahovanou válkou nebo oblíháním,” zabručel Creed a tiím hlasem se zeptal: Kolik jich je?”

Víc ne nás,” odpověděl Spear.

No, nebude to prvně.”

Spear spěchal ke zbytkům brány a mrkal, jak mu ze tiplavého kouře slzely oči. Znovu se zadíval do tmy.

Postavy začínaly získávat pevnějí obrysy a bylo vidět, e Krkavec své mue donutil k jakémus takémus pořádku. Postupovali ve třech řadách, asi dvacet muů vedle sebe, a první řada před sebou drela títy. Mui v druhé řadě dreli tyčové zbraně, vechny, co sehnali - halberdy na stahování jezdců z koní, otěpy, dokonce i dvě kopí.

Třetí řadu tvořili lučitníci.

Na mue na hradbě Spear zavolal: Nevímejte si těch vpředu. Jestli to půjde, zabijte lučitníky!”

Creed přimhouřil očí. Je připravený na útok kavalerie.”

Spear kývl. koda, e mu nemůeme poslouit. Neví, e nai kavalerii tvoří tucet chlapů, kteří teď stojí tady.”

Kolem proběhly dvě desítky dětí - starí nesly ty nejmení - za bránou zahnuly doleva a podél zdi zamířily do lesa.

Objevily se eny, mnoho z nich třímalo zbraně, které původně patřily Krkavcovým muům. Spear je poslal do chýi napravo a nalevo a řekl jim, a se zezadu vrhnou na lučitníky, a budou ve vesnici.

Mue přesunul dozadu k hořícím prakům, co nejblí to lo. Plameny pohasínaly, ale ze strojů stále stoupal silný ár. Budou jen siluety na pozadí ohně, kdeto Krkavcovi mui budou stát v jasném světle.

Útočníci dorazili k prvnímu mostu a mui z první řady se stavěli do dvojic a přebíhali na druhou stranu. títy dreli nad sebou, aby se chránili před ípy. Očekávané salvy ípů se nedostavily, protoe ti na hradbách čekali, a se na dostřel dostanou Krkavcovi lučitníci.

Připravit!” křikl Spear a první řada nájezdníků náhle zaútočila. Zůstat stát!”

Dvacet muů z první řady vrazilo do vesnice s mohutným bojovým pokřikem a propukl boj. Spear si přál, aby během výcviku v Saladoru strávil víc času bojem s protivníkem, jen má tít, protoe ačkoliv větinu ermířů v sále Dvora mistrů snadno zvládl, mu se títem byl tvrdí oříek.

Drnčení tětiv Spearovi prozradilo, e lučitníci na obou stranách mají plné ruce práce. Slyel křik a jek a usoudil, e Krkavcovi lučitníci střílejí do nepřátel na zemi a půl tuctu střelců na palisádě si nevímají. Doufal, e jeho vlastní mui počty nepřátelských lučitníků brzy sníí.

Spear sekal a bodal jako jetě nikdy a snail se chránit i ty kolem sebe, nejen uhájit holý ivot. Útočníci padali a stále je nahrazovali dalí.

Čas jako by se zpomalil, kdy se Spear oháněl mečem, zasazoval rány a odráel téměř bez přemýlení, jako správný ermír. Částí mysli se snail vnímat chaos okolo, ale prostě se nedokázal vyznat v tom, co se děje.

Jeden velký oldnéř s jizvou zařval vzteky a vrhl se na něj. Pratil ho do obličeje títem a Spear přepadl dozadu a ucítil bolest v zádech. Kdy se překulil, uvědomil si, e spadl na řeřavý kus dřeva a spálil se na levé lopatce. Vyskočil, meč připravený, a viděl, e oldnéř s jizvou leí na břie a John Creed mu vytahuje meč z boku.

Johne!” křikl Spear a oldnéř si dřepl a otočil se právě včas, aby se vyhnul dalímu výpadu.

Spear se protlačil mezi Creeda a jednoho orodonského válečníka a zabil mue, který Creeda málem překvapil.

Znovu začal vnímat hluk bitvy - řinčení kovu, chrčení, zoufalý a vzteklý křik, nadávky. Páchla tu krev, výkaly, moč, kouř a pot.

Pak se ílený zmatek zdvojnásobil, kdy ze skrýí vyběhly orodonské eny a pustily se do nepřátelských lučitníků ve chvíli, kdy vstoupili do vesnice.

Lučitníci museli odhodit luky a tasit meče a v té chvíli eny získaly výhodu. Neberouce v potaz to, e neumějí zacházet se zbraněmi, prostě se vrhly na lučitníky a půl tuctu jich ubodaly dýkami, noi, roní a vím, co jim přilo pod ruku. Jedna dokonce pouila kostěnou pletací jehlici, kterou oldnéři vrazila do oka a tak ho zabila. Vytrhla mu z prstů nů a skočila na dalího nepřítele.

Rovnováha se zvrátila. Spear couvl a na okamik uviděl celou scénu, jako by to byl obraz, který pozorně studoval. Přeili jetě čtyři orodontí lučitníci a stříleli z hradby, přičem si pečlivě vybírali cíle na kraji. Jádro Krkavcových muů kolísalo. Vpředu je zastavili Spearovi mui a vzadu se po nich vrhaly eny. Vesničané měli poprvé výhodu větího počtu. Za tím Spear zahlédl něco, co mu vyrazilo dech. Dva z chlapců, odeslaných s mladími dětmi do lesa, se vrátili, klidně popadli luky, které lučitníci odhodili, a nyní stříleli do zad muů zápolících se enami.

Spear vycítil, e tohle je chvíle, na ni čekal: Útok!” zařval a skočil do pranice.

Sekl doleva a doprava a zabil dva mue. Náhle se nájezdníci snaili uprchnout.

Zabijte je vechny .’”řval Spear jak proto, aby jim nahnal strach, tak proto, e vypustil vechen vztek od chvíle, kdy tito mui povradili jeho lid.

Sekl dolů a usekl ruku mui, chystajícímu se zaútočit na enu, která zápolila s jiným nepřítelem. Mu chvíli okované stál, jak mu z ruky tryskala krev, pak ho zasáhl ok a bolest a on padl na kolena a svíral pahýl druhou rukou. Spear ho rychle sekl do vazu a mu se zhroutil jako mokrá hadrová panenka. Ve chvilce z něj vyprchal ivot.

Spear kopl zezadu do nohy dalího mue, jen k němu byl zády, a oldnéř klopýtl, čím ho donutil pustit tít. Jeden orodonský válečník toho vyuil a zabil ho.

Speara málem přemohli tři nepřátelé, kteří se náhle otočili a pustili se do něj naráz, take musel zoufale odrazit tři údery jdoucí těsně po sobě, ale pak mue nalevo al kdosi zezadu, mue napravo zasáhl íp do ramene a mue uprostřed Spear rychle vyřídil.

Proplétal se mezi bojujícími, zabil dalí dva mue, jednoho netrefil a na okamik se otočil. Začal se přesouvat nalevo, protoe se dostal moc dopředu a nepřítele měl za zády.

Koutkem oka zahlédl pohyb a obrátil se. Něco mu vybuchlo v obličeji a svět se změnil v záblesk lutého a pak rudého světla. Poté ve potemnělo.

Spearovi se vrátilo vědomí, kdy na něj někdo chrstl vodu. Zamrkal. Nad ním klečel John Creed s naběračkou v ruce. Zvuky boje nebyly slyet. Ozýval se křik a nějaký hluk, ale ádné řinčení zbraní, jek ani klení.

Co se stalo?” zeptal se Spear a pokouel se posadit. Z té námahy se mu zatočila hlava.

Opatrně,” vyhrkl Creed a jedna Orodonka Spearovi pomohla do sedu. Srazil tě chlap, co se zrovínka napřahoval na mě. Zasáhl tě naplocho, jinak bys teď seděl v síni Lims-Kragmy.”

Při zmínce o neastném bostvu Orodonka pronesla modlitbu, aby temnou bohyni uklidnila.

Jak dlouho jsem byl mimo?”

Jen pár minut,” uklidňoval ho Creed a pomohl mu vstát, Pomalu.”

Spear kývl a poloil si ruku na čelo. Cítil rostoucí bouli a její velikost mu prozradila, e má vskutku těstí, e jetě dýchá. Lepí je mít těstí, ne být dobrý,” zamumlal, jak si po měsících vzpomněl na Paska. Rozhlédl se.

Skončilo to?”

Tentokrát utekli doopravdy. Větina těch, co jsou tady, odhodila zbraně a prosila o milost. Zbytek prorazil bránou a zastřelili je lučitníci. Pár se jich dostalo do lesa.”

A Krkavec?”

Podle mě ujídí na jih, jak rychle ho nese kůň.”

Spear se rozhlíel a začínal vnímat podrobnosti. Desítka nepřátel klečela, ruce svázané za zády. Mrtvé útočníky odnáeli k bráně a rovnali je jako sáhové dříví.

Několik en plakalo, jak mezi mrtvými naly manely, a nejeden mu plakal pro mrtvou enu.

Uctivě k nim doel Jasquenel. Zachránil jsi můj lid, Spáre střírného sokola.”

Mluvil orodonsky, aby mu John Creed nerozuměl, i kdy z jeho hlasu vycítil vděk.

Pomohl jsem pomstít svůj lid,” odvětil Spear orosinsky a obecným jazykem dodal: Potřebuju koně.”

Stane se,” slíbil Jasquenel a zavolal na jednoho z chlapců, aby Spearovi přivedl koně.

Co chce dělat?” zeptal se Creed.

Pojedu za Krkavcem,” procedil Spear mezi zuby.

Zhloupl jsi po ty ráně do hlavy. Je noc a on bude mít půl hodiny náskok, ne se odsud vyhrabe. Nejspí s sebou má taky pár chlapů.”

Spear kývl. Já vím. Ale vystopuju ho.” Vystopuje ho? V noci a v horách?”

Jasquenel se podíval na Creeda. Jestli říká, e ho vystopuje, tak ho vystopuje.”

Neměl bych jet s tebou?” zeptal se Creed.

Ne. Jenom bys mě zpomaloval.” Spear Creedovi poloil ruku na rameno. Děkuju ti za vechno, Johne, bez tvých rad bych těmto lidem nedokázal pomoct.”

Nemá zač, Speare. Můe z tebe být skvělej kapitán. Jestli se někdy rozhodne, e bys zas potřeboval kumpanii, dej mí vědět.

S muem, který se nebojí jet v čele, jsem ochotnej slouit kdykoliv.”

Moje oldnéřské dny skončily. Tohle byla jednorázová záleitost. Na voze s bagáí najde pytel zlaáků. Rozděl je mezi mue, jak bude povaovat za vhodné, a něco si nechej pro sebe. Hrej kapitána tak dlouho, abys chlapce dostal zpátky do Latagore, ano?”

To zvládnu.” Creed ukázal na zajatce. Co uděláme s nima?”

Co se obvykle dělá, kdy se oldnéři protivníka vzdají?”

Pokud je to na nás, tak je pustíme, pokud slíbí, e u proti nám nebudou bojovat, ale obvykle to záleí na zaměstnavateli,”

Spear se obrátil na Jasquenela. Tito mui zabili mé lidi. Spálili by vae domy a bez lítosti povradili eny a děti. Rozhodni ty.” Jasquenel neváhal, podíval se na válečníky, kteří zajatce hlídali, a řekl: Zabijte je.”

Ne se některý ze zajatců mohl pokusit vstát, kadému podřízli hrdlo. Jasquenel se podíval na Creeda a Speara a prohlásil; Je to spravedlivé. Dostali takovou milost, jakou rozdávali.”

Creed se tvářil nejistě, ale kývl. Tady nemá Krkavce nikdo v lásce, ale některým hochům se to nebude líbit. Za svítání bychom měli vyrazit na jih.”

Objevil se poadovaný kůň a Spear řekl: Potřebuju měch s vodou.”

Jedna ena odběhla do chýe a vrátila se s plným měchem.

Taky Spearovi podala raneček. Jídlo na pronásledování.”

Spear kývl. Vzal si zbraně - meč a luk - a získal i toulec plný ípů. Zamával, pobídl koně a vyjel z brány do noci.

21

tvanice

Spear se zastavil.

Hnal koně nocí a popřál mu jen krátkou přestávku. Od odjezdu z Quealy třikrát sesedl, aby se ujistil, e neztratil Krkavcovu stopu.

Jak tuil, Krkavec zvolil rychlost místo utajení a drel se hlavní stezky na jih, vedoucí nejkratí cestou do Pobření Hlídky. Spear se podíval na východ, kde rychle vycházející slunce měnilo barvu oblohy do ocelově edé a věděl, e ve chvilce začne svítat. Usoudil, e Krkavec se někde utáboří a postaví hlídky, aby si odpočinul, ne bude pokračovat v cestě, nejspí kolem poledne. Aspoň to by udělal Spear, kdyby si myslel, e ho nikdo nepronásleduje.

Rozhodl se, e si taky na chvíli odpočine. Pak hodlal pomalu pokračovat v cestě a dávat pozor na hlídky. Nael si travnatý palouk asi dvě stě yardů naíř a dvakrát víc nadél, odsedlal koně a přikolíkoval ho na místě, kde měl dost místa, aby se napásl. Sedlo pouil místo poltáře a lehl si.

Podíval se, kde je slunce, zavřel oči a vyčerpaně usnul.

O dvě hodiny později, jak chtěl, se probudil. Slunce na tuto roční dobu nečekaně hřálo. Spear cítil, jak z něj vzduch vysává vlhkost dřív, ne se stačil zpotit. Celé dny bude horko a sucho, pokud se tyto hory podobaly jeho domovině.

Nasedlal koně a vydal se dál. Po nějaké době nael potůček a nechal koně se napít. Sám si doplnil měch, ne pokračoval v cestě. O půl hodiny později ucítil kouř.

Sesedl, přivázal koně a dál el pěky. Procházel lesem jen pár yardů od stezky, co bylo pomalé, ale věděl, e tak je mnohem méně pravděpodobné, e ho zamýlená kořist zahlédne.

Rychle a tie se proplétal mezi stromy a kadých pár set stop se zastavoval a poslouchal. Kdy se zastavil počtvrté, ucítil koňský hnůj a zaslechl i koně, popocházející a okusující trávu.

Pomaloučku el dál a kadý opatrný krok ho přivedl blíe k nepříteli. Viděl, e v dálce stromy řídnou a usoudil, e tam bude palouk, kde Krká věc a přeiví nájezdníci odpočívají.

Postupoval opatrně od jednoho stromu k druhému, luk drel v levé ruce a íp tak, aby mohl okamitě vystřelit. Nervy měl napjaté k prasknutí, jak čekal, e nájezdníci kadou chvíli spustí poplach. Konečně uviděl koně uvázané v řadě kousek od lesa u malého potoka protékajícího mělkým údolíčkem. Kdy se přiblíil, koně zvedali hlavy, a tak se zastavil a čekal, dokud se zase nezačnou popásat.

Oheň dohořel, ale stále tu byl cítit kouř. U vyhaslého ohně leelo pět postav a páslo se tu est koní. Spear se rozhlíel, snail se najít hlídku.

Přikradl se na kraj lesa, kde ho skrývaly silné kmeny. Zahlédl pohyb na místě, kde do údolíčka ústila stezka, a ztuhl.

Někdo stál tak blízko u stromu, e byl ve stínu větví téměř neviditelný. Spear věděl, e musí být unavený, protoe jinak by byl mue zahlédl o hodnou chvíli dříve. Zhluboka se nadechl a kradl se dál.

Hlídka sledovala stezku a stála zády ke Spearovi. Spear se ohlédl na tábor a viděl, e ostatní leí dál.

Zváil své monosti. Mohl by hlídku zabít, ale dokáe to potichu? Pomalu nasadil íp a natáhl tětivu. Hlídka se opírala o strom a Spear vyčkával.

Kdy se mu na strái protáhl, Spear vystřelil. íp mue zasáhl do týla a on se bez hlesu zhroutil. Dopadl vak dost hlasitě, aby se jeden z koní polekal a zařehtal. Jakmile se k nim dostal pach krve, ostatní koně se také podívali směrem, kde mrtvý leel.

Dva oldnéři měli lehké spaní: ve chvilce byli na nohou, zbraně připravené. Garthe!” zavolal jeden. Co se děje?”

Spear usoudil, e volá mue, jeho právě zabil, a proto se stáhl hlouběji do lesa. Jakmile ztratil tábor z dohledu, uslyel mue křičet: Krkavče!”

Spear spěchal lesem a poprvé jasně uslyel Krkavcův hlas. Rozestupte se! Najděte ho!”

Spear věděl, e nemůe zůstat a bojovat. Byl příli unavený, nemyslelo mu to jasně. Nechal si ujít příleitost zabít první dva, kteří se probudili, a moná vyřídit dalí tři, ne se stačili skrýt. Udělal chybu a ta by ho mohla stát ivot.

Slyel za sebou pohyb a poznal, e alespoň jeden oldnéř umí stopovat. Uviděl ze země vyčnívat skálu, táhnoucí se na sto yardů, ne začala být příli vysoká, aby se na ni dalo plhat, a skočil na ni. Jako kdyby el po visutém laně, spěchal po skále k místu, kde začala být neschůdná, a tam seskočil na opačnou stranu a schoval se.

Připravil si dalí íp a čekal.

Ten, kdo ho stopoval, byl dobrý, jak musel po chvíli přiznat. Neslyel nic a neviděl nic. Čekal dál.

Po několika minutách se něco změnilo. Bylo těké přesně říci co, ale jednu chvíli se zvuky lesa - stěí slyitelný vítr ustící ve větvích, padající listí a jehličí - změnily.

Spear věděl, e nemusí vědět přesně, co tu změnu způsobilo, jenom to, e není sám. Krčil se za skálou a větřil, hledal stíny, které tu předtím nebyly, a snail se zaslechnout něco, co by mu prozradilo, kde jsou pronásledovatelé.

Čas se vtekl a Spear věděl, e ten, kdo je za ním, hraje stejnou hru a čeká, a chybu udělá on.

Ozval se slabounký zvuk, tiché křupnutí, a Spear vyskočil a otočil se. Na okamíček nepřítele zaměřil.

Čas jako by se zastavil, ne Spear přiměl prsty, aby vypustily íp. V té chvíli dokázal vnímat podrobnosti, jaké by si před chvílí ani neuměl představit. Mu měl černé vlasy, zapráené, jak se někde převalil po zemi, moná jak se bál, e poté, co Spear zabil hlídku, vystřelí znovu. Ple měl tmavou, asi po keshanských předcích, protoe oči měl skoro černé. V očích se mu mihlo pochopení: směs strachu a odevzdanosti, kdy Spear vypustil svůj íp. Začal se pohybovat, jako by chtěl vykřiknout nebo uhnout, ale a hodlal udělat cokoliv, nedokončil to, protoe ho íp zasáhl do hrdla.

Ohromeně vykulil oči a pak se mu z nich vytratilo světlo, jak se zhroutil někam mimo Spearovo zorné pole.

Spear přelezl skálu a rychle mue prohlédl. Měl u sebe jenom zbraně. Spear si nechal svůj luk, ale vzal si od stopaře jeho ípy.

Rozhlédl se Jestli tu někde není dalí nepřítel, ale neviděl ani neslyel nic.

Nechal mrtvého na pospas mrchoroutům a spěchal pryč. Zbývali čtyři.

Spear spal. Nael si místečko, které vytvořil potok, a tam uvázal koně. Musela by to být hrozná smůla nebo by nepřítel musel mít vynikajícího stopaře, aby ho nael. Spear spí věřil ve své těstí: byl si jistý, e zabil jejich něj lepího stopaře.

Kromě toho tuil, e Krkavec počká jen hodinku, nejvý dvě, ne sebere své zbývající tři společníky a uprchne na jih. Podle toho, co kapitán nájezdníků věděl, Spear byl předsunutý zvěd a za ním se mohly hnát dvě desítky orodonských válečníků.

Přehrabal se v ranečku s jídlem, který v noci dostal, a nael tvrdý sýr, skoro stejně tvrdý chleba a suené ovoce. Bylo to výivné, ale bez chuti. A zabije Krkavce, můe omdlít hladem.

Schoulil se pod skalní převis a nevímal si zimy a vlhka. Rozhodl se, e si pár minut odpočine. Zdálo se mu, e je znovu na vrcholku hory Shatana Higo, čeká na svou vidinu a těí se na nadcházející obřad dospělosti. Kdy se probudil, vstal a byl připraven znovu se pustit do pronásledováni, třebae byl stále k smrti utahaný. Chlad mu pronikl do kloubů a on se musel chvíli rozcvičovat, aby se trochu zahřál. Odhadoval, e do soumraku mu zbývají necelé dvě hodiny a věděl, e musel spát nejméně tři.

Poskytl Krkavci náskok, byl si vak jistý, e to zvládne. Nájezdníkům bude trvat jetě aspoň tři dny rychlé jízdy, ne se dostanou z hor na planinu a na silnici do Pobření Hlídky. Spear věděl, e jestli cestou najde potravu a udrí si sílu, dostane je dřív, ne dorazí k městu.

A pokud bude muset vstoupit do města a pátrat po nich tam, udělá to.

Spear nasedlal svého unaveného koně a jel podél potoka, a nael místo, kde mohl vyjet nahoru a vydat se přes palouk k cestě. Na cestě zahnul na jih a pokračoval pomalým krokem. Věděl, kde byl poslední Krkavcův tábor a byl si téměř jistý, e tam u Krkavec nebude, take zatím nebylo nutné spěchat. Chvíli nechal koně jít krokem, aby se zahřál, a pak ho pobídl do lehkého klusu.

Přiblíil se ke Krkavcovu táboru, zavedl koně mezi stromy a sesedl. I kdy by ho dost okovalo, kdyby tam Krkavec zůstal, řekl si, zeje lepí být okovaný, ne mrtvý.

Rychle doel k místu, kde zabil hlídku, a nael mue leet tam, kde ho nechal. Klekl si k němu, ale neviděl nic, co by ukazovalo na jeho totonost. Dalí neznámý voják těstěny najatý, aby zabíjel za peníze. Spear se podíval, jestli by nemohl něco potřebovat, a nael jen dýku za pasem. Měec mu odřízli - k čemu by také bylo zlato mrtvému?

Spear vyel na palouk a rozhlíel se kolem. Táborový oheň byl tam, kde si pamatoval, ale jinak tu nic jiného nezůstalo. Vzali s sebou i koně mrtvých, co bylo logické. Krkavec by neriskoval, e ho chytí jen kvůli tomu, e mu zchromne kůň.

Spear se podíval na stopy. Ani se nenamáhali zakrýt, kam jedou: zpátky na jih.

Spear se rychle vrátil ke svému koni, nasedl a opět se pustil do pronásledování.

Den končil a zvuky se měnily jako vdycky, kdy denní obyvatelé hor dělali místo nočním. Spear věděl, e v této chvíli se oba světy překrývají, jak se noční lovci občas probudili dřív a lovili denní tvory, kteří si příli pozdě začali hledat bezpečné útočitě.

Spear sledoval stopy a snail se předvídat, co udělá Krkavec teď. Pochyboval, e poté, co ho překvapili a on přiel o dva mue, bude natolik neopatrný, aby se utábořil na otevřeném prostranství a postavil jen jednu hlídku. Bude někde zalezlý - v jeskyni nebo pod skalním převisem - nezapálí oheň a neustále bude mít na strái dva mue.

Za soumraku Spear znovu nael jejich stopu a sledoval ji a do tmy. Nael si co nejpohodlnějí místo, kde přečká noc, a věděl, e Krkavecje na tom stejně jako on.

Probudil se chvíli před východem slunce a snail se zahřát tím, e hýbal rukama a nohama. Věděl, e ho přemáhá únava a hlad. Co odjel z vesnice, neviděl nic k jídlu. Věděl, e větím nebezpečím ne hlad je nedostatek vody, a tak dopil, co mu zbylo v měchu, a vydal se hledat vodu.

Sledoval terén a zamířil dolů ze svahu, a se dostal k jednomu z mnoha potoků, je protékaly horami. K jeho radosti rostly na březích ostruiny a on se do nich s chutí pustil.

Větina plodů jetě nebyla zralá, ale stačilo několik, aby ho to povzbudilo a zahnalo na chvíli hlad. Hodinu sbíral ostruiny do ranečku.

By byl stále hladový, přece jen se s ostruinami a vodou cítil lépe, kdy se vydával za kořistí.

Dopoledne vycítil, e něco není v pořádku. Ze vzdálenosti mezi otisky kopyt poznal, e Krkavec a jeho mui nikam nespěchají. Jak se tak díval na stopy, cosi mu na nich vadilo.

Před půl hodinou projel kolem koňských koblíků a jetě nebyly suché, take musel být těsně za Krkavcem. Něco na stopách mu vak dělalo starosti.

Zastavil se a sesedl. Krkavec a jeho zbývající tři společníci s sebou vzali náhradní koně. Pak mu to dolo. Jeden kůň scházel! Rychle se ujistil, e měl pravdu. Ano, díval se na otisky kopyt pěti koní, ne esti. A jenom troje stopy byly dost hluboké, aby koně nesli jezdce.

Někdo se cestou vytratil.

Spear vyskočil na koně ve chvíli, kdy kolem něj proletěl íp. Lehl si koni na krk a křikem ho popohnal k běhu. Nechal ho vběhnout mezi stromy, pak se otočil a čekal.

A po něm vystřelil kdokoliv, nesledoval ho. Spear seděl klidně s rukou na koňském krku, j ak se snail udret unaveného a vyděeného koně v klidu. Vyčkával.

Čas se zpomalil. Bylo moné, e ten, kdo po něm střelil, se ne-zdrel, aby se přesvědčil, jestli skutečně napáchal nějaké kody, a místo toho se rovnou vydal za Krkavcem. Nebo by mohl být v lese na druhé straně cesty a čekat, jestli se Spear objeví.

Konečně Speara přestalo čekání bavit. Sklouzl z koně, přivázal ho ke keři a pokračoval rovnoběně s cestou. Postupoval k jihu a na nejuím místě, které nael, přeběhl na druhou stranu cesty a vydal se zpátky k severu. Pokud Krkavcův Člověk odjel k jihu, uviděl by jeho stopy, pokud ale stále čekal, a se Spear objeví, bude před ním.

Spear se tie kradl mezi stromy. Dával dobrý pozor, zda neuvidí nějaké stopy útočníkovy přítomnosti.

Pak ten mu zakalal. Spear strnul: zvuk se ozval jen kousek před ním. Spear věděl, e kýchnutí Či zakalání u zabilo nejednoho mue. Čekal a poslouchal, jestli se neozvou dalí zvuky, je by prozradily, kde se mu nachází.

Postupoval pomalu, nejdřív nohu zlehka poloil na zem a opatrně na ni přesunul váhu, ne udělal druhý krok. Nechtěl, aby ustění listí nebo praskání větviček prozradilo jeho přítomnost.

Pak něco ucítil. Vítr vál od severozápadu a Spear náhle ucítil muův pach. Nekoupal se nejméně týden a včera se musel ocitnout uprostřed veho toho kouře.

Spear poslouchal a díval se. Konečně toho mue uviděl.

Tiskl se ke stromu, dalí íp měl připravený, a sledoval stezku, jak se snail najít Speara. Spear usoudil, e mu dostal přikázáno nevracet se bez jeho hlavy.

Spear se k němu přiblioval obloukem, dokud neměl jasný výhled. Pak tie rozkázal: Odlo ten luk.”

Mu ztuhl. Neobrátil se, jen pootočil hlavu, aby koutkem oka dohlédl na Speara. Otevřel ruku a nechal luk spadnout na zem.

Otoč se, pomalu,” přikazoval Spear.

Mu‘poslechl, a stál zády ke stromu. Spear mu mířil ípem na prsa.

Kde je Krkavec?”

Na jihu, tak dvě míle, čeká, a mu tě přivedu, nebo a vjede do dalí pasti.”

Jak se jmenuje?”

Kiligore.”

Jak dlouho jezdí s Krkavcem?”

Deset let.”

Tětiva zadrnčela a náhle byl mu jménem Killgore pňbodnutý ke stromy. Vykulil oči a podíval se dolů, pak mu přepadla hlava dopředu a povolily mu svaly.

Deset let znamená, e jsi byl v mé vesnici, vrahu,” pronesl Spear tie.

Nechal Kíllgora přibodnutého ke stromu a spěchal si pro koně.

Teď zůstali jen tři a Spear věděl, e na něj čekají o dvě míle dál na silnici.

Spear zaklel. Byl to velký palouk a on okamitě pochopil, proč si ho Krkavec vybral. Byl příli velký, aby se Spear mohl schovat v lese a dostat někoho z ukrytu.

Krkavec a jeho dva zbývající jezdci seděli na koních uprostřed palouku, s rukama sloenýma na sedlových hrukách, a čekali.

Buď přijede jejich mu a oni budou pokračovat v cestě, nebo se objeví Spear a tím honička skončí, tak nebo tak. Spear zváil své moností. Mohl se skrývat v lese, dokud Krkavec čekání nevzdá a neodjede na jih, nebo se nevydá na sever, aby se podíval, co se stalo s Kiligorem. Ale měl jenom pytel ostruin a měch vody a byl nesmírně unavený. Čekáním jenom zeslábne.

Krkavec byl jistě také unavený, ale měl s sebou dalí dva mue.

Spear sice získal titul nejlepího ermíře světa, přinejmením do dalího turnaje ve Dvoře mistrů, ale oni na něj byli tři a budou bojovat za jízdy. Spear si nedělal iluze, e by byli ochotní sesednout a bojovat s ním jeden po druhém.

Zhluboka se nadechl. Byl čas to skončit.

Uchopil luk, jeden íp si dal mezi zuby a dalí do ruky. Pobídl koně, dre otěe jednou rukou, a vyjel na palouk.

oldnéři ho uviděli a klidně se chopili zbraní. Spear pocítil náhlý příval naděje. ádný z nich neměl luk.

Děkuje bohům za Rondara, e ho naučil jezdit, Spear vykřikl a pobídl koně do cvalu. Řítil se rovnou na tři mue a sledoval hlavně Krkavce, jen byl uprostřed.

Krkavec se nehýbal, jeho dva společníci vak ano. Pobídli koně a Speara objíděli, aby se musel k některému otočit zády. Spear pustil otěe a pevně koně svíral koleny.

Napnul luk a vypustil první íp. Jezdec po jeho pravici se sehnul, jak čekal, proto také mířil nízko. íp ho zasáhl do stehna kousek pod kyčlí. Mu zaječel a zhroutil se ze sedla. Rána ho nezabije, ale hned tak brzy se do boje nepustí.

Spear stočil koně nohou směrem od Krkavce a druhého mue a nasadil na tětivu dalí íp. Jezdec, jen ho objíděl zleva, se ocitl za ním a blíil se k němu.

Spear se stočil doprava a jeho kůň udělal kruh. Spear se otočil co nejdál, a byl čelem vzad. Kdy vypoutěl druhý íp, uviděl v očích druhého mue překvapení.

íp mue zasáhl ze strany krku tam, kde ho nechránila krouková koile. Jezdec přeletěl dozadu a spadl za svého koně. Nepochybně byl mrtvý dřív, ne dopadl na zem.

Krkavec zaútočil,

Kdy viděl, čeho je Spear schopný, nemohl si dovolit dát mu ancí poodjet a vzít si dalí íp. Nepochybně by zemřel, kdyby nedojel blí.

Spear odhodil luk a tasil meč. Na poslední chvíli se otočil. Krkavcův kůň vrazil do Spearova a málem ho shodil. Spearův kůň musel ustoupit do strany, aby se udrel na nohou.

Spear zvíře prudce otočil a sekl mečem do místa, kde doufal, e bude mít Krkavec hlavu. Zasáhl jen vzduch.

Uvědomil si svou chybu a pokouel se ránu stáhnout, el maličko se opozdil. Levým ramenem mu projela bolest, jak ho krábl Krkavcův meč.

Spear se zaklebil, ale zachoval si chladnou hlavu. Pobídl koně dál a odolal nutkání sevřít si rameno rukou. Místo toho zvedl meč nad hlavu, aby odrazil dalí Krkavcův výpad.

Spear zamrkal, aby dostal z oči slzy, a donutil se nevnímat bolest v rameni, protoe bylo jasné, e v sedle je Krkavec zkuenějí ermíř. Přesto erm byl erm a Spear věděl, e se jetě nikdy neocitl v důleitějím boj i.

Rondar ho učil, jak ovládat koně jen jednou rukou nebo úplně bez pouití rukou, pouze nohama, a tak se snail učinit z koně prodlouení vlastního těla a uvaovat tak, jako by koňovy nohy byly jeho vlastní.

Bolest v rameni nevnímal, třebae věděl, e jít Krkavcova rána o něco ní, byl by u mrtvý. Rána by byla přesekla lachy či by mu ruku úplně usekla a on by ve chvíli vykrvácel. Takhle se mu jen krev z povrchové rány vpíjela do koile na rameni, ale pokud tento souboj rychle ukončí, přeije to.

Spear otáčel koně, aby měl Krkavce po své pravici, kde bylo riziko, e ho znovu zraní do ji posekané ruky, nejmení. Krkavec vedl svého koně tak, aby druhé zvíře zatlačil dál nebo aby je dokonce přiměl shodit jezdce. Přesunul se vedle Speara a mladý mu poprvé od doby, kdy byla zničena Kulaam, uviděl svého nepřítele zblízka.

Kdysi úhledně zastřiený vous teď měl oldnéřský kapitán rozjeený a neučesaný a hranatou tvář strhanou. Jeho ple měla naedlý nádech a tmavé, zapadlé očí měl zarudlé a pod nima černé kruhy.

Přesto u něj byla vidět elezná vůle, je Spearovi prozradila, e Krkavec je nejnebezpečnějí mu, jakého kdy potkal. Bez elezné vůle se mu těko mohl stát velitelem bandy nelítostných oldnéřů jakou měl Krkavec. Spear věděl, e musí být taky odhodlaný. Nebylo důleité, jestli sám zůstane naivu, ale Krkavec musel zemřít. Musel zaplatit za to, co provedl Spearovu lidu.

Objíděli se a sekali do sebe, a ocel zvonila, ale ádný nemohl získat výhodu. Krkavec uměl lépe vést koně, jene zblízka byl Spear lepí ermíř.

Pokračovali v tom dlouhou dobu, sekali a kryli se, ani by některý získal výhodu. Krkavec se třikrát pokusil zaútočit, ale oba koně byli na pokraji vyčerpání, a potřetí Krkavec ustupoval se rámem na tváři. Po pravé straně obličeje mu crčela krev a Sper si viml něčeho jiného. Odhodlání bylo pryč! Náhle měl před sebou mue bojícího se smrti.

Spear zaútočil. Zařval z plných plic, zvedl se ve třmenech a vi sílou udeřil. Krkavci se léta ermování v sedle zúročila, protoe udělal něco, co Spear nečekal.

Místo aby se otočil, zvedl meč a ránu odrazil, Krkavec se předklonil, a visel ze sedla a drel se jen levou rukou, a sekl Spearovi po pravé noze.

Spear ucítil bolest, jak se mu čepel zaryla hluboko do lýtkového svalu, a noha se mu podlomila. On sám, jak byl uprostřed pohybu, sletěl po hlavě ze sedla.

Dopadl na rameno a pokusil se překulit, ale pád ho ochromil. Jeho unavený a splaený kůň odběhl a nechal Speara leet bez ochrany na zemi. oldnéřský kapitán otočil své zvíře a pobídl ho k dalímu útoku ve snaze Speara polapat.

Spear se překulil, kopytům se vyhnul a na poslední chvíli. Krkavcův meč ho těsně minul, protoe oldnéřský kapitán se dost nesklonil, aby mohl zasadit smrtící ránu.

Spear se zvedl, postavil se na zdravou nohu a byl připravený zase bojovat. Místo očekávaného útoku vak viděl, e Krkavec ujídí k jihu.

Vrah měl dost, utíkal a jeho unavený kůň se zmohl stěí na klus. Spear volal na svého koně, ale ten si ho nevímal a navíc byl příli daleko, aby se k němu se zraněnou nohou dostal. Spear si musel oetřit zranění, jinak by omdlel ze ztráty krve. U teď se mu točila hlava, jak se při pádu z koně pratil.

Zmocnilo se ho Černé zoufalství, kdy vtom jen o pár yardů dál uviděl svůj luk a toulec. Doskákal k nim po jedné noze a sebral luk. Vytáhl z toulce íp, nasadil ho na tětivu a napjal luk. Odhadl vítr a vystřelil.

Věděl, e bude mít jen tuhle jedinou příleitost.

íp zasáhl cíl. Zabodl se Krkavci mezi lopatky a prorazil koenou zbroj, ji měl na sobě.

Spear viděl, jak oldnéřský kapitán padá z koně. Padal úplně bezvládně, take se Spear ani nemusel jít podívat na tělo, aby věděl, e Krkavec je konečně mrtvý.

Podlomila se mu noha. Upadl, jako by ho opustily síly i vůle. Jeho kůň se nevzrueně popásal opodál. Za chvíli se k němu Spear pokusí dojít, ale nejdřív si musel trochu odpočinout. Jenom zůstane sedět, ne popadne dech. Potom si oetří nohu a rameno.

Jeho poslední mylenka, ne omdlel, byla, e to byla jeho nejastnějí rána v ivotě.

Probudil se a ucítil jídlo a kávu. Leel pod pokrývkou vedle vozu. Někdo mu obvázal rameno a nohu. Byla noc.

Kávu?”

Spear otočil hlavu a u ohně uviděl sedět Johna Creeda. Půl tuctu muů z jeho kumpanie se shromádilo kolem velkého táboráku o pár yardů dál.

Spear se zvedl na zdravé ruce a opřel se o kolo vozu. Díky,” řekl.

Creed mu podal hrnek, a kdy Spear usrkl hořkou tekutinu, prohodil: Jetě e jsme se tu objevili. Skoro jsi vykrvácel.”

Jak jste mě nali?”

Creed se zasmál. Nebylo to těký.” Podal Spearovi jetě teplý kus masa mezi dvěma chleby a Spear si uvědomil, e umírá hlady. Polykal maso s chlebem a Creed pokračoval: Nechal jsi za sebou vechny ty mrtvoly.” Ukázal k severu. Z vesnice jsme odjeli za svítání asi sedm hodin poty, co ses vydal za Krkavcem.” Pokrábal se na bradě. Faktem je, e jsem tě taky povaoval za mrtvýho, ale vedl sis dobře, Speare Sokole. Kdy jsem uviděl první tělo, s několika mládencema jsme si pospíili napřed, kdybys potřeboval pomoct. Nepotřeboval.” Znovu se zasmál. Rozhodně jsi to nepotřeboval.”

koda, es neviděl ten výraz na Krkavcově tváři, kdy jsem ho otočil. Umřel tuze překvapenej. Tvůj íp jím projel durch a on měl hlavu dole, jako by se koukal, co se mu to vyrazilo na prsou. Jestli chce něco slyet, ten parchant neměl smysl pro humor.” Vstal a ukázal o kus dál. Nali jsme tě támhle, měl jsi namále. Zail jsem tě a vůz a ostatní hoi sem dorazili přede dvěma hodinama. Do Pobření Hlídky se můe vízt na voze. Ta noha vypadá oklivě, ale jestli se ti nezanítí, bude v pořádku.”

Spear dojedl a zeptal se: Kde je druhý vůz?”

Nechal jsem ho ve vesnici. Nepotřebovali jsme dva a já si říkal, e ti nebude vadit, kdy ho dám Orodonům.”

Ne, ne vadí mi to.”

Zpívají o tobě nějaký písničky kolem ohně, Speare. Pro ty lidi jsi zatracenej hrdina.”

Spear nevěděl, co říci. Vzpomínal na svůj lid a říkal si, jaký by byl jeho ivot, kdyby skupina muů jako jeho oldnéři přijela do Kulaam deset dní předtím, ne se ukázala Krkavcova banda a mui z Olaska, Zavřel oči. Nejsem hrdina. Jenom jsem musel něco vyřídit.”

No, to jsi udělal, “podotkl Creed.

Děkuju ti, e ses o mně postaral, Johne.”

Má na to, aby z tebe byl skvělej kapitán, Speare. Jestli bude potřebovat mue, nebudu mít potíe je sehnat. Jsi spravedlivej, stará se o svý lidi a platí lip ne větina ostatních.”

Kdybych někdy potřeboval dobrou pravou ruku, Johne Creede, bude první, koho zavolám.” Spear odloil hrnek a poloil se. Klíily se mu oči a věděl, e potřebuje odpočívat.

Stačí zavolat a já přijdu,” prohlásil oldnéř s úsměvem, pak se zadíval do noci a zeptal se: Co teď?”

Spear se zadíval na hvězdy nad sebou. Odpočinek. Pak dalí práce.”

No,” usoudil Creed, práce můe aspoň pár dní počkat. Já vdycky říkám: odpočívej, kdy můe.”

Spear se zabalil do pokrývek a usínal. Vzpomínal na svou rodinu a doufal, e konečně nala klid.

Potom si vak vzpomněl na vévodu z Olaska a jeho kapitána Quentina Havrevulena. Ti dva se také musí připojit ke Krkavci, ne bude Spearova rodina moci opravdu odpočívat v pokoji.

A s těmito nepříjemnými mylenkami Spár stříbrného sokola upadl do hlubokého spánku beze snů.

Doslov

tír

Spear se napil vína.

Nakor řekl: To, co jsi udělal, účinkovalo, ale jen v omezeném rozsahu.”

Ne pro Orodony,” poukázal Spear.

Seděl v Fugově pracovně na Čarodějově ostrově. U stolu seděli jetě Magnus, Caleb a Robert. V krbu vesele plápolal oheň. Pug a Miranda byli pryč, podle Nakora za nějakým tajným posláním.

Spear se dostal do Pobření Hlídky, kde si zaplatil cestu lodí do Saladoru. Tam nael několik starých známých z dob, kdy tu byl s Calebem, a poslal zprávu Magnusovi, e tu věc na severu vyřídil.

Magnus se objevil a vzal Speara na ostrov stejně jako poprvé, kdy přenáel mladého chlapce od Kendricka na Pugovo panství. Spear si nejednou přál ten trik umět: z koní, lodí a kočárů se mu dělalo patně.

Nebyl na ostrově jetě ani den a události minulého měsíce mu u připadaly jako vzdálená vzpomínka. Rány měl vyléčené, i kdy rameno i nohu měl jetě ztuhlé, nicméně léčitelé na ostrově ho ujiovali, e to není trvalé, zůstanou mu pouze dalí dvě působivé jizvy do sbírky.

Nakor pokračoval: Vedl sis dobře, Spáre.”

Speare, prosím,” opravil ho. Zvykl jsem si myslet na sebe jako na Speara Sokola.”

Tedy Speare,” řekl Nakor.

Tu orodonskou vesnici jsi bránil velmi účinně na někoho, kdo nemá ádný formální vojenský výcvik,” ozval se Magnus. Vyuil jsi toho, co jsi měl, i kdy připoutím, e si nejsem úplně jistý, proč jsi spálil ty praky.”

Spear se narovnal. O tom jsem nikdy nemluvil.”

Magnus se pousmál. Ne, nemluvil. Pozoroval jsem tě.”

Kde?”

V Queale, z nedalekého kopce.”

Tys tam byl!” Spear se předklonil. Byl jsi tam a nepomohl jsi nám?” obvinil ho.

Promluvil Caleb: Nesměl, Speare.”

Je toho hodně, co jetě neví,” dodal Nakor. Ale tohle bys měl pochopit. Mág, o něm jsme mluvili - Leso Varen - nesmí zjistit, e jsme zapletení do věcí, které dělá. Kdyby se tam objevil mág Magnusových schopností a zničil Krkavce, okamitě by to zjistil. Nesmí zapomínat na Leso Varena.”

Spear kývl. Nelíbí se mi to, ale rozumím.”

Co nás přivádí zpátky k otázce, co teď?” zeptal se Nakor.

Pokud ode mě nechcete něco dalího, musím se rozhodnout, co s Kaparem Olaským.”

Tady není co rozhodovat,” prohlásil Nakor. Musí k němu vstoupit do sluby.”

Spear vykulil oči. To nesmím!”

Proč ne?” chtěl vědět Caleb. Matka u má v jeho slubách tu svou ťlady RowenuŤ. Dalí agent se bude hodit.”

Nedokáu poruit přísahu, take nemůu sloit ádnou přísahu, kterou bych nemohl do puntíku splnit.”

Nakor řekl: Tak to taky musí být.”

Nemůu slouit mui, jako je Kapar, i kdy máte nějaký plán, který podle vás zařídí, e mě ten jeho mág nepřistihne při li. Protoe já nebudu lhát a nesloím křivou přísahu,” dokončil Spear rozzlobeně.

Ne,” odtuil Nakor, patnějí mě pochopil. Kdy jsem říkal, e to tak musí být, myslel jsem tím, e nesmí sloit křivou přísahu. Musí ti jít od srdce a musí slouit Kaparovi podle potřeby i za cenu vlastního ivota. Pokud dostane rozkaz chytit někoho z nás a zabít ho, musí se do toho dát a v případě potřeby i někoho z nás zabít.”

Spear se zamračil. Vy chcete, abych se dal cele do slueb naich nepřátel?” Byl úplně zmatený.

Ano,” přitakal Nakor, protoe jenom tak se dostane dost blízko, abys Kapara ve správnou chvíli zabil.”

Spear byl ohromený. To nechápu. Jak mu mám slouit, ani bych poruil svou přísahu, a přesto plánovat, jak ho zabít?”

Tvoje přísaha bude platit jen tak dlouho, jak dlouho bude Kapar dodrovat tu svou,” vysvětloval Nakor.

Aha,” pochopil Spear. Je povinností pána ctít svou část přísahy, stejně jako je to povinností sluebníka.”

U jsi slyel to podobenství o tírovi?” otázal se Nakor.

Ne.”

Jednou seděl tír na břehu řeky, která byla příli hluboká a proud příli prudký, aby se dostal na druhou stranu. Kolem plavala ába a tír na ni zavolal: ťábo, přenes mě na zádech na druhý břeh!Ť

A ába odpověděla: ťNepřenesu, protoe ty mě bodne a já umřu.Ť

tír ábě řekl: ťAle proč bych to dělal? Přece kdybych to udělal, utopil bych se.Ť

ába se nad tím zamyslela a nakonec souhlasila: ťDobrá. Přenesu tě přes řeku.Ť

ába tedy vylezla na břeh a vzala tíra na záda. V půlce cesty přes řeku tír ábu bodl.

Umírající ába vykřikla: ťPročjsi to udělal? Teď přece umřeme oba!Ť

A umírající tír odpověděl: ťProtoe to mám v povaze.Ť”

Nakor se podíval na Spára. Nakonec, pokud bude ít dost dlouho, tě Kapar Olaský zradí, Speare. Má to v povaze. A a to udělá, ty bude volný a pak ho smí zabít.”

Spear nevěděl, co říci. Dlouho uvaoval o tom, co Nakor řekl. Pak se zhluboka nadechl a kývl.

Pojedu do Opardumu a budu slouit vévodovi Olaskému.”