R. E. FEIST

NÁVRAT VYHNANCE

EXILES RETURN

Viděl jsem spoustu podivuhodných věcí, Kapare, pokračoval Spear, ale přiznávám, e kdy mi Magary přila říct, e poslední hodinu podávala jídlo Amafimu, a já pak vyjdu ven a zjistím, e večeří s tebou, bylo to ze veho nejpodivuhodnějí. Jak ses vrátil a jak můe být tak smělý, e si přijde do mého podniku?

Pravdou je, e jsem netuil, e se z tebe stal hostinský, opáčil Kapar.

Tohle není hostinec, je to restaurant. Lucien a jeho ena u mě slouili v Saladoru. Kdy válka skončila, poslal jsem pro ně a s mou enou jsme zaloili tenhle podnik. Ukázal na tichou enu, ji Kapar viděl obsluhovat u stolů. Nyní stála v rohu s dlouhým noem v ruce. Ví, kdo jsi, Kapare, a s potěením tě rozpáře, jestli ji nechám. Nechtěl bys mi říct nějaký důvod, proč bych neměl?

Protoe pro tebe mám velmi dlouhý a velmi zvlátní příběh



Poděkování

Jako obvykle jsem zavázán těm, kdo vytvořili Midkemii a dovolili mi ji pouívat. Bez jejich velkorysosti bych moná obracel hamburgery. Steve A, Jone, Anito, Conane, Steve B, Bobe, Richi, April, Ethane a vichni ostatní, kteří jste přispěli, děkuju vám.

Zvlátní poděkování tentokrát patří skupině lidí, kteří mi poskytovali nekonečnou podporu a přátelství prostřednictvím osobní potřetěnosti: Andymu Abramsonovi, Richardu Spahlovi a Kim a Rayovi McKewonovým.

Nejhlubí náklonnost a uznání náleí dámám: Annah Brealeyové, Jennifer Evinsové, Heather Haneyové, Candace Serbianové, Jennifer Sheetzové, Tami Sullivanové, Rebecce Thornhillové, Amaliyi Weislerové, Elysse Xavierové a zvlátě Roseanně Necochiové. Mnoha způsoby jste mi obohatily ivot. Vae přátelství si snad ani nezaslouím.

A opět děkuju Jonathanu Matsonovi.

Děkuju své matce, e tu byla.

A nakonec a nejvíc děkuju svým dětem za jejich lásku a krásu; dohánějí mě k ílenství, zatímco mě udrují při zdravém rozumu.

Věnování

Tato kniha je pro Jamese se ví láskou, jakou můe otec synovi dát.

Ké tě vidím, ač pozdě, očistit své jméno a oslavit ve, co je k slávě odsouzeno.

Richard Savage Foster

Kapitola jedna

Zajatec

Jezdci zaútočili.

Kapar, jen a do včerejka drel titul vévody Olaského, čekal, řetězy připravené. Před chvílí ho na tuto pustou pláň přenesl vysoký, bělovlasý mág a zmizel jen s několika stručnými slovy na rozloučenou. lechtic poslaný do vyhnanství teď musel čelit blíící se tlupě kočovníků.

Kapar se jetě nikdy necítil tak plný ivota. Zazubil se, zhluboka se nadechl a pokrčil kolena. Jezdci se rozestupovali a Kapar věděl, e ho povaují za nebezpečného, i kdy tu stojí sám, bosý a beze zbraně, pouze s těkými řetězy.

Jezdci zpomalili. Kapar jich napočítal est. Měli na sobě jemu neznámý oděv, volné indigové hávy přes bílé koile přepásané provazem a pytlovité kalhoty zastrkané do černých holínek. Na hlavách měli turbany, z nich na pravé straně visel volný pruh látky. Kapar usoudil, e volný konec lze v případě, e vypukne písečná bouře či je třeba zatajit totonost, rychle přetáhnout přes ústa a nos. Oděv nevypadal na uniformu, spí na kmenový at. A jezdci u sebe měli slunou sbírku zbraní.

Vůdce promluvil jazykem, jemu Kapar nerozuměl, ačkoliv na něm bylo cosi povědomého. Kapar odpověděl: Asi není ance, e by někdo z vás mluvil olasky?

Mu, v něm Kapar poznal vůdce, pronesl něco ke svým společníkům, mávl rukou a čekal. Dva mui sesedli, tasili zbraně a zamířili ke Kaparovi. Třetí za nimi vytáhl koený řemen, s ním očividně hodlal svázat nového zajatce.

Kapar popustil řetězy a nahrbil se, jako by uznával nevyhnutelnost svého osudu. Z jejich chování Kapar zjistil dvě věci: jsou to zkuení bojovníci - houevnatí, opálení kočovníci, kteří pravděpodobně ijí ve stanech - ne vak cvičení vojáci. Jediný pohled mu prozradil ve, co potřeboval, aby se mohl rozhodnout, jak zareagovat. ádný ze tří muů dosud sedících v sedlech nevytáhl luk.

Kapar nechal mue s koeným řemenem přijít blí a v posledním okamiku ho kopl do prsou. Mu ze tří pěích představoval nejmení nebezpečí. Poté se Kapar rozmáchl řetězy a ermíř napravo, který si myslel, e je mimo Kaparův dosah, dostal plný zásah do obličeje. Bylo slyet, jak praská kost. Mu se bez hlesu zhroutil.

Druhý ermíř byl rychlý, zvedl meč a cosi zařval - nadávku, bojový pokřik nebo modlitbu k nějakému bohu, to Kapar nevěděl. Bývalý vévoda věděl jen, e mu zbývají jen asi tři nebo čtyři vteřiny ivota. Místo aby před útočníkem prchal, vrhl se na něj a tvrdě do něj narazil. Meč proal jen vzduch.

Kapar mue zasáhl ramenem do podpadí a on, jak byl napřaený, mu přeletěl přes rameno. Kapar zprudka zatlačil a mu se ve vzduchu otočil a tvrdě dopadl na zem. Zřejmě si vyrazil dech a moná i zlomil páteř.

Kapar spí vycítil, ne uviděl, jak dva lučitníci zvedají luky, a tak se překulil po zemi a vyskočil s mečem nejbliího mue v ruce. Kočovník s řemenem se pokouel vstát a tasil meč ve chvíli, kdy kolem něj Kapar proel a čepelí naplocho ho zasáhl z boku do hlavy. Mu se opět zhroutil.

Kapar moná nebyl tak skvělý ermíř jako Spear Sokol, ale větinu svého ivota se cvičil v ermu, a teď byl ve svém ivlu, ve rvačce. Rozběhl se proti třem jezdcům, z nich dva dreli luky a jeden kopí, je právě sklopil a pobídl koně patami. Sice to nebyl zkuený válečný oř, ale rozhodně byl výborně vycvičený. Vyrazil jako na dostizích, a Kapar měl co dělat, aby ho nepodupal. Kopí ho málem zasáhlo do prsou, podařilo se mu vak uhnout. Kdyby byl o yard nebo dva dál, pohyboval by se kůň příli rychle, aby Kaparovi vyel dalí manévr, při něm se stočil, natáhl levou ruku, popadl jezdce za zadní část hábitu a strhl ho ze sedla.

Kapar nečekal, a mu dopadne na zem, vyuil své setrvačnosti a stočil se a k bliímu z jezdců, jen natahoval luk. Kapar ho chňapl za kotník, kubl dozadu a nahoru a lučitník letěl ze sedla.

Kapar se obrátil k poslednímu protivníkovi a také, aby se podíval, zda se mui, které shodil na zem, nezvedají. Otočil se dvakrát kolem dokola, ne se smířil se situací. Pomalu se narovnal a pustil meč z prstů.

Poslední lučitník klidně poodjel stranou a nyní napnul luk a namířil na Kapara. Bylo to beznadějné. Pokud nebyl cizinec opravdu mizerný střelec, letícímu ípu se Kapar nikdy nevyhne.

Mu se usmál a kývl a řekl něco, co Kapar povaoval za ťdobréŤ, nače přenesl zrak na někoho za Kaparem.

Jeden z jezdců, které ztrapnil, Kapara uhodil zezadu do krku a srazil ho na kolena. Kapar se pokouel otočit. Uslyel cinkat kov a uvědomil si, e se někdo blíí s odhozenými řetězy. Ne stačil otočit hlavu, do brady ho zasáhlo elezo. Před očima mu vybuchla jasná světla a vzápětí se v bezvědomí zhroutil na zem.

***

Kapara bolela brada a krk a pobolívalo ho celé tělo. Chvíli byl dezorientovaný, pak si vzpomněl na střet s kočovníky. Zamrkal, jak se snail projasnit si zrak, a uvědomil si, e je noc. Kdy se pohnul, ucítil po těle spoustu bolavých míst a usoudil, e kdy u byl v bezvědomí, jezdci strávili nemálo času tím, e do něj kopali, jak je rozlítil způsob, jím přijal jejich ádost o kapitulaci.

Povaoval za dobré, e nikoho z nich nezabil, protoe tím by si nejspí vyslouil podříznutý krk. Věděl, e ance na to, aby ze střetu vyvázl ivý, byla od začátku mizivá. Pokusil se vstát, co i s rukama svázanýma za zády nebylo zrovna snadné. Věděl také, e cvičený bojovník by mohl mít mezi takovýmito lidmi větí naději na přeití ne obyčejný rolník či sluha.

Rozhlédl se kolem sebe. Byl přivázaný za stanem. Měl těsně spoutaná zápěstí a řemen byl silným provazem upevněný ke stanovému kolíku. Mohl se pár stop posunout, ale nemohl se postavit. Prohlédl si kolík a zjistil, e by ho asi dokázal vytáhnout, jene by tím strhl celý stan a věznitelům prozradil, e se hodlá vzdálit.

Byl oblečen v tom, co měl na začátku na sobě. Udělal rychlou prohlídku a usoudil, e nemá nic zlomeného ani vykloubeného.

Seděl a přemýlel. Instinkty ho zatím nezklamaly. Z toho mála, co viděl za stanem, poznal, e je to malý tábor, moná jen těch est jezdců s rodinami, moná o něco víc. Ale viděl uvázané koně a podle hrubého odhadu tu na kadého člověka byli dva a tři koně.

Za stanem slyel tiché hlasy. Zaposlouchal se do cizího jazyka. Občas ho nějaké slovo zaujalo.

Jazyky mu odjakiva ly. Jako dědic otcova trůnu se musel naučit vzdělané řeči okolních národů, take mluvil plynně a bez přízvuku královským jazykem - jazykem Ostrovního království - i jazyky příbuznými olatině, majícími původ v roldemtině. Mluvil také bezchybně dvorskou keshantinou a dokonce si dal tu práci a naučil se trochu quegsky, kterýto jazyk je variantou keshantiny a vyvinul se poté, co se Quegské království před více ne dvěma staletími odtrhlo od říe Velké Keshe.

Na svých cestách pochytil dialekty a fráze z půl tuctu oblastí oněch cizích států a něco z toho, co nyní slyel, mu znělo velmi povědomě. Zavřel oči a přestal se soustředit, jen vnímal hovor.

Pak zaslechl slovo: akkáwa. Acqua! Přízvuk byl silný a na jiné slabice, ale byl to quegský výraz pro ťvoduŤ! Mluvili o tom, e se někde zastaví pro vodu. Poslouchal a nechával slova volně plynout, ani by se jim snail rozumět, jen si zvykal na rytmus, vzorce a zvuky.

Hodinu tam pouze seděl a poslouchal. Zprvu poznal jedno slovo ze sta. Pak jedno z padesáti. U byl u jednoho slova z tuctu,kdy zaslechl blíící se kroky. Zhroutil se na zem a předstíral, e je v bezvědomí.

Přiblíily se dvoje kroky. Jeden mu promluvil tichým hlasem. Kapar rozeznal slova ťdobrýŤ a ťsilnýŤ. Následovala rychlá výměna názorů. Pokud mohl Kapar soudit, jeden mu ho chtěl rovnou zabít, protoe by mohl znamenat víc potíí, ne za co stál, kdeto druhý tvrdil, e má jistou cenu, protoe je silný a dobrý v něčem, pravděpodobně v boji s mečem, protoe to byla jediná schopnost, ji Kapar předvedl, ne ho přemohli.

Z Kaparovy strany to vyadovalo vekeré sebeovládání nepohnout se, kdy do něj kdosi drsně strčil nohou, aby zjistil, zda je opravdu v bezvědomí. Pak mui odeli. Kapar počkal, dokud si nebyl jistý, e jsou pryč, opatrně se podíval a zahlédl záda muů obcházejících stan.

Posadil se. Usilovně se soustředil na to, co slyí, a zároveň se pustil do svých pout. Bylo by nebezpečné soustředit se na útěk natolik, e by přeslechl něčí příchod. Věděl, e největí naději na úspěch má první noc, kdy si vichni budou myslet, e je jetě v bezvědomí. Měl jen velmi málo výhod. Kočovníci určitě dobře znali okolí a byli zkuení stopaři.

On měl na své straně pouze překvapení. Byl natolik zkuený lovec, aby věděl, co dokáe mazaná kořist. Potřeboval nejméně hodinový náskok, ale nejdřív se musel zbavit koených řemenů na zápěstí. Poddal se nerozumné touze pouta vyzkouet a zjistil, e kdy se pokusí dát ruce od sebe, jsou pouta těsná, a to bolí. Neviděl na ně, ale na pohmat působila jako surová kůe. Kdyby se mu podařilo navlhčit je, povolila by a třeba by se mu povedlo si je stáhnout.

Po chvíli marného zápasu obrátil pozornost na provaz, na něj viděl. Měl jen mizivou anci, e se mu podaří stáhnout provaz z kolíku, ani by shodil celý stan, ale ádné jiné řeení ho nenapadlo. Obrátil se nejdřív na jednu, pak i na druhou stranu a doel k závěru, e se svázanýma rukama se mu to nepodaří.

Posadil se a čekal. Hodiny ubíhaly a tábor utichal. Zaslechl kroky a znovu předstíral bezvědomí, kdy ho kdosi přiel zkontrolovat, ne se uloí na noc. Minuty se táhly. Konečně si byl jistý, e lidé ve stanu usnuli. Posadil se, prohlédl si oblohu a nael cizí souhvězdí. Jako větina přísluníků národa námořníků se dokázal orientovat podle hvězd na zemi i na moři, ale ádné ze souhvězdí nad sebou nepoznal. Dokud si na hvězdy nad hlavou nezvykne, bude se muset spoléhat na základní orientační schopnosti. Věděl, kde zapadlo slunce, protoe si to místo zapamatoval podle spirálové skály v dálce. Co znamenalo, e ví, kde je sever.

Severovýchod byl nejpravděpodobnějí směr, jím leel jeho domov. Kapar hodně četl a věděl, kde se vzhledem k Dlasku nalézá kontinent Novindus. Podle toho, kde se na tomto kontinentě ocitl, nejlepí anci dostat se do Dlaska měl přes místo zvané Město na Hadí řece. Mezi touto zemí a zeměmi na druhém konci světa probíhala jen mizivá obchodní výměna, ale vekerý tento obchod začínal v tomto městě. Odtamtud by se mohl dostat na Ostrovy zapadajícího slunce a dál do Krondoru. Jakmile se ocitne v Ostrovním království, můe domů v případě potřeby dojít pěky.

Byl si celkem jistý, e se mu to nepodaří, ale a u se mu přihodí cokoliv, a je to na cestě zpátky domů.

Domů, pomyslel si hořce. Jetě včera byl doma a vládl si svému státu, ne ho zajali v jeho vlastní citadele, kde ho porazil bývalý sluha, jeho povaoval za mrtvého. Noc strávil v řetězech přemítáním nad zvratem těstěny, je ho přemohla, a čekal, e touto dobou u bude viset.

Místo toho mu Spear Sokol, jeho bývalý sluha, dal milost a vykázal ho do této vzdálené země. Kapar si nebyl jistý, co přesně se v několika posledních dnech přihodilo. Vlastně ho napadlo, zda byl vůbec v posledních letech sám sebou. Kdy čekal na popravu, slyel, jak si strání za dveřmi povídají. Elso Varen, jeho mág-poradce, v bitvě o citadelu padl. Přiel za ním před lety a výměnou za ochranu Kaparovi slíbil velikou moc. Jeho přítomnost byla zprvu jen mírně ruivá a občas poskytl uitečnou radu.

Kapar se zhluboka nadechl a obrátil pozornost zpátky k získávání svobody. Na rozdíl od mnoha muů podobné konstituce udroval své tělo pruné. Vydechl vechen vzduch, nahrbil se, prudce si přitáhl kolena k ramenům, prostrčil hlavu mezi stehny a nohy vtlačil mezi svázané ruce. Cítil, jak lachy protestují, ale podařilo se mu dostat ruce před sebe.

A málem přitom strhl stan. Stačil si lehnout, take provaz povolil. Pozorně si prohlíel kolík. Pouta byla opravdu ze surové kůe a on se do nich pustil zuby. Naslinil jednoduchý uzel a výkal ho, dokud nepovolil. Dlouho za něj tahal a konečně měl ruce volné.

Ohýbal prsty, třel si zápěstí a opatrně se postavil. Přinutil se dýchat pomalu a zhluboka. Vydal se kolem stanu. Vyhlédl dopředu a zahlédl jediného stráného sedícího zády k ohni na druhém konci tábora.

Kapar honem uvaoval. Díky létům zkueností věděl jednu věc: větí kody vznikají z nerozhodnosti ne ze patného rozhodnutí. Mohl by se pokusit hlídku umlčet a získat několik hodin náskok nad pronásledovateli, nebo by mohl prostě odejít a doufat, e ho stráný před úsvitem u nepřijde zkontrolovat. A se vak rozhodne jakkoliv, musí jednat okamitě!

Bez vědomého úsilí zamířil směrem ke stránému. Důvěřoval svým instinktům. Riziko stálo za monou odměnu. Stráný si broukal jednoduchou melodii, snad aby se udrel vzhůru. Kapar tie nalapoval na pičky a dostal se za něj.

Nějaká změna ve světle, kdy se Kapar postavil mezi stráného a táborový oheň, tichý zvuk či jen intuice mue přiměly se otočit. Kapar se rozmáchl ví silou a udeřil mue za ucho. Stránému se podlomila kolena a rozostřil se mu pohled a Kapar ho pratil do brady. Mu začal padat a Kapar ho zachytil.

Kdy stráného zbavoval pokrývky hlavy a meče, věděl, e se jeho svoboda měří na vteřiny. Mu měl nanetěstí mení nohy ne Kapar, take mu jeho holínky nebyly k ničemu.

Proklel vojáky, kteří mu po jeho zajetí sebrali boty. Bez nich utíkat nemohl. Neměl dost tvrdá chodidla jako lidé chodící bosky, a třebae o terénu kolem sebe nic moc nevěděl, zahlédl jen samé kamení. Vzpomněl si na malý háj na kopci daleko na severovýchodě, avak pochyboval, e by se tam dokázal schovat. Jinak o ádném úkrytu nevěděl. Mezi svým příchodem a střetem s vězniteli neměl čas studovat okolí. Uprchnout se mu podaří jedině v případě, e najde boty a dostane se co nejdál, ne se věznitelé probudí. Potřeboval se vyplhat na skalnatý hřeben nad nimi, kam za ním koně nemohou.

Chvíli jen stál, pak se rychle vydal k největímu stanu. Meč drel v ruce a opatrně odhrnul stanovou chlopeň. Zevnitř slyel chrápání. Jako kdyby spáči byli dva, mu a ena. Ve tmě toho moc neviděl, čekal tedy, a se mu zrak přizpůsobí eru. Po chvíli zahlédl na levé straně stanu třetí tělo, podle velikosti dítě.

Vedle malé truhly, v ní asi bude náčelníkův osobní poklad, zahlédl holínky. Kapar se pohyboval jako kočka, co bylo na mue tak velkého něco nezvyklého. Tichounce popadl boty a viděl, e by mohly mít vhodnou velikost. Zacouval zpátky k východu. Zarazil se. Svářely se v něm různé pocity. Téměř jistě ho dohoní a chytí, tentokrát moná i zabijí, pokud nezíská nějakou výhodu. Ale jakou? Zatímco nad tím hloubal, ubíhaly vzácné vteřiny, čas, jej u nikdy nezíská zpátky.

Nerozhodnost nebyla jeho povaze vlastní. Rozhlédl se po stanu a náčelníkovy zbraně nael tam, kde je čekal - hned u válečníkovy ruky. Protáhl se kolem spícího páru a sebral náčelníkovi kočovníků dýku. Byla dlouhá, se irokou čepelí, navrená pouze k tomu, aby mue v boji zblízka rozpárala. Nebylo na ní nic elegantního a Kapar si vzpomněl na dýky, jaké nosívají kočovníci v keshanské pouti Jal-Pur. Mimoděk ho napadlo, zda nejsou s těmito lidmi nějak spřízněni. Jalpurský jazyk nevycházel z keshantiny, ale quegtina byla dialektem keshantiny a řeč těchto lidí ji vzdáleně připomínala.

Kapar popadl čepel a vydal se ven ze stanu. Zadíval se na dítě. V eru nepoznal, je-li to holčička či chlapec, protoe vlasy mělo po ramena a tvář otočenou na druhou stranu. Prudce zarazil dýku do podláky poloené na hlíně. Dítě se sice zavrtělo, ale neprobudilo se.

Kapar vyel ze stanu. Rychle se rozhlédl kolem sebe a uviděl, co potřeboval - měch plný vody. Touebně se zadíval na koně, ale nechal je být. Sice by měl s koněm větí naději na přeití, jene kdyby se nějakého pokusil nasedlat, určitě by někoho vzbudil, a i kdy mu varování ve stanu mohlo pomoci, ukrást těmto lidem koně by jeho osud zcela jistě zpečetilo.

Kapar vyel z tábora k lesíku a kopcům. Podle toho, co zahlédl před svým zajetím, byla krajina skalnatá a jezdci ho třeba nebudou pronásledovat v příli drsném terénu. Třeba někam spěchají, nebo je Kaparova zpráva přiměje se zamyslet.

Pokud toti náčelník nebyl hlupák, pochopí, co Kapar udělal. Dýka vedle jeho dítěte mu sdělí: ťMohl jsem tě zabít ve spánku i s celou rodinou, ale uetřil jsem tě, tak mě nech na pokoji.Ť

Kapar aspoň doufal, e to bude chápáno takto.

***

Za úsvitu se Kapar plhal mezi rozeklanými skalami vysoko v horách. Nad malým hájkem, který zahlédl včera, skoro ádný úkryt nebyl, a on se snail najít místo, kde by se mohl schovat.

Stále jetě pod sebou viděl tábor, ač stany byly jen tečkami na dně irokého údolí. Shora poznal, e údolím končí rozlehlá pláň ohraničená z této strany pohořím a náhorní ploinou. Na protějím konci údolí se zvedalo horstvo. Sněhem pokryté vrcholky ukazovaly, e cesta přes tyto hory bude obtíná. Voják v něm obdivoval, jak by se místo dalo skvěle bránit, kdyby se někdo rozhodl zbudovat na místě stanového tábora pevnost. Při pohledu na obzor si vak uvědomil, e tady není co chránit.

Údolí scházela voda. Stromy, je míjel, byly neznámého druhu, zakrslé, s černou kůrou, samý trn a k přeití jim očividně stačilo jen minimum vody. Vude, kam se podíval, viděl jen kamení a prach. Údolí dole a brázda mezi kameny mu prozradily, e tudy kdysi tekla řeka. Zemský posuv či změna klimatu způsobily, e řeka vyschla, a nyní mělo koryto jediný účel - umonit jezdcům rychlejí cestu z jednoho místa na druhé.

Zvuky z dálky mu prozradily, e jeho útěk byl objeven, a tak se jal plhat s obnovenou silou. Točila se mu hlava a bylo mu slabo. V ústech nic neměl nejméně dva dny, pokud správně počítal čas. Před Speara Sokola ho v řetězech přitáhli v noci a ráno ho vmiku přepravili sem. Opravdu se musel dostat na druhý konec světa.

Potřeboval si odpočinout a najíst se. V kapse na měchu s vodou nael nějaké suené maso a suchar, co hodlal pozřít, jakmile mu to čas dovolí, ale prozatím se chtěl dostat co nejdál od kočovníků.

Dorazil na hřeben, přes něj vedla úzká stezka. Narovnal se a ohlédl se na tábor v dálce. Kočovníci balili stany a maličké tečky, je povaoval za lidi na koních, se pohybovaly pomalu. Nezdálo se, e by ho někdo pronásledoval. Kapar chvíli popadal dech a prohlíel si cestu.

Byla irí ne zvířecí pěina. Klekl si a pozorně si ji prohlédl. Někdo ji udupal. Kapar se po stezce vydal. Mířila od tábora, a on brzy napravo uviděl skalní stěnu, na ní někdo zapracoval nástroji. Skála částečně chránila před sluncem, a tak se posadil, snědl suchar a část sueného masa. Vypil asi třetinu vody v měchu a odpočíval.

Zřejmě unikl a náčelník jeho zprávu pochopil. Nevyjeli za ním ádní jezdci, do kopců pod ním se nevydali ádní stopaři. Nikdo ho nepronásledoval.

Vzduch tu byl suchý. Směr odhadl podle vycházejícího slunce. Stezka bývala kdysi vojenská silnice, nyní z nějakého důvodu oputěná. Okolní krajina byla drsná a nelaskavá, take nikdo neměl důvod ji zabírat. Moná kdysi cesta slouila národu, který si u na oblast nečinil dalí nároky.

Věděl, e ve dne bude hrozné horko, a tak zapátral po nějakém úkrytu. Nikde nic. Rozhodl se dret se chvíli této staré vojenské silnice, protoe mu, kdy nic jiného, poskytovala výhled. Dlouze si lokl a vrátil do měchu zátku. Neměl tuení, kdy najde dalí zdroj vody.

Útrky hovoru, je v noci zaslechl, ho dovedly k závěru, e voda dělá jeho bývalým věznitelům starosti. Předpokládal, e zamíří k dalímu zdroji, a rozhodl se jít po cestě vedoucí rovnoběně s jejich. Uběhla hodina a on si viml, e vzdálenost mezi ním a vězniteli roste. Nechávali jít koně krokem, ale putovali po rovině, kdeto on musel obcházet balvany. Silnice byla vdy několik yardů rovná a pak se v ní objevily kameny a díry způsobené pohyby podloí. Jednou musel seplhat o kus ní, aby mohl obejít sesuv.

V poledne u byl vyčerpaný. Stáhl si koili a ovázal si ji kolem hlavy. Nevěděl, jak to ví, ale vzpomínal si, e jako malému klukovi mu kdosi říkal, e tělo vydrí spáleniny od slunce, pokud má člověk hlavu ve stínu. Napil se vody a výkal maso. Bylo tuhé, téměř bez tuku, a velmi slané. Odolal touze napít se víc, byl rozhodnutý dát si jen dalí douek po jídle.

Rozvýkat maso mu chvíli trvalo, ale konečně dojedl a napil se. Seděl a rozhlíel se po okolí.

Byl lovec. Moná ne tak dobrý jako Spear Sokol, ale znal dost ze ivota v divočině, aby věděl, e je v nezáviděníhodné situaci. Pokud tady vůbec někdy prelo, tak nepravidelně, protoe kromě řídce rostoucích stromů tu ádná jiná vegetace nebyla. Z puklin v kamenech, na nich seděl, se netlačila tráva, a kdy nějaký kámen obrátil, na stinné straně nerostl ádný liejník ani mech. Tato země byla po větinu času suchá.

Sledoval pohledem hřeben, po něm el, a viml si, e vede k jihu. Na východě byla jen pustá pláň a na západě vyprahlé údolí. Rozhodl se, e se bude jetě chvíli dret cesty a hledat něco, co ho udrí naivu. Kočovníci mířili k jihu, a i kdyby nevěděl nic jiného, věděl aspoň to, e určitě míří k vodě. A on k přeití vodu potřeboval.

To byl jeho úkol: přeít. Měl mnoho ctiádostivých plánů, hodlal se vrátit do Opardumu, znovu získat olaský trůn a pomstít se proradnému kapitánovi Quentinu Havrevulenovi a Spearu Sokolovi, svému bývalému sluebníkovi. Cestou ho cosi napadlo. Ti dva vlastně nebyli zrádci, protoe je odsoudil do vězení na ostrově známém jako Pevnost zoufalství, ale a u to bylo z právního hlediska jakkoliv, měl v úmyslu je oba zabít.

Pravděpodobně bude muset sebrat síly, které mu zůstaly věrné, a opět se zmocnit citadely. Spear nejspí donutil jeho sestru Talii, aby si ho vzala, a sám usedl na trůn. Havrevulen bude s největí pravděpodobností velet jeho vojsku. Avak Kapar najde mue, kteří si vzpomenou, kdo e je právoplatným vládcem Olaska, a a se vrátí k moci, bohatě se jim odmění.

V mysli mu to vřelo, zavrhoval jeden plán za druhým a plahočil se po silnici, ale a u pouije jakýkoliv plán, nejdřív musel překonat několik významným překáek, počínaje tím, e je na patném konci světa. Co znamenalo, e bude potřebovat loď a posádku, co znamenalo zlato. A aby získal zlato, musí nejdřív vymyslet způsob, jak si ho vydělat nebo ukrást. Co zase znamenalo najít civilizaci nebo to, co na zdejím kontinentu civilizaci zastupovalo. A najít lidi znamenalo, e musí přeít.

Kdy slunce vystoupilo k nadhlavníku, rozhlédl se kolem sebe a usoudil, e v této chvíli přeití není příli pravděpodobné. Kam se podíval, nikde se nic nehýbalo, jen obláček prachu v místech, kudy projíděli kočovníci, kteří ho zajali.

Nicméně doel k závěru, e stát na místě mu zaručuje pouze smrt, e prostě půjde, dokud mu budou stačit síly.

Kráčel dál.

Kapitola dvě

Přeití

Kapar umíral.

Leel pod převisem a věděl, e se mu krátí čas. Byl na cestě u tři dny a voda mu dola za úsvitu. Točila se mu hlava, byl zmatený a odvrávoral z hřebene do stínu, kde chtěl přečkat vedro.

Jestli do setmění nenajde vodu, zítra ráno u se nejspí neprobudí. Rty měl rozpraskané a spálený nos a tváře se mu loupaly. Leel na zádech a nevnímal bolest, jak se mu puchýře na ramenou rozdíraly o kameny. Byl příli unavený, ne aby se nechal obtěovat bolestí. Počká, dokud se slunce neskloní k západu, a pak se vydá dolů na planinu. Krajina byla jalová a nemilosrdná: zubatá skaliska a spečená hlína vude, kam se podíval. Uvědomoval si, e mág, který ho sem přenesl, mu nedával mnoho nadějí na přeití. Rozhodně ho přenesl na pou, třebae se tu nevyskytovaly hromady písku, je si s tím názvem spojoval.

Těch pár stromů, které minul, bylo suchých a bez ivota, a dokonce ani pod kameny nebyla ádná vlhkost. Jeden z jeho učitelů mu před lety řekl, e voda se na pouti dá občas najít pod povrchem, ale Kapar si byl jistý, e v téhle nadmořské výce to nepůjde. Pokud tudy před věky nějaké řeky tekly, vekerá voda zmizela, a pokud nějaká zůstala, bude právě v průrvách, k nim měl namířeno, dole pod rozpraskaným povrchem.Zastavil se, aby popadl dech, protoe mu docházel. Dýchal sice zhluboka, ale nějak pořád neměl dost vzduchu. Věděl, e je to dalí příznak jeho neutěené situace.

Jaktěiv neviděl tak pusté místo. Velké písečné ergy Jal-Puru v severní Keshi mu připadaly exotické, místo proměnlivých tvarů, hotové moře písku. Byl tam jako kluk s otcem a okázalým doprovodem královských sluhů od keshanského říského dvora, kteří mu byli k slubám, uprostřed pohyblivé vesnice z barevných a opulentních stanů. Zatímco jeho otec lovil legendární jalpurské písečné jetěry, slouící byli vdycky poblí s občerstvujícími nápoji - vodou ovoněnou bylinkami či ovocnými ávami, chytře uchovávanými v bednách nacpaných sněhem z hor. Kadou noc se pořádala hostina s chlazeným pivem a kořeněným vínem.

U pouhá vzpomínka na ty nápoje u něj vyvolávala téměř tělesnou bolest. Zaměřil své horečnaté mylenky na současné okolí.

Byly tu barvy, avak nic zajímavého pro oko, jen tvrdý okr, pinavá lutá, rezavě červená a hnědolutá smíchaná se edou. Vechno pokrýval prach a nikde nebyl ani náznak něčeho zeleného či modrého, co by ukazovalo na vodu, třebae na severozápadě si viml jakéhosi mihotání, co mohl být odraz vody v horkém vzduchu.

V horkých krajích Keshe lovil jen jednou, ale zapamatoval si ve, co slyel. Keshané byli potomci lovců lvů, kteří se potulovali po travnatých pláních kolem jezera Nekonečná hlubina, a jejich tradice přetrvaly celá staletí. Starý průvodce Kulmaki Kaparovi radil: Sleduj ptáky při západu slunce, mladý pane, protoe poletí k vodě. Poslední dva dny Kapar marně pátral po obzoru, nezahlédl vak ani ptačí brk.

Jak tak leel vyčerpaný a dehydratovaný a chvílemi upadal do bezvědomí, hlavou mu táhla směs horečnatých snů, vzpomínek a iluzí.

Vzpomínal si, kdy ho jako malého chlapce vzal otec na lov. Poprvé směl doprovázet mue. Lovili kance a Kapar jen stěí udrel těký kančí otěp. Kdy jeho otec ulovil první dva kance, el Kapar těsně vedle něj. Potom se ocitl sám proti dalímu zvířeti a zaváhal. Prase před irokou hlavicí Kaparovy zbraně uhnulo. Malý Kapar se ohlédl a v otcových očích zahlédl nesouhlas. Okamitě se za kancem vrhl do křoví, ani by dbal varování vrchního lovčího.

Ne ho mui stačili dohonit, Kaparův kůň zahnal kance do houtiny, kde se kňour otočil proti pronásledovateli. Kapar udělal patně ve, co mohl, ale kdy otec a ostatní dorazili, vítězoslavně stál nad zmítajícím se zvířetem a nevímal si rámu na noze.

Pýcha, jí Kapar v otcových očích spatřil, přes káravá slova ohledně unáhleného činu, chlapce poznamenala na celý ivot. Nikdy se nebát. Věděl, e bez ohledu na cokoliv je třeba se rozhodnout beze strachu, jinak je ve ztraceno.

Vzpomínal si na den, kdy mu do klína spadla vláda, a on jen němě stál, drel za ruce svou malou sestřičku a kněí přikládali pochodně k pohřební hranici. Kdy k nebi začal stoupat kouř a popel, mladý vévoda Olaský si opět sliboval, e bude jednat neohroeně a chránit svůj lid, jako by čelil tomu kanci.

Někde cestou se vechno pokazilo. Jak hledal pro Olasko místo na slunci, jaksi se to změnilo v bezostynou ctiádost. Kapar se rozhodl, e se potřebuje stát králem Roldemu. Byl osmý v řadě na nástupnictví, take bude stačit jen několik nehod a předčasných úmrtí a on bude moci sjednotit vechny rozhádané státy východu pod vlajkou Roldemu.

Jak tu tak leel a přemýlel, objevil se znenadání jeho otec, a Kapara napadlo, e asi zemřel a otec ho přiel doprovodit do síně smrti, kde Lims-Kragma převáí jeho ivot a vybere mu místo v kole pro dalí otočku.

Neříkal jsem ti, a dává pozor?

Kapar se pokouel promluvit, ale jen ochraptěle eptal. Coe?

Ze vech slabostí, které člověka suují, je jeitnost ta nejnebezpečnějí, protoe dokáe změnit moudrého mue v hlupáka.

Kapar se posadil a jeho otec zmizel. Ve stavu, v jakém byl, netuil, co to zjevení znamenalo, třebae mu něco říkalo, e je důleité. Neměl čas nad tím hloubat. Věděl, e do západu slunce nemůe čekat, protoe jeho ivot se teď počítá na minuty. kobrtal dolů na pláň, od edých a okrových skal se odráelo horko, a on klopýtal přes ostré úlomky kamení kdysi ohlazeného vodou.

Vodou.

Viděl věci, které nebyly skutečné. Věděl, e otec je mrtvý, ale jeho duch jako by pochodoval před ním.

Příli jsi důvěřoval lidem, kteří ti říkali, co sis přál, aby byla pravda, a neposlouchal jsi ty, kteří se ti snaili říkat pravdu.

Kapar v duchu křičel: Ale byl jsem obávanou silou! Ta slova z něj vyla jen jako nesrozumitelné chrčení.

Strach není jediným nástrojem diplomacie a vlády, synu. Věrnost se rodí z důvěry.

Důvěry! vykřikl Kapar a jeho chrčivé supění jako by slovo vydráplo z vyprahlého hrdla. Nikomu nesmí důvěřovat! Zastavil se a málem přepadl, kdy na otce namířil obviňující prst. To jsi mě naučil ty!

Mýlil jsem se, odvětilo zjevení smutně a zmizelo.

Kapar se rozhlédl kolem sebe. Mířil zhruba směrem, kde zahlédl to mihotání. Klopýtal dál, vdycky zvedl jednu nohu a poloil ji před druhou. Pomalu urazil polovinu vzdálenosti, pak dalí polovinu poloviny.

V duchu dál znovu proíval události z dětství a pád svého reimu. Zjevila se mu jakási mladá ena, na její jméno si nevzpomínal, pomalu s ním chvíli la a zase zmizela. Kdo to byl? Vzpomněl si. Dcera jednoho kupce, dívka, která mu připadala krásná, ale otec mu zakázal se s ní stýkat. Ty se oení ze státních důvodů, uslyel. Klidně si ji vezmi do postele, jestli musí, ale ty hloupé představy o lásce pus z hlavy.

Dívka se vdala za někoho jiného.

Moc rád by si vzpomněl na její jméno.

Vrávoral dál, několikrát upadl, ale silou vůle se znovu zvedl. Ubíhaly minuty, hodiny, dny, netuil, jak je to dlouho. Cítil, jak z něj vyprchává ivot, a jeho mysl se skládala do sebe.

Zamrkal, věděl, e den pohasíná. Byl v malé rokli a sestupoval ní.

Pak to uslyel.

Ptačí zpěv. Jen takové vrabčí pípání, ale byl to pták.

Kapar se vytrhl z otupělosti a zamrkal znovu. Snail se projasnit si zrak, pak to pípání zaslechl zas. Naklonil hlavu na stranu, zaposlouchal se a uslyel to potřetí.

Vrávoral po zvuku a nedbal na zrádný terén. Spadl, ale zachytil se stěn rokle.

Pod nohama se mu objevila tuhá tráva a on si toho viml: pokud tu roste tráva, musí být dole voda. Nikde sice ádnou neviděl, ale zahlédl stromy. Dral se dál, a mu doly síly a on padl na kolena a pak na břicho.

Leel, jen lapal po dechu a na tvářích cítil vlhká stébla. Chabě zatahal za trávu a zaryl prsty do volné hlíny. Vespod cítil vlhkost. Z posledních sil se zvedl na kolena a tasil meč. Napadlo ho, e kdyby ho jeho starý učitel ermu viděl, jakým způsobem pouívá čepel, určitě by ho čekal pořádný výprask, ale rychle tu představu zavrhl a zarazil meč do hlíny. Kopal. Pouíval meč jako zahradník rýč.

Tahal a kubal z posledních sil a téměř hystericky udělal do země pořádnou díru. Hrabal jako jezevec noru. Pak to ucítil. Vlhký pach následovaný kapkami vlhkosti na čepeli.

Strčil ruku do jámy a nahmátl bláto. Odhodil meč a pustil se do toho holýma rukama. Konečně ponořil prsty do vody. Byla blátivá a chutnala po jílu, ale mohl leet na břie a pomalu nabírat vodu do dlaní. Zvedl dlaň k vyprahlým rtům a pil. Po nějaké době si vetřel vodu do íje a obličeje, ale hlavně pil. Neměl tuení, jak dlouho mu to trvá. Nakonec se zhroutil, udeřil se hlavou o zem, oči se mu obrátily v sloup a opustilo ho vědomí.

***

Pták opatrně ozobával semínka, jako by cítil nebezpečí. Kapar ho tie pozoroval z prolákliny o několik stop dál, schovaný za řadou trnitých keřů. Pták - nějaká slepice, druh nepoznal - naklovl semínko, zvedl ho v zobáku a polkl.

Kapar se u vzpamatoval natolik, e se odplazil do stínu a opoutěl ho, jen aby se napil ze své provizorní studny. Vody bylo pokadé méně a malá zásoba brzy dojde docela. Před polednem se rozhodl, e se vydá hlouběji do rokle, aby se podíval, kam vede, a nael si dalí vhodné místo, kde by mohla být voda.

Za soumraku nael ten strom. Neznal jeho jméno, ale plodil ovoce s tuhou slupkou. Několik plodů srazil a zjistil, e kdy prosekne slupku, je duina docela jedlá. Chu nebyla nic moc, ale byl zoufalý. Snědl několik soust, a přestoe ho suoval hlad, chvíli počkal.

Ovoce zřejmě nebylo jedovaté. Snědl jetě kousek, pak ho zachvátily křeče. Ovoce moná jedovaté nebylo, ale pro aludek znamenalo zátě. Nebo měl moná aludek po třech dnech půstu zchoulostivělý.

Vdycky měl zdravou chu k jídlu a nikdy nezail větí hlad, ne kdy kvůli lovu či plachtění vynechal oběd. Členové otcovy domácnosti si často trpce stěovali, kdy pokračoval v tom, co dělal, a jeho pobavila představa, jak by zareagovali na jeho současné postavení. Smích ho přeel, nebo si uvědomil, e u nejspí budou vichni mrtví.

Pták se přiblíil.

Kapar nasypal semínka a k pasti, kterou vyrobil z materiálů, je měl po ruce. S námahou spletl tuhá vlákna získaná z jakéhosi kaktusu. Tento trik mu ukázal jeho keshanský průvodce. Vytrhl trn a prudce kubl, čím získal ostrý hrot s dlouhým vláknem. Přírodní jehla i s nití, vysvětloval průvodce. Tahal dál a nakonec získal vlákno dvakrát delí ne jeho ruka. Byl celý pokrábaný a popíchaný, svědectví jeho odhodlání získat ňůru z místních rostlin s větvemi pokrytými trny.

Zůstat potichu a bez pohybu, zatímco se pták přiblioval k pasti, vyadovalo od Kapara vekerou sílu vůle. U zapálil malý ohýnek, který zahrnul, ne ho bude moci rozdmýchat, a při představě pečené slípky se mu sbíhaly sliny v ústech.

Pták si ho nevímal a věnoval se semenu. Pokouel se prozobnout tvrdou skořápku a dostat se k měkčímu jádru. Kdy se mu to povedlo, přeel k dalímu semínku. Kapar zaváhal, zmocnily se ho pochybnosti. Nesmírně se bál, e pták nějak unikne a on na tomto oputěném místě zemře hladem.

Upřímné pochybnosti ho téměř ochromily, málem o ptáka přiel. Slípka vyhodila semínko do vzduchu a to přistálo kousek od ní, právě tak daleko od pasti, a se polekal, e opravdu uteče. Kdy ale zatáhl za ňůru, past spadla přímo tam, kam chtěl. Pták třepetal křídly a kdákal, jak se snail z trnité klece uniknout. Kapar přetrpěl dalí krábance, kdy klec zvedl a sáhl pro ptáka.

Rychle mu zakroutil krkem, a jetě cestou k ohni začal kubat peří. pičkou meče ptáka vykuchal, co bylo dost sloité. Teď si přál, aby si byl nechal dýku, místo aby ji pouil jako varování pro náčelníka kočovníků.

Pták byl konečně připravený a napíchnutý na roni a Kapar jím spokojeně otáčel nad ohněm. Nemohl se dočkat, a bude hotový. Křeče v aludku měl spí z nedočkavosti ne z čehokoliv jiného.

Celý ivot si pěstoval přísnou disciplínu, ale nesníst nedopečeného ptáka byla zatím jeho nejtěí zkouka. Znal vak nebezpečí hrozící z nedopečeného masa. Jedna otrava jídlem v mládí zanechala nesmazatelné vzpomínky.

Konečně usoudil, e je pták hotový, a honem se do něj pustil, ač si při jídle popálil rty a jazyk. Skončil příli rychle, snědl vechno maso i tu troku tuku, je na sobě hubená slípka měla. Bylo to nejlepí jídlo, co si pamatoval, ale jen u něj povzbudilo chu k jídlu. Rozhlédl se kolem sebe, jako by čekal, e najde dalího ptáka čekajícího, aby se mohl nechat chytit a sníst.

Pak zahlédl toho chlapce.

Vypadal nanejvý na sedm nebo osm. Na sobě měl doma tkanou kytli a sandály, obojí pokryté prachem. Měl nesmírně krásnou tvář a váný výraz, tmavě plavé vlasy a Kapara si prohlíel velkýma, světle modrýma očima.

Kapar se dlouho nepohnul. Chlapec se nakonec otočil a utekl.

Kapar za ním vyrazil, jenome byl zesláblý hladem a únavou. Poháněl ho pouze strach, e chlapec upozorní otce nebo mue ze své vesnice, a ačkoliv se Kapar nebál ivé due, věděl, e na nějaký boj s více ne jedním muem je příli slabý.

Kapar se snail neztratit chlapce z dohledu, ale dítě brzy zmizelo mezi skalami. Kapar je sice sledoval, ale po chvíli plhání se mu zatočila hlava. Zakručelo mu v aludku, musel si odříhnout. Posadil se, poplácal se po břie a ve chvíli závrati se zasmál nad tím, jak asi vypadá. Od jeho zajetí v citadele v Olasku uplynulo kolik? est, sedm dní? A u cítil ebra. Hladovění si vybralo svou daň.

Přinutil se ke klidu a zapátral po okolí. Mezi lechtici ve východním království byl nadaným stopařem. Na pár věcí byl marnivě pyný, ale stopování a lov mezi ně nepatřily. Byl v tom prostě dobrý. Na kamenech zahlédl rýhy, a kdy vyplhal nahoru, spatřil cestu.

Stejně jako prve stará silnice, i tahle cesta byla starověká, postavená kdysi dávno pro vozy a ebřiňáky, ale nyní ji pouívala jen zvířata a občas nějaký člověk. Chlapcovy stopy mířily pryč a on se po nich vydal.

Pobavila ho představa, e jediný dalí lechtic, jen se mu jako lovec vyrovnal, byl Spear Sokol, mu, který ho svrhl a sebral mu ve, co mu bylo drahé. Zastavil se, aby popadl dech. Něco bylo patně: motala se mu hlava a mylenky se mu toulaly. Těch pár plodů a malý pták ho jen udrely naivu. Roztoulané mylenky ho rozptylovaly stejně jako neustálý hlad a pína.

Potřásl hlavou, aby si ji pročistil, a pokračoval v chůzi. Snail se být ostraitý a zamyslel se nad Spearem Sokolem. Jeho skutky byly pochopitelně ospravedlnitelné, nebo Kapar ho zradil. Vycítil, e se mladý lechtic Ostrovního království začíná líbit jeho sestře. Osobně mu byl Sokol sympatický a obdivoval jeho ermířské i lovecké umění. Na chvíli se zarazil. Poněkud ho zmátlo, e si nemůe vzpomenout, proč si vlastně ve svém plánu na zavradění vévody Rodoskiho z Roldemu vybral jako obě právě Sokola. Tenkrát mu to připadalo jako dobrý nápad, ale teď si říkal, jak vlastně k tomuto názoru přiel. Sokol byl schopný sluebník a jako bonus zaměstnával toho prohnaného starého vraha Amafiho. Byli obávaný pár a od začátku mu prokazovali dobré sluby. On se ale rozhodl hodit vekerou vinu za úklady o Rodoskiho ivot na Sokola.

Kapar zakroutil hlavou. Od odchodu z Olaska několikrát pocítil, jak se v něm cosi mění, a nelo jen o to, e musel čelit obtíné situaci. Po chvíli mu dolo, e to byl jeho přítel Leso Varen, kdo naznačil, e Spear Sokol by mohl znamenat hrozbu.

Kapar zamrkal, uvědomil si, e se přestává soustředit. Musel najít toho kluka, ne vyvolá poplach. Nikde nebyly ani stopy po lidech, a tak usoudil, e se hoch moná zatoulal hodně daleko od domova. Soustředil se na chlapcovy stopy a sledoval je. Stále zrychloval krok.

Čas ubíhal a slunce postupovalo po obloze. Asi po půl hodině ucítil kouř. Cesta ho dovedla k průsmyku a za ním opět stoupala kolem vysoké skály, za ní Kapar zahlédl hospodářství. V ohradě byly zavřené dvě kozy a v dálce se popásalo pár krav, zvlátní plemeno s dlouhými rohy a bílou srstí s hnědými skvrnkami. Okusovaly trávu na zelené louce. Za nízkou budovou z hlíny s dokovou střechou se ve vánku vlnily celé dva akry obilí. Kapar usoudil, e to bude kukuřice, i kdy jistý si nebyl. A před budovou byla studna!

Rychle k ní dorazil a vytáhl vědro na dlouhém provaze. Voda byla čistá a chladná a on se dosyta napil.

Kdy konečně spustil vědro zpátky do vody, zahlédl ve dveřích domku enu. Chlapec vykukoval za ní. ena na Kapara mířila kuí. Tvářila se odhodlaně, vratila čelo, mhouřila oči a zatínala zuby. Řekla něco stejným jazykem, jaký pouívali kočovníci. Nepochybně to bylo varování.

Kapar promluvil quegsky v naději, e třeba pozná pár slov nebo aspoň z jeho tónu odhadne jeho záměry. Neublíím vám, řekl pomalu a vrátil meč do pochvy. Ale musím se podívat, co máte k jídlu. Naznačil, e jí, a ukázal na dům.

ena cosi vytěkla a naznačila mu kuí, a vypadne. Kapar byl natolik dobrý lovec, aby věděl, e na enu chránící potomky je třeba si dávat obzvlátní pozor.

Pomalu se přiblioval a pomalu mluvil. Nechci ti ublíit. Jenom se potřebuju najíst. Zvedl ruce dlaněmi nahoru.

Pak ho zasáhla vůně. Uvnitř se něco vařilo a Kapara vůně málem zabolela - teplý chleba! A gulá nebo polívka!

Klidně prohlásil: Jestli se brzo nenajím, jsem mrtvý, enská. Take jestli mě chce zabít, tak to udělej hned, a to mám za sebou!

Zachránily ho reflexy, protoe okamik předtím, ne stiskla spou, zaváhala. Kapar se vrhl doleva a ipka prolétla místem, kde před chvílí stál. Udělal kotoul, vyskočil a zaútočil.

Jakmile ena poznala, e minula, zvedla kui jako palici. Zasáhla Kapara do ramene, jak se kolem ní dral do domu. Zatraceně! zařval, popadl ji rukama kolem pasu a strhl ji na podlahu.

Chlapec rozzlobeně vykřikl a začal do Kapara buit. Byl malý, ale silný, a Kapar ty rány cítil. Leel na vzpírající se eně a pevněji drel ruku, v ní svírala kui. Tiskl, a ena vykřikla a zbraň pustila. Pak měl stěí dost času vyhnout se ráně do hlavy těkou pánví, kterou se rozmáchl chlapec.

Chňapl chlapce za zápěstí, zakroutil, a chlapec vykřikl a pánev pustil. Nechte toho! zaječel Kapar.

Vytáhl meč a ukázal na enu. Chlapec strnul hrůzou.

Tak dobrá, pokračoval Kapar quegsky. Jetě jednou: neublíím vám. Pak okázale odloil meč. Proel kolem eny, zvedl kui a podal ji chlapci. Na, kluku, bě ven najít tu ipku a zkus kui znovu natáhnout. Jestli u mě musí zabít, tak to klidně zkus znovu.

Pomohl eně na nohy a prohlíel si ji. Byla hubená a kostnatá, ale kdysi bývala hezká, ne vlivem tvrdého ivota předčasně zestárla. Nepoznal, jestli jí je třicet nebo čtyřicet, a tvář měla opálenou do tmavohněda. Oči vak měla jasně modré a svůj strach ovládala. Tie řekl: Dones mi jídlo, eno. A pustil ji.

Chlapec se nepohnul. Kdy se Kapar ohlédl, jen drel kui v ruce. Chatrč měla jedinou místnost a jeden kout byl oddělený závěsem, aby měla ena na spaní trochu soukromí. Z místa, kde seděl, zahlédl Kapar její roho na spaní a malou truhličku. Dalí roho byla svinutá pod stolem. Byly tu dvě stoličky, vedle otevřeného ohnitě, na něm se v kotlíku vařil gulá, stála kredenc. A z pícky byl právě vytaen chleba. Kapar popadl jetě teplý bochník. Utrhl si kus a nacpal do úst. Pak se posadil na stoličku, vzhlédl k neochotné hostitelce a poznamenal: Mrzí mě, e se chovám tak neotesaně, ale patným manýrům dávám přednost před smrtí hladem.

Kdy konečně začal vnímat chu toho, co výká, usmál se. Je moc dobrý. Ukázal na kotlík a dodal: Dám si i trochu guláe.

ena zaváhala, ne přistoupila k ohniti. Nandala gulá do misky, postavila ji před Kapara a podala mu dřevěnou líci. Kapar kývl a řekl: Děkuju.

ena poodstoupila a chlapce přitáhla k sobě. Kapar jedl gulá, a ne poádal o přídavek, nehybný párek si prohlédl. Quegtina očividně moc nefungovala, jenome to byl nejblií jazyk tomu, jím mluvili kočovníci. Ukázal na sebe. Kapar.

ena nezareagovala. Kapar tedy ukázal na ně a zeptal se: Jména?

ena moná byla vyděená, ale nebyla hloupá. Jojanna, odpověděla.

Joyanna, zopakoval Kapar.

Opravila ho. Jojanna, a on za ťyŤ zaslechl hrdelní ťhŤ.

Johanna, zkusil to znovu a ona kývla jako by to stačilo.

Ukázal na chlapce.

Jorgen, zněla odpověď.

Kapar přikývl a chlapcovo jméno zopakoval. Začal si nandávat dalí gulá a dolo mu, e jim nejspí snědl skoro celou večeři. Podíval se na ně a nalil obsah misky zpátky do kotlíku. Spokojil se s dalím kusem chleba a ukázal na ně. Jezte. Pokynul jim, a se posadí ke stolu.

Jezte, zopakovala ena a on si uvědomil, e je to stejné slovo, jen s jiným přízvukem. Kývl.

ena opatrně dovedla chlapce ke stolu a Kapar vstal a přeel ke dveřím. Objevil prázdné vědro, které obrátil a posadil se na ně jako na provizorní stoličku. Chlapec ho pozoroval vánýma, modrýma očima a ena po něm pokukovala, zatímco chlapci chystala jídlo.

Kdy se oba posadili, promluvil Kapar: Jojanno, Jorgene, jmenuju se Kapar, a jetě před několika dny jsem byl jedním z nejmocnějích lidí na druhém konci světa. Dostal jsem se do tohoto neutěeného stavu, ale přes svůj zanedbaný zevnějek jsem to, co jsem říkal.

Nechápavě se na něj dívali. Kapar se zasmál. Dobře. Nemusíte se učit quegsky. Já se potřebuju naučit vá jazyk. Plácl do vědra, na něm seděl, a řekl: Vědro.

ena i její syn mlčeli. Kapar vstal, ukázal na vědro a zopakoval to. Pak ukázal na ně a znovu na vědro. Jak tomu říkáte?

Jorgen pochopil a sdělil mu to. Nepodobalo se to ádnému jazyku, jaký kdy Kapar slyel. Zopakoval slovo po Jorgenovi a chlapec kývl. Dobře, to je začátek, prohlásil bývalý vévoda Olaský. Večer u se třeba domluvíme natolik, abych vás přesvědčil, e mi nemáte ve spánku podříznout krk.

Kapitola tři

Hospodářství

Kapar se probudil na podlaze malé chýe.

Spal přede dveřmi, aby Jorgen nebo jeho matka neutekli. Zvedl se na lokti a zadíval se do ranního era. Bylo tu jen malé okénko vedle komína a ve světnici byla pořád tma.

Chlapec i ena byli vzhůru, ale jen nehybně leeli na rohoích. Dobré ráno, pozdravil Kapar a posadil se. Zabavil jim kui i vekeré ostré nástroje, o nich usoudil, e by mohly způsobit váné zranění, a naskládal je na hromádku mimo jejich dosah. Věřil, e by ho jeho instinkty lovce a válečníka probudily, pokud by se mu některý z jeho neochotných společníků pokouel ublíit, take se dobře vyspal.

Vstal brzy a vrátil nástroje na správná místa. enu čekala práce. Zbytek předchozího odpoledne a večer ukazoval Kapar na různé předměty a ptal se na jejich jména. Pomalu odhaloval tajemství nového jazyka. Naučil se dost, aby doel k závěru, e jejich dialekt je spjatý se starou keshantinou, jí se před několika staletími mluvilo kolem Hořkého moře. Kapar studoval historii říe stejně, jako musel kadý synek ze lechtického rodu, a nejasně si vzpomínal na zmínky o náboenské válce, která zahnala keshanské uprchlíky na západ. Někteří z nich zřejmě museli přistát poblí.

Kapar měl ucho na jazyky, jen si teď přál, aby se byl víc věnoval quegtině - odnoi tého keshanského dialektu, jím mluvili předkové těchto lidí. Nicméně kdyby se tu rozhodl zůstat, zvládl by to.

Kapar se podíval na chlapce a řekl: Můe vstát.

Chlapec se zvedl. Můu ven?

Kapar si uvědomil, co řekl patně, a opravil se. Myslel jsem, e můe vstát, ale jestli potřebuje jít ven, tak si poslu.

Přes Kaparovo dosavadní chování Jorgen čekal, e ho ztluče nebo zabije, a Jojanna čekala, e ji znásilní. Ne e by nebyla dostatečně přitalivá takovým tím olehaným způsobem, ale Kapar měl odjakiva raději povolné eny - vyhýbal se dokonce i těm, které povolnost hrály kvůli jeho bohatství a moci.

ena vstala a odhrnula závěs. Chlapec si sroloval roho a zaoupl ji pod stůl. Kapar se posadil na stoličku a ona si klekla k zahrnutému ohni, rozfoukala uhlíky a přiloila. Potřebuje dřevo? zeptal se Kapar.

Kývla. Dopoledne nějaké nasekám, a podojím krávu. Minulý týden jí tele zabila horská kočka.

Obtěuje vás?

Neporozuměla jeho otázce, a tak ji zopakoval jinak: Vrací se ta kočka pro dalí telata?

Ne, odvětila.

Dříví natípu, slíbil Kapar. Kde je sekera?

V

 Výraz nepoznal a poádal ji, a ho zopakuje. Pak mu dolo, e je to divně vyslovené keshanské slovo pro ťkůlnuŤ. Zopakoval ho a dodal: Jídlo si odpracuju.

ena se zarazila, kývla a jala se připravovat snídani. Není chleba, upozornila ho. Peču ho večer.

Kapar jen mlčky naklonil hlavu. Oba věděli, proč večer chleba nenapekla. Ustraeně seděla a čekala, a po ní skočí, zatímco on opakovaně kladl divné či nesmyslné otázky, jak se co jmenuje.

Neublíím ani tobě, ani chlapci, sdělil jí pomalu. Jsem tu cizinec a potřebuju se to naučit, jestli mám přeít. Budu pracovat za jídlo.

Zarazila se a podívala se mu do očí. Jako by ji konečně přesvědčil, kývla. Jsou tu nějaké aty, které patřily mému

 Opět slovo, jemu nerozuměl.

Přeruil ji. Komu?

Zopakovala a připojila: Mému mui. Jorgenovu otci.

Take místní výraz pro manela. Kde je?

Nevím, odpověděla. Před třemi… Znovu nové slovo, ale nenamáhal se ji přeruovat. Později zjistí, jestli myslela dny, týdny či měsíce. … odeel na trh. U se nevrátil. Její hlas zůstával klidný a tvář bez výrazu, ale Kapar zahlédl lesk v jejích očích. Hledala jsem tři… Opět slovo, jemu neporozuměl. Pak jsem se vrátila, abych se postarala o Jorgena.

Jak se jmenuje?

Bandamin.

Dobrý mu?

Kývla.

Kapar u nic neříkal. Věděl, e určitě přemýlí o tom, co by se asi stalo, kdyby byl Bandamin doma, kdy se tu objevil on. Jdu natípat dříví, prohlásil Kapar.

Vyel ven a v kůlně vedle hromádky dřeva nael sekeru. Uviděl Jorgena, jak krmí slepice, a zamával mu. Ukázal na zmenující se hromádku a podotkl: Brzo budu potřebovat dalí.

Kluk přikývl, rychle ze sebe něco vysypal a ukazoval na stromy na druhé straně louky. Kapar zavrtěl hlavou a pronesl: Nerozumím. Mluv pomaleji.

Bylo jasné, e Jorgen mu taky nerozumí. Kapar tedy napodobil, jak chlapec rychle mluví, a promluvil pomaleji.

Hoch se rozzářil, jak pochopil, a řekl: Pokácíme tam strom.

Kapar kývl. Později.

Jetě byl zesláblý po tom, co za poslední dny vytrpěl, ale podařilo se mu natípat dost dřeva, aby oheň mohl hořet celý týden.

Kdy do bedny u ohnitě donesl poslední náruč natípaného dříví, Jojanna se ho zeptala: Proč jsi tady?

Protoe potřebuju vodu a jídlo, abych přeil.

Ne tady u nás, upřesnila. Myslím tady… Mávla rukou, jako by naznačovala větí oblast. Jsi… několik slov, kterým nerozuměl, zdaleka, správně?

Cizinec. Ano, hodně zdaleka. Posadil se na stoličku. Je těké to vysvětlit bez… Zarazil se. Neznám slova, přiznal nakonec, ale a se to naučím, povím ti to.

Pravdu?

Chvíli se jí díval do očí. Povím ti pravdu, slíbil.

Neřekla nic, jen se na něj dívala. Pak kývla a vrátila se k práci do kuchyně.

Vstal. Půjdu pomoct klukovi.

Vyel ven a zahlédl Jorgena, jak míří na louku. Zastavil se, protoe si uvědomil, e nemá tuení, co je třeba udělat. V Olasku vlastnil statky, na nich pracovali nájemci, ale nejblí k nim byl, kdy kolem projíděl na koni. Měl matné tuení, co se na nich pěstuje, ale vůbec netuil, jak se to dělá. Zasmál se a vydal se za chlapcem. Usoudil, e je čas rychle se to naučit.

***

Pokácet strom bylo obtínějí, ne Kapar čekal, vzhledem k tomu, e pouze jednou předtím viděl, jak se to dělá, a to byl malý kluk. Strom málem spadl na Kapara, a kdy Jorgena přelo první leknutí, zplna hrdla se rozesmál.

Kapar osekal větve a rozsekal kmen na mení kusy, je svázal řemeny, aby je mohl přivázat za koně. Zjistil, e jediný kůň zmizel spolu s Jorgenovým otcem, a tak si zahrál na koně a přes vlhkou louku táhl kládu k domu. Nebylo to jednoduché, kláda za ním jen neochotně poskakovala.

Zastavil se, aby popadl dech, a řekl Jorgenovi: Tam mi to připadalo jako dobrý nápad.

Chlapec se zasmál. Říkal jsem ti, e jsme ji měli natípat a odnosit domů polena.

Kapar nevěřícně zakroutil hlavou. Nechat se setřít od kluka. Něco takového mu bylo natolik cizí, e ho to zároveň pobavilo i podrádilo. Byl zvyklý, e se mu vichni klaní, nemluvě o tom, e by ho snad kritizovali. Znovu se napřel do postroje. Kdyby mě teď viděl Spear Sokol a ta jeho banda, váleli by se smíchy po zemi.

Ohlédl se na Jorgena, jen se nepokrytě bavil, a zjistil, e chlapcovo veselí je nakalivé. Rozesmál se taky. Měl jsi pravdu. Vra se pro sekeru, natípáme to rovnou tady.

Jorgen odběhl. Kaparovi se nelíbila představa, e musí několikrát přejít přes louku, ale bez koně se dřevo jinak přepravit nedalo. Protáhl se a sledoval chlapce, jen běel pro sekeru a vědro s vodou.

Kapar byl na statku u osmý den. Pro chlapce a jeho matku původně děsivá situace se poměrně brzy uklidnila. Kapar stále spával u dveří, ale přestal na noc sbírat případné zbraně. Vybral si místo tak, aby měla Jojanna ve světnici co nejvíc soukromí, a navíc bylo bezpečné. Kadý, kdo by se pokusil projít dveřmi, musel nejdřív doslova přejít přes Kapara.

Kapar toho pořád jetě moc nevěděl o okolí hospodářství, ale nepochyboval, e v údolí příli bezpečno nebude. Bandité a bandy nájezdníků tu nebyli cizí, nicméně statek byl dost daleko od staré silnice - té, po ní sem Kapar přiel - e na něj narazil jen málokdo.

Kapar se znovu protáhl a těil se, jak se mu do svalů vracejí síly. Věděl, e za ty tři dny bez jídla a vody hodně zhubl, a neustálé práce v hospodářství ho také připravovaly o váhu. Bývalý vévoda Olaský měl iroká ramena a rád dobře jedl a pil nejlepí víno. Teď musel nosit aty ztraceného Bandamina, protoe jeho kalhoty mu padaly z boků. Nechal si růst vousy, které dosud nosíval pečlivě zastřiené, protoe tu neměl břitvu, zrcadlo ani nůky. Kadé ráno, ne se opláchl ve vědru, zahlédl svůj odraz a málem se nepoznával - byl opálený, zarostlý tmavým plnovousem a s pohublými tvářemi. Nebyl tu jetě ani dva týdny, jak bude vypadat za měsíc? Nechtěl na to ani pomyslet. Chtěl se od těchto lidí naučit co nejvíc a odejít, protoe jeho budoucnost jistě neleela v sedlačení, a u pro něj měl osud schováno cokoliv. Přesto si říkal, jak to asi Jojanna zvládne, a je opustí.

Jorgen se mu pokouel pomáhat, ale bylo mu teprve osm a často ho odlákaly chlapecké záliby. Mezi jeho povinnosti patřilo podojit krávu, je přila o tele, sypat slepicím, prohlíet ploty a dalí drobné práce, jaké můe zvládnout malý kluk.

Jojanna přejala co nejvíc z manelových povinností, ale spoustu toho prostě nezvládla. I kdy byla pořádný dříč, ani ona nemohla být na dvou místech zároveň. Přesto Kapar asl, jak je vynalézavá. Vstávala před úsvitem a spát chodila a dlouho po západu slunce, aby zajistila, e hospodářství bude fungovat stejně, jak ho zanechal její manel.

Kapar měl na svých panstvích stovky nájemců a nikdy ani nepomyslel na jejich lopotu, vdycky bral jejich práci za danou. Nyní jejich ivot konečně ocenil. Jojanna a Jorgen si ve srovnání s větinou olaských sedláků ili dobře, protoe jim jejich pozemek patřil, měli malé stádo a vypěstovali dost obilí na prodej. Kdy vak Kapar porovnal jejich situaci se svým bývalým ivotem, uvědomoval si, e ijí v téměř naprosté chudobě. O kolik chudí byli sedláci v jeho státě?

Jeho státě, pomyslel si trpce. Obrali ho o jeho zděděná práva, a on dostane ve zpátky, nebo při pokusu to získat zemře.

Jorgen se vrátil se sekerou a Kapar se jal sekat kládu na mení kusy.

Po chvíli se kluk zeptal: Proč to neroztípne?

Coe?

Jorgen se zakřenil. Ukáu ti to. Odběhl do kůlny a vrátil se s kovovým klínem. Vrazil uí konec klínu do záseku a přidrel ho. Udeř ví silou tupým koncem sekery, přikázal Kaparovi.

Kapar se podíval na sekeru a viml si, e tupý konec je těký a plochý, skoro jako kladivo. Obrátil topor v ruce, rozmáchl se a zarazil klín do dřeva. Jorgen se smíchem odtáhl ruku a zatřepal jí. Vdycky mě z toho brní prsty!

Kapar do klínu jetě třikrát pratil a kláda se s uspokojivým prasknutím podélně roztípla.

Kadý den se naučí něco nového, stačí jenom dávat pozor, zamumlal si pro sebe.

Kluk se na něj zmateně zadíval. Coe?

Kapar si uvědomil, e promluvil rodnou olatinou, a tak větu co nejlépe zopakoval místní řečí a chlapec kývl.

Kapar roztípal i zbytek kmene a zbývající polena nasekal na polínka. Jednoduchá práce ho překvapivě uklidňovala.

Později ho suovaly zlé sny, zvlátní obrazy a podivné pocity. Útrky věcí, na ně si stěí vzpomínal, ale které ho trápily. Nejpodivnějí na těch snech byly podrobnosti, je mu ve skutečném ivotě unikly. Jako by se díval sám na sebe a poprvé se viděl v nejrůznějích situacích. Obrazy pocházely z večeře s dvorem, kdy vedle něj seděla jeho sestra, z rozhovoru s vězněm v jedné z temnic pod citadelou, ze vzpomínky na něco, co se stalo, kdy byl sám. Nejvíc ho trápilo, jak se cítil, kdy se probudil, jako by to ve právě proil, ale tentokrát jeho pocity neodpovídaly těm, jaké si pamatoval před snem.

Třetí noc měl zvlátě ivou snovou vzpomínku na rozhovor s Leso Varenem v mágových soukromých komnatách. Místnost páchla krví a lidskými výkaly a podivnými puchy z věcí, je mág s oblibou míchal a pálil. Kapar si rozhovor dobře pamatoval, protoe tehdy poprvé mu Varen navrhl, e by měl zauvaovat nad tím, jak odstranit osoby stojící mezi ním a roldemskou korunou. Kapar si také vzpomínal, jak se mu ta představa líbila.

Ze sna se vak probudil se silnou nevolností při vzpomínce na zápach v místnosti. Kdy tehdy Varena navtívil, ani si ho neuvědomoval, smrad mu v nejmením nevadil. A přece se dnes ráno vymrtil, lapal po dechu a málem vzbudil Jorgena.

***

Kapar Jorgena ádal, a prostě říká, co mu slina na jazyk přinese, a chlapcovo neustálé tlachání ho seznamovalo s místní řečí. Začínal v ní být docela zběhlý, ale byl také znechucený. Přes vechny své dobré vlastnosti byli Jorgen s Jojannou prostí sedláci, kteří o velkém světě za jejich hospodářstvím a vesnicí několik dní cesty na severozápad od nich nevěděli vůbec nic. Ve vesnici prodávali dobytek a obilí a Bandamin byl podle místních měřítek zřejmě povaován za poměrně zámoného.

Vyprávěli mu o velké pouti na severovýchodě, ovládané rasou nazývanou Jeshandové. Ti se nepodobali kočovníkům, kteří se pokusili zajmout Kapara. To byli Bentu, přitáhli sem z jihu za časů Jojannina otce. Kapar si spočítal, e to muselo být za války, která skončila porákou vojska Smaragdové královny u Přízračného hřebenu v západním království Ostrovního království. Olatí pehové nasbírali co nejvíc informací jetě za časů Kaparova děda a některé útrky bylo moné vytáhnout z agentů pracujících v Království a v Keshi, ale z toho, co Kapar četl, poznal, e větí část příběhu nebyla nikdy zaznamenána.

Určitě vak věděl, e ena známá jako Smaragdová královna se vynořila odněkud z dálného západu tohoto kontinentu a vytáhla do dobyvačné války proti nejrůznějím městským státům, vytvořila obrovské vojsko - k němu podle některých zpráv patřili i obří jetěří lidé - a sebrala flotilu jen proto, aby mohla vtrhnout do Ostrovního království.

Ačkoliv nebylo jasné, proč se tohle vechno stalo, a vzdorovalo to vekeré konvenční vojenské logice, stalo se to. Krondor skončil v troskách a znovuvybudování západního království nebylo dokončeno jetě ani o třicet let později.

Kapara při típání dříví napadlo, e by o tom cestou přes Novindus mohl zjistit něco víc. Podíval se na chlapce. Jen tam tak nestůj, nakázal mu. Posbírej to dřevo. Sám to vechno neunesu.

Chlapec cosi dobromyslně zabručel a odnesl, co mohl: slunou náruč třísek na podpal. Kapar si naloil polínka. Co bych dal za koně a vůz, povzdechl si.

Otec si vzal koně, kdy… odjel, poznamenal Jorgen a námahou funěl.

Kapar u pochytil pár výrazů pro čas a u zjistil, e chlapcův otec odjel tři týdny před jeho příchodem. Bandamin vedl býčka do vesnice Heslagnam, kde ho chtěl prodat hostinskému. Pak hodlal nakoupit nějaké věci pro hospodářství.

Jojanna s Jorgenem se do vesnice vydali, kdy se neukázal u třetí den, a tam se dozvěděli, e Bandamina nikdo neviděl. Mu, vůz i býček prostě zmizeli někde mezi statkem a Heslagnamem.

Jojanna o tom nechtěla mluvit, i po dvou měsících pořád doufala, e se manel vrátí. Kapar to nepovaoval za příli pravděpodobné. V oblasti neměli moc zákonů. Teoreticky mezi zdejími obyvateli platila úmluva, občas prosazovaná Jeandy, kočovníky na severu, e nikdo nemá obtěovat poutníky a ty, kdo se o ně starají. Původ této úmluvy byl ztracen v erém dávnověku, ale stejně jako mnoho dalích věcí, i ona zmizela jako kouř ve větru, kdy zemi zničilo vojsko Smaragdové královny.

Kapar si odvodil, e statek je poměrně bohatý v dobytku i obilí, protoe Bandaminův otec patřil k těm nemnoha schopným muům, jim se podařilo vyhnout násilnému odvodu do vojska Smaragdové královny. Kapara mezery ve znalostech rozčilovaly, ale z toho, co Jojanna vykládala, si poskládal jakýs takýs obrázek nedávných událostí.

Jojannin tchán se schoval, zatímco mnoho dalích bylo přinuceno dát se k vojsku pro bitvu na druhé straně pohoří na jihozápadě - Sumanu, podle Jojanny. Podařilo se mu sehnat kusy dobytka zatoulané z oputěných statků a nael i nějaké osivo a semena zeleniny. Objevil vůz a koně a po několika měsících dorazil do tohoto údolíčka, kde zaloil statek, jej zdědil Bandamin.

Kapar naskládal dřevo do bedny za chýí a vydal se přes louku pro dalí. Unavenému chlapci navrhl: Co kdyby ses el podívat, jestli máma nepotřebuje pomoc?

Jorgen kývl a odběhl.

Kapar se za ním chvíli díval, ne hoch zmizel za rohem. Uvědomil si, e ho dosud ani nenapadlo stát se otcem. Předpokládal, e ten den přijde, a se bude muset oenit a zplodit dědice, ale nikdy nepřemýlel o tom, co být otcem vlastně znamená. Do této chvíle. Chlapci jeho táta velice scházel. Kapar to viděl. Říkal si, zda se Bandaminovo zmizení někdy vysvětlí.

Začal skládat dříví a přiznal si, e ivot na statku je mnohem namáhavějí, ne tuil. Přesto je bohové umístili na kolo ivota v určitém postavení, a i kdyby se vrátil na olaský trůn, těko mohl oebračit pokladnu tím, e by kadému sedlákovi koupil koně a vůz. Rozesmál se, jak to bylo vechno absurdní, a protáhl si bolavá ramena.

***

Kapar vzhlédl od jídla. Musím odejít, prohlásil.

Jojanna kývla. Čekala jsem, e k tomu brzy dojde.

Kapar dlouho jen mlčel a Jorgen přebíhal pohledem od jednoho dospělého k druhému. Kapar byl poslední tři měsíce v domě stálým hostem, a i kdy si z něj chlapec utahoval, e o základech sedlačení ví houby, vyplnil mu prázdnotu po otci.

Jenome Kapar měl na starosti víc věcí, ne byl jeden chlapec ze vzdálené země, třebae si zvykl na jeho společnost. Naučil se od těchto lidí vemu, čemu mohl. Zdejí řečí mluvil celkem dobře a pochopil hodně z Jojanniných zvyků a víry. Neměl důvod zůstávat, zato měl mnoho důvodů odejít. Několik měsíců strávil jen pár mil od místa, kam ho přenesl bělovlasý mág, a dosud mu zbývalo překonat polovinu světa.

Jorgen konečně promluvil. Kam půjde?

Domů.

Jorgen chtěl něco říci, ale po kratím zaváhání se jen zeptal: Co budeme dělat?

To, co děláme vdycky, odvětila Jojanna.

Potřebujete koně, řekl Kapar. Penice bude brzy zralá a kukuřici u je třeba sklízet teď. Potřebujete koně, aby dovezl vůz na trh.

Jojanna kývla.

Budete muset prodat nějaký dobytek. Kolik kusů?

Za dva bych měla dostat slueného koně.

Kapar se usmál. V jednom se vyznám, a to jsou koně. Opomněl se zmínit, e jeho zkuenosti pocházejí z oblasti válečných ořů, loveckých koní a tíhlých mimochodníků pro sestru, nikoliv tahounů pro hospodářství. Přesto by měl poznat kulhání, z kopyt by vycítil hnilobu a dokáe odhadnout povahu.

Budeme muset do Mastaby.

To je kde?

Dva, tři dny cesty pěky za Heslagnamem. Dobytek můeme prodat tam, obchodník by mohl mít i koně na prodej, pronesla hlue.

Kapar po zbytek večeře mlčel. Věděl, e se Jojanna bojí zůstat opět sama. Neudělala mu ádnou nabídku a on se spokojil s tím, e nechal věci tak, jak byly. Celé měsíce neměl enu a ona byla takovým drsným způsobem přitalivá, ale stísněné prostředí spolu s obavami o Jorgena je přimělo spát kadý jinde.

Jojanna střídavě marně doufala, e znovu uvidí manela, a pak po něm truchlila, jako by u byl mrtvý. Kapar věděl, e za pár dalích měsíců by ho přijala na Bandaminovo místo natrvalo. To byl dalí důvod, proč chtěl odejít hned.

Třeba tam najde dělníka, který by ti tu mohl pomoct.

Třeba, opáčila nevzrueně.

Kapar zvedl dřevěný talíř a odnesl ho k vědru se pinavým nádobím. A do chvíle, ne li spát, vichni mlčeli.

Kapitola čtyři

Vesnice

Kapar, Jojanna a Jorgen se plouili po staré silnici.

li u dva dny. Kapar si dosud neuvědomil, jak únavné je chodit někam pěky. Celý ivot pouíval koně, kočáry a rychlé lodě. Vlastně pěky musel chodit jedině během lovu, nebo kdy se vydal na procházku do palácové zahrady. Ujít více ne míli vedle mírné kobyly bylo nejen únavné, ale také nudné.

Ohlédl se na Jorgena. Chlapec kráčel za dvěma plahočícími se býčky. Dlouhým klackem je usměrňoval, kdykoliv chtěli uhnout ze silnice a popást se - ne e by tu bylo rostlinstva nadbytek, ale býčci by zřejmě nejraději prozkoumali kadý lístek, pokud by je Jorgen nehlídal.

Kapar by chtěl jít rychleji, nicméně se smířil se situací. Byl opěalý a sám, a na Jojannu a jejího syna, a bez ochrany, potravin a zkueností v nepřátelské zemi. Z toho mála, co mu Jojanna vykládala, pochopil, e oblast se dosud nevzpamatovala ze spoutě, jakou tu napáchalo vojsko Smaragdové královny, třebae od těch stralivých událostí u uběhlo celé jedno pokolení.

Statky a vesnice znovu rychle oily, i kdy větina muů byla pryč. Starci se protloukali z ruky do huby, dokud mladí nevyrostli natolik, aby se poenili a povdávali a měli dalí děti.

Nedostatek pořádku přetrvával, celá generace synů vyrostla bez otců a mnozí byli úplní sirotci. Tam, kde kdysi řídce obydlené země ovládala řada městských států, nyní vládl chaos. Tradiční úmluvy nahradil zákon vojenských pánů a loupených baronů. Kdokoliv vedl největí gang, stal se místním erifem.

Jojannina rodina přeila jen díky poměrné izolovanosti. Místní vesničané věděli, kde jejich hospodářství leí, ale jen málokterý poutník na ně kdy narazil. Kapar si ivot zachránil jen díky tomu, e Jorgen hledal ztracené ptáky. Jinak mohl klidně zemřít hlady jen několik hodin od místa plného jídla.

Cestou Kapar na západě zahlédl pohoří, na východě se krajina svaovala a v dálce přecházela v hnědou pou. Kdyby byl zůstal zajatcem Bentu, skončil by jako otrok. A kdyby si svůj útěk naplánoval patně, nejspí by zahynul ve vyprahlé pustině mezi horami a řadou kopců, na jejich hřebenech vedla stará silnice.

V dálce zahlédl jakési mihotání. To je řeka?

Ano, to je Hadí řeka, odpověděla Jojanna. Za ní leí hnoucí písky.

Ví, kde leí Město na Hadí řece? zeptal se.

Daleko na jihu u Modrého moře.

Take musím jít po proudu, usoudil Kapar.

Pokud si tam přeje být, pak ano.

Já si přeju být doma, zabručel Kapar hořce.

Pověz mi o svém domově, poádal Jorgen.

Kapar se po něm ohlédl. Chlapec se usmíval. Podrádění ho vak rychle přelo a ke svému překvapení si uvědomil, e má chlapce rád. Věděl, e jako vládce Olaska se bude muset oenit, aby zplodil legitimního dědice, ale nikdy ho nenapadlo, e by mohl mít děti skutečně rád. Rád by věděl, zda ho měl rád jeho otec.

Olasko je stát námořníků, začal Kapar. Nae hlavní město Opardum stojí na útesech. Je to přístav, který se dá bránit, ale zároveň je velmi runý. Na východním pobřeí je velké - uvědomil si, e nezná místní výraz pro kontinent - velké místo zvané Triagia. Z citadely - Podíval se na ně a poznal, e ani Jojanna, ani Jorgen se nad keshanským slovem netváří nechápavě, - z citadely jsou vidět nádherné východy slunce nadlmořem. Na východě je rovina a podél řeky je mnoho statků docela podobných tomu vaemu…

Nějakou dobu jim vyprávěl o své vlasti a Jorgen se v jedné chvíli zeptal: Co jsi dělal? Toti, nejsi sedlák.

Byl jsem lovec, odpověděl Kapar, protoe to u chlapci sdělil, kdy boural poraeného býčka, aby mohli maso pověsit do kůlny - a vzpomínal na jeskyně s dveřmi, kam doma ukládali rychle se kazící potraviny. A byl jsem taky voják. Cestoval jsem.

Jaké to je? chtěl vědět Jorgen.

Jaké je co?

Cestování.

Takovéhle. Hodně chození nebo dlouhá plavba na lodi nebo jízda na koni.

Ne, namítl Jorgen se smíchem, já myslel, jaká jsou cizí místa?

Některá jsou jako ty hnoucí písky, vysvětloval mu Kapar, ale jiná jsou celou dobu chladná a detivá… Vyprávěl o státech kolem Královského moře a o zajímavých a barvitých věcech, je tam viděl. Bavil je, dokud nedorazili na hřeben a neuviděli Heslagnam.

Kapar očekával něco více prosperujícího a byl zklamaný. Největím domem byl očividně hostinec, jednoposchoďová, poněkud selá dřevěná budova s neuvěřitelně bílou střechou. Z jediného komína stoupal kouř a za hostincem byly dokonce vidět stáje a velký dvůr. Dalí dvě budovy vypadaly na krámy, ale scházely jim títy oznamující druh prodávaného zboí. Kapar netuil, co se ve vesnici jako Heslagnam dá či nedá koupit.

Jojanna přikázala Jorgenovi, aby býčky zahnal na dvůr za hostincem, a s Kaparem vstoupili do enku.

Vnitřek na Kapara udělal jetě mení dojem. Komín a krb byly z kamenů neodborně slepených maltou a byl tu patný vzduch. enk byl cítit jídlem, potem, rozlitým pivem a dalími tekutinami, plesnivou slámou a dalími, méně identifikovatelnými pachy.

enk byl prázdný, jen jakýsi chlap odkudsi zezadu přináel soudek. Postavil ho na zem a zvolal: Jojanno! Nečekal jsem tě jetě aspoň týden.

Prodávám dva býčky.

Dva? opáčil mu a otíral si ruce do mastné zástěry. Měl tlustý krk, iroká ramena a obrovské břicho a při chůzi se kolébal. Na předloktí měl jizvy, které byly vidět díky vyhrnutým rukávům, a Kapar v něm poznal bývalého námořníka či oldnéře. Věděl, e pod vrstvou peku je dost svalů, aby se před ním měl raději na pozoru.

Mu si při rozhovoru s Jojannou prohlíel Kapara. Já ani ádnýho nepotřebuju. Čtvrtka mi jetě visí v chladírně a krásně zraje. Jednoho bych tě moná zbavil, ustájil bych ho vzadu a porazil přítí týden, ale dva vzít nemůu.

Sagrine, tohle je Kapar, představila mue Jojanna. Pracuje u nás za stravu, zaskakuje za Bandamina.

To bych čekal, ucedil mu s oklivým úsměvem.

Kapar nechal uráku stranou. Hostinský vypadal jako rváč, a třebae se Kapar nikoho nebál, ádné trable ani nevyhledával. Zamlada viděl příli mnoho svých přátel zbytečně umírat v soubojích, ne aby věřil, e vyvolávat potíe přináí uitek.

Jestli se vám hovězí nehodí, zkusíme to ve vedlejí vesnici, prohlásil Kapar a podíval se na Jojannu.

To bude Mastaba.

Počkej chvilku, vyhrkl Sagrin a přetřel si vousatou bradu. Nemám moc peněz ani zboí. Co chcete?

Koně, odpověděl Kapar. Dva.

Koně! zopakoval Sagrin se smíchem. To byste klidně mohli mít jejich váhu ve zlatě. Před pár měsíci tudy proli bentutí otrokáři a dva moje koupili, pak se v noci vrátili a ukradli zbývající tři.

Kdo jetě tady kolem prodává koně? vyptával se Kapar.

Sagrin si přejel rukou přes bradu, jako by přemýlel. V Mastabě určitě ádný nenajdete, usoudil. Moná po řece.

Ví, e cesta po řece je nebezpečná i pro ozbrojené mue, Sagrine! namítla Jojanna. Snaí se nás vyděsit, abys dostal lepí cenu! Obrátila se ke Kaparovi. Nejspí le, e v Mastabě ádní koně nejsou.

Otočila se k odchodu, ale Sagrin ji popadl za ruku. Počkej, Jojanno! Mně nikdo do lhářů nadávat nebude, ani ty ne!

Kapar nezaváhal. Chytil Sagrina za ruku a zaryl palec do nervu pod palcem druhého mue. Strčil do něj, a kdy to Sagrin ustál, popadl ho za pinavou halenu a zatáhl. Sagrin chvíli klopýtal, ale pak se zapojily jeho staré rváčské reflexy. Při pádu se překulil a vyskočil připravený na boj.

Kapar, místo aby zaútočil, klidně poodstoupil. Ne udělá krok, má můj meč na krku, podotkl jen.

Sagrin viděl, jak sebevědomě Kapar stojí s mečem stále u boku. Chvíli váhal, nakonec ho ale bojechtivost přela.

Omlouvám se, e jsem tak vyletěl, řekl s úsměvem. Akorát e to byly tvrdý slova.

Jojanna si mnula ruku, kde ji stiskl. Tvrdá moná, Sagrine, ale u ses mě i Bandamina pokouel převézt.

To je jenom obchod, namítl mohutný hostinský a zvedl ruce dlaněmi nahoru. Tentokrát to ale je pravda. Starej Balyoo měl jednu kobylu navíc, ale holka zchromla, ani pro hříbě se nehodila, take ji u nejspí porazil. Jinak je těí najít tu koně ne pivo zadarmo.

A co mula? zeptal se Kapar.

Ty chce jezdit na mule? uasl Sagrin.

Ne, chci, aby tahala vůz a orala, vysvětlil mu Kapar a podíval se na Jojannu.

Kelpita má mulu, kterou by nejspí prodal za cenu býčka, zadumal se Sagrin a ukázal na bar. Dejte si něco k pití, já se ho skočím zeptat.

Jojanna kývla. V té chvíli vstoupil do enku Jorgen a Sagrin cestou ven chlapci prohrábl vlasy. Jojanna obela bar a nalila sobě a Kaparovi pivo a Jorgenovi vodu.

Kapar se díval, jak si sedají ke stolu, a pak se k nim připojil. Dá se mu věřit?

Větinou, odtuila Jojanna. Snail se nás oblafnout, ale jak říkal, je to jenom smlouvání.

Kdo je Kelpita?

Kupec, kterému patří ty dva velké domy naproti přes silnici. Obchoduje dole po řece. Má vozy a muly.

O mulách toho moc nevím, ale ve vojsku - odmlčel se - ve vojsku, u kterého jsem chvíli slouil, je pouívali místo koní k tahání těkých nákladů. Vím, e umí být tvrdohlavé.

Já ji donutím pracovat! kasal se Jorgen s mladistvým elánem.

Kolik takový býček stojí?

Jak to myslí? Jojanna se na Kapara podívala, jako by mu nerozuměla.

Jetě nikdy jsem býčka neprodával. Kapar si uvědomil, e má jen matné tuení o tom, co věci stojí. Jako vévoda nikdy za nic neplatil z vlastního měce. Zlato u sebe nosil jen kvůli sázkám, do nevěstinců nebo aby mohl někoho odměnit za dobrou slubu. Podepisoval dokumenty s rozpočty pro celou citadelu, ale neměl tuení, kolik jeho správce platí místním kupcům za sůl, hovězí a ovoce. Nevěděl, jaké potraviny pocházejí z daní z jeho vlastních statků. Nevěděl ani, co stojí kůň, pokud nepocházel ze zvlátního chovu a neslouil jako dar pro jednu z jeho dam či to nebyl jeho vlastní válečný oř. Rozesmálo ho to.

Co se děje?

Nevím toho spoustu, přiznával Kapar a víc to neupřesnil. Jojanna se na něj upřeně zadívala. Ve vojsku vechno zařizují jiní lidé - kvartýrmajstři, komisaři, provianáci. Já se jenom ukázal a objevilo se jídlo. Kdy jsem potřeboval jet, dostal jsem koně.

To musí být hezké, prohlásila Jojanna a z jejího výrazu bylo jasné, e mu nevěří ani slovo.

Kapar se zamyslel nad tím, co vlastně ví o cenách přepychových věcí, a zeptal se: Kolik by tady takový býček stál ve stříbře nebo měďácích?

Jorgen se rozesmál. On si myslí, e máme peníze!

Ticho! těkla jeho matka. Bě ven a najdi si něco uitečného na práci. Nebo si aspoň hraj, ale hlavně bě ven.

Chlapec s bručením odeel.

My tady peníze moc často nevídáme, vysvětlovala Jojanna. Nikdo je tu nerazí. A po válce - Nemusela upřesňovat, které válce. Vechny zmínky o ťválceŤ se týkaly taení Smaragdové královny. No, po válce se objevila spousta falených peněz, měďáků natřených stříbrem a olověných plíků pokrytých zlatem. Sagrin občas nějaké dostane od poutníků, take má zkuební kámen a váky, aby poznal pravé od falených, ale jinak hlavně směňujeme nebo občas pro sebe navzájem něco uděláme. Kelpita si sepíe, co je ochotný dát za býčka, a pak se rozhodne, jestli by za to stála mula. Moná bude chtít oba býčky.

Určitě bude chtít oba, prohlásil Kapar. O to ale při vyjednávání jde, ne?

On má, co chceme, a býček se mu zas tak moc nehodí. Nemůe toho sníst najednou víc.

Kapar se zasmál a Jojanna se usmála. Pak ho prodá Sagrinovi a ten ho porazí a připraví, a Kelpita tady bude jíst zadarmo, co jemu udělá radost a rozčílí to jeho enu. Nemá ráda, kdy pije moc piva.

Kapar čekal, ani by to nějak komentoval. Znovu ho napadlo, e olatí rolníci musejí vést podobný ivot. I v Olasku jsou určitě manelky kupců zahořklé, kdy jejich mui vypijí příli mnoho piva, bývalí vojáci vlastní upadající hostince a malí kluci ze statků hledají někoho, s kým by si mohli hrát. Pomyslel si, e prostě nemůe znát jednoho kadého z nich. Stěí znal polovinu pracovníků své domácnosti v citadele, nato aby je znal jménem. Přesto by si měl dávat pozor, jaký druh lidí u něj hledá ochranu. Přepadla ho nečekaná vlna smutku. Jak málo mu na nich záleelo. Před očima mu proletěl proud obrazů podobných snům, jaké se mu poslední dobou zdávaly.

Co se stalo? zeptala se Jojanna.

Kapar se po ní ohlédl. Coe?

Úplně jsi zbledl a oči má zvlhlé. Co se stalo?

Nic, odpověděl překvapivě chraplavým hlasem. Ztěka polkl a dodal: Jen jsem si na něco vzpomněl.

Na válku?

Kapar pokrčil rameny a jen mlčky přikývl.

Bandamin taky býval voják.

Váně?

Ne jako ty, vyhrkla. Jako mladý slouil u místní domobrany se svým otcem. Snaili se zajistit, aby se tady dalo ít.

Očividně odvedli dobrou práci.

Ani nevím, pokrčila rameny tentokrát Jojanna. Pořád se tu objevují banditi a nájezdníci. Bentutí otrokáři chytají svobodné mue a odvádějí je na jih. Prodají je nějakému bohatému sedlákovi nebo mlynáři nebo, pokud je dobrý válečník, odvedou ho do Města na Hadí řece na hry.

Jak daleko je to Město na Hadí řece?

Ve člunu několik týdnů. Pěky to trvá jetě déle. Vlastně ani nevím. Tam chce jít?

Ano, ujistil ji Kapar. Musím se vrátit domů a k tomu potřebuju loď a jediné lodě, které plují do mé domoviny, jsou tam.

Je to dlouhá cesta.

To jsem pochopil, odvětil bezvýrazně.

Sagrin se za hodinu vrátil. Kelpita udělá tohle… Vysvětlil jim výměnu nějakého zboí hned, osiva později a jakýsi obchod s kupcem ve vedlejí vesnici. Jojannu to zřejmě uspokojilo.

Přidej pokoj na noc včetně večeře a jsme dohodnutí, prohlásil Kapar.

Platí! Sagrin tleskl. Máme pečenou kachnu a gulá a dneska ráno jsem napekl chleba.

Kdy odcházel do kuchyně, Jojanna Kaparovi poeptala: Moc nečekej, Sagrin neumí vařit.

Jídlo je jídlo a já mám hlad, namítl Kapar.

Pořád ale nemá koně, upozornila jej Jojanna.

Kapar pokrčil rameny. Nějakou cestu si najdu. Třeba na řece narazím na člun.

Nebude to snadné.

Proč? podivil se Kapar a el si nalít pivo, zatímco Sagrin pracoval v kuchyni.

Povím ti to u večeře. Teď bych měla zajít pro Jorgena.

Kapar kývl a napil se piva. Mu můe dopadnout mnohem hůř ne se oenit se enou jako Jojanna a mít syna jako Jorgen, pomyslel si, rozhlédl se po ubohém enku a připojil: Ale taky mnohem lépe.

***

Kapar se probudil jako první. Jojanna a Jorgen spali na palandách slouících jako lůka a Kapar leel na slamníku na zemi.

Něco ho vyruilo. Pozorně se zaposlouchal. Koně!

Popadl meč a seběhl dolů. Sagrin u čekal v enku se starým mečem v ruce. Kapar mu ukázal, a se postaví za dveře, a sám spěchal k oknu.

Napočítal pět jezdců. Motali se kolem a klábosili. Jeden ukázal na hostinec a druhý zavrtěl hlavou a natáhl ruku k cestě. Měli těké plátě, ale Kapar z jejich oděvu viděl dost, aby poznal, co jsou zač: vojáci.

Po chvíli se vichni obrátili a odjeli k severu.

Jsou pryč, poznamenal Kapar.

Kdo to byl? zeptal se Sagrin.

Vojáci. Měli jezdecké holínky. Na halenách jsem viděl pruh, ale barvu jsem nepoznal - bílý nebo moná lutý. Měli stejné meče, ale ádné luky ani títy. Na hlavě měli turbany s peřím.

Zatraceně, zaklel Sagrin. Museli se vydat do Mastaby, ale vrátí se.

Kdo to je?

Na jihu ve městě Delga - teda pokud se tomu dá říkat město - ije bandita, který si říká muboyský ráda. Tohle jsou jeho mui. Tvrdí, e mu patří celé území mezi Delgou a Hadím jezerem, a obsazuje města a vesnice. Ten vivák taky vybírá daně.

A nabízí ochranu? chtěl vědět Kapar.

Jistým způsobem, připustil Sagrin. Chrání nás před jinými odpadlíky a bandity v okolí, aby nás mohl dohola obírat sám.

Vláda stojí peníze, podotkl Kapar.

Já se bez vlády klidně obejdu, zabručel Sagrin.

Najdi dost lidí s meči, kteří s tebou budou souhlasit, a třeba ho přesvědčí. Těch pět, které jsem viděl, by nejspí dokázalo zvládnout celou vesnici bez dalí pomoci.

Má pravdu, přiznal Sagrin a ztěka se posadil na idli. V těchto končinách mě povaují za válečníka. Několik sedláků má sílu, ale nejsou cvičení vojáci. To, co vím, znám jenom díky tomu, e kdy jsem byl malý kluk, můj otec vytvořil domobranu a bojovali jsme se spoustou takových hrdlořezů. Ukázal na jizvy na svých rukou. Nemyl se, ty jsem si poctivě vyslouil, Kapare. Ale jsem u starý. Bojoval bych, ale vím, e bych nevyhrál.

Ten ráda nebude první bandita, který zaloil královskou dynastii. Tam, odkud pocházím - Zarazil se a místo toho dodal: Jestli dokáe zajistit pořádek a bezpečí lidí jako Jojanna a Jorgen - eny a děti - je to dobré, ne?

Asi ano. Co se má stát, stane se. Ale vyhrazuju si právo na stínosti.

Klidně si poslu, zasmál se Kapar.

Zůstane s Jojannou? zeptal se Sagrin a Kapar pochopil, jak to myslí.

Ne. Je to dobrá ena a doufá, e se její manel v pořádku vrátí.

Těko. Jestli jetě ije, tak nejspí dře někde v dole nebo na statku nějakého bohatého kupce na jihu nebo bojuje v aréně ve Městě na Hadí řece.

V kadém případě mám jiné plány, prohlásil Kapar. Rozhodně mezi ně nepatří stát se sedlákem.

Za nic takového jsem tě nepovaoval. Voják?

Jistou dobu.

Vsadím se, e i něco jiného, zabručel Sagrin. Zvedl se a dodal: Klidně můu začít. Slunce vyjde za hodinu a já u teď těko znovu usnu, zvlá kdy musím spát s mečem v ruce.

Kapar kývl. Rozumím.

U věděl, co musí udělat. Musí se vydat na jih. Tam je mu, který shromaďuje vojsko, a a si říká jakkoliv, bude mít koně.

Kapar potřeboval koně.

Kapitola pět

Voják

Kapar mlčky čekal.

Krčil se za nízkým keřem, zatímco kolem projíděla patrola. Za týden, co opustil Jojannin statek, potkal u dvě jiné. Jeliko toho o zdejích lidech věděl málo, rozhodl se, e se jim zatím bude vyhýbat. Obyčejní vojáci mívají sklon nejdřív pouít zbraň a teprve pak se ptát, a Kapar nechtěl skončit mrtvý, v zajetí nebo násilím odvedený k vojsku.

Odchod z hospodářství byl obtínějí, ne čekal. Zvlá Jorgena zřejmě rozruila vyhlídka, e s matkou opět zůstane sám. Na druhou stranu jim mula usnadní těké práce a Kelpitův syn byl ochoten přijít na pomoc během sklizně, take Jojanna nepřijde o obilí.

Kapara napadlo, jak by asi dopadli, kdyby se tu neobjevil. Snaili by se o vechno postarat a neměli by ani dost dřeva, ani mulu. Přesto bylo loučení těí, ne předpokládal.

Před několika dny obeel vesnici, která vypadala jako stanovitě místních hlídek, a domluvil si práci na statku u silnice za stravu. Jídlo bylo chudé a k pití mu nabídli jen vodu, ale on byl přesto vděčný. Vzpomněl si na bohaté hostiny, typické pro jeho dvůr, ale rychle tu vzpomínku zahnal. Za středně propečený biftek, misku nakládané zeleniny - speciality jeho kuchaře - a láhev dobrého ravensbergského vína by klidně někoho zabil.

Kdy se ujistil, e jezdci jsou pryč, vrátil se na silnici. Stará, rozbitá silnice byla dál na jih v poněkud lepím stavu. Na mnoha místech byly vidět nedávno prováděné opravy.

Kdy proel zatáčkou, zahlédl v dálce velké město. Okolní krajina byla mnohem zelenějí. A u muboyský ráda udělal cokoliv, území kolem svého sídelního města zpacifikoval do té míry, e sedlákům se zase dařilo. Silnici lemovala hospodářství a v kopcích byly sady. Časem se třeba tento mírumilovnějí aspekt projeví i v oblasti, kde ili Jorgen s Jojannou. Rád by si myslel, e chlapec má naději na lepí ivot.

Kdy se přiblíil k městské bráně, zahlédl svědky drsné spravedlnosti. Byla tu vystavena asi desítka mrtvol v různém stupni rozkladu a na kůlech bylo naraeno půl tuctu hlav. Mui byli přivázaní na dřevěné kříe, ťukřiováníŤ se tomu říkalo quegsky. Kapar slyel, e to je zvlá oklivý způsob smrti, kdy tělo nedokáe zabránit hromadění vody v plicích a člověk se utopí ve vlastní ávě.

U brány čekal oddíl vojáků. Byli oblečení stejně jako jezdci před Sagrinovým hostincem, jen neměli plátě a ty legrační pokrývky hlavy. Tihle měli kovové přílby s kroukovými chrániči na krku.

Jeden se přiloudal před Kapara. Co pohledává v Delze?

Jenom tudy procházím, mám namířeno na jih.

Má divný přízvuk.

Nepocházím odsud.

Čím se iví?

Teď jsem lovec. Býval jsem voják.

Nebo jsi moná bandita.

Kapar si mue prohlíel. Byl hubený, nervózní, a měl ve zvyku dívat se na lidi svrchu. Měl slabou bradu a zaedlé zuby. A měl jakoukoliv hodnost, v Kaparově vojsku by to dotáhl nejvý na kaprála. Znal ten typ: namylený a ne dost bystrý, aby si uvědomil, e dál u se nikdy nedostane. Ani by se Kapar urazil, usmál se. Kdybych byl bandita, tak bych musel být náramně patný bandita. Jediné, co bych za svou námahu mohl ukázat, by byl tento meč, aty, co mám na sobě, boty a důvtip.

Voják chtěl promluvit, ale Kapar ho předeel. Jsem poctivý člověk a jsem ochotný pracovat.

Myslím, e ráda dneska ádný oldnéře nepotřebuje.

Kapar se pousmál. Říkal jsem, e jsem byl voják, ne oldnéř.

Kde jsi slouil?

Na místě, o kterém jsi určitě nikdy neslyel.

Tak bě a nedělej potíe. Dám si na tebe pozor. Pustil Kapara dál.

Kapar kývl a proel bránou. Delga byla první skutečné město, je tu navtívil, a měla víc stop civilizace, ne dosud ve zdejích osadách viděl. Hostince u brány byly zchátralé a zpustlé stejně jako ten Sagrinův, co se dalo čekat. Lepí hostince třeba budou poblí ke kupecké čtvrti. Kapar el dál, a narazil na tritě, které v tuto odpolední hodinu přímo praskalo ve vech. Delga měla vechny známky blahobytné společnosti a lidé byli zřejmě spokojení.

Kapar celý ivot studoval vládnutí, protoe se narodil jako vládce. Viděl dost hlupáků, ílenců a neschopných lidí, aby mu to nadosmrti vystačilo, a četl o mnoha dalích. Věděl, e základem silného státu je obyvatelstvo a daně se dají zvyovat jen do určité míry. Kaparovy intriky byly zčásti určeny k tomu, aby se co nejvíc sníila potřeba otevřeného vojenského střetu, co je vdycky nákladný podnik, který nesmírně zatěuje lid.

Ne e by Kaparovi příli záleelo na blahu jeho lidu - do setkání s Jojannou a Jorgenem o neutěené situaci prostého plebsu ani nepřemýlel - ale záleelo mu na blahobytu státu jako celku, co znamenalo udrovat spokojenou situaci.

Lidé z Delgy bez ohledu na cokoliv nevypadali vyčerpaně či ustaraně. Podle toho, jak se tvářili, si nedělali příliné starosti s tím, e vládní pehové či daňoví úředníci uvidí předváděné přepychové zboí. Trh byl bouří barev a zvuků a jen kypěl činností. Občas zaslechl odpočítávání peněz či cinkání měce, z čeho usoudil, e pod rádovou vládou se vracejí i kovové peníze.

Na první pohled to vypadalo, e tento vládce má podporu svého lidu. Tritěm procházeli mui v jiném stejnokroji a sledovali, zda se někde neděje nějaké darebáctví. Kapar je povaoval za konstábly či městskou hlídku. Jednomu se podíval do očí. Byl to mohutný chlap se zjizveným obličejem a krkem. Mu se zastavil, ale Kapar pohledem neuhnul a zamířil k němu. Mu měl modrou halenu, ale místo kalhot zastrkaných do vysokých jezdeckých holínek měl plandavé kalhoty, které mu holínky téměř překrývaly. Meč měl kratí a místo přílby plstěný klobouk se irokou krempou.

Dobré odpoledne, pozdravil Kapar.

Cizinec, poznamenal mu stroze.

Soudím, e jsi konstábl.

Soudí správně.

Říkal jsem si, kde bych tady mohl najít práci.

Jsi obchodník?

Jsem zkuený lovec a voják, pokračoval zdvořile Kapar.

Jestli přinese nějakou zvěřinu, můe ji prodávat v hostincích, ale ráda ádné oldnéře nepotřebuje.

Kapar s pocitem, e stejný rozhovor u vedl, to nerozváděl. A co nádeničina?

V karavanseráji vdycky hledají ty, kteří budou zvedat oky nebo bedny. Ukázal k jihu. Hned za městem. Ale dneska u jde pozdě. Vechny najímají za úsvitu.

Kapar mu kývnutím poděkoval a vydal se do města. Okamitě ho zarazilo, kolik věcí je tu jiných a kolik stejných jako v Olasku. Lidé se oblékali jinak a pouívali jiný jazyk a dialekty. I kdy si myslel, e řeč u dobře zná, dolo mu, e byl zvyklý jen na Jojannin a Jorgenův přízvuk. Tohle bylo sluně velké město, které se stále rozrůstalo. Proel kolem stavby a viděl ochotně pracující mue. Celé místo mu připadalo důvěrně známé.

Dorazil k bráně a zjistil, e v karavanseráji je opravdu klid. Jak ho varoval konstábl, větina denních prací u byla hotová. Přesto se mohl aspoň zeptat. el od jedné karavany ke druhé a po několika rozhovorech pochopil, jak to tu funguje. Zjistil, e karavana vyráí na jih jedna asi za týden a majitel mu poradil, a se před odjezdem vrátí, e by dostal místo stráného, ale do té doby mu nemohl nic nabídnout.

Slunce u pomalu zapadalo a Kapar byl unavený a hladový. S jídlem toho moc udělat nemohl, ale aspoň si mohl najít místo na spaní, kdy bude opatrný. Bylo horko, třebae jaro teprve začínalo - pokud mohl soudit podle ročních dob na opačném konci světa. Noci by mohly být chladnějí, ale ne příli studené.

Narazil na pár dělníků sedících kolem ohně a zeptal se, zda se k nim můe připojit. Mui přitakali, a tak si lehl za dva dělníky, kteří se bavili o věcech, je si mohl jen představovat: o vesnicích, jejich jména slyel poprvé v ivotě, o řekách protékajících cizí krajinou a o dalích věcech, které jim byly důvěrně známé, Kaparovi vak byly zcela cizí. Poprvé od příchodu na tento kontinent si přál, nejen aby mohl zničit Speara Sokola a ty, kdo ho zradili, ale aby se mohl prostě vrátit domů.

***

Vozy hrkotaly po staré silnici. Byla to drsná jízda, ale byla to jízda. Kapar byl rád, e nemusí jít pěky. Celý týden se dřel, vykládal a nakládal vozy za mizernou mzdu - stěí mu to stačilo na jídlo. Jetě víc zhubl a musel si koupit pásek, aby mu nespadly kalhoty.

Příjem si vylepoval hraním v kostky s jinými dělníky, ale těstí ho opustilo a teď mu zbývalo jen pár měďáků. Aspoň měl nějaké měďáky a kadé zlepení byla výhoda. Vytrval. Ačkoliv to pro něj byl těký týden, ostatní lidé takhle trpěli celý ivot. Pro Kapara byla typickým znakem ztráta nadějí. Pro nádeníky byl kadý den bojem o přeití. Zítřek se o sebe postará sám.

Kapar byl netrpělivý i odevzdaný zároveň. Nejraději by kadý den urazil co největí vzdálenost, aby se mohl co nejrychleji vrátit domů a vyřídit si účty, ale věděl, e cesta bude nějakou dobu trvat, a ta doba závisela na mnoha faktorech, je sám nemohl nijak ovlivnit.

Cesta drsnou pustinou, ne nael Jorgena s matkou, byla jen tělesným utrpením, ale týden strávený dřinou v karavanseráji byl nejhorím týdnem jeho ivota. Ukázalo mu to takovou úroveň lidské bídy, jakou nikdy za svůj ivot plný výsad nezail.

Zjistil, e Válka, jak se tady bojům říkalo, proběhla, kdy byl Kapar jetě malý kluk. Ostrovní království porazilo vojska Smaragdové královny v bitvě u Přízračného hřebenu, kdy se Kapar teprve dostal z plínek. Ale vliv Války tu byl cítit jetě po desetiletích.

Mnoho dělníků byli potomci lidí vyhnaných z domova postupující hordou. Nepřítel sebral kadého schopného mue a dal mu na vybranou: buď bojovat, nebo zemřít. eny pochytali jako děvky, kuchařky a dělnice, a dokonce i některé mladí chlapce přinutili slouit u trénu.

Tisíce dětí osiřely a nikdo se o ně nestaral. Slabí děti zemřely, ty, které přeily, zdivočely a neznaly ádnou rodinu kromě tlup banditů, ani věrnost kromě věrnosti k místnímu náčelníkovi lupičů.

Zavést na takové místo řád bude vyadovat chytrost nejnadanějích vládců, pomyslel si Kapar. Věděl, e kdyby tento úkol dostal na starost, začal by stejně jako muboyský ráda: upevnil by svou moc v jedné oblasti, roziřoval sféru vlivu a vliv měnil v nadvládu. Mladý ráda tím moná stráví větinu ivota, ne bude muset čelit organizované opozici ze severu.

Kapar proil týden mezi nosiči a vozky a oni mu odpovídali na otázky, z nich se hodně dozvěděl o okolí. Na východě tekla Hadí řeka a za ní se táhla pustina ovládaná kočovnými Jeandy. Ty zřejmě nezajímalo, co se děje na tomto břehu řeky. Ale za Hadí řekou vládli neomezeně a dokonce i na vojsko Smaragdové královny silně dotírali. Kapar četl zprávy z války v otcových archivech a vzhledem k ohromnému vojsku Smaragdové královny předpokládal, e Jeandové musí mít mohutnou jízdu, aby se zachránili před zničením.

Na západě se zvedalo pohoří Sumanu a za ním se táhla travnatá pláň sahající a k řece Vedra a řádce malých městských státečků. Tato přírodní bariéra chránila rádu před střety na západě. Na jihu dreli území dalí méně významní lechtici a samozvaní vládcové, ale podle toho, co se povídalo, u ráda skoro vyhrál válku s jedním ze svých sousedů.

Dál na jihu na pobřeí Modrého moře stálo Město na Hadí řece, o něm toho zdejí lidé moc nevěděli. Kdysi ovládalo celé území a k Hadímu jezeru a ovládala ho rada domorodých klanů. Víc toho Kapar nezjistil. Ale tam kotvily lodě i z takové dálky jako Ostrovy zapadajícího slunce, jiní keshanská města a občas i z Quegu a z Království. Co pro Kapara znamenalo cestu domů. Tam tedy měl namířeno, válka neválka.

Vozy pokračovaly v cestě a Kapar neustále sledoval obzor pro případ, e by se nečekaně vynořily trable. Nepovaoval to za příli pravděpodobné, protoe čím dál na jih od Muboye se dostávali, tím mírumilovněji krajina působila. Aspoň dokud nenarazili na válku.

Kapar seděl vzadu na voze. Jediné, co mohl kromě obzoru pozorovat, bylo spřeení koní táhnoucí vůz jedoucí za nimi a kysele se tvářící Kafa, mrzutý starý vozka, který pokud u vůbec promluvil, nikdy neřekl nic pěkného.

Vozka vozu, na něm se vezl Kapar, byl uvaněný chlapík jménem Ledanu. Kapar ho ignoroval, protoe z něj slova padala úplně bezdue. Kapara u ticho přestávalo bavit a usoudil, e by Ledanuovo vanění chvíli zvládl, pokud v záplavě slov najde nějaké uitečné informace.

Pověz mi, Ledanue, o tom dalím městě.

Ach! Kapare, příteli, vyhrkl muík touící udělat na nováčka dojem svými zkuenostmi. Simarah je úasné místo. Jsou tam hostince a bordely, lázně a herny. Je velice civilizované.

Kapar se usadil a přetrpěl proud podrobností o podnicích, které Ledanuovi připadaly v kadé dříve zmíněné kategorii nejzajímavějí. Kapar si uvědomil, e ádné uitečné informace, jako rozmístění vojáků, politické zřízení oblasti, vztahy se sousedními městy a podobné věci, nejspí nezíská. Mohlo se mu ale hodit, kdy se dozví něco o tom místě, protoe to bude jeho nový domov, dokud nedokáe vymyslet, jak se přesunout dál na jih.

***

Kapar se opřel o dveře a čekal, jestli se dnes ráno někdo objeví, aby si najal nějaké dělníky. Lidé hledající nádeníky u tradičně přicházeli před východem slunce do malé trnice poblí severní brány Simarah. První týden po příjezdu do Simarah nael Kapar práci kadý den a mzda byla lepí ne v Muboyi.

Válka zatím nevypukla naplno, ale na jihu docházelo k pohraničním arvátkám mezi Muboyou a říí někoho, kdo si říkal král Sasbatabaský. Verbovali tu vojáky, a protoe old byl poměrně sluný, větina dělníků se chápala zbraní. Kapar měl proto práci pořád. Znovu se mu začalo dařit i v hazardu, take měl dost peněz v měci, aby se uivil jetě týden, i kdyby u ádnou dalí práci nesehnal. Mohl si také dovolit pokoj - spí jen díru pod schody - v místním hotýlku. Jedl prostou krmi a nepil, díky čemu měl kadý večer o něco víc peněz ne ráno.

Doufal, e se objeví dalí karavana mířící dál na jih a e ho zaměstnají jako strá, ale během střetu se Sasbatabaským králem vechny zásoby a zboí na jih odcházelo výhradně se silným vojenským doprovodem. Kapar při čekání začínal být netrpělivý.

K trnici se přiblíili tři mui a vichni dělníci s nadějí vyskočili. Kapar tyto tři u v minulých dnech viděl. První dva dohromady najímali pokadé asi dva tucty muů, ale třetí se vdycky zdrel a pozorně si dělníky prohlíel, jako by hledal nějakou zvlátní vlastnost, a nakonec odeel sám.

Potřebuju tři sběrače! Jenom zkuené sadaře! zavolal první.

Potřebuju pořádné svaly! Musím přeloit náklad. Deset muů! ohlásil druhý.

Třetí vak jen proel kolem muů běících se představit prvním dvěma najímatelům a přistoupil ke Kaparovi. Hej, ty, řekl. Měl zvlátní přízvuk. U jsem tě tu párkrát viděl. Ukázal na meč po jeho boku. Umí to pouívat?

Kapar se usmál a nebyl to přátelský úsměv. Kdybych neuměl, stál bych tady?

Potřebuju mue, který se umí ohánět mečem a také dalí věci.

Jaké věci?

Umí jezdit?

Kapar si svého případného zaměstnavatele prohlédl a uvědomil si, e je nebezpečný. A u mu chtěl nabídnout cokoliv, nejspí to bude protizákonné, a pokud ano, mohl by na tom Kapar sluně vydělat. Chvíli se mui díval do obličeje a nenael tam nic příjemného. Měl úzký nos a oči příli blízko u sebe. Vlasy měl naolejované a zčesané dozadu, zuby zaloutlé a nerovné. aty měl z dobrého sukna, i kdy prostého střihu, a Kaparovi neuniklo, e jeho dýka má slonovinovou rukoje. Nejpozoruhodnějí vak bylo, jak se tvářil - unaveně a ustaraně zároveň. To, co potřeboval, bude nepochybně nebezpečné, co by mohlo znamenat dobrou odměnu. Kapar si otázku promyslel a odpověděl: Jezdím dobře, líp ne větina ostatních.

Nedokáu zařadit tvůj přízvuk. Odkud jsi?

Z různých míst, větinou hodně daleko odsud, ale teď jsem přiel ze severu, z Heslagnamu a Mastaby.

Ty nejsi z jihu?

Ne.

A nevadí ti boj?

Kapar chvíli mlčel, jako by zvaoval odpověď. Věděl, e pokud dostane i koně, práci přijme v kadém případě. Do Simarah u se v ivotě nechtěl vrátit. Jestli se ta práce týká boje, nejsem oldnéř. Ale jestli se ptá, jestli umím bojovat, kdy musím, tak ano, umím.

Pokud vechno půjde podle plánu, bude muset jenom dobře jezdit, příteli. Kývl na Kapara, a jde za ním. Cestou prohodil: Jmenuju se Flynn.

Kapar se prudce zastavil. Kinnoch?

Flynn se otočil a promluvil jazykem Ostrovního království. Vychechton. A ty?

Já jsem z Olaska.

Flynn se rozhlédl kolem sebe a královským jazykem pronesl: To jsme oba daleko od domova, Olaskoňane. Moná je to způsob bohů, jak nám oběma opatřit, co potřebujeme, protoe pokud se eredně nepletu, ty jsi do tohoto bohy zapomenutého kouta světa nepřiel z vlastní vůle. Pojď za mnou.

Mu jménem Flynn spěchal uličkami zchátralejí částí kupecké čtvrti a pak zabočil do dlouhé boční uličky. Kapar zachovával bezvýraznou tvář a snail se zachovat klid, ale srdce mu prudce builo. Flynn bylo příjmení jednoho z jeho učitelů, kdy byl jetě malý kluk. Pocházel z Kinnochu, co byl kraj dávno zabraný Ostrovním královstvím. Obyvatelé si ale zachovali kulturní identitu a stále mluvili jazykem své komunity. Kapara jeho učitel naučil několik vět, aby zvědavému chlapci udělal radost, ale i to by ostatní přísluníci klanu povaovali za zradu. Kinnotí byli vyhláení bojovníci, básníci, lháři a zloději, se sklony k alkoholismu, výbuchům vzteku a záchvatům alu, ale pokud si tento mu nael cestu do tohoto bohy zapomenutého kouta, mohl by vědět i to, jak se vrátit zpátky do civilizace.

Flynn veel do skladitě, kde byl průvan, prach a tma. Uvnitř Kapar zahlédl dalí dva čekající mue. Flynn ustoupil na bok a kývl a ti dva bez varování tasili meče a zaútočili.

Kapitola est

Příleitost

Kapar odskočil doprava.

Ne útočník stačil zareagovat, Kapar také vytáhl meč, rozpřáhl se a z otočky mui sekl po zádech.

Flynnova čepel úder zastavila skutečně na poslední chvíli. Dost! Viděl jsem dost! zařval Flynn královským jazykem.

Kapar couvl a druzí dva mui udělali toté. Flynn rychle vrátil meč do pochvy. Odpus, příteli, ale musel jsem se přesvědčit, jak dobře umí s tím mečem zacházet.

Řekl jsem, e to umím.

A já poznal eny, které tvrdily, e mě milují, ale taky to nebyla pravda, opáčil Flynn.

Kapar meč jen sklonil, do pochvy ho zatím nevrátil. Zřejmě má problém s důvěrou.

Flynn přikývl a s trpkým úsměvem poznamenal: Jsi vímavý. Odpus mi, ale musel jsem si být jistý, e jsi neustále ve střehu. Mládenci by tě nezabili, jen trochu posekali, kdyby ses nedokázal ubránit.

Kvůli té tvé zkouce se z tvého přítele málem stal mrzák, zabručel Kapar a ukázal na lachovitého mue s plavými vlasy po ramena, jeho Kaparova poznámka rozhodně nepobavila. Neřekl nic, jen přimhouřil modré oči a kývl na Flynna.

Třetí mu byl hromotluk s býčí íjí a celý porostlý chlupy krom pleatějícího temene. Zasmál se, připomínalo to psí těkot. Byl to dobrý manévr.

Kapar zvedl obočí. Jestli mě neklame sluch, jsi Kinnočan.

Vichni jsme z Království, poznamenal blonďák.

Já ne, namítl Kapar, ale byl jsem tam.

Oba mui se pátravě zadívali na Flynna. On je z Olaska, vysvětlil jim.

Tak to jsi jetě dál od domova ne my! zabručel blonďák.

Já jsem McGoin, on je Kenner, představil sebe a kamaráda vazoun.

Já jsem Kapar.

Jsme tedy spříznění duchové, mui ze severu.

Kenner moudře kývl. Jak jste se sem dostali? zeptal se Kenner.

Ty první, pobídl ho Flynn.

Kapar usoudil, e nejlepí bude neprozradit jim svou pravou totonost. Mohli by ho povaovat za lháře, nebo by tuto informaci mohli v budoucnu vyuít ve svůj prospěch a jeho neprospěch. A hlavně doel k závěru, e na jeho předchozí hodnosti teď stěí záleí. Byl na patné polovině světa a svého titulu i panství byl zbaven. Později jim to třeba prozradí, a si vyposlechne jejich příběh.

Vlastně nic zajímavého. Na patnou stranu světa mě přenesl jeden mág, který je dost mocný, aby dokázal přesouvat lidi, co ho rozčílí. Jednu chvíli jsem byl v Opardumu a vzápětí stojím u Heslagnamu a míří ke mně půl tuctu Bentuů.

Ty jsi unikl bentuským otrokářům? uasl McGoin.

Ne, odtuil Kapar. Nejdřív mě chytili, utekl jsem jim a pak.

Flynn se zasmál. Buď v sobě taky má něco magického, nebo jsi natolik sluný lhář, abys mohl být Kinnočan.

Tu čest jsem neměl, podotkl Kapar.

Mágové, poznamenal Kenner. To je hotové prokletí.

Tenhle rozhodně byl, přiznal Kapar. Ale stejně mě mohl zanést nad oceán a nechat mě se utopit.

Pravda, přitakal Flynn.

Teď vy.

My jsme obchodníci z Port Vykor, začal Flynn.

Kapar okamitě poznal, e le. Pravděpodobnějí bylo, e jsou piráti z Ostrovů zapadajícího slunce.

Byli jsme konsorcium, které dal dohromady jeden kupec z Krondoru, Milton Prevence se jmenoval. Kdy jsme dorazili do Města na Hadí řece, ocitli jsme se uprostřed klanové války. Dokonce jsme ani nemohli přistát, protoe o kontrolu nad přístavem se praly dva klany. Tak jsme se otočili a hledali místo k přistání. Ukázal na své společníky. Na začátku nás bylo třicet.

Kapar kývl. Několik kupců a kolik stráí?

Flynn zavrtěl hlavou. ádné. Jsme obchodníci, ale vichni se o sebe umíme postarat. McGoin začínal jako tovary u výrobce plsti a přeel do obchodu s vlnou. Pak dolo na oděvy, a hedvábí, které můe nakoupit tady dole, je nejlepí na světě, dokonce lepí ne z Keshe. Kenner se zase specializuje na koření, čím vzácnějí, tím lepí. Já zase dělám do klenotů.

Kapar kývl. Snadno se to přepravuje a nezabere to moc místa, tedy kromě hedvábí.

Ale je lehké, podotkl McGoin. Můe jím nacpat podpalubí a loď se nepotopí ani o yard hlouběji.

Co se vlastně stalo?

Vyprávění se ujal Kenner. Měli jsme dvě monosti. Mohli jsme zamířit na západ do města Maharta, kde probíhá obchod po řece Vedře. Hodně exotického zboí, ale taky spousta mazaných obchodníků a míň výhodných smluv.

A ta druhá monost? otázal se Kapar.

Tam, kde se Hadí řeka stáčí k východu a blíí se k pobřeí, je jedno místo. Od pobřeí k řece to je jen necelý týden chůze, take jsme si ani nevzali koně - a bychom je potřebovali, prostě bychom si je koupili. Na řece je městečko ingáziho přístavitě. Býval to malý obchodní přístav, ale teď se tam dá sehnat loď.

To jsme tedy udělali, dodal McGoin. Najali jsme si člun a vydali se proti proudu. Říkali jsme si, e narazíme na zboí, jaké ádný Ostrovan jetě nikdy neviděl.

Flynn se zasmál. Mluv o té zatracené boské pýe. Nejsme ádní zbabělci, Kapare, ale na začátku nás bylo třicet a vichni jsme se o sebe uměli postarat. Jene čím dál na sever jsme se dostali, tím ílenějí vechno bylo.

Jak dlouho tu jsi, Kapare? zeptal se McGoin, čím přeruil vyprávění.

est, sedm měsíců. Nějak jsem ztratil přehled.

Jak daleko na sever ses dostal? chtěl vědět Flynn.

Do Mastaby.

Tak to ses k Hadímu jezeru ani nepřiblíil, prohlásil Flynn. Tam je to země nikoho. Jsou tam kočovníci -

Jeandové. Ano, slyel jsem o nich.

Ti nikomu nedovolí usadit se u jezera, ale jsou tam i dalí lidé. Na jih od jezera se zvedá pohoří Sumanu, a tam jsme -

Začni na začátku, Flynne, vybídl jej McGoin.

Flynn se zhluboka nadechl, jako by se připravoval na dlouhý příběh. V ingáziho přístaviti jsme nali říční člun, sluně postavený, se irokým kýlem a mělkým ponorem. Takový, který můe v případě potřeby odráet bidlem nebo přetahovat lanem. Kapitán nám vysvětlil, e a do Malabry daleko na severu nejsou ádné přístavy, nicméně člun nám prodal. Několik z nás mělo zkuenosti s říčními čluny, take jsme si věřili, e ne dorazíme do Malabry, budeme to mít hezky v ruce. Shodli jsme se, e Prevence bude velitel celé expedice a jistý Carter bude cestou do Malabry kapitánem člunu.

Plavba do Malabry nám trvala tři měsíce. Na začátku vypadalo vechno dobře. Pak jsme narazili na patné počasí a museli jsme se uchýlit na břeh. O několik dní později jsme narazili na bandity. Ti nás pět dní sledovali na koních, zatímco my se snaili udret uprostřed řeky. Tři mue zastřelili ípy, ne to vzdali.

Měli jsme to tuit, zavrčel Kenner. Nenali jsme jedinou slunou příleitost k obchodování a u jsme přili o tři mue. Měli jsme to tuit…

Ale pokračovali jsme dál, ujal se slova opět Flynn. Ne jsme dopluli do Malabry, zemřeli dalí dva na horečku. Odmlčel se, jako by se rozpomínal. Zprvu se nám vedlo dobře. Zřídili jsme si obchodní stanici ve skladiti jako tohle. Jazyk nebyl těký, protoe mezi námi bylo pár chlapů, co umělo quegsky, a ty dva dialekty jsou si podobné. Asi v té době se vechno začalo - Podíval se na své společníky, jako by je ádal o pomoc.

Někteří z místních začali přicházet s věcmi na prodej, vysvětloval McGoin. Měli jsme dost zlata - podle měřítek Království to bylo sluné jmění, ale tady přímo královský poklad. Asi sis viml, e jim tu scházejí kovové peníze. Zřejmě dosud platí za válku, ve které bojoval můj otec. Ale věci, které přináeli… zprvu jsme je povaovali za - jake se tomu říká? podíval se na Kennera.

Artefakty.

Jo, to je ono. Z nějaké dávno mrtvé civilizace - ty věci byly váně hodně staré.

Jaké věci? zeptal se Kapar, jeho příběh zaujal.

Nějaké masky, jaké nosí kněí v chrámech při slavnostech, ale podobné jsme nikdy neviděli. Hlavy zvířat a dalích stvoření - ani nevím, co to bylo. A perky, spousty perků. Některé byly celkem obyčejné, ale jiné kousky… Pokrčil rameny.

Obchoduju s klenoty celý ivot, Kapare, ozval se Flynn. Viděl jsem obyčejné cetky i kousky vhodné pro královnu Ostrovů, ale některé z těch tady!

Proč chtěli prodat tak cenné věci za zlato?

Představ si sedláka, který má náhrdelník v ceně své celoivotní dřiny - ale nemůe ho prodat, obchodovat s ním, ani ho sníst - klidně by to mohl být kýbl hlíny, poznamenal McGoin. Avak pytel peněz můe utrácet postupně a celá léta nakupovat ve potřebné.

Take jsme vechny ty perky nakoupili, prohlásil Flynn.

Pověz mu o tom prstenu, pobízel jej Kenner.

Kapar se rozhlédl po skladiti a uviděl prázdné pytle naskládané na hromadu. Doel k nim a udělal si pohodlí. Přinesli nám i nějaké prsteny, řekl Flynn. Některé byly ze zlata, ale větina ne. Některé měly zasazené drahokamy a několik jichl bylo opravdu kvalitních, ale větinou to byly jen krouky z nějakého obyčejného kovu s podivnými značkami.

Budu hádat. Kouzelné prsteny? Kapar se snail, aby to neznělo příli opovrlivě.

Flynn se ohlédl na své společníky, a kdy kývli, sáhl do váčku u pasu a jeden prsten vyndal. V eru přímo zazářil.

Kapar vstal, prsten si od Flynna vzal a prohlédl si ho. Byl z nějakého matného kovu, docela podobného cínu, jenome tenhle kov zářil. Zkusil si ho někdo nasadit? zeptal se Kapar.

Greer to zkusil, odpověděl Flynn. Nasadil si ho a chvíli se zřejmě nic nedělo. Pak najednou v noci napadl a zavradil Castitase. McGoin ho musel zabít, aby on nezabil nás ostatní. Zkusil jsem to taky, abych přiel na to, co se přihodilo Greerovi, ale po nějaké době jsem začal mít vidiny. Od té doby ho nikdo nenosí.

Proč jste ho nezahodili?

Slyel jsi někdy o Hvězdně?

Kapar o něm slyel, přesto zavrtěl hlavou. Usoudil, e bude lepí hrát si na nevědomého - bude-li se vydávat za obyčejného člověka, nemůe vypadat příli světaznale. Nemůu slouit.

Je to ostrov uprostřed Velkého hvězdného jezera na hranici mezi Keshí a Královstvím. ije tam komunita mágů, velmi mocných -

A bohatých, přisadil si McGoin.

- a bohatých, souhlasil Flynn. Prodáme prsten jim.

Kapar se rozhlédl po skladiti. Něco mi říká, e je toho víc ne jen jeden prsten. Podívejte, jestli jsem to pochopil správně, bylo vás třicet schopných kupců, kteří si přivezli dost zlata, abyste vy tři, pokud jste se rozhodli vyřídit ty ostatní, nemuseli do smrti pracovat, správně?

Bylo to mení bohatství, připustil Kenner.

Take vy nejste vrahové, jen mazaní obchodníci, a teď máte zboí, které stojí za víc?

Vichni tři kývli.

Existuje tedy důvod, proč si nenajmete bandu oldnéřů na ochranu, neodjedete na jih a nenajmete si loď na cestu domů.

Vichni tři se po sobě dívali, a konečně promluvil Flynn. K tomu jsme se právě dostávali. Ten prsten je jenom cetka. Chci říct, e musí mít nějakou zvlátní vlastnost, kdy kvůli němu dva mui umřeli, ale za tuhle námahu nestojí. Je v tom něco jiného.

Flynn ukázal na druhý konec skladitě a vichni se tam vydali. Stál před nimi vůz, obyčejný povoz, jaké Kapar vídal v ulicích svého města. Na voze leelo něco pokrytého naolejovanou plachtou a podle velikosti Kapar u tuil, co to můe být. Flynn vyskočil na vůz a plachtu odhrnul.

Bylo to tělo, alespoň Kapar si to myslel, mohla to být i prázdná zbroj. A to bylo cokoliv, nic podobného dosud neviděl.

Kapar vylezl nahoru k Flynnovi a odhrnul plachtu jetě víc. Pokud to byla zbroj, nebyly na ní ádné spoje. Byla černá, s matně zlatými prouky kolem krku, ramen, zápěstí, stehen a kotníků. Kapar si klekl a sáhl si. Věc byla kovová, ale povrch byl dokonale hladký. A patřila komukoliv, musel být vysoký, vyí ne Kapar, a ten měl est stop a dva palce.

V Opardumu si Kapar od mistrů zbrojířů z Roldemu koupil nejlepí zbroj v celém východním království, ale tomuhle se zdaleka nevyrovnala.

Sekni do toho, vybídl jej Flynn a seskočil na zem, aby měl Kapar dost místa. Kapar se narovnal, vytáhl meč a zlehka al do chrániče ramene. Čepel odskočila, jako kdyby narazila do tvrdé gumy. Kapar si zase klekl.

Je někdo uvnitř? zeptal se.

Nikdo neví, odpověděl Kenner. Nepřili jsme na způsob, jak sundat přílbu nebo kteroukoliv jinou část.

Vypadá divně, poznamenal Kapar pomalu.

Přílba byla jednoduchá, připomínala ikmo odseknutý válec s hranami zaoblenými tak, e od ramene k temeni byla zcela hladká, bez jediné hrany či výstupku. Vpředu byla nepatrně smáčknutá a shora měla kapkovitý tvar. Po stranách byla křídla, ale tvora s takovýmito křídly Kapar jetě nikdy nelovil. Vypadala jako krkavčí, avak stáčela se dozadu, sledovala přílbu a měla blány jako křídla obrovského netopýra - ádný normální netopýr to vak nebyl. Vidět umoňovala dlouhá kvíra. Kapar se pokusil nahlédnout dovnitř.

Není tam nic vidět, podotkl McGoin. Jerrold u toho dokonce přidrel pochodeň a málem mu chytily vlasy.

Něco uvnitř je: sklo nebo křiál, něco dost tvrdého, e to zastaví i dýku, dodával Kenner.

Kapar se narovnal. Rozhodně to je jedinečná věc. Proč to ale chcete tahat a na druhý konec moře do Hvězdna? V okolí musí být někdo, kdo za to sluně zaplatí.

Nepochybně je to kouzlo, prohlásil Flynn. A tady je mágů skutečně pomálu. Zadíval se na své dva přátele a připojil: Nejdřív jsme se snaili kupce najít, ale rychle nám dolo, e tahle země je příli chudá. Mohli bychom vzít, co jsme získali, a vrátit se domů. Se zlatem a s tím, co jsme nakoupili, bychom si mohli ít velmi pohodlně.

My ale nejsme zloději, zabručel Kenner. Měli jsme partnery a někteří měli rodiny. Mohli jsme kadé z nich dát mení podíl ze zisku, ale jak by jim to nahradilo ztrátu otce nebo manela?

Věděli přece, e cesta sem je nebezpečná, namítl Kapar.

Ano, ale já mám enu a tři syny, řekl McGoin, a chtěl bych vědět, e kdyby tam na severu pohřbili mě, jeden z mých společníků se vrátí domů a dá mojí vdově dost, aby to jí a synům vystačilo.

Ulechtilé názory, poznamenal Kapar a seskočil z vozu. Co dál?

Flynn Kaparovi podal meč. Byl černý stejně jako zbroj, a kdy se Kapar dotkl jílce, jako by mu rukou projela slabá vibrace. Cítí to? zeptal se ho Flynn.

Ano, přiznal Kapar a černý meč vrátil. Byl lehčí, ne čekal, ale ta vibrace ho poněkud zneklidnila.

Flynn přistoupil ke zbroji. Teď se dívej, vyzval Kapara, vyndal zase z váčku prsten a přidrel ho u kovu. Prsten se okamitě jasně rozzářil. Není pochyb, e zbroj je kouzelná. Tohle to, myslím, potvrzuje.

Přesvědčivě, souhlasil Kapar. Ale co to má společného se mnou?

Potřebujeme dalího mue, vysvětloval Flynn. e jsi ze severu a taky se chce vrátit do Království je skvělé. Chtěli jsme si jen najmout chytrého ermíře, který by se s námi vydal do Města na Hadí řece - doufali jsme, e klanová válka u skončila. Poloil Kaparovi ruku na rameno. Ale, jak jsem říkal, moná nám tě bohové poslali do cesty z nějakého důvodu, protoe mu, jen s námi půjde z vlastní vůle, je lepí ne najatý ermíř. Jsme ochotní z tebe udělat rovnocenného partnera.

Kapar u chtěl něco namítnout, nicméně si to nakonec rozmyslel. McGoin přikývl.

To je velkorysé, podotkl Kapar.

Ne, zarazil ho Flynn. Ne bude souhlasit, musí vědět vechno. Ne vichni nai mládenci zemřeli předtím, ne jsme nali tuhle věc. Ukázal na vůz. Rolník, který nás k tomu dovedl, se jí nechtěl ani dotknout, jakmile ji odkryl, odmítl se k ní vůbec přiblíit. Nali jsme dost, abychom si mohli ít jako králové, take kdy jsme naloili nae čtyři vozy, zamířili jsme na jih. Ale ne jsme se dostali k tvému Heslagnamu, zůstalo nás jen est a měli jsme u jenom jeden vůz. Cestou jsme opustili celou královskou pokladnici.

Kaparovi se to nelíbilo. Někomu se nezdálo, e odváíte to tělo nebo zbroj nebo co to je.

Očividně. Přes den na nás nikdy nezaútočili, ani kdy jsme odpočívali ve vesnici nebo ve městě, ale v noci, kdy jsme byli sami na silnici, se děly věci.

Jednou v noci Fowler McLintoc jen tak z ničeho nic zemřel. Neměl na sobě ani krábnutí, přisadil si Kenner.

A Roy McNarry si el jednou večer ulevit a u se nevrátil. Hledali jsme ho celý den a nenali po něm ani stopy, dodával McGoin.

Kapar se zasmál, krátce, něco mezi pobavením a soucitem. Proč jste prostě ten zatracený krám nenechali leet a nevzali zbytek?

Kdy nám dolo, e chtějí to tělo, bylo u příli pozdě. U jsme ostatní tři vozy opustili. Posbírali jsme nejlepí drahokamy - jsou támhle v tom pytli - a větinu perků a ostatních cenných artefaktů jsme ukryli. Nali jsme jeskyni, označili jsme si ji a prostě to tam nechali. Koně jsme cestou prodali na jídlo a nakonec se dostali a sem. Kadý týden vak někdo zemřel.

Vá příběh mě zrovna neláká, abych s vámi jel.

Já vím, ale představ si tu odměnu! opáčil Flynn. Mágové za to zaplatí královsky, a ví proč?

Jsou zvědaví, pravil Kapar sue.

Myslím, e jsi vzdělaný člověk, protoe královským jazykem mluví jako lechtic, a přitom jsi z Olaska, poznamenal Flynn.

Dostalo se mi vzdělání, připustil Kapar.

Zná příběh o Trhlinové válce?

Vím, e asi před sto lety zaútočilo vojsko z jiného světa magickou trhlinou a téměř dobylo Ostrovní království.

Je toho víc, prohlásil Flynn. Spousta věcí se do kronik nedostala. Něco jsem se dozvěděl od dědečka - ten slouil jako markytán v bitvě u Sethanonu - a jsou v tom draci a starodávná magie.

Uetři mě dědových povídaček, Flynne, a přejdi k věci.

Slyel jsi někdy o Dračích vládcích?

Nemůu slouit, odtuil Kapar.

Byla to rasa starověkých válečníků, kteří ili na tomto světě před lidmi. Byli tu dokonce jetě před elfy. Byli to dračí jezdci, kteří ovládali mocná kouzla. Během Válek Chaosu je rozdrtili bohové.

To je teologie, ne historie, namítl Kapar.

Moná, a moná ne. Ale kněí nás to učí jako doktrínu, a i kdy ve svatých textech ádné zmínky o Dračích vládcích nejsou, v legendách přeívají dodnes. Jen se na to podívej, Kapare! Jestli to není Dračí vládce rovnou ze své starodávné hrobky, tak nevím, co by to mohlo být. Ale vsadím se, e mágové z Hvězdna to budou chtít zjistit a zaplatí za to.

Potřebujete tedy čtvrtého mue, aby vám pomohl dopravit tohle na sever a pak z Port Vykor do toho vaeho Hvězdna, kde budete od mágů ádat odměnu?

Správně, souhlasil Flynn.

Jste blázni, vyhrkl Kapar. Měli jste to nechat v jeskyni a raději vzít poklad.

Kenner, McGoin a Flynn se po sobě podívali. Nakonec tie promluvil Kenner. Zkoueli jsme to. Prostě to nelo.

Co tím myslí, e to nelo?

Zkoueli jsme udělat, co jsi právě říkal, ale kdy jsme jeskyni uzavřeli, neurazili jsme ani půl míle a u jsme se museli vrátit. Pak jsme tam nechali vechno zlato a ostatní zboí a vzali tuhle věc.

Jste blázni, zopakoval Kapar. Jel bych s vámi za koně a cenu plavby lodí do Království, ale pak u vám nemůu nic slíbit. Dali jste mi spoustu důvodů odmítnout. Zarazil se. Vlastně řeknu ne rovnou, abych si uetřil potíe.

Dobře. Tak zkus odejít, vybídl jej Flynn.

Jak to myslí? zeptal se ho Kapar.

Nebudeme ti bránit, uklidnil ho Flynn. Tak jsem to nemyslel.

Kapar mue obeel. Kdy dorazil k vratům, obrátil se. Přeju vám hodně těstí, pánové, a doufám, e se jednou společně napijeme v nějaké krčmě v Království, i kdy o tom pochybuju. Tohle vypadá na podnik odsouzený k nezdaru a s tím já nechci mít nic společného, děkuju pěkně.

Otočil se, otevřel vrata a pokusil se jimi projít.

Nelo to.

Kapitola sedm

Rozhodnutí

Kapar náhle zaváhal.

Chtěl projít vraty, avak něco ho přimělo počkat. Ohlédl se. Tak dobře, promyslím si to.

Flynn kývl. Najde nás tady, ale pozítří u musíme vyrazit.

Proč? chtěl vědět Kapar.

Nevím, přiznal Flynn. Prostě nemůeme zůstat příli dlouho na jednom místě.

Vak to pochopí, slíbil mu Kenner.

Kapar setřásl touhu zůstat a vyel ze skladitě.

Proplétal se dopoledním davem a nael si lacinou hospodu, kde se pivo jetě dalo pít. Málokdy pil před obědem, ale dnes udělal výjimku. Utratil víc, ne si mohl dovolit, ale u věděl, e se k Flynnovi a ostatním stejně připojí. Ne kvůli tomu nesmyslnému magickému nátlaku, nýbr proto, e sám chtěl. Tihle mui mu pomůou dostat se blí k domovu za est měsíců, ne by sám dokázal za dva roky. Nebyl námořník a musel by pracovat celé měsíce, aby si naetřil na cestu lodí, a navíc lodí plavících se mezi Novindem a Triagií nebylo mnoho. Pouhá plavba na Ostrovy zapadajícího slunce by ho přila na dvě stě zlatých - poloviční roční výdělek zkueného olaského řemeslníka. Ne, takhle aspoň získá koně a cestu lodí do Království. Odtamtud u domů dojde pěky, bude-li muset. Dopil pivo a vrátil se do skladitě, kde na něj čekala trojice muů. Jde s námi? zeptal se ho Flynn.

Do Port Vykor, odpověděl Kapar. Potom uvidíme. Chci koně a dost zlata na sluné ubytování a jídlo cestou a zaplatit plavbu ze Saladoru do Opardumu. Zbytek svého zlata si můete nechat. Souhlasíte?

Souhlasíme, přitakal Flynn. Teď bychom se měli připravit, vyráíme zítra za rozbřesku. Na jih odjídí karavana se zásobami pro vojsko, a i kdy se k nim oficiálně přiblíit nemůeme, pojedeme za nimi. Tak se nám vyhnou banditi.

Dobře. Ale nejdřív musíme koupit rakev, řekl Kapar.

Proč? podivil se Kenner.

Protoe tady lidé své mrtvé pohřbívají, nespalují je, take rakev pod plachtou bude přitahovat mení pozornost ne to… tohle. Ukázal na vůz. Můete takhle dojet a do Města na Hadí řece, ale pochybuju, e se dostanete přes celníky v Port Vykor. Zesnulý společník, kterého odváíte k odpočinku domů - kde vlastně v Království pohřbívají mrtvé?

Nahoře kolem Kvestorovy Vyhlídky, myslím.

To půjde, souhlasil Kapar. Podíval se na své nové společníky. Jestli dojedeme a do Města na Hadí řece, budeme muset něco peněz utratit za aty. Vy, pánové, musíte vypadat víc jako kultivovaní obchodníci ne jako bandité a loupeníci.

McGoin si přejel dlaní přes pětidenní strnitě. Má pravdu, Kapare.

Spíte tady?

Flynn a ostatní kývli. Cestou jsme se pokoueli spát v hostinci, ale nejde to. Zjistí, e se pořád budí a ujiuje se, e ta věc je v pořádku.

Občas dvakrát i třikrát za noc, dodal Kenner.

Teď u spíme pod vozem, dodal McGoin.

Vy tři si klidně spěte tady, kdy musíte, ale já si dám horkou koupel, čisté aty a noc v dobrém hostinci. Dej mi peníze, Flynne.

Flynn vylovil několik stříbrňáků a podal je Kaparovi. Uvidíme se za svítání.

Kapar odeel ze skladitě a poprvé si pořádně prohlédl město. Nael krejčího a koupil si novou halenu, kalhoty a spodní prádlo a také kabát a nový plstěný baret s kovovou sponou s faleným rubínem. Pak nael nejlepí lázně ve městě - které se ovem zdaleka nevyrovnaly skvělým lázeňským domům opardumským.

Cítil se osvěený a plný sil. Najal si pokoj v hostinci za hlavním náměstím a objevil svolnou enkýřku, která za ním přila jen po krátkém přemlouvání, kdy jí skončily povinnosti.

Hodinu poté, co usnul spokojeným spánkem, se Kapar s trhnutím probudil. Zmateně se rozhlíel kolem sebe. Pomalu si uvědomil, kde je, a obrátil se, aby si prohlédl spolunoclenici. Byla hezoučká, asi devatenáctiletá, a pro své povolání zcela typická: chudá holka, která doufá, e si najde bohatého manela, nebo aspoň za své pozornosti získá dostatečně velkorysý dárek. Jen čas ukáe, zda skončí vdaná, nebo v nevěstinci.

Kapar si znovu lehl, ale spánek se nevracel. Převracel se a snail se vyčistit si hlavu, avak pokadé, kdy začal podřimovat, v duchu zahlédl vůz se svým znepokojivým nákladem.

Nakonec vstal, oblékl se a nechal dívce trochu stříbrňáků. Pokud měl Flynn pravdu, bude mít peněz dost.

Právě tie otevíral dveře, kdy se dívka probudila. Odchází? zeptala se ospale.

Musím časně vstávat, odvětil Kapar a zavřel za sebou dveře.

Opatrně procházel temnými ulicemi, nebo věděl, e touhle dobou tudy nechodí právě zákona dbalí lidé. Konečně dorazil ke skladiti a otevřel dveře. Kenner byl vzhůru, druzí dva spali.

Kenner k němu tie zamířil. Věděl jsem, e se vrátí před svítáním, prohodil.

Kapar odolal touze odpovědět rýpnutím, a jen se zeptal: Proč jsi vzhůru?

Jeden z nás je vdycky vzhůru. S tebou to teď bude lepí. Kolik je hodin?

Asi dvě hodiny po půlnoci, řekl mu Kapar.

Tak si vezmi dalí tři hodiny a potom vzbuď McGoina. Kenner si zalezl pod vůz, přetáhl přes sebe pokrývku a usnul. Kapar si nael bednu, posadil se na ni a hlídal. Kenner usnul hned, take Kapar zůstal sám jen se svými mylenkami. Odolal nutkání vylézt na vůz a zvednout plachtu. Odmítal uvěřit, e ho sem přivedl nějaký nadpřirozený nátlak. Byl tu z vlastní vůle.

Vzpomínal na minulost a proklínal vechny mágy a kouzelné věci. Byla to příli velká shoda okolností, ale nechtěl si připustit, e existuje osud, nebo e ho sem dovedli bohové. Nebyl ničí pěec. Společnost mágů ho těila, ale Leso Varen byl zároveň i jeho rádce. A třebae mnoho jeho rad Kapara odpuzovalo, výhody zdaleka přesahovaly nevýhody. Varen byl vlivný, moná nejvlivnějí rádce u Kaparova dvora, avak konečné rozhodnutí bylo vdy jen na Kaparovi, on dával rozkazy, co se má udělat a co ne.

Při vzpomínce na příchod Leso Varena mu mysl zaplavily temné vzpomínky. Mág se jednoho dne objevil u dvora jako prosebník ádající o místo ke krátkému odpočinku. Prostý, nekodný kouzelník. Rychle se vak v Kaparově domácnosti uchytil a v jisté chvíli se Kaparův náhled na věci změnil.

Byla vdy na prvním místě jeho ctiádost, přemítal Kapar, nebo měla mágova slova větí moc?

Zahnal tyto nevítané mylenky. Cokoliv, co mu připomínalo domov a vechno, co ztratil, v něm vyvolávalo jen hořkost. Raději začal uvaovat o tom, co říkal Flynn.

Srovnával si vechno v hlavě. Třebae se kupci z Triagie do Novindu nevydávali často, nebylo to nic neslýchaného. A bylo dokonale vysvětlitelné, e se taková skupinka objevila tady a hledala kolem Královského moře doposud neslýchané bohatství. e on i tito mui dorazili sem do městečka a zjistili, e je pojí stejný zájem, bylo sice nepravděpodobné, nicméně to stále byla jen shoda okolností.

Kromě toho osud neměl co dělat s tím, kam ho bělovlasý mág přenesl. Rozhodně existovala vysoká pravděpodobnost, e Kapar prvních pár minut nepřeije. Jak mohla organizace či nějaká vyí moc vědět, e unikne a přeije v divočině? Určitě ho nikdo nehlídal. Kapar se dlouho nemohl smířit s tím, e tady Flynna potkal.

Vstal a tie přecházel sem a tam. Celá situace mu začínala jít na nervy. Tuze nerad by si přiznával, e ho ovlivňuje něco jiného ne sobeckost. Jako mnoho muů v jeho postavení, i on chodil na bohosluby - obětoval v chrámech a účastnil se bohoslueb při významných svátcích - ale to bylo z povinnosti, nikoliv z přesvědčení. ádný Midkemian by rozhodně nepopřel existenci bohů. Existovalo příli mnoho příběhů ze spolehlivých zdrojů, svědčících o přímém zásahu toho či onoho boha. Kapar si vak byl téměř jistý, e takové vemocné bytosti mají příli mnoho práce samy se sebou, ne aby se věnovaly jemu.

Zadíval se na vůz a tie přistoupil k věci pod plachtou. Plachtu zdvihl a zadíval se na černou přílbu. Působila rozhodně děsivě. Kapar na ni sáhl, zpola čekal nějaké známky ivota - vibrace - ale dotkl se jen chladného kovu, třebae se nepodobal ádnému kovu, jaký znal. Jetě chvíli si postavu prohlíel, ne ji zase zakryl.

Vrátil se ke krabicím, posadil se a snail se potlačit nepříjemný pocit, jaký v něm pohled na neivou věc vyvolal. Konečně si uvědomil, co mu dělá starosti. Kdy se díval na tu zbroj, mrtvolu či co to bylo, instinkt mu říkal, e to není mrtvé. Jen si to tu leelo. A čekalo.

***

Kapar si dlouho povídal s jemedarem velícím eskortě karavany, za ní jeli. Vzhledem k důstojníkově věku Kapar předpokládal, e jemedar bude odpovídat hodnosti poručíka v olaské armádě. Havildar, který jel po mládencově boku, byl určitě otrlý starý serant, jaké najdete v kadém vojsku.

Ke konci rozhovoru jemedar - Rika se jmenoval - souhlasil, e Kaparovi a jeho přátelům dovolí sledovat zpovzdálí karavanu, ani by byli její oficiální součástí. Prohlédl si rakev, ale netrval na tom, aby mu ji otevřeli. Očividně nepovaoval čtyři cizince za hrozbu pro svých třicet muů.

A tak Kapar seděl na sluném, by nijak výjimečném valachovi, který nejspí dalekou cestu do Města na Hadí řece zvládne bez potíí - pokud bude dost odpočívat a bude mít dost rádla a vody. Kenner měl tmavého hnědáka a McGoin s Flynnem jeli na voze. Byl to prostě pevný vůz navrený spí pro mezky či voly ne pro koně, přesto byl docela rychlý.

Flynn Kaparovi ukázal obsah druhé truhly na voze a Kapar musel přiznat, e obdivuje jejich odhodlání rozdělit zisky mezi rodiny zesnulých společníků. Zlato a ostatní předměty v truhlici by tři mue více ne zabezpečily na celý ivot.

Něco na celém podniku vak Kaparovi dělalo starosti. Ačkoliv se usilovně snail sám sebe přesvědčit, e vechno je jen shoda náhod, by navýsost nepravděpodobná, nakonec doel k závěru, e něco není v pořádku.

V blízkosti Leso Varena měl stejně divný pocit - stejný pocit odtaitosti, jako by na svůj ivot nahlíel z dálky. Tentokrát si vak plně uvědomoval, co se děje.

Jeho tři společníci moná měli pravdu a zbroj - jak na tu věc začal myslet - měla nějakou moc nad lidmi, kteří s ní přili do styku. Moná bude muset jet a do Hvězdna, aby se jí zbavil. A se stane cokoliv, byla to jen jedna část dlouhé a namáhavé cesty, ale mohl by se tak dostat blí ke svému cíli, ne jetě před týdnem doufal.

V poledne si s Kennerem vyměnili místa s Flynnem a McGoinem a přesedli na vůz. S vojáky na dohled nepotřebovali stráe, ale oba jezdci byli nervózní a neustále se rozhlíeli kolem sebe.

Bojíte se, e nás někdo sleduje? zeptal se Kapar nakonec.

Pořád, odpověděl Kenner, ani by to nějak rozváděl.

***

Přes ozbrojené stráe o sto metrů dál na silnici se čtyři mui střídají na hlídce u vlastního ohně. Kapar si vytáhne třetí hlídku: dvě hodiny v nejtemnějí noci.

Zkouí vechny triky, je zná, aby se udrel vzhůru. Naučil ho tomu otec první rok, co pobýval u olaského vojska. Bylo mu právě jedenáct.

Nedíval se do ohně, nebo věděl, e by ho to uchvátilo, upoutalo jeho pohled, take by pak ve tmě nic neviděl. Místo toho neustále pohyboval očima, aby ho imaginární tvary nedoháněly k panice. Občas se zadíval na ubývající měsíc na obloze, aby se mu oči neunavily pohledem do prázdna.

Po hodině si viml pohybu u vozu, v eru stěí viditelného. Rychle doel k vozu a na kraji světla vrhaného ohněm znovu cosi zahlédl. Upřel zrak na to místo a řekl: Vstávejte!

Ostatní tři mui se probudili.

Co se děje? zeptal se Flynn.

Něco tam je, hned za hranicí ohně.

Jeho společníci okamitě vylezli zpod vozu a rozestoupili se. Zbraně měli připravené. Kde? zjioval Kenner.

Támhle. Kapar ukázal na místo, kde zahlédl jakousi postavu.

Kapare, pojď se mnou, přikázal mu Flynn. Neztrácejte nás z dohledu a hlídejte nám záda, nařídil druhým dvěma.

Oba mui pomalu postupovali s tasenými meči. Kdy dorazili na místo, kam prve Kapar ukazoval, nic nenali. Mohl bych přísahat, e jsem tu něco viděl, zavrčel Kapar.

To je v pořádku, uklidňoval ho Flynn. Jsme na to zvyklí. Lepí je být v bezpečí, ne neudělat nic.

Tohle se u stalo?

Flynn se vrátil k ohni a řekl: Stává se to často.

Viděli jste, kdo to byl? chtěl vědět Kapar.

Jenom stín.

To je v pořádku. McGoin si zalezl zpátky pod vůz.

Proč? zeptal se Kapar.

Protoe to není nic váného, vysvětlil mu McGoin. Kdy vidí, co to je… pak je to váné.

Co je váné? otázal se Kapar ostatních, kteří si u zase li lehnout.

Rád bych věděl, co to bylo, podotkl Kenner.

To nedává smysl, namítl Kapar.

Ne, to nedává, souhlasil Flynn. Dávej pozor a za hodinu mě vzbuď.

Zbytek noci uběhl klidně.

***

Kdy dorazili do městečka Nabundy, hlídka doprovázející karavanu se jela ohlásit zdejímu veliteli. Jemedar dobromyslně zamával Kaparovi a jeho společníkům, kteří se vydali do města.

Musíme někam postavit vůz, prohlásil Flynn, a pak půjdeme něco zjistit o tom, jak to vypadá na jihu.

Najít vhodné místo pro vůz jim zabralo skoro celý den, protoe vechna skladitě byla plná. Nakonec se spokojili s koutem ve veřejné stáji a zaplatili trojnásobek obvyklé ceny.

Nabunda překypovala lidmi, je přitáhla válka. Byli tu eny vojáků a markytánky a lidé, kteří vojáky povaovali za dychtivé zákazníky či snadnou kořist - zloději, arlatáni a krejčí - a vichni se snaili jeden druhého přetrumfnout.

Tahle pohraniční arvátka zřejmě brzy přeroste v pořádnou válku, poznamenal Kapar, kdy se dostali do přeplněného enku.

Jak to pozná? podivil se Flynn.

Přistoupila k nim postarí, nicméně stále přitalivá enkýřka a převzala jejich objednávku. Kdy odela, McGoin poznamenal: Přece jsi říkal, e nejsi oldnéř.

Nejsem, ale býval jsem voják, odvětil Kapar. Větinu ivota jsem vlastně proil u olaského vojska.

Proč jsi odeel? chtěl vědět Kenner.

Kapar nechtěl prozrazovat zbytečně moc podrobností. Prohrávali jsme válku, řekl jen. Ale viděl jsem dost bitev, abych se v tom vyznal. A taky poznám lidi, kteří obvykle vyuívají války, aby si vystlali vlastní hnízdečko. Ukázal do rohu, kde se hrály karty. Neznám tu hru, ale vsadím se, e ji svolal ten chlap zády ke zdi, a taky se vsadím, e pouívá vlastní balíček.

Kapar ukázal na dalí malou skupinku muů v obyčejných atech, je se sela v druhém rohu. Stejně jako se vsadím, e tihle pánové jsou kupci jako vy. Krejčí, jeho klienti - jako ná mladý jemedar Rika - chtějí, aby jim uniformy padly, nebo vec, který se specializuje na jezdecké holínky, jaké by se líbily i generálovi. Moná je mezi nimi i dráteník, protoe v předvečer bitvy bude svým muům vařit mnoho manelek a jejich hrnce potřebují vyspravit. Ohlédl se na své přátele. Ano, tohle vypadá na pořádnou válku.

Flynn se zatvářil ustaraně. Cesta na jih by mohla být obtíná.

Divil by ses, opáčil Kapar. Válka znamená zmatek a ze zmatku se vynořují příleitosti.

Dorazilo jídlo a vichni se odmlčeli.

***

Ve městě nebyly ádné volné pokoje, a tak se čtveřice vrátila do stájí. Stájník u tvrdě spal na seníku a ani příchod čtyř muů ho nevzbudil.

To je mi hlídač, poznamenal Kenner, kdy se ostatní tři uloili pod vozem.

Kapar rychle usnul, ale neustále ho budil pocit hrozícího nebezpečí, třebae se nedostavily ádné sny. Pak vedle sebe vycítil cizí osobu a otevřel oči. Zbroj stála nad ním. V tmavé přílbě hrozivě svítily zlé, rudé oči. Kapar znehybněl. Postava ve zbroji náhle popadla černý meč a rozpřáhla se na Kapara.

Kapar se posadil a pratil se přitom hlavou o dno vozu, a se málem sám zbavil vědomí. Zatmělo se mu před očima. Zaječel a sápal se po svém meči.

Kdosi ho popadl. Co se děje? křičel Flynn.

To byl jenom sen, člověče, uklidňoval ho Kenner.

Kapar zamrkal, jak měl oči po ráně do hlavy plné slz, a uviděl nad sebou klečet Flynna, jen si vzal první hlídku. Kenner dosud leel vedle něj.

Kapar vylezl zpod vozu a rozhlíel se kolem sebe. Podíval se i pod plachtu. Mohl bych přísahat - mumlal si pro sebe s rukou poloenou na rakvi.

My víme, poznamenal Flynn.

Ten sen se nám zdál vem, dodával McGoin, jako kdyby ta zbroj oila.

Vem?

Postupně ano, pravil Kenner. Brzy tě začne strait.

Jestli můe, tak jdi zase spát, poradil mu Flynn.

Ne, odmítl Kapar a třel si bouli na hlavě. Vezmu si i zbytek tvé hlídky. Dvě hodiny po půlnoci probudím McGoina.

Flynn se nehádal a nechal Kapara hlídat déle. Kapar se snail vzpamatovat ze sna, protoe byl velice ivý. Starosti mu dělalo, co ucítil, kdy se dotkl rakve. Na kratičký okamik mu zavibrovala pod prsty stejně jako předtím černý meč.

I kdy potom probudil McGoina, nemohl Kapar usnout.

Kapitola osm

Velitel

Stráný jim naznačil, e mají zastavit.

Flynn odbočil s vozem ke straně. Jezdec dojel a k nim. Byl to subedar, co by v olaském vojsku odpovídalo starímu kaprálovi nebo podporučíkovi. Mui z jeho patroly sesedli a ukryli se kolem úzké soutěsky v nízkém kopci za balvany, křovím a stromy.

Cesta je uzavřená, sdělil jim subedar. Narazili jsme na oddíl sasbatabských vojáků, kteří okupují vesnici.

Vyenete je? zeptal se Kapar.

Mám rozkaz ukázat se jim, stáhnout se, poslat zprávu a počkat na posily.

Opatrný přístup, připustil Kapar při pohledu na otrhanou hlídku pod subedarovým velením. Vzhledem k tomu, jak unaveně vai mui vypadají, je nejspí správný.

Jsme v boji u měsíc, zabručel subedar a očividně mu nebylo do řeči. Jestli chcete na jih, budete to muset objet.

ádná lepí monost mě nenapadá, podotkl Flynn a začal obracet vůz.

Jeli k severu teprve několik minut, kdy je minul velký oddíl kavalerie. Flynn zastavil vůz na kraji silnice a čekal, a jezdci projedou, aby mohl pokračovat v cestě.

Vesnice Higara, kterou projíděli přede dvěma hodinami, nyní vypadala jako vojenský tábor. Strání zaujali postavení u silnice a vozu si nevímali, ale Kapar věděl, e daleko nedojedou. Uprostřed vesnice mui právě vykládali vůz se zásobami a bylo zřejmé, e vesnický hostinec byl změněn ve velitelství.

Zdá se, e ráda se rozhodl udělat něco s tím, co subedar a jeho mui objevili, poznamenal Kapar.

Flynn a ostatní kývali na souhlas.

O vojácích toho moc nevím, prohlásil Kapar, ale tohle vypadá na pořádně velké vojsko.

Kapar ukázal k severu. Podle toho, jak velký je támhle ten oblak prachu, bych řekl, e je hodně velké. Hádám, e sem míří nejméně celý pluk.

Pokoueli se pokračovat nenápadně v cestě, ale jakmile odbočili na jihovýchodní silnici, přehradil jim cestu oddíl vojáků.

Kam si myslíte, e jedete? zeptal se drsně vyhlíející subedar.

Kapar dojel a k němu a sesedl. Jen se snaíme dojet do Města na Hadí řece a vyhnout se vaim vojákům, kteří se očividně chystají k útoku.

Tak oni se chystají k útoku, co? opáčil voják. Jak vás to napadlo?

Kapar se podíval kolem sebe a zasmál se. Myslím, e se sem blíí pěí pluk. Přichází za třemi jízdními setninami, které jsem tudy viděl nedávno projídět. To je dostatek informací.

Co máte na voze?

Rakev, odpověděl Kapar. Jsme cizinci ze země za Zeleným mořem a snaíme se sehnat loď, abychom mohli přítele pohřbít doma.

Serant, aspoň podle Kaparova názoru, obeel vůz a stáhl plachtu. Museli jste ho mít hodně rádi, e ho taháte přes půl světa, abyste ho mohli oupnout do země. Tady kolem je spousta hlíny. Prohlédl si rakev a dodal: Zítra nebo pozítří tu bude i spousta těl. Vylezl na vůz a uviděl za kozlíkem truhlu. Co je to?

Jsme kupci, vysvětloval Kapar, a tohle je ná výdělek.

Otevřete to, rozkázal subedar.

Flynn po Kaparovi vrhl zoufalý pohled, ale Kapar prohlásil: Nemáme co skrývat.

Flynn mu podal klíč a otevřel truhlu.

Tohle je hotové bohatství, vykřikl subedar. Jak mám vědět, e jste k němu přili poctivě?

Nemá důvod myslet si něco jiného, namítl Kapar. Kdybychom byli bandité, těko bychom se ten poklad pokoueli provézt přes bojitě. Spí bychom se vydali na sever, chlastali a kurvili se!

Na tom moná něco je, ale to u není můj problém. Na tohle se musí podívat můj velitel.

Nechal vechny sesednout a dvěma stráným nařídil, a vůz odvezou do stáje. Kdy vichni čtyři společníci stáli před ním, vybídl je, aby li s ním. Odvedl je do hostince, kde bylo zřízeno velitelství, a nechal je stát v koutě. Poslechli ho. Subedar si promluvil s niím důstojníkem a poté s vyím.

Výe postavený voják měl zapráenou, ale drahou halenu zdobenou zlatými ňůrami na límci a manetách. Na hlavě měl bílý turban s jasně červenými koňskými íněmi upevněnými stříbrnou sponou uprostřed. Vousy měl úhledně zastřiené ve stylu, jaký před lety nosil sám Kapar. Přivolal si poutníky k sobě.

Subedar mi ohlásil, e se vydáváte za kupce, pravil.

My jsme kupci, můj pane, řekl mu Kapar dostatečně uctivě.

Na poctivé obchodníky vypadáte dost drsně.

Kapar se mu podíval do očí. Hodně jsme toho zaili. Kdy jsme začínali, bylo nás třicet - Kapar se opomněl zmínit o svém pozdějím příchodu. - a nyní jsme jen čtyři.

Hmm, zjevně se vám podařilo nashromádit značnou kořist.

To není kořist, můj pane, ale poctivý výdělek, ohradil se Kapar, stále klidný a přesvědčivý.

Velitel si ho dlouho prohlíel, ne řekl: Jste cizinci, co svědčí ve vá prospěch, protoe si neumím představit, e by ten pitomec, král Sasbatabský, byl tak pitomý, aby se pokouel pouít čtyři cizince s vozem, rakví a hromadou zlata jako pehy.

Ne, věřím vám prostě proto, e nemám čas zjiovat, jestli jste kupci, nebo zločinci. To má na starosti místní konstábl. Já musím přijít na to, jak provléknout nit uchem jehly.

Kapar se zadíval na stůl, na něm leela mapa. Viděl dost vojenských map, aby dokázal situaci okamitě posoudit. To zúení na silnici o dvě míle dál je jako dvoubřitý meč.

Umí dobře posoudit situaci, cizinče. Býval jsi voják?

Ano.

Velitel si ho pozorně prohlédl. Důstojník?

Velel jsem, řekl mu k tomu Kapar.

Tu soutěsku jsi viděl?

Viděl. Takové místo bych chtěl bránit, ne na něj útočit.

Jenome problém je, e my se potřebujeme dostat na druhou stranu.

Kapar neádal o dovolení, prostě se otočil k mapě. Chvíli ji studoval. Kavalerii můe rovnou odvelet. V téhle situaci není k ničemu, leda bys chtěl, aby ti jezdce oddělali po dvojicích, a budou projídět tou soutěskou.

Velitel si přivolal mladího důstojníka. Poli jezdce ke kavalerii, a se stáhne do vesnice. A nech vpředu kurýrní oddíl.

Kdy tak vám radím, připojil jetě Kapar, tak lidi, kteří drí tu soutěsku, vypadali, e nejmíň měsíc neviděli teplé jídlo.

Znají situaci.

S pohledem na mapu Kapar podotkl: A pokud můu já poádat o radu, podaří se nám po jihovýchodní silnici tu válku obejít?

Velitel se zasmál. Zdaleka. Ta silnice vás nakonec dovede k Hadí řece. Odtamtud u můete jet lodí, ale v dnení době je to nebezpečné. Povzdechl si. Za dědových časů udrovalo Město na Hadí řece pořádek na stovky mil kolem. Místní vládci také pomáhali, jen občas dolo k nějaké půtce. Tenkrát mohl kupec putovat v podstatě kamkoliv a bez doprovodu, ale dnes vám radím, abyste cestu odloili, pokud si ovem nenajmete oddíl oldnéřů, a ti se v této zemi velmi těko hledají.

Vichni nosí vae barvy? usmál se Kapar.

Nebo sasbatabské. Probodl Kapara a jeho společníky hrozivým pohledem a dodal: Kdybyste byli trochu zajímavějí, na místě bych vás násilím zverboval. Zvedl ruku. Ale prozatím se spokojím s dalí radou. Ocenil bych nezaujatý pohled. Podívej se na tu mapu a pověz mi, jak bys to vyřeil.

Pokud nebudu znát rozmístění sil obránců a jaké mají zdroje, budu jen hádat.

Předpokládejme tedy, e ve vesnici asi hodinu jízdy na jih od soutěsky je dost vojáků. Nepřítel má ve skalách kolem a v lesích za soutěskou několik setnin lučitníků.

Kapar si mapu dlouho prohlíel, ne řekl: Obeel bych je.

A nechal si je v zádech?

Proč ne? Ukázal na jedno místo na mapě. Tady je takové hezké, iroké údolíčko, e? Tři dny cesty na západ odsud? Jel prstem po čáře. Nechal bych tu dost muů, aby dělali hluk a zmátli zvědy, které by tam nepřítel mohl vyslat, a pak bych poslal několik oddílů pěchoty rovnou do soutěsky s trubkami a vlajícími vlajkami a zakopal bych se tam. A to vypadá, e je chcete vyhladovět. Zatímco je pěchota zaměstná, poslal bych ty tři setniny kavalerie včetně vech jízdních lučitníků, jaké vytracháte, na západ. Pěchotu bych umístil sasbatabským muům za záda do lesů a kopců a projel vesnicí. Místo aby vás dreli v pasti, budou v ní lapení lučitníci a vesnice bude vae.

To není patný plán. Vůbec není patný. Jak se jmenuje?

Kapar z Olaska. Kapar se obrátil. Toto jsou mí společníci. Flynn, Kenner a McGoin. Pocházejí z Ostrovního království.

A ten neastník na voze?

Bývalý vůdce naí výpravy, Milton Prevence.

Ostrovní království? Myslel jsem, e to je bájná země, podivil se velitel. Já se jmenuju Alenburga a jsem brigádní generál.

Kapar se mu zlehka uklonil. Rád tě poznávám, generále Alenburgo.

Pochopitelně, odtuil velitel. Někteří z mých důstojníků by vás vechny pověsili, jen aby se vámi nemuseli dál zabývat.

Mávl na svého subedara. Odveďte tyto mue do toho domu na rohu a zamkněte je tam.

Flynn chtěl něco říci, ale Kapar ho posunkem umlčel. Na jak dlouho? zeptal se generála.

Dokud neposoudím, jestli ten vá bláznivý plán přece jen nemá něco do sebe. Odpoledne vylu zvědy, a jestli půjde vechno dobře, do týdne vichni poputujeme zase na jih.

Kapar kývl. Jestli to příli nevadí, rád bych nám zařídil jídlo sám.

Nevadí, ale uetři si námahu. Ve vesnici není ádné přebytečné jídlo. Můj provianák zabral vechno, co se dá nacpat do kotle. Nemusíte se ale bát, nakrmíme vás. Zvu vás na večeři.

Kapar se uklonil a se svými přáteli odeel za subedarem. Ten je odvedl do malého domku hned za návsí. U dveří a oken budou stráe, pánové, tak se tu usaďte. Jídlo vám doneseme.

Kapar zavedl ostatní dovnitř a prohlédl si provizorní vězení. Byl to malý domek se dvěma místnostmi: kuchyní a lonicí, s malou zahrádkou a studnou. Vechno jedlé bylo ze zahrady vytrháno a spí byla prázdná. Kdy v druhém pokoji uviděl Kapar jen dvě postele, řekl: Dneska se uloím na podlaze. Budeme se střídat.

Asi nemáme na vybranou, usoudil Flynn.

Ne, ale moná jetě budeme mít těstí, zazubil se Kapar.

Jak to myslí těstí? podivil se Kenner.

Jestli nás generál Alenburga nepověsí, mohl by nás doprovodit na půl cesty k Městu na Hadí řece. Vojsko je lepí ochrana ne banda oldnéřů.

McGoin sebou pratil na postel a zavolal: Kdy myslí, Kapare.

Kenner se posadil na idli mezi krb a stůl ve světnici a zeptal se: Vzpomněl si někdo na karty?

***

Po třech nocích se večeře s generálem a jeho tábem opravdu uskutečnila. Alenburgův táb tvořilo pět mladích důstojníků, starí poradce a nadplukovník. Z generála se vyklubal skvělý hostitel. I kdy jídla na pořádnou hostinu rozhodně nebylo, chutnalo lépe ne příděly na cestě, a třebae neměli víno, bylo tu dost piva, a generálův provianák dokázal z mála ingrediencí, je měl k dispozici, vytvořit nejrůznějí pokrmy.

Po jídle generál poádal Kapara, aby se zdrel, a Flynna s ostatními nechal odvést do domku. Kdy odeli, poslal pryč i svého sluhu a stráe vykázal ven. Postavil na stůl dvě sklenice a z tlumoku vedle postele vytáhl láhev vína. Pro vechny důstojníky nemám dost, ale pár láhví jsem si schoval právě na takovéhle příleitosti.

Kapar sklenici přijal. Co je to za příleitost?

Vlastně malá oslava, přiznal generál. Nepověsím vás.

Na to si připiju. Kapar zvedl sklenici a usrkl. Je dobré, pochválil pití. Co je to za hrozny?

Nazýváme je sharez. Generál se také napil. Rostou v několika oblastech v okolí.

Budu si muset opatřit nějakou tu láhev domů, aby - chtěl říci, aby mohl jeho správce rozdat vzorky obchodníkům s vínem v Opardumu a vyhledat stejné hrozny v Království nebo v Keshi, avak vzpomněl si, kým je dnes, - abych si mohl tenhle večer připomenout.

Strávit příjemný večer uprostřed války potěí, souhlasil generál. V kadém případě mi zvědové hlásili, e situace je v podstatě taková, jak jsi předpokládal. Projídějí tamtudy povrchní patroly, které by se daly snadno vyřídit, a na západní křídlo je moné zaútočit. Teď tedy určitě vím, e nejste pehové.

Myslel jsem, e k tomuto závěru jsi doel u dávno.

Člověk nemůe být dost opatrný a vae chování je natolik neobvyklé, e byste mohli být pehové. Pochyboval jsem o tom, ale, jak jsem říkal, člověk nemůe být nikdy dost opatrný. Usmál se a znovu se napil. Nai nepřátelé by nás nenechali snadno zvítězit jen proto, aby nás ukolébali pocitem falené nadřazenosti. Kromě toho, kdy zabereme ty dvě vesnice na jihu, Sasbataba bude muset ádat o mír, nebo bude na hlavu poraen. Král je hňup, ale jeho generálové ádní hlupáci nejsou. Za měsíc uzavřeme příměří.

Na to se můete těit, přitakal Kapar.

Mělo by vám to usnadnit cestu do Města na Hadí řece, poznamenal generál. Nemáte tuení, jak se tyhle pohraniční arvátky můou oklivě zvrtnout a jaký hrozný vliv mají na obchod.

Myslím, e mám, podotkl Kapar.

Generál si ho dlouho prohlíel, ne řekl: Ty jsi lechtic, e?

Kapar jen mlčky kývl.

A tví společníci to nevědí?

Kapar se nejdřív napil vína, ne odpověděl: Nechci, aby to zjistili.

Určitě k tomu má dobrý důvod. Soudím, e jsi hodně daleko od domova.

Na druhém konci světa, přiznal Kapar. Kdysi jsem vládl vévodství. Byl jsem patnáctý dědičný vévoda z Olaska. Můj rod měl přímé pokrevní svazky s roldemským trůnem - co sice není nejmocnějí, ale patří k nejvlivnějím královstvím v kraji. Já… Při vzpomínce na věci, na ně nepomyslel od setkání s Flynnem a ostatními, se mu rozostřil zrak. Podlehl jsem dvěma největím nevarům vládce.

Marnivosti a sebeklamu, poznamenal Alenburga.

Kapar se zasmál. Take třem: zapomněl jsi na ctiádost.

Moc, kterou jsi zdědil, ti nestačila?

Kapar pokrčil rameny. Existují dva druhy mocných. Tedy tři, pokud bude počítat i hlupáky, ale pokud chce vládnout, jsi buď spokojený s tím, co ti dala prozřetelnost, nebo se bude neustále snait své panství zvětit. Obávám se, e já patřím k těm druhým. Chtěl jsem vládnout co největímu území a předat svým dědicům co nejvíc.

Take ctiádost a marnivost ve velké míře.

Zřejmě to chápe.

Jsem spřízněn s rádou, ale nechci nic jiného ne slouit a přinést mír této suované zemi. Můj bratranec je ten nejmoudřejí mladík, jakého jsem kdy poznal. Nemám syna, ale i kdybych měl, neumím si představit lepího mladého mue, který by pečoval o to, co jsem vybudoval. Je… pozoruhodný. koda, e se s ním nikdy nesetká.

Proč ne?

Protoe se chce co nejdřív vydat na cestu a výprava na sever do Muboyi do tvých plánů určitě nezapadá.

Asi má pravdu. Kdy můeme odjet?

Zatím ne. Jestli prohrajeme kvůli tomu tvému ílenému plánu -

Mému? zasmál se Kapar.

Pochopitelně, pokud prohrajeme. Kdy vyhrajeme, génius zodpovědný za to úasné vítězství budu já.

Pochopitelně, pronesl Kapar, zvedl sklenici na pozdrav a napil se.

koda, e se tolik chce vrátit domů. Předpokládám, e za tím, jak se mocný vládce ocitl na cestách s bandou oldnéřů na opačném konci světa, bude určitě nějaký zajímavý příběh. Pokud by ses rozhodl zůstat, mohl bych ti tu nabídnout sluné postavení. Nadaní lidé jsou vzácní.

Musím získat zpátky trůn.

Zítra večer mi o tom můe povědět. Teď bě a řekni svým přátelům, e jestli v přítích dnech vyhrajeme, budete do týdne na cestě. Dobrou noc, Milosti.

Kapar se nad titulem usmál. Dobrou noc i tobě, můj generále.

Kapar se vrátil do domku a rozloučil se s vojáky, kteří ho doprovázeli. Kdy vstoupil, přemýlel, kolik ze své minulosti generálovi prozradí. Uvědomil si, e promluvit si o tom s někým, kdo chápe podstatu vládnutí, byla úleva. Pak poprvé pocítil potřebu přezkoumat jistá rozhodnutí, která učinil. Svůj minulý ivot opustil teprve před necelým rokem, ale občas měl pocit, e to je mnohem déle. A mnohá jeho rozhodnutí jej nyní zaráela: proč vůbec tolik usiloval o roldemskou korunu? Po několika měsících, je strávil házením hnoje na Jojanninu zeleninu, noením beden za pouhých pár měďáků a spaním pod irákem bez pokrývky mu ctiádost připadala téměř směná. Napadlo ho, jak se asi Jojanně a Jorgenovi daří teď. Třeba by jim mohl nějak poslat zprávu, předat jim malou část bohatství, které nyní vozil. To, co by po návratu do Království utratil za nové aty, by z nich udělalo nejbohatí sedláky ve vsi.

Povzdechl si a vzpomínky zahnal. Stále byl velice daleko od domova.

Kapitola devět

Vrada

Kapar na kozlíku nadskočil.

Právě byl na řadě jako vozka, co bylo něco, o čem cestou přes kamenitou část staré silnice usoudil, e se to vlastně ani nechce naučit. Dřevěná kola zavrzala a zaskřípala pokadé, kdy zapadla do výmolu, a neustálé drncání z Kapara vysávalo poslední zbytky trpělivosti. U se těil, a se s vozem rozloučí.

Rozhodl se, e se bude raději věnovat krajině. Čím dál na jih byli, tím bylo chladněji a objevovalo se víc zelených míst. Kaparovi připadalo zvlátní, e tady je na severu tepleji, stejně jako roční doby tu byly obrácené. Mířili do nejteplejího léta v této oblasti a připravovali se na Banapis, slavnost přelomu léta, zatímco u nich doma v Olasku se právě slavil zimní svátek.

Krajina byla okouzlující, zvlněné kopce, louky, zelené statky a husté lesy. V dálce na jihozápadě se zvedalo pohoří. Kapar z rozhovorů s jinými poutníky věděl, e to jsou Mořské hory. Hadí řeka u byla blízko, tekla na západ, ne se znovu stočí na jih, a dva dny cesty od Shamshy dorazí k přívozu. Tam můou nechat vůz a nalodit se na říční člun mířící do Města na Hadí řece. Před sedmnácti dny opustili Higaru a do Shamshy, prvního větího města, aspoň podle toho, co vykládali poutníci, jim zbývaly dalí dva. Kdy se dostali do otevřené krajiny, Kaparovi se vracely sny. Podle toho, jak ostatní občas vykřikli, jak se budili z neklidného spánku, věděl, e ostatní trpí stejně.

Kapar zajel k Flynnovi a poznamenal: Jestli je v Shamshe nějaký chrám, mohli bychom naeho mrtvého přítele ukázat knězi.

Proč? podivil se Flynn.

Tobě nevadí, e čím dál jsme od místa, kde jste ho vykopali -

My ho nevykopali, přeruil ho Flynn. Vyměnili jsme ho s těmi, kteří ho vykopali.

Dobře, dobře, uklidňoval ho Kapar. Co takhle: od té doby, co jste ho získali, pořád umírají nějací lidé, a čím dál se dostáváme od místa, kde jste ho získali, jsou sny stále ivějí a děsivějí?

Flynn pobídl loudajícího se koně. Chvíli mlčel, ne se zeptal: Podle tebe je prokletý?

Něco takového, připustil Kapar. Podívej, vichni víme, e jakmile se člověk jednou s tou zatracenou věcí zaplete nebo… se jí dotkne, u ji nemůe opustit, a to funguje jakkoliv. Moná má pravdu a mágové ve Hvězdně to budou chtít a dobře zaplatí, ale co kdy nedokáou zařídit… aby nás to pustilo?

Flynn znovu vihl otěemi. To mě zatím nenapadlo.

Tak se nad tím zamysli, poradil mu Kapar. Rád bych měl monost vybrat si, kam pojedu, jakmile se jednou dostaneme do Port Vykor.

Ale co tvůj podíl…?

O tom si promluvíme, a se tam dostaneme, prohlásil Kapar. Bohatství mě příli nezajímá. Chci se hlavně vrátit domů.

Po chvíli zahlédl cosi v dálce. Kouř? podivil se.

Bitva?

Ne, spí to vypadá, e se do města dostaneme a zítra. Pravděpodobně kouř z města visí nad tím údolím před námi. Rozhlédl se. Měli bychom se brzy utábořit a ráno vyrazit co nejdřív. Kdy si pospííme, zítra do západu slunce jsme v Shamshe.

Projíděli řídkými lesy a mezi roztrouenými statky kousek od silnice. Přejeli několik potoků a dvě řeky dost iroké, aby přes ně museli postavit mosty. Kousek od potoka za silnicí nali pastvinu a Kapar za to byl vděčný. V Shamshe si hodlal dopřát horkou koupel, ale opláchnutí ve studeném potoce mu taky přijde vhod.

Tábořili spolu u tolikrát, e u vechno zvládali bez řečí. Kapar napojil koně a díval se, jak zbylí tři vykonávají ostatní práce. Kenner rozdělal oheň a chystal večeři, McGoin dohlédl na píci pro koně, kdy je Kapar přivedl od potoka, a Flynn vyloil pokrývky a jídlo z vozu.

Kapar si k nim vypěstoval zvlátní vztah. Nenazval by je tak docela přáteli, ale byli to druhové, a on si uvědomoval, e s takovými věcmi nemá příli velké zkuenosti. Něčemu takovému byl vystaven pouze jedinkrát v dětství, kdy strávil nějakou dobu s otcem a pozoroval otcovy nejblií přátele při večeři či na lovu.

Jako malý kluk Kapar neustále vnímal hierarchii, je ho jako jediného dědice trůnu obklopovala. Vdycky si měl s kým hrát, ale nikdy neměl ádného přítele. Čím byl starí, tím méně si byl jistý, zda ho lidé vyhledávají kvůli potěení z jeho společnosti, nebo aby získali nějaké výhody. Kdy mu bylo patnáct, bylo pro něj snazí předpokládat, e vichni kromě jeho sestry usilují o osobní prospěch. Vechno pak bylo jednoduí.

Vrátil se k ostatním, předal koně McGoinovi a pomohl mu je uvázat. Pak jim společně rozdělili oves.

Kdy skončili, prohlásil Kapar, e se jde vykoupat.

Asi se k tobě přidám, ozval se McGoin. Mám prach i na místech, o kterých jsem ani nevěděl, e je mám.

Kapar se zasmál, a třebae to McGoin říkal u tisíckrát, smál se pokadé. Oba se svlékli a vstoupili do potoka. Voda byla studená, ale ne příli. Byli dost daleko na jihu, začínalo léto a chladná voda je osvěila.

Kdy si zaplavali a vykoupali se, McGoin poznamenal: Co si myslí?

O čem?

O tomhle prokletém podniku.

Nejsem ádný mistr v temném umění, McGoine. Vím jenom, e od chvíle, co jsem vás potkal, se cítím prokletý. McGoin zaváhal, zamrkal a rozesmál se. Ty taky nejsi ádná princezna ze slavnosti, Kapare.

Kapar kývl. To u jsem slyel.

Jestli se můu zeptat, pokračoval McGoin, o čem jste si s generálem povídali tenkrát po večeři?

Hráli jsme achy. A mluvili jsme o tom, jaké to je být voják.

Něco takového jsem si myslel. Já u vojska nikdy neslouil. Měl jsem dost vlastních bojů - začal jsem jako pomocník kuchaře u karavan do Keshe, které tam posílal otec, a propracoval jsem se a nahoru. Cestou jsem se nejednou srazil z bandity. Ukázal na oklivou jizvu na levém boku, táhnoucí se mu od podpadí ke kyčli. Tohle jsem utril, kdy mi bylo teprve sedmnáct. Otec mi to zail jehlou na plachty a nití. Pak jsem málem umřel na horečku, kdy se mi rána zanítila. Tenkrát mě zachránil jenom Dalův kněz nějakou medicínou a modlitbami.

Kněí mají své vyuití.

Viděl jsi tady nějaké chrámy?

Nemůu slouit, odtuil Kapar.

Větinou jsou ve městech, ale občas nějaký najde uprostřed pustiny. Mají tu váně divné bohy. Některé známe, i kdy pod jinými jmény. Guis-Wa se tu například jmenuje Yama. Ale o spoustě jejich bohů jsem nikdy neslyel. Mají tu pavoučího boha Tikira, opičího boha a boha tohohle či támhle toho, a víc démonů nebo jak se jim říká… prostě spousta chrámů. Kadopádně jsem si říkal, e jestli chce, aby se na to, co je v rakvi, podíval kněz, měli bychom si promyslet, za jakým knězem půjdeme.

Proč?

Doma jsem uctíval Banatha.

Kapar se zasmál. Boha zlodějů?

Samozřejmě. Kdo by mě líp ochránil před tím, aby mě zloději obrali dohola? Taky jsem obětoval jiným bohům, ale hádám, e kadý se stará jen o své… nevím, říkejme tomu plány.

Program?

Ano, to je ono! Vichni mají vlastní program… Ale mě napadlo, co kdy to, co je v rakvi, si budou chtít v chrámu nechat - třeba to budou chtít tak moc, e nám podříznou krk a nae těla hodí do řeky, a přitom se pochopitelně pomodlí za nai cestu kolem?

Měli bychom si o tom promluvit s ostatními.

Dobrý nápad.

Vrátili se k ohni a Kenner nachystal jídlo. Byla to obyčejná krmě, na ni si Kapar zvykl: suené ovesné suchary, suené ovoce, suené hovězí a voda. Ve srovnání s hořkými plody, na nich přeíval první dva dny v této zemi, to ale byla hotová hostina.

Kapar probral McGoinův nápad i s Flynnem a Kennerem, a přes jisté obavy se rozhodli, e bude dobré poradit se v nejbliím městě s knězem. Po jídle si jen tak povídali a nakonec se uloili na noc.

***

Kapar se probudil. U se o dno vozu do hlavy pratil tolikrát, e se hned probral, vykulil se zpod vozu a u sahal po meči. S buícím srdcem se rozhlíel.

Na hlídce nikdo nestál. McGoine! křikl, čím probudil i Flynna s Kennerem.

Oba mui okamitě vylezli se zbraní v ruce. Kapar pořád nemohl nikde najít McGoina.

Ve tmě kdosi vykřikl a Kapar s ostatními se rozběhli. Ne udělali tři kroky, noc proalo zaječení, je je na místě přimrazilo. Byl to McGoin, ale křičel tak vyděeně, e se vichni chtěli otočit a uprchnout.

Počkejte! zarazil je Kapar.

Flynn s Kennerem zaváhali. Ozvalo se chroptění, přiduený výkřik a náhle se rozhostilo ticho.

Rozestupte se, rozkazoval Kapar.

Udělal jen asi deset kroků, kdy narazil na McGoina. Tedy to, co z něj zbylo. Ve tmě za ním stálo cosi - zhruba lidská postava, ale mnohem větí ne člověk. Ramena to mělo dvakrát irí ne mu a nohy obrácené dozadu jako kůň nebo koza. Obličej halila čerň bezměsíčné noci, ale Kapar rozeznal, e na něm není nic lidského. U nohou toho stvoření leelo McGoinovo tělo. Hlavu měl utrenou a tvor mu také urval pae a nohy a odhodil je stranou. Trup samotný byl roztrhaný na kusy, spí ne tělo připomínal jen krvavou kai.

Kapar zvedl meč a zařval: Obkličte to!

Nečekal, aby se přesvědčil, jestli ostatní jeho rozkaz uposlechnou, protoe tvor u se hnal na něj. Kapar se rozpřáhl mečem, ale tvor jeho ránu odrazil. Kdy se jeho ruka srazila s Kaparovou čepelí, vyletěly jiskry, jako kdy kov narazí na kov, ačkoliv to znělo spí jako náraz na tvrzenou kůi, a Kapara zabrnělo a v rameni. Dosud nikdy nezasáhl nic tak tvrdě, ani mue ve zbroji v bitvě. Málem neudrel meč.

Flynn se dostal za tvora a ví silou ho udeřil na kloub mezi hlavou a krkem, ale dosáhl jen stejné sprky jisker. Kapara u nic dalího nenapadlo, a tak rozkázal vrátit se k ohni.

Couval před tvorem, protoe se bál, e je na něj příli rychlý. Spí vycítil, ne uviděl, jak kolem něj běí Flynn s Kaparem, a zavolal: Vezměte louče! Jestli mu neublíí ocel, třeba to dokáe oheň!

Kdy se sám dostal k ohni, konečně nestvůře uviděl do tváře. Připomínala ílenou opici s tesáky, je se objevily, kdy ohrnula pysky. Ty byly černé stejně jako dásně, oči luté, s černými duhovkami. Ui připomínaly netopýří křídla a tělo vypadalo jako lidské či opičí naraené na kozích nohou.

Uhni doleva! zavolal na Kapara Flynn.

Kapar poslechl a Flynn proběhl kolem něj a přistrčil planoucí větev k obludě. Ta couvla, ale neutekla. Po chvíli Kenner ohlásil: Oheň tomu neublíí. Jenom ho rozčílí.

Náhle Kapara něco napadlo. Zadrte to!

Odběhl k vozu a vyskočil nahoru. Odhrnul plachtu a mečem vypáčil víko, sáhl dovnitř a popadl černý meč leící vedle zbroje. Seskočil na zem a třemi skoky se ocitl mezi Flynnem a Kennerem. Rozmáchl se mečem.

Reakce se dostavila okamitě. Černá čepel stvoření zasáhla a místo jisker mu udělala pořádný rám na pai. Obluda zavyla bolestí a couvla, ale Kapar vyuil své výhody.

Sekl nejdřív shora, pak nízko, a nestvůra couvala. Kadý sek měl za následek zavytí, a se tvor konečně otočil. Kapar přiskočil, rozpřáhl se a zamířil na krk. Hlava odletěla elegantním obloukem a před Kaparovýma očima se rozplynula jako mlha. Tělo přepadlo dopředu, a ne se dotklo země, u se také rozpoutělo. Ne si ho mohl Kapar prohlédnout, bylo pryč. Po zápase nebylo nikde ani stopy.

Co to bylo? zasupěl Kapar.

Já myslel, e to bude vědět ty, podotkl Kenner. Tebe přece napadlo vzít z rakve černý meč.

Kapar si uvědomil, e mu meč v ruce vibruje, jako kdyby se drel zábradlí lodi vibrující s kadým nárazem na vlnu. Nevím, proč jsem to udělal, přiznal. Prostě… mě napadlo skočit si pro ten meč.

Vichni tři se podívali na mrtvého McGoina.

Musíme ho pohřbít, usoudil Kenner.

Kapar kývl. Ale musíme počkat do svítání, abychom nali vechny… Mylenku nedokončil. Vichni tři věděli, e jejich společník je rozházený po irokém okolí a je čeká nechutný úkol posbírat vechny kousky a uloit je do hrobu. Něco takového bude lépe provádět za denního světla.

Vycítili to dřív, ne to uviděli. Vichni tři se zároveň otočili a uviděli za sebou stát černou zbroj. Kapar zvedl meč a Kenner s Flynnem pozvedli louče a couvli.

Zbroj neudělala nic hrozivého, jen pomalu zvedla ruce dlaněmi nahoru a čekala. Kdy se asi minutu nikdo nepohnul, Kapar popoel blí a čekal. Zbroj se nehýbala.

Kapar pomalu poloil meč do čekajících dlaní. Zbroj se okamitě otočila a vrátila se k vozu, vyskočila nahoru, a se vůz prohnul, lehla si do rakve a znehybněla.

ádný z trojice muů se nepohnul.

Po delí době se Kenner odváil k vozu. Ostatní ho následovali. Zbroj leela v rakvi přesně stejně, jako kdy Kapar vypáčil víko. Znovu vichni jen zírali. Konečně Kapar natáhl ruku a dotkl se jí, připravený při sebemením pohybu se okamitě stáhnout. Na pohmat byla zbroj přesně stejná jako předtím. Mui si vyměnili udivené pohledy, ale vichni mlčeli. Konečně Kapar vrátil víko na rakev a poádal o kladivo. Kenner mu ho vyndal z bedny na nářadí pod kozlíkem a Kapar vrátil velké hřeby, které drely víko rakve na místě, a zatloukl je.

Zítra najdeme kněze, prohlásil.

Ostatní kývli. Po zbytek noci ádný z nich nezamhouřil oka.

***

Vůz rachotil ulicemi Shamshy. Do svítání zbývala hodina. Tohle byla první osada, kterou by Kapar nazval městem. Hradby by jeho olatí enisté snadno prorazili u po týdenním obléhání, ale i tak by vydrely o týden déle ne vechny ostatní, je tu zatím viděl. Stráím tu říkali prefektové, co Kaparovi připadalo zvlátní, protoe tento titul dreli vyí vojentí důstojníci v Quegu. Kdysi v dávné minulosti to muselo být posádkové město. Starí prefekt vůz zběně prohlédl a pak jim pohrozil, e je zdrí na podrobnou prohlídku, ale Kapar ho podplatil.

Tři mui skoro celý den mlčeli. Posbírali větí část McGoina a pochovali ho v díře na louce. Nikdo u rovu nepromluvil, a se ozval Kenner: A ho Lims-Kragma rychle dopraví k lepímu ivotu.

Flynn s Kaparem zabručeli na souhlas, pak sbalili tábor a vyrazili na cestu. Nemohli se s tím srovnat. Obluda a oivlá zbroj bylo něco tak neuvěřitelného, e se o nich nikdo nechtěl bavit. Jako kdyby mluvit o tom znamenalo připustit, e to, co viděli, se opravdu stalo.

Co vak Kaparovi dělalo největí starosti, byl pocit, který poznal. Něco na celém tom vradění a zlu mu bylo povědomé. Ozvěna dřívějího ivota, jako kdyby se snail rozpomenout na píseň, ji kdysi slyel a stěí si ji zapamatoval, ale spojoval si ji s nějakou pozoruhodnou událostí, snad slavností či bálem. Ale v noci to bylo něco neznámého a nepoznatelného, a jeho to, jako mue pokouejícího se vzpomenout na tu bezejmennou melodii, brzy přestalo bavit. Lepí bude soustředit se na to, co musí udělat teď, ne se příli dlouho věnovat něčemu, co se ji stalo. Minulost přece změnit nemohl.

Nali si hostinec s velkou stájí a před odchodem Kapar jetě prohlédl vůz. Kenner s Flynnem odvlekli truhlici do pokoje. Kdy skončil u koní, vyhledal hostinského.

Majitel podniku byl úspěný mu v pokročilých letech s barevným pásem, bílou koilí s nabíranými rukávy a téměř neposkvrněnou zástěrou. Měl pletenou čapku s dlouhou pičkou, která mu spadala přes levé rameno. Viml si, jak si Kapar prohlíí jeho červenobíle pruhovanou pokrývku hlavy, a řekl: Potom mi vlasy nepadají do polívky. Co pro vás můu udělat?

Kdyby se poutník potřeboval zeptat kněze na něco temného, který chrám by byl ten pravý?

Záleí na tom, poznamenal hostinský, usmál se a upřel na Kapara vodnaté modré oči.

Na čem?

Jestli chcete vykonat něco temného, nebo jestli chcete zabránit tomu, aby se něco temného přihodilo.

Kapar kývl. To druhé.

Ven předními dveřmi a doleva, poradil mu hostinský se irokým úsměvem. Jděte ulicí a na náměstí. Za kanou leí chrám Geshen-Amata. Tam vám pomůou.

Děkuju. Kapar zaskočil do pokoje a sdělil svým společníkům, co mu řekl hostinský.

Jděte s Kennerem a já zůstanu tady, navrhl Flynn.

Myslím, e v tomhle hostinci bude nae zlato v bezpečí, podotkl Kapar.

Flynn se zasmál. Truhla mi dělá nejmení starosti. Ukázal hlavou na okno. Bojím se té věci, kterou máme na krku. A budu se cítit líp, kdy bude jeden z nás po ruce.

Tak otevři truhlu, poádal Kapar. Neznám moc chrámů, kde ti udělají kouzlo jen na poádání.

Flynn vytáhl z měce klíč a odemkl zámek.

Podej mi měec, nakázal Kapar Kennerovi, jen poslechl. Kapar si mezi podivně tvarovanými mincemi vybral pár měďáků a půl tuctu zlaáků a zbytek dosypal stříbrem. Jetě víc a bude to loupe, utrousil.

Kapar s Kennerem se rozloučili a vyli z hostince.

***

Stmívalo se a ulice Shamshy byly přeplněné. enky oily smíchem a hudbou a mnoho kupců se snailo o poslední prodej, ne zavřou krám. Ulice byly ověené fábory a girlandami, jak se obyvatelé připravovali na Letnice, které měly být za týden. Pouliční lampy měly barevné papírové kryty a vydávaly měkké světlo. Veselá scéna byla v ostrém kontrastu s ponurou náladou, v ní se nalézali Kapar a Kenner. Kdy se přiblíili k náměstí, viděli, jak kupci zavírají stánky a nakládají káry, aby mohli odjet domů.

Za náměstím stál chrám Geshen-Amata. Byla to velká budova se irokým schoditěm vedoucím ke zdobené mramorové fasádě plné basreliéfů bohů, andělů, démonů a lidí.

Po stranách schoditě stály sochy. Jedna představovala mue se sloní hlavou, druhá mue se lví hlavou. Kapar si je prohlédl. Naproti jim seel nějaký mnich. Měl krátké vlasy, prosté hnědé roucho a sandály.

Přejete si navtívit chrám? zeptal se zdvořile.

Hledáme pomoc, řekl mu Kapar.

Co pro vás mohou sluebníci Geshen-Amata udělat?

Potřebujeme mluvit s představeným vaeho chrámu.

Mnich se usmál a Kapar měl náhle divný pocit, e ho u někdy viděl. Byl to malý, pleatějící muík a měl zvlátní rysy, jaké jsou k vidění u některých Keshanů - tmavé oči, vysedlé lícní kosti, tmavé vlasy a zlatavou ple.

Mistr řádu si vdy rád promluví s lidmi v nouzi. Pojďte, prosím, za mnou.

Oba mui se vydali za mnichem k velkým chrámovým vratům. Na stěnách byly do kamene vytesány basreliéfy a kadých pár kroků visela zapálená olejová lampa a jejich světlo vrhalo mihotavé stíny, take se zdálo, e se basreliéfy pohybují.

Podél stěn byly oltáře nejrůznějích bohů a polobohů a před několika se modlili lidé. Kapar si uvědomil, e se dívá na obřady, o nich neví vůbec nic, protoe v jeho domovině ádný protějek Geshen-Amata neměli. Napadlo ho, jestli ten bůh opravdu existuje, a pokud ano, zdali jsou jeho moc a vliv omezeny pouze na tuto zemi.

Dorazili do rozlehlé síně, kde byly dalí desítky oltářů, ale naproti vstupu byla umístěna socha sedícího hrdiny. Obličej měl stylizovaný, oči, nos a rty byly vyvedené způsobem, jaký by Kapar nazval zjednoduujícím. Doma i v ostatních severních královstvích měly sochy bohů a bohyň lidské rozměry, jen obrazy ve svatyních u silnice či na domácích oltářících byly mení. Tato socha vak měřila dobře třicet stop na výku. Mu měl prosté roucho, jedno rameno obnaené a ruce zdviené dlaněmi nahoru, jako by ehnal. Nalevo a napravo seděly asi jako člověk velké postavy, jaké Kapar s Kennerem viděli vedle vchodu do chrámu, sochy muů se sloní a lví hlavou.

Před velkou sochou seděl osamělý mnich s vlasy zbělelými stářím. Mladí mnich, který je doprovázel, je poádal, a počkají. Přistoupil k bělovlasému mnichovi, něco mu poeptal do ucha a vrátil se k nim. Mistr Anshu vás hned přijme.

Děkujeme, řekl Kenner.

Musím se přiznat, e o vaí víře nic nevím, bratře, poznamenal Kapar. Jsem z daleké země. Můe mi o ní něco povědět?

Mnich se usmál a nečekaně vesele pravil: Ké by bylo moné tak rychle dosáhnout osvícení, příteli. Pak bychom v této říi neměli moc práce.

Kapar se pousmál. Povězte mi, prosím, něco o Geshen-Amatovi, poádal.

Je to vrchní bůh, jediné pravé bostvo, jeho jsou vichni ostatní pouhým odrazem. On stojí nade vemi.

Ishap? zeptal se Kapar tie.

Aha, vy jste opravdu zdaleka. Dárce rovnováhy je jen jedním z aspektů Geshen-Amata. U nohou mu sedí Gerani - ukázal na sochu se sloní hlavou, - a Sutapa - kývl na mue se lví hlavou, - avatárové, které Geshen-Amat seslal, aby lidstvo poučili o pravé cestě. Není snadná, ale nakonec vede k osvícení.

A co vechny ty ostatní chrámy? chtěl vědět Kenner.

Geshen-Amat poskytuje mnoho způsobů, jak kráčet po pravé cestě. Kadý člověk můe vzývat nějakého avatara.

Kapar pochopil. Amaral!

Mnich kývl. Ve starém jazyce, ano.

V mé zemi to bylo povaováno za kacířství a kvůli doktríně vypukla hrozná válka.

Jste vzdělaný člověk, prohlásil mnich. Tady je mistr Anshu.

Postarí mnich se přiblíil a uklonil se Kaparovi a Kennerovi. Byl lachovitý a kůi měl hnědou jako vydělanou kůi, ale oči měl zářivě hnědé. Měl úplně vyholenou hlavu a stejné hnědé roucho a sandály jako mladí mnich. Opětoval jejich pozdrav a řekl: Můj učedník mi prozradil, e něco potřebujete, bratři. Co pro vás mohu udělat?

Získali jsme jistý artefakt, moná relikvii, a myslíme si, e je prokletý.

Starý mnich se obrátil na učedníka. Přines do mého pokoje čaj. Obrátil se na Kapara a Kennera. Pojďte, prosím, za mnou.

Odvedl je bočními dveřmi a dlouhou chodbou. Tady skoro neuslyíte hluk města.

Meditaci prospívá ticho, prohodil starý mnich a otevřel jedny dveře. Pojďte dál.

Ukázal jim, e si mají sundat boty, a oni poslechli. Místnost byla velká, ale nábytku v ní nebylo moc. Podlahu zakrývala rákosová roho, na ni se mnich posadil. Po straně stál nízký stolek, který postavil mezi ně. Chvíli nato se objevil mladí mnich s hrnky a čajníkem. Nalil Kennerovi s Kaparem a pak mistrovi Anshu. Kdy odeel, poádal je starý mnich, a mu povědí o té prokleté relikvii.

Kenner začal pomalu, vyprávěl od začátku celý příběh o své skupině a jak od místních vesničanů koupili artefakty, které zřejmě pocházely z vyloupené hrobky. Kdy vyprávěl o příerné vradě McGoina, mnich pokýval hlavou. Je docela dobře moné, e ta věc je prokletá. ijeme na světě, který obývaly starí rasy, a jejich pohřebitě často chrání temná kouzla. Rád bych tu relikvii viděl.

Hned?

Starý mnich se usmál. Kdy ne hned, tak kdy? Vstal a bez dalího slova jim ukázal, a se oba obují. Vyel s nimi ven, kde čekal mladí mnich, jemu řekl: Doprovodíme tyto pány.

Mladí mnich se uklonil a zařadil se za svého pána. Rychle přeli náměstí a zamířili k hostinci.

Dojdu pro Flynna, navrhl Kenner a el dovnitř. Kapar zatím odvedl mnichy vraty na dvůr. Přistoupili k vozu a starý mnich zaváhal a obrátil se na svého učedníka.

Okamitě se vra do chrámu! nařídil mu. Přiveď mistra Odu a mistra Yongu. Honem!

Mladý mnich odběhl a mistr Anshu řekl: I z této vzdálenosti cítím, e na tom voze máte něco, co je… patné.

patné? podivil se Kapar. Jak to myslíte?

Neumím popsat, jak to vím, ale a u to je cokoliv, není to jenom prokletá relikvie nebo artefakt. Je to něco víc.

A co? zeptal se Kapar.

To budu vědět, a to uvidím.

Připojili se k nim Kenner s Flynnem a Kenner svému společníkovi představil starého mnicha.

Zřejmě tu máme něco nečekaného, poznamenal Kapar. Z chrámu přijdou dalí.

Proč? uasl Flynn. Co nečekaného?

To budu vědět, teprve a se na to podívám, prohlásil mnich a pomalu se blíil k vozu.

Kapar vyskočil na vůz, vytáhl zpod kozlíku truhlu s nářadím a odhrnul plachtu. Páčidlem zvedl víko rakve.

Starý mnich přistoupil k vozu, ale pořádně neviděl nahoru. Kapar natáhl ruku a starý mistr mu ji sevřel s překvapivou silou. Kapar mu pomohl na korbu.

Mnich se obrátil a zadíval se na černou zbroj. Otevřel ústa, ale neřekl nic, jen se zhluboka nadechl, jako by si povzdechl úlevou. Pak vyvrátil oči a zhroutil se. Kapar ho zachytil a podal ho dolů Kennerovi s Flynnem.

Kenner si k mistru Anshu klekl. Je naivu.

Kapar se obrátil a pohlédl do rakve. Měl dojem, e ve kvíře hledí zahlédl pohyb. Dál u ale nic neviděl.

Zkuste ho probrat, vyhrkl a seskočil na zem.

O chvíli později vstoupili na dvůr tři mnii, a kdy uviděli Kennera, Kapara a Flynna kolem bezvládného mnicha, zarazili se. Vůdce trojice byl mohutný mu středního věku s černou hřívou po ramena, v ní se mu skvěl jasně bílý pramen. aty měl střiené stejně jako ostatní, jen černé místo hnědých. Odstupte od mistra Anshu, prosím, poádal.

Kapar a ostatní poslechli a černě oděný mnich udělal krok a začal se zaříkáváním a sloitě mával rukama ve vzduchu. Ostatní mnii sklonili hlavy jako v modlitbě.

Kapar neslyel ani neviděl nic neobvyklého, ale najednou se mu zjeily chlupy na paích a krku! Obrátil se k vozu. Ten obklopovalo pulsující světlo. Koně ve stáji řičeli a plaili se a Kapar s ostatními couvali. Světlo vzápětí zmizelo a dva hnědě odění mnii spěchali k mistrovi Anshu. Černě oděný mnich kolem nich proel a vyskočil na vůz. Dlouho si prohlíel rakev a pak vrátil víko na místo. Popadl kladivo a rychle je přibil.

Starý mnich pomalu oíval. Černý mnich se zastavil před Kaparem a bez úvodu řekl: Tu věc odsud musíte do zítra odvézt.

Obrátil se k odchodu.

Počkejte, prosím! vykřikl Kapar.

Mnich se zastavil.

Mistr Anshu říkal, e ta zbroj je patná. Je prokletá?

Ná mistr měl pravdu. Věc v rakvi není prokletá, je patná. Musíte ji odsud co nejrychleji odvézt.

Pomůe nám?

Ne, prohlásil mnich. Jsem Yongu a mám na starosti bezpečí chrámu. Ta věc musí odsud, a čím déle otálíte, tím víc kody napáchá.

Kam máme jít? zeptal se Flynn.

Nevím, ale jestli tu zůstanete, ublíí to nevinným lidem, prohlásil Yongu.

Proč ten spěch? podivil se Kapar.

Protoe ta věc v rakvi je stále netrpělivějí. Přeje si někde být.

Ale kde? chtěl vědět Kapar.

Poví vám, kam máte jít, ozval se slabým hlasem mistr Anshu.

Jak? otázal se Flynn.

Kdy půjdete patným směrem, zemřete. Dokud jste naivu, míříte správným směrem. Teď nás omluvte, ale víc u vám nepomůeme. Udělal dva kroky a pokračoval: Jednu věc vám ale povím. Vydejte se na západ.

Mnii odeli.

Na západ? vyhrkl Kapar.

Kenner zavrtěl hlavou. Ale my potřebujeme na jih a pak plout na severovýchod.

Kapar zavrtěl hlavou. Očividně ne. Vydal se do hostince. Za rozbřesku odjídíme, přátelé.

Kapar se obrátil a Flynn se ho zeptal: Kam jde?

Zkusím najít mapu, sdělil mu Kapar. Musím vědět, co je na západ odsud.

Bez dalích poznámek Flynn s Kennerem zali do hostince a Kapar se vydal hledat mapu.

Kapitola deset

Cesta na západ

Kapar se zamračil.

S Kennerem a Flynnem seděl u stolu v enku hostince U Čtyř poehnání a soustředili se na tři mapy, které Kapar po odchodu mnichů opatřil.

Ne nael prodejce map, Flynn s Kennerem se vrátili do chrámu, aby se pokusili z mnichů vypáčit dalí informace ohledně toho, co je na zbroji ťpatnéŤ, ale vrátili se s nepořízenou. Mnii s nimi odmítli mluvit. Flynn byl přesvědčený, e by ráno nikam jezdit neměli, aby se mnii vrátili a něco jim řekli.

Rád bych věděl, jak jsou ty mapy spolehlivé, zabručel Kapar.

Podsaditý hostinský přistoupil k jejich stolu se třemi poháry piva. Plánujete dalí cestu? optal se.

Pokud se na ně můeme spolehnout, podotkl Kapar.

Hostinský se jim podíval přes rameno, natáhl ruku a zvedl vrchní mapu. Tuhle můete spálit. Poznávám ji. Je to kopie kopie velmi staré a nepřesné mapy.

Jak to ví? optal se Kenner.

Býval jsem obchodník - jako vy - ne jsem se usadil tady. Doil jsem se věku, kdy u mě nebavilo nechat se mlátit bandity a utíkat před loupeníky. Ukáu vám, co mám v truhle. Můu vám ukázat pár dalích věcí.

Po chvíli se vrátil se starou mapou nakreslenou na kůi. Tohle jsem koupil od jednoho kupce v Ralapinti, kdy jsem začínal.

Měl jsem jen jeden vůz, mulu a meč, který jsem vyhrál v kartách, a nějakou vete na prodej.

Rozvinul mapu. Na rozdíl od jejich map byl na této zobrazen celý Novindus. Kromě původní kresby tu byly dodatečné poznámky a kresby, o nich Kapar usoudil, e je udělal sám hostinský. Tady, ukázal na Shamshu. Odsud sem jsou vechny tři mapy celkem přesné, ale pak…

Potřebujeme na západ, vysvětlil mu Kapar.

Existují dvě cesty. Můete se vrátit na sever a po několika dnech narazíte na silnici mířící k západu. Pokud nespěcháte, je to sluná cesta. Propletete se Mořskými horami - je tam spousta průsmyků a hodně lovné zvěře, kdy chcete cestou lovit. Zarazil se s prstem na bradě. Mně to, myslím, trvalo asi měsíc. To bylo pochopitelně před třiceti lety. Větina lidí by se prostě vydala na jih do Města na Hadí řece a chytila si loď do Maharty.

Proč do Maharty?

Hostinský se bez vyzvání posadil a ukázal na mapu. Kdy odsud pojedete přímo na západ, skončíte zhruba uprostřed Velké chrámové trnice. Pokrábal se na bradě. Jestli budete pokračovat dál na západ, nebude se vám to líbit. Předpokládám, e jste cizinci. Mluvíte dobře, ale takový přízvuk jsem jetě neslyel. Odkud jste?

Ze země za Zeleným mořem, řekl mu Kapar.

Cha! Hostinský plácl rukou do stolu. Slyel jsem, e se tu občas objeví kupci ze zámoří. Poslyte, a dodělám večeře a postarám se o ostatní zákazníky, tak si promluvíme. Jestli jedete na západ, měli byste pár věcí vědět, pokud chcete zůstat naivu. Vstal. Nebezpečí mi nechybí, ale schází mi vzruení.

Odeel a nechal je lámat si hlavu nad novými mapami.

***

Kdy se hostinský vrátil, bylo u pozdě. Jmenuju se Bek, co je zkráceně Bekamostana.

Chápu, proč ti říkají Bek, prohlásil Flynn a představil sebe a své společníky.

Teď mi povězte, co bych měl vědět.

Řekli nám, e máme jet na západ, pravil Kapar, take to asi znamená Mahartu.

ťKrálovna řekyŤ, tak se jí říkalo, vysvětloval Bek. Kdysi to bylo nejúspěnějí, nejkrásnějí, nejúasnějí město… no, říkali jsme na světě, ale to bylo předtím, ne jsme se dozvěděli o těch místech za mořem. Kadopádně starý ráda, za časů mého dědy, své lidi vedl dobře. Není to největí město - tím je Město na Hadí řece - ale je nejbohatí. Aspoň bývalo.

Co se stalo?

Smaragdová královna, zavrčel Bek. Nikdo o tom moc nemluví, protoe vichni vědí, co se stalo. Rodiče nám o tom vyprávěli. Pohladil se po bradě. Vynořila se někde na sever od Západních plání.

Západních plání? Kenner se zadíval na mapu.

Bek poloil ruku na dvě třetiny mapy Novindu. Tady jsou Západní pláně, a ukázal na obě strany, a uprostřed leí Říční pláně a na východ -

Jsou Východní pláně, dokončil Flynn.

Chytáte se, zazubil se Bek. Kdysi jste mohli cestovat po Hadí řece nebo po Vedře bez větích potíí. Podle dědy tam bylo pár banditů, ale Město na Hadí řece ovládalo větinu území kolem řeky a k hnoucím pískům. Vedra je lemovaná městskými státy, kadé má vlastní území, ale kromě občasné pohraniční arvátky je tam docela klid. Teprve kdy se vzdálíte od řeky, začnou se věci zhorovat. Ukázal na oblast západně od Maharty. To je Planina Damů. Samá tráva. Tam nejezděte.

Proč?

Ze dvou důvodů. Není tam nic, co by stálo za obchod, a je obydlená pořádně nebezpečnými malými parchanty. Jsou asi stopu vysocí. Nikdo nemluví jejich jazykem a vechny vetřelce zabijí. Obvykle se drí dál od řeky, take na západním břehu jsou nějaké statky, ale dál ne den cesty od ní obvykle skončíte s otrávenými ipkami v těle. Neuvidíte je přicházet. Nikdo vlastně neví, jak vypadají. Pak přijdou Hvězdné pilíře.

To je co? chtěl vědět Kenner.

Bek ukázal na pohoří. Ratn’gary. Největí hory v zemi. Asi tři dny cesty od zálivu Ratn’gary. Povídá se, e tam najdete dvě věci: Nekropoli - Město mrtvých bohů, kde čekají vichni bohové, kteří zahynuli ve Válkách Chaosu - a nad ní Hvězdné pilíře - dvě hory tak vysoké, e nikdy nikdo neviděl jejich vrchol. A na jejich vrcholu je Příbytek bohů, kde sídlí iví bohové. To je pochopitelně pověst. Nikdo ivý se tam nepokouel vylézt.

Tři cestovatelé si vyměnili pohledy. Bek se po chvíli ticha zeptal: Kam tedy máte namířeno?

Řekli nám, e máme jet na západ, prohlásil Flynn. To je vechno.

Kdo vám to řekl?

Ti mnii, za kterými jsi nás včera poslal, odvětil Kapar.

Bek si pohladil bradu. Mně se zdá, e takové rady by člověk neměl ignorovat. Chci říct, e jste potřebovali radu a dostali jste ji, ale měla by být trochu určitějí, ne jen ťjeďte na západŤ, nemyslíte?

Kapara napadlo, e Bekovi poví o nákladu na voze, ale usoudil, e starý hostinský o tom těko bude vědět víc. Vstal. Za úsvitu odjídíme. Vyloíme náklad a do Města na Hadí řece pojedeme lodí - je to zřejmě lepí, ne trmácet se přes hory na voze.

Kdy do toho zahrnete i nakládání a vykládání, čekání na loď a tak, trvá to zhruba stejně dlouho, podotkl Bek, ale nakonec budete mít lepí anci dostat se tam iví.

Ta klanová válka u skončila? zeptal se Kenner.

O klanech tam dole se nikdy nedá říct nic určitého, ale prozatím je asi konec krveprolévání, aspoň podle toho, co jsem slyel. Hlavně musíte podplatit správné lidi, a půjdete z jedné oblasti do druhé. Radím vám, abyste se hned po vystoupení z lodi vydali na první velkou třídu. Nevzpomínám si, jak se jmenuje, ale neminete ji. Je tam asi deset malých uliček a pak velká ulice vedoucí od severu k jihu. Jděte po ní, protoe tam budou vichni. Dovede vás na severní trní náměstí, kde jsou vechny dobré hostince. Kdy odbočíte doprava, dostanete se do oblasti patřící orlímu klanu. Ovládají vechno kolem řeky a k přístavu. Stačí podplatit jednoho, dva stráné a nebudou vám dělat potíe. Najděte si v přístavu hostinec a tam počkejte na loď do Maharty. Neměli byste čekat dýl ne dva dny, protoe větina námořních lodí z Města se zastavuje v Mahartě, ne pokračuje podél pobřeí do Chatisthanu a Isparu.

Díky, moc jsi nám pomohl. Kapar mu vracel mapu.

Nechte si ji, usmál se Bek. Mně u teď není k ničemu. Dcera se vdala za mlynáře v Rolondě - je to milý kluk, ale jeho rodiče za moc nestojí - a syn je v rádově vojsku, take kupeckou mapu hned tak potřebovat nebudu.

Děkujeme ti mockrát, ozval se znovu Kapar.

Kdy se Kenner s Flynnem vydali do pokoje, Kapar jetě promluvil: Jetě poslední otázka. Říkal jsi, e kdy pojedeme přímo na západ odsud, skončíme na…

Velké chrámové trnici, dokončil za něj Bek. To je pravda.

Je to důleité?

Hostinský chvíli přemýlel. Moná. Před sto lety byla Maharta obchodním centrem celého kontinentu. Vekerý obchod probíhal po řece - ze vech pobřeních měst po Hadí řece a do vzdáleného Sulthu - procházel tamtudy. Předkové starého rádi proto vybudovali velké náměstí, aby měli kupci a poutníci místo pro své chrámy. Musí jich být aspoň stovka. Jestli mnii řekli, e máte jet na západ, moná by se hodilo poohlédnout se tam po tom, co hledáte. Slyel jsem, e existují sekty tak malé, e mají na celém světě jen dva chrámy, jeden doma a druhý v Mahartě! Zasmál se. I kdy město u není, co bývalo, pořád stojí za návtěvu.

Kapar mu znovu poděkoval, vstal a svinul mapu. A taky děkuju za tohle.

To nic. Uvidíme se ráno.

Kapar pomalu stoupal po schodech. Od přírody byl rozhodný mu a nejistotu nenáviděl. Nyní se ocitl ve výjimečné situaci. Věděl, e musí dokončit ten obchod s Kennerem a Flynnem, ne bude moci pomýlet na návrat domů, ale vadilo mu, e neví, co dělá. Dokonce si ani nebyl jistý tím, kam pojede. Otevřel dveře a vstoupil do pokoje.

***

Rakev visela v síti a pomalu se snáela do podpalubí. Kenner s Flynnem odnesli na palubu truhlici a Kapar prodal vůz a koně. Nepotřebovali dalí zlato - v truhle měli dost, aby si mohli pohodlně ít a do smrti - ale Kapar byl odhodlaný hrát kupce a do konce, aby nevyvolával podezření.

Bekova rada byla rozumná. Na rohu, kde jim Bek řekl, odbočili na jih a pouze dvakrát je zastavili válečníci se znakem orlího klanu na tabardech. Úplatky se tady ani nemaskovaly, byl to prostě poplatek za to, e smějí obchodovat. Druhý stráný jim dokonce dal propustku, dřevěnou minci s orlem, a řekl jim, a ji ukáou kadému stránému, který by je zastavil. Kapar si postěoval, e jim první stráný nic takového nedal. Mu se zasmál a poznamenal, e mu očividně nedali dost vysoký úplatek.

Kapar přeel po lávce a vydal se za Kennerem a Flynnem do jejich malé kajuty. Stěí se sem vely čtyři palandy, vdy dvě nad sebou. Truhlu poloili na spodní palandu a Kapar se usadil na vedlejí.

Přemýlel jsem, oznámil jim.

O čem? optal se Flynn.

O tom, co říkal ten starý mnich, e kdy se rozhodneme patně, zemřeme.

Kenner si vylezl nahoru a lehl si. To je dost drsný způsob, jak nám něco sdělit. Tři patné tahy a ta věc v podpalubí zůstane někde trčet.

Určitě si najde někoho, kdo ji vezme s sebou, upozornil Flynn.

V kadém případě, pokračoval Kapar, jsem přemýlel i o něčem, co řekl Bek, jak několik dní na sever od města vede cesta do Maharty. Museli jsme ji minout. McGoin moná zemřel, protoe jsme se po ní nevydali.

Kenner leel na boku, hlavu podepřenou. Nevím. Občas si myslím, e kdybychom v tom nebyli a po ui, byli bychom mnohem vyděenějí.

Flynn si taky vylezl na palandu. Na tom není nic zvlátního. Ty jsi býval voják. Kapare, viď?

Ano.

Dřív nebo později si na krev zvykne, e?

Kapar chvíli mlčel, ne odpověděl: Ano, stane se… samozřejmostí.

To je ono, pokračoval Flynn. Prostě jsme si na to ílenství zvykli.

Kapar si lehl, hodlal počkat na oběd. Přemýlel nad tím, co Flynn říkal, a usoudil, e měl pravdu: člověk si na ílenství zvykne, kdy v něm ije dost dlouho.

Pak ho ale napadlo něco znepokojivého: on il v ílenství dávno předtím, ne přiel sem a potkal tyto mue.

Kapitola jedenáct

Maharta

Z paluby se ozvalo volání.

Kapar mávl na své společníky, a vstanou. Jsme tu uvázaní. Ne tohle dostaneme na palubu, lávka bude vytaená a já půjdu najmout vůz.

Kup nějaký, jestli bude muset, poradil mu Flynn. U vyndal z truhly nějaké zlato a podal Kaparovi plný měec. Kapar si ho zastrčil pod halenu.

Flynn s Kennerem odeli jako první a táhli s sebou truhlu. Kapar se naposledy rozhlédl po kajutě pro případ, e by tu něco zapomněli. Zavřel dveře a vyel na palubu. Tam si okamitě viml dvou věcí: scházel obvyklý přístavní ruch. Během svého ivota se plavil do mnoha přístavů, take věděl, co má čekat, a tlumené hlasy podtrhující jinak naprosté ticho nebyly normální. Druhou zvlátností bylo, e jediné, co se na palubě dělo, byla překládka rakve.

Kapar se chvíli rozhlíel kolem sebe. Kenner s Flynnem poloili truhlu a Kenner ukazoval k zábradlí. Kapar se tam podíval a zahlédl dvě stě ozbrojených muů vyklízejících celé přístavitě. U vytahované lávky stála delegace duchovních z chrámu, který Kapar neznal. Za nimi stáli důstojníci místní rádovy posádky a za nimi byl vidět povoz se dvěma tahouny v zápřahu. Vůz byl prázdný a Kapar se díval, jak ho rychle přiváejí k místu, kde měla skončit rakev. Napravo čekal zdobený kočár.

Myslím, e hledat vůz u nemusí, poznamenal Flynn. Zřejmě nás očekávali.

Ve chvíli, kdy lávka dopadla na nábřeí, vyběhli na palubu ozbrojení strání. Měli světle modrou livrej se zlatými a bílými lemy a ocelové přílby vyletěné jako stříbro. Jeden voják přiskočil ke Kaparovi a jeho společníkům a řekl: Vy jste ti cizinci, kteří doprovázejí náklad? Ukázal na zavěenou rakev.

Ano, sdělil mu Kapar.

Pojďte s námi. Voják se beze slova obrátil a dva strání popadli truhlu u Flynnových nohou. Dalí dva trojici poutníků pobídli k větímu spěchu.

Kaparovi se trochu ulevilo, e jim nesebrali zbraně. Ne e by si dělal iluze o tom, e sám přemůe dvě stě nejlepích muů rádi z Maharty, ale aspoň nebyl obyčejný vězeň… zatím. Věděl, e mezi ozbrojenou stráí a eskortou je jen malý rozdíl, jen avak občas odděloval poctěné od odsouzených.

Kdy sestoupil na nábřeí, vyel mu vstříc vzneeně oděný mu. Měl karmínové roucho se zlatými ňůrami podité hermelínem a na hlavě mu seděl kuelovitý červený klobouk zdobený zlatem. Zvedl ruku a k vozu, na něj poloili rakev, přistoupil tucet kněí. Jsem volený otec Vagasha z Kalkinova chrámu. Pojďte, prosím, se mnou a promluvíme si.

Oceňuju snahu, aby to vypadalo, e máme na vybranou, podotkl Kapar.

Starý duchovní se usmál. Pochopitelně nemáte, ale je hezké chovat se civilizovaně, nemyslíte?

Odvedl je k čekajícímu kočáru a dva lokajové mu otevřeli dvířka. Kdy se vichni usadili, kočár se rozjel.

Kapar se podíval z okna. Tohle přijetí zřejmě pořádně naruilo obchody, otče. A taky bylo nečekané. Zadíval se na starého preláta. Předpokládám, e vás bratr Anshu upozornil na ná příjezd.

Správně. Sdělil to svému řádu, který zase vyhledal mě. Bratři Geshen-Amata jsou spí na meditace, oddávají se esoterickým a mystickým úvahám. Ačkoliv jsou v otázkách spirituality vysoce ceněni, některé věci je lépe nechat na niích řádech. Jak jsem slyel, jste cizinci.

Ano, ozval se Flynn. Ze země za mořem.

Ostrovního království, doplnil volený otec Vagasha. Víme o něm. Věděli jsme o něm jetě před příchodem Smaragdové královny. Stejně jako o Keshi a lidech přebývajících v jiných koutech světa. Obchod mezi naimi polokoulemi je vzácný, ne vak neslýchaný. Nae náboenství nemá ve vaich končinách vyznavače. Zřejmě byste nás povaovali za vojenský řád, protoe mnoho naich bratří a otců slouilo ve vojsku, ne přelo na víru, a ostatní slouili ve zbrani od chvíle, kdy vstoupili do řádu. Navíc jsme bratrstvo učenců a historiků. Získávání vědomostí je jedna z cest vedoucích k osvícení, take bylo logické, nechat prozkoumání té…

Relikvie? navrhl Kapar.

To je prozatím vhodné slovo. Tedy nechat prozkoumání té relikvie na nás. Co kdybyste mi pověděli, hezky od začátku, co o ní víte, ne dojedeme do chrámu?

Kapar se podíval na Flynna, jen se zase podíval na Kennera. Kenner naznačil, e by příběh měl vyprávět Flynn. Flynn začal.

Přede dvěma lety jsme se shromádili v Krondoru. Bylo nás celkem třicet obchodníků a vytvořili jsme konsorcium.

Kapar se opřel. U vechno slyel, a tak Flynnův hlas přestal vnímat a prohlíel si Mahartu. Město mu připomínalo domov nejvíc ze vech míst, která dosud navtívil. Tady na jihu byly teploty a počasí mírnějí. Budovy u přístavu byly postavené z cihel a malty, a nebyly o nic méně odolné, jen chladnějí, ne ty, s nimi se setkal na severu. Ulice byly dláděné a vánek od moře odnáel městské pachy.

Trh, kam vjeli, vypadal blahobytně, vude kolem byli dobře ivení, zaměstnaní lidé. Pouliční děti, které se hnaly za kočárem, a nakupující eny by dokonale zapadly i do ulic Opardumu. Kaparovi se stýskalo po domově jako ve vyhnanství jetě nikdy. Na dalí iroké třídě Flynn řekl: …a tehdy jsme nali Kapara.

Ty s nimi tedy nejsi od samého začátku? ujioval se volený otec.

Ne, přiznal Kapar. Byl jsem v této zemi teprve pár měsíců, ne jsem se setkal s Flynnem a ostatními. Pouhou náhodou jsem se ocitl na trhu v den, kdy hledali čtvrtého, který by jim pomohl dopravit… relikvii do Města na Hadí řece.

Tebe tedy onen předmět do té doby nezajímal?

Jen jsem se snail co nejrychleji dostat domů. Nepřiel jsem sem z vlastní vůle.

Ale? Starý prelát se předklonil. Jak se člověk dostane na druhý konec světa, pokud to není z vlastní vůle? Určitě ne jako zajatec?

Ne v běném slova smyslu, otče. Nebyl jsem v řetězech v podpalubí, jestli se ptá na tohle. Povzdechl si. Do vyhnanství mě poslal jeden velmi mocný mág, kterého jsem rozzlobil, a abych řekl pravdu, byl vlastně velmi milosrdný, protoe být to obráceně, já bych ho byl určitě zabil.

Přinejmením bys měl ocenit mírnost tvého nepřítele.

Můj otec říkával: ťDen, kdy člověk dýchá je dobrý den.

To, jak jsi rozzlobil onoho mága, by byl určitě zajímavý příběh, poznamenal starý kněz, ale nechme si ho na později pokud okolnosti dovolí - a věnujme se tomu, jak ses připojil k této neastné výpravě.

Kapar se ujal vyprávění od chvíle, kdy se setkal s Flynnem, McGoinem a Kennerem, zdůraznil nejvýznačnějí body cesty a občas přidal nějakou podrobnost. Kdy se dostal k popisu stvoření, je zabilo McGoina, poloil kněz několik upřesňujících otázek, a kdy byl spokojen s Kaparovými odpověďmi, pokynul mu, a pokračuje.

U toho moc není. Kapar pokrčil rameny. Dva dny nato jsme v Shamshe nastoupili na loď do Města na Hadí řece. Přihodilo se pouze to, e jsme se setkali s bratrem Anshu, a jsem si jistý, e ti z chrámu podali podrobnou zprávu. Ve Městě na Hadí řece jsme strávili tři dny, ne jsme se dostali na loď, která nás dopravila sem.

A teď jste tady, dokončil volený otec. Kočár zpomalil. A my jsme na místě, dodal.

Kapar vyhlédl z okénka a viděl, e jsou na velkém náměstí obklopeném ze vech stran chrámy. Chrám, před ním zastavili, zdaleka nebyl nejkřiklavějí, ale také ne nejprostí. Vystoupili z kočáru.

Máme pro vás připravené ubytování, pánové, oznámil jim prelát. Na rádův rozkaz a nai ádost tu budete hosty, dokud se nerozhodne, co s vámi a s vaím podivným nákladem.

A jak dlouho to potrvá? otázal se Kapar.

Tak dlouho, jak bude zapotřebí, odtuil stařec.

Kapar se podíval na Flynna a Kennera. Oba pokrčili rameny. Kapar u nic neřekl a vydal se k chrámu.

***

Kalkinův chrám se nepodobal ádnému chrámu, jaký kdy Kapar navtívil. Místo ticha či tlumených modliteb věřících nebo zpěvu hymnů v hlavním sále zvučely hlasy. Mladí mui postávali ve skupinkách, často kolem starího kněze, občas bez něj, občas starího kněze pozorně poslouchali, občas hlasitě debatovali. Dalí bratři pobíhali sem a tam, nikde vak nebyla vidět tichá oddanost, jakou Kapar znal z ostatních chrámů.

Občas je tu trochu hluk. Půjdeme do mých pokojů, ne budou připraveny ty vae, prohlásil volený otec.

Odvedl trojici na chodbu, otevřel dveře a pokynul jim, a vstoupí. V pokoji k němu přistoupil sluha a odebral mu klobouk a těké roucho. Pod ním měl otec Vagasha stejný prostý hábit z doma tkaného sukna, jaký Kapar viděl na ostatních knězích.

Pokoje byly jednodue zařízené, ale na policích kolem stěn byla spousta knih, svazků, svitků a pergamenů. Jinak tu byl jen psací stůl a pět idlí. Na otcovu výzvu se trojice posadila. Prelát objednal občerstvení a také usedl.

Vá chrám se nepodobá ádnému z chrámů, co jsem kdy navtívil, poznamenal Kapar. Vypadá spí jako kola, otče.

Protoe to svým způsobem kola je, odtuil Vagasha. Nazýváme ho univerzita, co znamená -

Celek, skočil mu do řeči Kapar. Universitas Apprehendere?

Videre, opravil ho starý kněz. Dokonalé porozumění je věcí bohů. My se pouze pokouíme pochopit věci, které je nám dovoleno vidět.

Kenner s Flynnem se tvářili poněkud rozpačitě a otec Vagasha jim objasnil: Vá přítel mluví velmi starým jazykem.

Starou quegtinou, a jenom trochu. Učitelé mi vnutili klasiku z několika národů.

Učitelé? podivil se Kenner. Neříkal jsi, e jsi byl voják a lovec?

To jsem byl, mezi jiným.

Dorazil sluha s podnosem, na něm byly koláčky a čaj. Omlouvám se, e vám nemohu nabídnout nic silnějího, ale ná řád abstinuje. Čaj je vak velmi dobrý.

Sluha nalil čaj a odeel. Co s vámi? povzdechl si kněz.

Nechte nás jít, poradil mu Flynn. Jsme přesvědčení, e pokud neuděláme, co ta věc chce, zabije nás.

Podle toho, jak dopadl vá nedávno zesnulý přítel, se zdá, e vám ve skutečnosti ivot zachránila.

Kapar kývl. Jenom hádáme.

Překvapuje mě, e jste tak klidní, poznamenal kněz. Kdyby mě nutila nějaká temná síla dělat věci, jim nerozumím, asi bych byl bez sebe strachy.

Flynn si vyměnil pohled s Kennerem, a ten řekl: Po nějaké době… si na to prostě zvykne. Toti kdy se ty divné věci začaly dít, hodně jsme probírali, co bychom měli udělat. Někteří chtěli tu věc nechat v jeskyni a vzít si zbytek zlata, ale… prostě to nelo. Nechtěla nás pustit.

Vlastně jsme neměli na vybranou, dodal Flynn.

Proto jsme vyhledali bratra Anshu, vysvětloval Kapar. Věděl jsem, e něco není v pořádku a e bych se měl kvůli tomu zlobit. Nejsem člověk, který je zvyklý dělat, co se mu řekne. Asi by se dalo říct, e mi dělalo starosti, e mi nic nedělá starosti.

Kdy jsi byl u vojska, muselo to pro tebe být těké, utrousil Flynn ve snaze hovor odlehčit.

Kapar se usmál. Občas.

Máte na sobě… geasu, poznamenal kněz.

To slovo neznám, přiznal Flynn.

Já taky ne, dodával Kapar.

Je to magické puzení. Kouzlo, které vyaduje, abyste splnili nějaký úkol, ne se ho zbavíte, objasňoval otec Vagasha. Je to jeden z důvodů, proč se vaim společníkům přihodily ty hrozné věci, ale vás to nechalo v poměrném klidu.

Kenner se zavrtěl na idli. Myslel jsem, e jsem prostě…

Otrlý? poradil mu Kapar.

Ano. Kdy zemřel první člen naí skupiny, necítil jsem nic.

Ani jsi nemohl, jinak bys neplnil tuto geasu, prohlásil starý kněz. Bratři zkoumají vai relikvii, a a skončí, uděláme, co bude v naí moci, abychom vám pomohli se osvobodit.

Take je zlá? zeptal se Flynn, jako by si stále nebyl jistý.

Občas není jasné, co je dobro a co zlo. Víc vám povím, a relikvii prozkoumáme. Teď byste si měli odpočinout. Povečeříte s bratry. Nejíme si příli přepychově, ale jídlo je výivné. Zítra si promluvíme.

Vstal a oni ho napodobili. Jako kdyby sluha věděl, co bude volený otec potřebovat, objevil se, aby doprovodil hosty do pokojů. Starý kněz jetě řekl: Večer pro vás poleme.

Flynn se vydal za sluhou a přes rameno prohodil: Přijet sem byl zřejmě dobrý nápad.

Kapar kývl. Pokud nás to ovem vechny nezabije.

Pak u nikdo nepromluvil.

***

Povečeřeli s otcem Vagashou, ale mluvili s ním a po týdnu. Za tu dobu je mnii nechali na pokoji. Kenner s Flynnem se dreli v pokojích, spali, hráli karty nebo jedli. Kapar se potuloval síní, sedal v koutku a poslouchal rozmluvy učitelů a studentů. Větina věcí, je slyel, byla přehnaně intelektuálská a předvídatelná, idealizovaný pohled na ivot a na to, jak by měl svět fungovat, ale i dosud nepříli vzdělaní áci se uměli vyjadřovat.

Na druhý den se Kapar v síni zastavil, aby si poslechl zvlátě sloitou debatu, během ní kněz dohlíející na vzdělání mladých muů kladl otázky, ani by na ně odpovídal, a dovoloval studentům vechno důkladně probrat a dojít k vlastním závěrům.

Během poslouchání Kapar vycítil příslib věcí přítích, občasný záblesk kdy u ne originální mylenky, tedy alespoň preciznosti. Někteří z těchto mladých muů dospějí ve velké myslitele, a dokonce i ti nejhloupějí mezi nimi budou mít ze svého pobytu tady dlouhodobý prospěch.

Kapar se málem rozčílil. Tohle za něco stojí! pomyslel si. Tímto směrem by se mělo lidské usilování ubírat, pochopit svět kolem nás, ne ho jenom dobývat! Zarazil se, překvapila ho naléhavost vlastních pocitů, netuil, odkud se vzaly. Něco takového se mu nelíbilo. Proč se najednou tak rozčílil? Jako kdyby celý dosavadní ivot proil v temnotě a najednou mu ukázali, e existuje světlo a vechny krásy a divy světa, po nich vdycky stačilo natáhnout ruku, jen kdyby o tom věděl! Kdo ho drel v temnotě? Kapar nikdy nebyl sebezpytující typ a tento objev mu dělal velké starosti.

Probral se ze zamylení a začal zase věnovat pozornost okolí. Jak byl rozruený, vyel ze síně a vrátil se do pokoje. Tu noc ho střízlivého udrel pouze přísný zákaz poívání alkoholických nápojů v chrámu.

***

Po zbytek týdne se Kapar nechával bavit mladými mui, ale vyhýbal se otázkám, které u něj vyvolaly takový zmatek. Koncem týdne si je zavolal volený otec do svých pokojů.

Kdy vstoupili, starý kněz jim ukázal na idle. Prosím, posaďte se. Vím, e jste zvědaví na výsledek. Konečně víme, co by se mělo udělat.

Nikdo nepromluvil. Do pokoje vstoupili dalí tři klerikové. Starý prelát je představil. Toto je otec Jaliel, otec Gashan a otec Ramal. Vichni tři měli stejná roucha jako ostatní členové řádu, odliovala se jen malou broí na límci, jakou nosili učitelé ve velkém sále. První mu byl starý, druzí dva asi v Kaparově věku, tedy něco po čtyřicítce.

Otec Jaliel je ná odborník na starověké artefakty a relikvie, vysvětloval Vagasha. Otec Gashan je ná teolog a je zodpovědný za výklad objevů vzhledem k naim doktrínám a přesvědčení. Otec Ramal je ná historik. Pokynul jim, a přistoupí blí. Otče Gashane, začni, prosím. Vysvětli naim přátelům, jak nahlííme na vědomosti.

Kdybych začal být příli esoterický, poznamenal otec Gashan, klidně mě poádejte o upřesnění. Prohlédl si trojici poutníků a začal: Povaujeme vědomosti za nedokonalé pochopení věci. Nové informace vdycky představují výzvu, nebo musíme znovu prozkoumat svou víru a názor na vesmír. Rozdělujeme vědomosti do tří kategorií: dokonalé, jisté a chybné či nedokonalé.

Dokonalé vědomosti jsou záleitostí bohů a dokonce i jejich chápání je omezené. Pouze pravý bůh, uctívaný jako Ashen-Genet, jim rozumí dokonale. Ostatní bohové jsou buď jeho aspekty, nebo avatary, a jejich dokonalé vědomosti jsou omezené na oblast kadému z nich přidělenou. Ná pán Kalkin je učitel, ale i on dokonale zná pouze učení, ne vak to, co se učí.

Jisté vědomosti jsou ty, o nich si myslíme, e jsou přesným odrazem přírody, ivota a vesmíru. Mohou být buď správné, nebo mylné. Kdy objevíme nový fakt, neodmítneme ho, jako kdyby neodpovídal existující doktríně, nýbr znovu přezkoumáme doktrínu, abychom zjistili, zda v ní není chyba. Chybné vědomosti jsou ty, o nich se ví, e jsou nedokonalé, e jim schází něco, co by pokračovalo k jistým vědomostem. Jak si umíte představit, velká větina toho, co víme, jsou chybné vědomosti, a dokonce i nae jisté vědomosti jsou podezřelé.

Chce říct, upřesňoval si Kapar, e si nikdy nemůeme být jistí tím, co víme, protoe nejsme bohové?

Kněz se usmál. V podstatě to je zjednoduená odpověď, ale prozatím postačí. Na chvíli se odmlčel. Vědomosti také mohou mít dalí aspekt dobrého, nebo zlého.

Kapar potlačil svou netrpělivost. Začínal si připadat jako kluk při výuce.

Větina vědomostí není ani zlá, ani dobrá. Vědět, jak zapálit oheň, neurčuje, jestli uvaříte jídlo pro hladové, nebo někomu zapálíte střechu nad hlavou. Ale některé vědomosti, je lidstvo očividně nemůe pochopit, mohou být povaovány za dobré, nebo zlé. Obrátil se k druhým dvěma kněím a ti kývli. Nebudu to rozvádět, prostě mi věřte, e ve vesmíru existují vědomosti, mající schopnost vás proměnit, uvést vás do stavu věčné milosti, nebo vás odsoudit k věčnému utrpení jen proto, e jste je získali.

Kapar a jeho společníci začali dávat lepí pozor, protoe jim neulo, kam kněz míří. Kapar se zeptal: Chce říct, e stačí získat vědomosti o té… věci, kterou vlastníme, a mohlo by to znamenat, e to bude mít… jisté důsledky?

Moná, odtuil otec Gashan a obrátil se na otce Ramala, jen přikývl.

Historie nás učí, e ne člověk přiel do Midkemie, obývaly tento svět jiné rasy, ujal se slova Ramal. Elfové jsou jedním z druhů, o nich je známo, e přili před člověkem. Někteří z této dlouhověké rasy přebývají na severu, i kdy pomalu ustupují. Vydrí jetě celé věky, ne konečně podlehnou své smrtelnosti. Draci tu také byli před naí rasou a jejich pánové také.

Dračí vládci, poznamenal Flynn a podíval se na ostatní. Říkal jsem vám to.

Ano, tak to stojí ve starověkých textech, pokračoval Ramal, ale o těchto bytostech víme velmi málo. Elfové o nich nemluví a panuje přesvědčení, e Války Chaosu jich přeila jen hrstka. Někde moná existují ti, kdo mají víc vědomostí ne my, ale my o nich nic nevíme.

Chtěli jsme tu relikvii odvézt do Hvězdna, podotkl Flynn, na magickou akademii. Třeba -

Otec Vagasha zvedl ruku. O té… organizaci něco víme. Nae chrámy dlouho mágy podezíraly. Mnozí si zahrávají s vědomostmi a mocí bez toho, aby znali celý kontext. Mágové se pokoueli vyuít vědomosti, co je očividně zlý záměr - nekromancie či rozmluvy s temnými duchy - ke svému osobnímu prospěchu. Dokonce i skupina, jako je akademie ve Hvězdně, která se pyní tím, e slouí vědomostem, ukázala, e je příli nebezpečná, aby jí bylo moné svěřit věc, jakou vlastníte. Podíval se na otce Jaliela, jen popoel blí.

Ozbrojený artefakt nemá na naem světě místo. Pochází odjinud.

Kapar se nadechl. Tohle nečekal. Není to relikvie Dračích vládců?

Ne, dokonce to ani nepochází z Midkemie.

Je tsuranská? otázal se Flynn.

Ne, odpověděl Jaliel. Během Trhlinové války se k naim břehům ádní Tsurani nedostali. O válce jsme se dozvěděli a o mnoho let později.

Tak co to je? zeptal se Flynn.

Nevíme to přesně, prohlásil Jaliel. Vyloučili jsme mnoho moností, co je dobré, ale obávám se, e jsme vyčerpali nai moudrost a vědomosti.

Take i přes vai nedůvěru budeme stejně muset do Hvězdna poradit se s mágy, zabručel Kapar.

Je tu dalí monost. Máme pocit, e nám ná dobrý bratr Anshu mohl ukázat směr. Třebae je ná řád uznávaný pro své učení a moudrost, jiné, jako vyznavači Geshen-Amata, mívají občasné záblesky moudrosti či zakouejí intuitivní skoky, je nedokáeme zopakovat. Moná tu je odpověď a leí na západě.

Kapar se narovnal, vzpomněl si, co mu Bek vyprávěl, kdy mu ukazoval mapu. Příbytek bohů?

Klerikové se po sobě podívali a volený otec Vagasha řekl: Vy víte o Příbytku?

Jeden hostinský v Shamshe nám dal mapu. Máme ji v pokoji. Ukazuje místo v horách na západě. Víc toho ale u nevíme.

Vagasha se podíval na Ramala. V pohoří Ratn’gary prý existuje mnoho úasných věcí. Větina z nich není určena očím smrtelníků. Pod nejvyími horami - Hvězdnými pilíři - stojí Město mrtvých bohů. Ti, kteří postavili chrámy, u vymizeli, ale jejich díla přetrvávají. Povídá se, e na vrcholcích těch hor sídlí iví bohové nebo jejich avatarové a jen nejnadanějí z lidí je mohou zahlédnout. Ale pod vrcholem, nad Nekropolí, stojí bata. V ní přebývají stráci.

Stráci brány, upřesnil Vagasha. Lidé patřící k sektě, je se téměř nestýká s ostatními lidmi, dokonce ani s naimi chrámy, ale prý to jsou ochránci boských způsobů. Také se povídá, e pokud potřebný člověk najde cestu ke strácům a je-li shledáno, e je toho hoden, má dovoleno podat k bohům ádost.

A to je pravda? podivil se Kenner.

Volený otec Vagasha se lítostivě usmál. Jisté vědomosti nám v tomto případě scházejí.

Kapar se nad tou slovní hříčkou zasmál. Ale myslí si, e bychom tam měli jet.

Vy tam musíte jet, jinak riskujete, e dopadnete stejně jako vaich osmadvacet předchůdců. Ale můeme jen hádat, co tam najdete. Pokynul sluhovi. Měla by na vás čekat loď a dopravit vás k horám pod Nekropolí. Víc pro vás udělat nemůeme. Jakmile se dostanete na stezku do hor, musíte pokračovat sami. Teď se můete vrátit do svých pokojů a počkat na večeři.

Kdy byli poutníci zpátky ve svých pokojích, Kenner řekl: Nelíbí se mi to. Podle mě bychom měli jet do Hvězdna.

Ty se nebojí o zlato? podivil se Flynn. Chci, abychom se zbavili té kletby nebo geasy nebo co to je! Chci, aby můj ivot patřil jenom mně.

Kenner přitakal. Byl očividně rozruený, ale nějak nedokázal promluvit.

Kapar si povzdechl. Vae ivoty vám nepatří od chvíle, kdy jste nali tu zatracenou věc, a o mně platí toté, co jsem potkal vás. Musíme prostě dokončit tuto… cestu, lepí výraz neznám, a to dopadne jakkoliv.

Nikdo nepotřeboval říkat, jakou mají jinou monost. Musí splnit tento tajemný úkol, nebo zemřou.

Kapitola dvanáct

Ratn’gary

Loď se propadla do vln.

Kapar, Kenner a Flynn stáli u zábradlí, plátě přitaené k tělu, a dívali se, jak loď obeplouvá mys Mataba a míří proti větru do poměrného bezpečí Ratn’garského zálivu. Ačkoliv bylo léto, byli dost daleko na jihu, aby se během bouřky ochladilo. Přímo na sever od nich, vysoko na mysu, rostly stromy Velkého jiního lesa, tmavé a odpudivé, vládci útesů.

Z Maharty vypluli před třemi a půl týdny na lodi, ji jim opatřil Kalkinův chrám, a blíili se k cíli, k zálivu Ratn’gary pod jiním okrajem pohoří Ratn’gary.

Od vyplutí z Maharty byli vichni tři poutníci vání, cítili se bezmocní tváří v tvář tomu, co zjistili o gease ovládající jejich ivoty. Kenner byl zamlklý, Flynn zase hledal řeení, které jetě nikoho nenapadlo. Větina jeho rozhovorů s ostatními se týkala věcí, o nich si myslel, e je mohli přehlédnout, a pokadé, kdy nic neodhalil, upadl na celé hodiny do zachmuřeného ticha. Kapar byl prostě rozzlobený.

Celý ivot Kapar, dědic olaského trůnu a posléze olaský vévoda, nemusel nikoho o nic ádat, krom svého otce. Dělal si, co chtěl, kdy chtěl, a kdy mu jedinkrát někdo úspěně vzdoroval, měl proti sobě zrádce a tři armády. A přece byl naivu! U samotná představa, e něco ho prostě donutilo k poslunosti, ho vyváděla z míry.

Od příchodu do této země si uvědomil mnoho věcí. To, co by u něj jako u mladého mue vzbuzovalo odpor, nyní vyvolávalo pouhé pobavení. Vzpomínal si, jak úzkostlivě čistotný býval doma, vekeré atstvo musel mít vyprané a upravené určitým způsobem, ne se ráno oblékl na ranní audience či večerní ples. Nezáleelo mu na tom, jedině na lovu s otcem.

Co by si jeho otec pomyslel, kdyby ho uviděl na Jojannině statku, jak típá dříví a kydá hnůj? Nikdo kromě velitele Alenburgy neuhádl, e je urozeného původu, a Alenburga k tomu potřeboval několik dlouhých rozhovorů. Aspoň si váil Kaparovy touhy po anonymitě. Věděl, e Flynn s Kennerem tuí, e kdysi moná býval důstojník a urozený pán, co by vysvětlovalo jeho vzdělání a způsoby, ale netlačili na něj. Nevěděl, jestli je to jejich přirozený sklon, nebo účinek geasy.

Jedna věc mu ale dělala větí starosti, ne dosud zail: e jeho ivot nepatří jemu, a e tomu tak bylo dávno před jeho příchodem do této země.

Byli si nyní jistý, e Leso Varen, jeho ťrádceŤ, vyuil svých kouzelných schopností, aby zmanipuloval jeho vrozenou ctiádost. Kapar si klidně seděl za stolem ve svých soukromých komnatách a jako součást plánu svést Ostrovní království na falenou stopu nařizoval vyhubení celých národů. Tisíce lidí zemřely, aby odvedl pozornost mořských království od svého pravého cíle, roldemského trůnu.

Tenkrát mu to připadalo snadné. Sedm příhodných úmrtí a alem zasaené obyvatelstvo se obrátí k severu a uvítá Kapara, vévodu Olaského, jako svého právoplatného vládce. Na co to myslel?! Pak mu dolo, e nemyslel. Myslel jen na to, nač mu dovolil myslet Leso Varen.

Nevěděl, co ho zlobí víc, zda to, e si mága tak snadno připustil k tělu, nebo to, e ztratil schopnost rozpoznat ílenství, které mág vyvolal. Kdy dnes stál na vodou zalévané palubě cizí lodi ve vzdálené zemi, dokázal rychle odpočítat tucet důvodů, proč byl kadý Varenův plán ílený. Pokus zmocnit se trůnu mohl skončit jedině válkou a chaosem. Kapar si uvědomoval, e tohle musel mít mág v plánu od samého začátku. Z důvodů, je on moná nikdy nepochopí, chtěl Leso Varen, aby ve východních královstvích Ostrovního království a moná i ve Velké Keshi vypukla válka.

Kapar si ani neuměl představit, komu by něco takového prospělo. Bývaly doby, kdy stát byl ve výhodě, pokud se jeho sousedé pustili do války. Sám několik takových střetů vyvolal, ale byly to jen pohraniční arvátky, intriky, diplomatické proradnosti, ne války zahrnující tři nejmocnějí státy na severní polokouli. Destabilizovat kraj bylo nebezpečné. Válka mezi Keshí a Ostrovy by nepotřebovala moc, aby se přenesla i do východních království.

A navíc viděl, jaké následky měla válka ve vech třech státech. Avak jeho neúspěné pletichy, místo aby oblast destabilizovaly, je pouze přesvědčily, aby spojily síly, co mělo pro Kapara katastrofální následky. Jeho hlavní město padlo za jediný den! Ani kdyby Spear Sokol neobjevil tajný průchod do citadely - a kletba a padne na toho předka, který ji povaoval na nedobytnou! - spojené síly Roldemu a Keshe by jeho pevnost zničily do měsíce. Navíc se povídalo, e dorazilo i vojsko z Ostrovního království, a pak by byl s Opardumem skutečně konec.

Celý obraz prostě nedával smysl. Stejně jako nedávala smysl ta hrozná geasa. Kapar se modlil hlavně o to, aby tuto zkouku přeil a někdo mu to vechno vysvětlil.

Jeden z vojáků řekl: Za soumraku přistaneme. Podle kapitána bychom měli přespat na lodi a vyrazit ráno.

Poutníci se vrátili do kajuty. Mlčeli, kadý byl zabrán do vlastních mylenek, dokud je kapitán nepozval k večeři.

***

Ráno jim trvalo skoro hodinu, ne rakev dostali na plá. Byl příliv a vlny byly nemilosrdné, ale Kapar a jeho společníci konečně stáli na plái v doprovodu třiceti mahartských vojáků a jejich důstojníka.

Mladý poručík Shegana prohlédl rakev i postroj pro čtyři mue, kteří břímě ponesou. Očividně se mu tento úkol příli nezamlouval a nesnail se to nijak skrývat u od chvíle, co se nalodili. Jetě pořádně nevypluli z přístavu, kdy se obrátil na Kapara se slovy: Mám rozkaz dostat vás na místo vyznačené na mapě, kterou mi dal volený otec Kalkinova chrámu. Taky jsem dostal rozkaz chovat se k tobě zdvořile a zajistit, aby ti mí mui prokazovali stejnou úctu. Podle toho soudím, e jsi asi urozený člověk, i kdy to nikdo neřekl nahlas. Proto, pane, splním tento úkol, jak nejlépe dokáu, ale chci, aby jedna věc byla jasná: jestli si budu muset vybrat, zda udrím naivu své mue, nebo vás tři, přeijí moji mui a vy tři se o sebe můete postarat sami. Je to jasné?

Kapar dlouho mlčel, ne řekl: Jestli přeijeme, poručíku, vsadím se, e se z tebe stane důstojník, za ním jeho mui půjdou kamkoliv. Ale taky se musí naučit lépe skrývat, kdy dostane rozkaz, jaký se ti nelíbí.

Upřímný mladý poručík dal znamení a jeho mui zvedli rakev. Vydali se po stezce vedoucí od pláe mezi útesy. Kapar se podíval na Kennera a Flynna, kývl a také vykročil.

***

První tři dny byly namáhavé, ale proběhly bez potíí. Stezka od pláe vedla mezi přímořskými útesy přes planinu rozrytou potoky, co je nutilo hodně plhat. Kapar zahlédl spoustu lovné zvěře i několik velkých predátorů: medvědy, vlky a horské kočky. A kdy se dostali vý do hor, ochladilo se a v noci teplota klesala a k bodu mrazu, třebae léto jetě zdaleka neskončilo. Brzy se dostali do zalesněných kopců s mnoha říčkami.

Večer se ocitli v rovnějím terénu, na téměř rovné skále, na ní si zapálili oheň. Poručík Shegana rozmístil kolem tábora stráe.

Poručíku, moná bys měl své mue rozdělit na poloviny a nechat je trochu se prospat, navrhl Kapar. Jsem zkuený stopař, a co jsme se vylodili, neviděl jsem stopu jiné lidské bytosti. Bát se můeme jedině velkých predátorů, a ty by měl zahnat oheň.

Poručík jen kývl, ale později si Kapar viml, e místo obvyklých čtyř stojí u tábora jen dvě hlídky.

Dalí dva dny uběhly klidně, ale ráno třetího dne se vrátil zvěd se zprávou, e nael stezku vedoucí do hor. O hodinu později dorazila skupina na náhorní ploinu, kde se stezka rozdělovala. Jedna větev vedla k severu kolem hor a druhá na západ přímo do prudkého svahu.

Pánové, pokud byly rady naeho dobrého otce správné, prohlásil poručík Shegana, budeme plhat a k úpatí Hvězdných pilířů, na nich spočívá Příbytek bohů. Mávl rukou a zvěd odběhl. Čtveřice muů určená za nosiče zvedla rakev a vichni vyrazili.

***

Putovali dalí den a za soumraku dorazili k průsmyku.

Tady musíme počkat, prohlásil poručík. Volený otec říkal, e dál u musíte jít sami.

Kapar kývl. Vyrazíme za úsvitu.

Hory byly téměř beztvaré, ponuré a tmavé, a vekeré světlo zapadajícího slunce pohlcovaly mraky nad nimi.

Toto je neastné místo, pane, ozval se poručík. Moje rozkazy byly jasné. Mám tu počkat dva týdny, a jestli se do té doby nevrátíte, máme odejít k lodi bez vás.

Rozumím, řekl Kapar.

Kenner se podíval na Flynna a zeptal se: To máme tu rakev odnést a do hor?

Zřejmě ano, odtuil Kapar.

Nezávidím vám, podotkl poručík. A rakev je to nejmení břemeno.

Vojáci rozdělali oheň. Během jídla toho moc nenamluvili.

***

Kapar se náhle probudil. Vyskočil a tasil meč dřív, ne si uvědomil, e ho probudil Flynnův výkřik. Chvíli se rozhlíel kolem sebe, pak pochopil, proč Flynn tak ječí. Kolem vyhaslého táboráku leeli poručík Shagana a jeho mui, tváře zkřivené hrůzou, oči vykulené, a vichni do jednoho byli mrtví.

Kenner u také vyskočil a tvářil se, e by nejradi utekl. Co se stalo? Zeptal se a díval se z jednoho mue na druhého. Kdo to udělal?

Kapar odloil meč. Někdo usoudil, e se tihle vojáci příli přiblíili k Příbytku bohů?

Vichni umřeme! ječel téměř hysterický Kenner.

Kapar ho popadl za rameno a zaryl mu palec pod klíční kost, aby bolest upoutala Kennerovu pozornost. Kadý člověk jednou umře. Akorát pro nás to nebude dnes. Pokud by nás ten, kdo zabil vojáky, chtěl zabít taky, u bychom byli mrtví.

Kenner se Kaparovi vytrhl, ale u měl zrak zaostřený a z tváře mu pomalu ustupovala hrůza. Proč? zaeptal.

Nemám tuení, přiznal Kapar. Snad jako varování?

Jako kdybychom potřebovali dalí! zařval Flynn, u něho strach vystřídal vztek. Jako kdybychom potřebovali dalí mrtvé, abychom věděli, e máme pospíchat.

Uklidni se, nařídil mu Kapar. Myslel jsem, e teď u budete oba na smrt zvyklí.

Na to Flynn neřekl nic.

Jak máme odtáhnout zásoby a tu… tu věc? zeptal se Kenner.

Kapar se rozhlíel. Svítalo, obloha modrala. Budeme muset cestovat postupně. Poneseme relikvii a jídlo půl dne, pak s ní jeden z nás zůstane a ostatní se vrátí pro dalí zásoby. Bude to pomalé, ale máme dva týdny na cestu k cíli a k návratu. Předpokládám, e pak připluje loď.

Tak se do toho dáme! zvolal Kenner.

Nikdo nic nenamítal. Vichni se připravili k cestě vzhůru k Hvězdným pilířům.

***

Kapar nesl zbroj za nohy. Vyndali ji z rakve, co jim náklad značně ulehčilo, a nesli ji na provazech, na nich původně táhli rakev. Kapar měl přes ramena přehozené provazy ovázané kolem nohou zbroje. Byla to těí část úkolu, poněvad stoupali a nohy se často svezly dolů a pratily by ho do břicha či do stehen, pokud by si nedával pozor. Mui si kadou hodinu měnili místa, take k večeru budou mít modřiny vichni bez rozdílu.

Kapar si přes rameno přehodil černý meč v provizorní pochvě, kterou vyrobil ze dvou opasků mrtvých vojáků. Vykopat mělký hrob a pohřbít dvacet jednoho mue jim zabralo celý den. Kdy Kapar hodil hlínu na poručíka Sheganu, pocítil lítost. Byl to slibný důstojník. Byl to typ mue, jakého by měl rád ve svém vojsku.

Podíval se k nebi a poádal o zastávku. Jestli se máme vrátit pro dalí zásoby, měli bychom si hledat místo k táboření.

Kousek před námi to vypadá na rovinku, křikl Flynn.

Jetě chvíli stoupali a nali malou ploinu. Byli kousek od lesa, a tak Kapar navrhl: Půjdu nasbírat dříví na oheň, vy tu zůstaňte s tou věcí. Vy dva byste se pak měli vrátit a pobrat, co unesete.

Tohle bude váně pomalá cesta, zabručel Flynn.

Kapar si prohlíel vysoké hory před nimi. Kdo ví, jak dlouho budeme ty stráce hledat? Můe nám to trvat několik dní. A jestli se ochladí, co se zřejmě ochladí, budeme potřebovat jídlo, abychom se udreli při síle.

Kenner byl nervózní, oči měl vykulené. Co kdy… to, co nás k tomuhle nutí, si bude myslet, e s Flynnem utíkáme?

Kapar začínal být netrpělivý. Jestli tu chce zůstat přes noc sám s touhle věcí, půjdu s Flynnem já.

Kenner zavrtěl hlavou. Ne, já půjdu.

Čím dřív vyrazíme, tím dřív budeme zpátky, podotkl Flynn. Jdeme.

Kapar el kousek s nimi a pak uhnul do lesa a začal sbírat dříví. Nael dost suchých větví, take nemusel nic sekat. Posbíral dřeva na dvě noci a posadil se. Ve slábnoucím světle vypadala cizí zbroj jetě hrozivěji.

Kdy se oheň rozhořel, Kapar si vzal trochu jídla. Napil se z měchu na vodu a rozbalil si pokrývky. Přivítal by pořádnou peřinu. Bude to studená noc. Přiloil na oheň, aby zahnal případné predátory, a zalezl si do pokrývek. Jak usínal, zaslechl z dálky vytí vlka. Otevřel oči. Bylo to blízko. Chvíli jen leel bez pohnutí a čekal na dalí zavytí.

O vlcích ve zdejích horách toho moc nevěděl, ale v olaských horách ily tři druhy vlků. A taky divocí psi. Vlci z níiny byli velcí jako pes a lovili ve smečce. Kdy zima ztenčila stáda jelenů, antilop a losů, byli metlou sedláků. Vlci rali cokoliv, dokonce i myi, a pokud bylo málo lovné zvěře, napadali statky a zabíjeli slepice, kachny, husy, hlídací psy, kočky a vechno ostatní, co se jim dostalo pod nos. Povídalo se, e pokud měli hlad, nepohrdli ani člověkem, i kdy co byl Kapar vévodou, o ničem takovém neslyel.

Straní vlci z vrchoviny běhali v meních smečkách a měli výrazně větí hlavu a kratí nohy. Lidem se pokud mono vyhýbali. Byli jen o málo větí ne jejich bratranci z níiny.

Bainní vlci z jihovýchodních blat byli prostě níinní vlci, kteří se naučili ít v mokřadech - jediný rozdíl byl v tom, e měli tmaví koich, aby se lépe schovali ve tmavém listí.

Na vytí nikdo neodpověděl a Kapar znovu usnul. V noci ho probudilo dalí zavytí. Okamitě hmátl po meči. Poslouchal, ale slyel jen vítr v korunách stromů. Zahleděl se na zbroj, nehybnou postavu leící za ohnitěm. Chvíli se díval, jak se plamínky odráejí od hladkého povrchu, nakonec odloil meč a usnul.

***

Kdy se objevili Kenner s Flynnem, s velkými batohy plnými zásob, blíilo se poledne. Ztěka se posadili a Flynn se zeptal, jestli se nepřihodilo něco zajímavého.

Někde poblí vyl vlk, ale jinak nic.

Vlk? podivil se Kenner. Byl sám?

Zřejmě ano, usoudil Kapar a přihodil na oheň dalí dřevo. Podíváme se, co jste donesli. Prohlédl zásoby. Jestli jsem to správně propočítal, měli bychom udělat tohle. Zítra ráno vy dva vezmete zásoby… Nastínil jim plán, jak postupovat po jednotlivých úsecích, a nakonec snědí dost zásob, aby zbytek snáz unesli. Zbytek odpoledne odpočívali, jen se ujistili, e mají dost dříví. Kapar si s vlkem nedělal těkou hlavu, ale věděl, e kdy medvěd ucítí jídlo, umí být pěkně drzý, a v této roční době - byl konec léta - začínalo jejich období páření. Samci budou agresivní a samice hladové, budou chtít nabrat co nejvíc na váze pro nadcházející zimní spánek.

Blíila se noc a Kapar navrhl, e by měli postavit hlídku pro případ, e by nějaké zvíře ucítilo jídlo a přilo se podívat. Po svém setkání s proedivělým medvědem, z něho vyvázl ivý jen proto, e Spear Sokol věděl, jak ho zabít, se rozhodl věc příli nerozebírat.

Kapar si zvolil prostřední hlídku, aby Kenner s Flynnem mohli spát bez přeruení. Oni zítra vyrazí na cestu a on bude mít čas si odpočinout. Čas na hlídce strávil rozjímáním nad svým ivotem.

Vzpomínal na příchod Leso Varena a byly to neradostné vzpomínky. Mág se jednoho dne objevil u dvora jako prosebník hledající místo ke krátkému odpočinku a provádějící nekodná kouzla. Ale rychle se v Kaparově domácnosti uchytil a v jisté chvíli se Kaparovy názory prudce změnily.

Byl Kapar u od začátku ctiádostivý, nebo za to mohla mágova medová slůvka? Kapar si uvědomoval, e dělal věci, které ho nyní odpuzovaly, a čím víc času od oněch událostí uběhlo, tím odpornějí byly. Vzpomínal na svůj poslední den v opardumské citadele. Byl přesvědčený, e ho okamitě popraví, a proto byl odhodlaný bojovat a do konce. Neměl tuení, kdo za tím útokem Keshe a Roldemu stojí, dokud do komnaty, kde se se svými věrnými bránil, nevrazil Spear Sokol. V té chvíli začalo vechno dávat smysl.

e s ním byl Quentin Havrevulen, byla ironie hraničící s černou komedií. Kdy mu Spear prozradil, e je poslední Orosini, Kapar aspoň pochopil jeho motivy a málem mu zatleskal, jak ho doběhl. Spear byl tak dobře zamaskovaný jako rytíř Království, e oklamal dokonce i Leso Varenova kouzla. Poráka byla rychlá a drtivá.

Ze veho nejvíc vak Kapara překvapil rozsudek - nechali ho, aby přemýlel o svých přečinech. Proklínal kvůli tomu Sokola, protoe to mělo právě ten účinek, jaký zamýlel. Poprvé v ivotě Kapar zakouel výčitky svědomí.

Napadlo ho, kolik en jako Jojanna a chlapců jako Jorgen zemřelo kvůli němu. Ne ho vypověděli sem, neviděl v nich lidi, jen překáky pro své dobyvačné plány. Jeho sny o velkoleposti, kdy usedne na roldemský trůn - ne na trůn nejmocnějího státu na světě, ale nejvlivnějího, nejkultivovanějího a nejcivilizovanějího - samá marnivost. Vraedná marnivost, je mu nic nepřinesla. Co by přilo dál? Dobyl by celý svět? Z východních království by nadělal provincie? Přeplul by moře, aby přinesl pořádek do těchto chaotických končin? A co dál? Bájný kontinent na severu - na jeho jméno si ani nevzpomínal? Vpadl by do domovského světa Tsuranů? Kolik by mu stačilo?

A kdy teď bylo po vem, co mu zůstalo? Byl osamělý člověk, jediný člověk na světě, na něm mu aspoň troku záleelo, byla jeho sestra, a neměl, s kým by se podělil o své sny.

Prohlíel si své dva spící společníky. Flynn měl enu a Kenner děvče, o něm doufal, e na něj čeká, a oba měli splnitelné sny, ne neuskutečnitelné představy o moci a nadvládě. Nadvláda je jen iluze, říkával jeho otec. Konečně ho začínal chápat. Záviděl těmto dvěma, které sotva znal, ale aspoň to byli mui, jim věřil. Nezůstala jim ádná ctiádost ani lakota. Byli to prostě dva mui, snaící se zbavit kletby a vrátit se k normálnímu ivotu.

Kapara napadlo, jaký normální ivot asi čeká na něj, a se sám zbaví kletby. Dokáe někdy najít enu, usadit se a zplodit děti? Nikdy děti doopravdy nechtěl, ale čas strávený s Jorgenem mu pomohl pochopit, jaké to je mít syna. Děti byly konečným produktem státního manelství, nepatrná záruka dobrého chování ze strany sousedních států. Představa, e by mohl děti milovat, mu vdycky připadala přinejmením zastaralá.

Probudil Kennera a beze slova si vyměnili místa, aby neruili Flynna. Kapar se zabalil do pokrývek a čekal, a přijde spánek. Neusnul vak snadno, protoe v nitru cítil tupou, sílící bolest, jakou neznal. Napadlo ho, zda není nemocný. Po nějaké době si uvědomil, co musí být ten neznámý pocit, a pak se mu chtělo plakat, jene nevěděl jak.

***

Vlk se objevil hodinu před svítáním. Kapar něco vycítil chviličku předtím, ne Kenner zaječel. Kapar s Flynnem vyskočili se zbraněmi v rukou ve chvíli, kdy vlk Kennerovi roztrhl krk.

Popadni hořící větev! zaječel Kapar.

Největí vlk, jakého kdy Kapar viděl, byl vlk z hor v Olasku. Od čenichu po pičku ocasu měřil est stop a váil přes sto liber. Tohle zvíře bylo o polovinu větí. Na délku mělo sedm nebo osm stop a váilo jako dospělý mu. Jakmile skočil, Kenner neměl anci. Kapar sevřel meč a přál si mít otěp. Nechtěl, aby se taková obluda dostala blí, ale meč se dal pouít jen jako bodná zbraň. Bude to muset být dokonalá rána.

Vlk pustil Kennerovo bezvládné tělo a varovně zavrčel. Flynn vytáhl z ohnitě hořící větev, drel ji v levačce a v pravé ruce třímal meč. Co uděláme? zeptal se Kapara.

Nenecháme ho běet. Je to lidorout a je dost chytrý, aby si jednu noc prohlédl tábor a vrátil se na druhý den. Musíme ho zabít nebo zranit tak těce, aby se odplazil chcípnout do houtí. Rozhlíel se kolem sebe: Jdi doprava a dr tu větev před sebou. Jestli zaútočí, přistrč mu ji k čumáku a sna se ho seknout, a poběí kolem. Jinak ho naeň kolem ohně ke mně.

Ke Kaparovu úasu ukázal Flynn nečekané odhodlání, protoe před takovou elmou by zaváhal i nejzkuenějí lovec. Zvíře sklonilo hlavu, jak se chystalo ke skoku.

Připrav se! Kadou chvíli skočí!

Flynn se ujal iniciativy a přistrčil louči k vlkovi, čím ho kousek zahnal. S loučí u čumáku a táborovým ohněm napravo vlk uskočil dozadu a doleva a přistál bokem.

Kdybych jen měl otěp! říkal si Kapar a v duchu klel. Spěchal kolem ohně a vlk se obrátil. Kdy u Kapara neuviděl ádný oheň, osmělil se: bez varovného přikrčení po něm skočil.

Kaparovi zachránily ivot jen letité zkuenosti, protoe poznal, co zvíře chystá. Místo aby se pohnul doprava pryč od vlka, jak mu radil instinkt, stočil se doleva a vihl mečem vodorovně se zemí.

Jak doufal, čepel zvíře zasáhla přes hrudník, tu ránu cítil a v rameni. Vlk zavyl. Kapar se otáčel dál pro případ, e by se vlk stočil a znovu zaútočil. Místo toho viděl, jak se zvíře svíjí na zemi a snaí se zvednout, jene mělo useknutou pravou přední tlapu. V bolesti a zmatku si hryzalo vlastní zraněnou nohu a způsobovalo si dalí bolest. Kapar mu ji usekl nad dolním kloubem. Flynn přiběhl ve chvíli, kdy se vlk postavil na třech nohou.

Počkej! zarazil ho Kapar. Vykrvácí. Jestli se dostane moc blízko, pořád tě můe zabít.

Vlk se pokouel jít, ale padl čumákem na zem. Zavyl, znovu se zvedl, chtěl se otočit a spadl.

Podej mi tu větev, poádal Kapar.

Proč?

Protoe se musíme ujistit, e chcípne.

Vydali se za vlkem, jen se snail zmizet mezi stromy, ale po padesáti yardech upadl a zůstal leet. Oba mui se přiblíili natolik, aby ho ve světle hořící větve viděli, ale aby zároveň byli v bezpečné vzdálenosti. Konečně vlk zavřel oči a Kapar k němu přiskočil a vrazil mu meč do hrdla. Vlk sebou trhl a znehybněl.

Kdy bylo po vem, Flynn vydechl: O tak velkém vlkovi jsem nikdy neslyel.

Já taky ne, přiznal Kapar. Tohle plemeno se v Olasku nevyskytuje, ani nikde jinde, pokud vím.

Co uděláme teď? zeptal se Flynn.

Kapar mu poloil ruku na rameno. Vlka necháme tady, poradí si s ním mrchorouti. Pohřbíme Kennera.

Mlčky se vrátili do tábora.

Kapitola třináct

Hvězdné pilíře

Kapar námahou zachrčel.

Zavěsili s Flynnem zbroj tak, e ji nesli jako visuté lůko. Kapar byl u hlavy, Flynn u nohou. Oba měli na zádech batoh a nyní se snaili přejít úzkou rozsedlinu.

Po obou stranách se zvedaly vysoké skály. Nebezpečí bylo přímo hmatatelné. Jako kdyby nevítané hosty mohly kadou chvíli rozdrtit obří kamenné dlaně. I v jasném dopoledním světle bylo v soutěsce ero a jen vysoko nad hlavou měli úzký modrý prouek.

Jak se tam drí? prohodil Kapar přes rameno. Flynn mu dělal starosti. S Kennerovou smrtí jako by ho opustily síly. Jako kdyby se smířil s tím, e smrt je nevyhnutelná. Kapar ten výraz vídal u vězňů odváděných do aláře, u muů čekajících z toho či onoho státnického důvodu na mučení či smrt.

Jsem v pořádku, odpověděl Flynn nijak zvlá přesvědčivě.

Mám dojem, e něco vidím.

A co?

Konec rokle.

Kdy obeli vystouplou skálu, uviděli před sebou velkou náhorní ploinu. Přímo přes ni vedla stezka. Odpočiňme si, navrhl Kapar na rovině.

Flynn nic nenamítal. Poloili zbroj na zem. Shodili i batohy.

Vidí támhle na těch skalách něco? otázal se Kapar.

Flynn v jasném světle přimhouřil oči. Byl jeden z těch letních dnů, kdy byla obloha jako vymetená a vzduch téměř oíval vedrem. Po hodinách strávených v soutěsce je světlo oslepovalo. Myslím, e ano.

Chvíli odpočívali, pak si znovu hodili batohy na záda a zvedli zbroj. Cestou přes rovinu se podivné tvary zaostřily. Na pozadí hor bylo zbudováno malé město a ploina přecházela ve velké náměstí. Některé budovy byly vysekané ve skále, jiné stály volně na náměstí. Obrysy byly podivné, čáry a křivky mátly zrak a nahlodávaly smysly. estiúhelníky, pyramidy, pětiúhelníky, lichoběníky. Velké obelisky trčící mezi budovami. I ty byly podivné, se zaobleným povrchem, i rovné, či vzdorně vypadající trojboká vě vedle spirály. Poloíme zbroj na zem, nakázal Kapar.

Učinili tak a znovu si sundali batohy. Kapar přistoupil k jednomu obelisku. Je pokrytý runami, poviml si.

Umí je přečíst?

Ne, a pochybuju, e to dokáe nějaký člověk, prohlásil Kapar.

Flynn se rozhlíel po městě. Take tohle bude Město mrtvých bohů, e?

Musí být. Kapar kolem sebe mávl rukou. Podívej se, jak to vypadá. Tohle by si ádný člověk nevymyslel.

Kdo to podle tebe postavil? zajímalo Flynna.

Kapar pokrčil rameny. Moná bohové. Ti, kteří jetě ijí. Vidí tu něco jiného ne hrobky?

Flynn se pomalu otočil kolem dokola. Mně to vechno připadá jako hrobky.

Kapar přistoupil k jedné stavbě a nade dveřmi si viml zapsaného slova.

Přečte to? chtěl vědět Flynn. Nic takového jsem jetě neviděl.

Já u něco podobného viděl, ale stejně to nedokáu přečíst. Podobné runy Kapar viděl v pergamenech v pracovně Leso Varena. Je to nějaký kouzelný nápis.

Kam půjdeme teď? poloil Flynn důleitou otázku.

Volený otec říkal, e batu nad Nekropolí a pod Příbytkem bohů obývají pouze stráci. Asi budeme muset najít cestu nahoru.

Vstoupili hlouběji do Města mrtvých bohů.

***

Náměstí končilo mohutnou fasádou vytesanou do skály. Na ní byla vytesána čtyři slova. Co je tohle za místo? zeptal se Flynn.

To vědí bohové, já ale ne, prohlásil Kapar. Zřejmě to vede přímo dovnitř hory.

Vidí někde cestu nahoru, Kapare?

Ne. A nepamatuju se ani na ádnou cestu, která by se oddělovala nebo mířila nahoru.

Jsem unavený, Kapare.

Tak si odpočiňme. Kapar poloil svůj konec zbroje a Flynn udělal toté se svým.

Nemyslím takovou únavu. Flynn byl bledý a ztrhaný. Chci říct… nevím, jak dlouho to jetě vydrím.

Vydríme to, jak dlouho bude zapotřebí, vykřikl Kapar. Nemáme na vybranou.

Vdycky je na vybranou, namítl Flynn. U se nemůu dočkat, a umřu.

Kapar u ten výraz viděl. Nebyla to stejná odevzdanost jako po Kennerově smrti, výraz odsouzence na smrt. Tentokrát to byl výraz pronásledovaného zvířete, je přestalo bojovat o ivot, lehlo si a se skelným pohledem čeká na smrt.

Kapar Flynnovi ví silou vyal políček. Mení mu zavrávoral a upadl na zadek.

S očima vykulenýma a plnýma slz po facce Flynn uasle vzhlédl ke Kaparovi, jen se zastavil nad ním a ukázal na něj prstem: Ty neumře, dokud ti neřeknu, e je čas umřít. Je to jasné?

Jak tam tak Flynn ohromeně seděl, najednou se rozesmál. Smál se a smál, a si Kapar uvědomil, e se ho zmocňuje hysterie. Podal mu ruku a pomohl mu vstát. Seber se! nařídil mu a Flynn se přestal smát.

Nevím, co to se mnou je. Flynn jenom kroutil hlavou.

Já ano. Je to zoufalství. Zabilo víc lidí ne vechny války na světě dohromady.

Asi se to nedá nijak obejít, povzdechl si Flynn. Jestli máme najít ty stráce, musíme nahoru.

Zvedli své břemeno a zamířili k obrovskému otvoru. Po nízkých, irokých schodech vyli k velkým vratům a vstoupili.

***

Zastavili se uprostřed rozlehlého sálu. Světlo tu bylo edavé, jako kdy sluneční paprsky pronikají přes mraky. Ze stěn, podlahy a stropu jako by vycházela měkká, jantarová záře. Sál byl prázdný kromě čtyř obrovských kamenných trůnů, dvou po kadé straně sálu. Kapar se podíval na nejblií.

Na podstavci trůnu je něco napsáno. Je to v mnoha jazycích. Přečtu slovo Drusala, poznamenal Kapar.

Co to znamená?

Nevím. Snad jméno toho, kdo na tom trůně měl sedět. Nebo je to moná jméno místa, jeho vládce tu odpočívá.

V protějí stěně zel otvor vedoucí do rozlehlé, temné jeskyně.

Tam asi máme jít, usoudil Kapar.

To bych nedoporučovala, ozval se za nimi hlas. Pokud nevíte, kam přesně jdete.

Kapar i Flynn se pokusili otočit, ale zapletli se do postroje, na něm visela zbroj. Ne se Kaparovi podařilo pustit svůj konec nákladu a obrátit se, cizinka u stála u nich. Byla to ena středních let s hlavou zahalenou závojem, zpod něho vyčnívaly prokvetlé černé vlasy. Oči měla tmavé a ple světlou, avak Kapar usoudil, e pokud by se někdy vystavila slunci, byla by mnohem tmaví.

Bylo na ní něco nadpozemského, jene Kapar nedokázal poznat co. Moná to bylo jen atmosférou místa a tím, e se jí podařilo přiblíit k nim, ani by si jí vimli.

Uklidni se, Kapare Olaský. Nechci vám ublíit.

Flynn u zase dostával hysterický záchvat. Kdo jsi?

Otázka ji zřejmě pobavila. Kdo jsem? Odmlčela se. Jsem… Říkej mi Hildy.

Kapar se ostraitě přiblíil a meč tak docela nesklonil. Odpus mi, e se trochu bojím, paní, protoe se nám s přítelem stalo v poslední době víc podivných a nedobrých věcí, ne větině světa znalých muů za celý ivot. A protoe jsme stovky mil od toho, co ve zdejích končinách povaují za civilizaci, a protoe do sálu zjevně existuje jen jedna cesta, znepokojuje nás, e tu někoho nacházíme, by vypadá zcela nekodně. Buď, prosím, shovívavá, pokud nebudu zrovna důvěřivý.

Chápu.

Odkud mě vlastně zná?

Vím toho hodně, Kapare, synu Konstantina a Merianny, dědičný vévodo Olaský, bratře Talie. Mohla bych ti zopakovat celý ivot od narození do této chvíle, ale tolik času nemáme.

Jsi čarodějnice! zaječel Flynn a udělal ochranné znamení.

Jsi hlupák, Jerome Flynne, ale po tom, čím jsi proel, je div, e sis jetě zachoval zdravý rozum. Nevímala si Kaparova meče a popola před Flynna. Dotkla se ho a slíbila mu, e jeho utrpení brzy skončí.

Flynn byl jako znovuzrozený. V jedné chvíli vypadal na pokraji naprostého zhroucení a v přítím jako mu plný sil, radosti a odhodlání. Nebyl schopen potlačit úsměv, kdy se jí zeptal, jak to dokázala.

Jeden můj známý se o tom zmiňuje jako o ťtricíchŤ. Pár jich znám. Obrátila se na Kapara. Kdo jsem, bys nepochopil. Řekněme, e jsem pouhým odrazem bytosti, jakou jsem bývala před věky, ale na rozdíl od názoru některých jetě nejsem úplně mrtvá. Jsem tu, abych ti pomohla, Kapare. I tobě, Jerome.

Kapar se obrátil ke svému společníkovi. Vlastně jsem nevěděl, e se jmenuje Jerome. Celé ty měsíce tě beru jako Flynna. Nikdy ses nezmínil.

Nikdy ses nezeptal, opáčil Flynn. A ty jsi mi taky nikdy neřekl, e jsi olaský vévoda! Zasmál se. Ani nevím proč, ale najednou se cítím náramně.

Magie, usoudil Kapar a ukázal na Hildy.

Jenom trochu. Nanetěstí jí nemám moc nazbyt.

Jak jsi věděla, e tu jsme? zeptal se Kapar.

Vlastně tě sleduju u nějakou dobu, poznamenala Hildy a upřela tmavé oči na Kapara. Začalo to úplnou náhodou. Vimla jsem si tě, kdy jsi bavil jednoho mého starého nepřítele. Sídlil ve tvé citadele a vyvolal spoustu potíí.

Leso Varen.

Kývla. Je to jedno z jmen, které pouívá. Pohlédla na Flynna. Omluv nás, prosím.

Flynn si sedl na podlahu, přepadl na zem a usnul.

Nemám moc času. I jen udret si tento… vzhled, je pro mne na delí dobu sloité. Vím, e má otázky, ale na větinu musí zapomenout. Povím ti, co potřebuje vědět, Kapare. Okolnosti tě přivedly na křiovatku osudů států a světů a dokonce i nepatrná volba můe mít nedozírné následky. Byl jsi rozhodně chladnokrevný, podlý ničema, Kapare - vradychtivý, ctiádostivý, nemilosrdný netvor.

Kapar neříkal nic. Dosud s ním nikdo takhle nemluvil, nicméně musel přiznat, e kadé slovo je pravda.

Ale dostal jsi příleitost, jakou dostane za ivot jen málokdo, příleitost se změnit, udělat něco nesobeckého a hrdinského ne proto, e to někdo zjistí či dokonce ocení, co jsi udělal, ale proto, e to vrátí trochu spravedlnosti do světa, který ses snail změnit k horímu. A předstoupí před Lims-Kragmu a bude přeměřen pro přítí ivot v kole, můe to znamenat rozdíl. Jako rolník jsi strávil jen několik týdnů, tak si představ, jaké by to bylo po celý ivot. Polepi se, a snad tomu osudu unikne. S nepatrným úsměvem dodala: I kdy pochybuju, e a udělá cokoliv, získá dalí ivot s mocí a výsadami.

Flynn se za chvíli probudí, pak musíte vstoupit do jeskyně. Podél řeky vede stezka. Je těké ji najít, ale pokud zapátrá na levé straně, najde ji. Tu řeku nesmíte překročit, protoe na druhém břehu leí země mrtvých. Drte se jí a dostanete se k batě v horách. Tam se setkáte se stráci. Nebudou s vámi chtít mluvit. A vás budou chtít odmítnout, dej jim tohle. Natáhla ruku. Kapar si od ní vzal značku. Bylo to měděné kolečko s runou na jedné a enskou tváří na druhé straně.

Vypadá jako ty.

To vypadá, e? Zahnala dalí otázky. Čas se krátí. Stráci vás příli neuspokojí, ale musíte tam jít a poučit se od nich. Pochop tohle: povědí ti pravdu, ale je to jen taková pravda, jakou sami znají. Mají omezený rozhled. A tam skončí, bude vědět, kam jít dál.

Hlavní ale je, abys uvěřil jedné věci. Osud světa visí na vlásku. Je to tak od předchozího věku, od Válek Chaosu. Volně se tu potulují nelítostné síly, a horí je, e jsou nenápadné a téměř nezachytitelné. Ty ses stal jejich nechtěným nástrojem.

Leso Varen, zopakoval Kapar a nijak ho to nepřekvapilo. Vyuil mě.

Stejně jako vyuil jiné, a bude v tom pokračovat.

Je mrtvý, namítl Kapar. Spear Sokol mu zlomil vaz.

U byl mrtvý předtím, odtuila Hildy. Pokud se vae cesty znovu zkříí, zjistí, e je jako váb. Jenom si myslí, e jsi ho zalápl.

Jestli ho zase uvidím, moc rád tuhle teorii ověřím hrotem svého meče.

Moná ho nepozná. Má schopnost měnit svůj vzhled. Pro mne znamená jen malé trápení, pro tebe vak smrtelné nebezpečí. Jestli mu bude jetě někdy čelit, bude potřebovat mocné spojence.

Kde je najdu?

Najde je, a se zbaví tohohle. Ukázala na zbroj.

Co je to?

Něco, co tu zůstalo z časů před příchodem člověka. Část pravdy se dozví od stráců. Já u musím jít. A nezapomeň, e jsem si vybrala tebe, ne Flynna. Nakonec zůstane sám.

Couvla.

Počkej! vykřikl Kapar. Co myslí tím ťsámŤ?

Hildy vak u byla pryč.

Kapar se chvíli nehýbal a pocit uspokojení, jaký zakouel v její přítomnosti, se vytrácel. Kdy se otočil, Flynn u se probíral.

Kde je? zeptal se a pomalu se zvedal.

Pryč, sdělil mu Kapar.

Flynnovi se opět vytrácela barva z lící. A ta ena udělala cokoliv dobrého, zmizelo to spolu s ní.

Pojď, čeká nás dlouhá cesta, prohlásil Kapar. Aspoň u vím, kam máme jít. Při pohledu do tváře svého společníka poznal, e se jej opět zmocnilo zoufalství. Ve snaze trochu mu zlepit náladu řekl: Není to daleko. Lhal, ale starosti mu dělalo Hildyino varování. Můeme tu zatracenou věc odloit a dát si něco teplého k jídlu.

Flynn se mlčky chopil provazů, přehodil si je přes ramena a zvedl batoh. Kapar udělal toté a oba mui se vydali na cestu.

K jeskyni to bylo na první pohled jen kousek, ale zabralo jim několik minut, ne tam dorazili. Jestli byl sál zalitý jantarovou září, jeskyně před nimi byla temná. V dálce byla vidět jiskřička, a tak Kapar nemusel hledat pochodně. Stejně pochyboval, e by byly nějaké po ruce. Na prahu se zastavil. Pak vstoupil.

***

To světýlko v dálce jako by před nimi ustupovalo temnou jeskyní.

Kde jsme? zeptal se v jedné chvíli Flynn.

Nezeptal jsem se, přiznal Kapar. Usoudil, e by nebylo moudré, kdyby Flynnovi prozradil, e se blíí k Řece smrti.

Světlo pomalu sílilo a konečně dorazili k průchodu do mnohem větí jeskyně. Skalní stěny se zvedaly tak vysoko, e je oko nedokázalo sledovat, a jejich povrch vypadal podivně kluzce. Kapar doel ke skále a sáhl na ni. Jako by byly z mastku. Cestu vpřed jim přehrazovala iroká řeka a z dálky se k nim něco blíilo. Kapar cítil, e to přichází z protějího břehu. Jak se to blíilo, ukázalo se, e se jedná o muskou postavu v těkém hábitu, veslující na pramici.

Kapare, ozval se Flynn. Přeplujeme? Odloil břemeno a shodil řemeny. Asi bychom měli.

Kaparovi se zjeily vlasy, kdy pochopil, kde jsou. Flynne, vra se! zařval na svého společníka, jen zamířil k pramici. Jsme v Síních mrtvých! Jestli překročí tu řeku, vstoupí do říe Lims-Kragmy! Musíme hledat stezku na tomhle břehu.

Rozběhl se za Flynnem a chytil ho za ruku. Flynn se otočil a Kapar spatřil jeho výraz naprosté úlevy. Ne, pro mě to u skončilo. Teď to vím. Přepluju.

Kapar ho pustil ve chvíli, kdy se pramice dotkla břehu. Převozník natáhl ruku jako na uvítanou.

On čeká, vysvětloval Flynn. Musím jít. Sundal si od vaku měec a podal ho Kaparovi. Prsten a pár dalích vzácností. Kapar si měec vzal a díval se, jak Flynn nastupuje do pramice. Ne mohl něco udělat, pramice u odrazila od břehu. Flynn se jetě ohlédl přes rameno. Jestli to dokáe, vyhledej v Krondoru mou rodinu, ano? Přesvědči se, e je v pořádku.

Kapar se nevzmohl na slovo. Díval se, jak jeho společník mizí v mlze nad řekou.

Kapar osaměl.

***

Poprvé od začátku své podivné pouti se Kapar cítil bezmocný. Podíval se na cizí zbroj a málem se poddal zoufalství. Dobrých pět minut se nepohnul, zdrtily ho vechny ty nepravděpodobné věci, které se mu od chvíle, co ztratil trůn, udály. Nakonec se rozesmál.

Nemohl přestat. Pokud někdy osud nějakému smrtelníkovi provedl větí ert, neuměl si představit, co by to mohlo být. Smál se, a ho bolela bránice, a uvědomil si, e propadá stejné hysterii, jaká se zmocnila Flynna.

Zvrátil hlavu dozadu a zařval, byla to výzva propůjčující hlas jeho vzdoru. Tady to skončí? ječel. A sám si hned odpověděl: Ne! Konečně se ovládl a tieji dodal: Nekončí to!

Vzal rozum do hrsti a odvázal provazy od zbroje, protáhl je pod paemi a postavil ji na nohy. Obeel ji, protáhl ruce provazy, předklonil se a zvedl si zbroj na záda.

Ačkoliv byl Kapar při síle, věděl, e ne dorazí do cíle, bude ho bolet celé tělo. Jak ale říkával jeho otec, čím dřív se začne, tím dřív se skončí.

Zahnal pohled na Flynna mizejícího v eru, otočil se doleva od řeky a el, dokud nenarazil na stezku.

***

Nevěděl, jak dlouho jde. Záda i nohy ho bolely, ale vytrval. Chvíli měl pocit, e stoupá, a vzápětí před sebou uviděl světlo.

Plahočil se do kopce a ocitl se v dalí jeskyni. Působila o něco méně straidelně ne velká jeskyně. Napadlo ho, e asi překročil hranici obyčejného světa.

Na konci jeskyně bylo vidět světlo. Vydal se k němu co nejrychleji. Nevnímal běh času. Pokud věděl, mohl v jeskyni u Řeky smrti pobývat i několik dní. Napadlo ho, jestli se člověk dřív unaví nebo dostane hlad.

Z jeskyně vyel na svahu hory na začátku úzké stezky, vedoucí od něj nalevo nahoru a napravo dolů. Podíval se dolů v naději, e bata by mohla být pod ním, protoe mu cesta z kopce v té chvíli připadala velmi lákavá. Podle postavení slunce usoudil, e se blíí poledne, take uvnitř hory musel strávit nejméně celý jeden den.

Vydal se vzhůru.

***

Kapar v horách neuměl odhadnout vzdálenosti, co ho rozčilovalo. Jako lovec se pynil tím, e vdy ví, kde se nalézá. Věděl vak, e uběhl nějaký čas. Po setmění usnul na stezce, přivázaný ke zbroji, a kdy před sebou zahlédl batu, opět se blíilo poledne. Bata jako by vyrůstala přímo ze skály. Byla otočená k východu, k vycházejícímu slunci. Podle Kaparových výpočtů se k Městu mrtvých bohů přiblíili od východu, take musel celou horu obejít kolem dokola, aby se ocitl tady. Plahočil se po stezce, je končila před velkými dubovými vraty dost irokými, aby jimi projel mení vůz. Nikde nebyla klika ani klepadlo, a tak na ně zabuil pěstí.

Několik minut se nic nedělo, pak se vrata otevřela a v nich stál postarí mu s proedivělými vlasy i vousy, v prostém hnědém roue. Prosím?

Hledám stráce.

Ti nikoho nepřijímají, sdělil mu stařec a chystal se vrata zavřít.

Kapar vévoda Olaský není jen tak někdo, odsekl Kapar a opřel se do vrat. Na, uka to tomu, komu je zapotřebí. Podal mu měděný kotouč.

Mu se na něj podíval a kývl. Počkej tady.

O několik minut později se vrátil s dalím postarím muem: Kdo ti to dal?

ena, její podoba je na tom vyrytá. Říkala si Hildy, i kdy to nejspí nebylo její skutečné jméno.

Pravda, přitakal stařec. Smí vstoupit.

Kapar vstoupil na malé nádvoří, jeho větinu zabírala zeleninová zahrada. Kdy se za nimi vrata zavřela, Kapar se zbavil břemene. Dva mui se na zbroj podívali a ten starí se zeptal, co to je.

Doufal jsem, e byste mi to mohli říct vy, odpověděl Kapar. Volený otec z Kalkinova chrámu mě poádal, abych to dopravil k vám.

A co my s tím? otázal se mladí mu.

Nemám tuení, přiznal Kapar, ale aby se to sem dostalo, zemřelo skoro padesát muů.

Ach ne, vydechl mladí mu. To nebylo nutné. Chci říct, je to jistě velice hezké, ale jak vidí, my tu zbroj příli nevyuijeme.

Asi vám něco ulo, opáčil Kapar. Přiel jsem sem za stráci. Kde je najdu?

Mui se po sobě podívali. Inu, začal starí, my jsme stráci. Nael jsi nás. Já jsem Jelemi a toto je Samas. Ukázal na zbroj. Tohle nech tady. Nikdo ti to neukradne.

Samas se tomu vtipu zasmál. Jsme tu jen my dva.

Půjdeme dovnitř, navrhl Jelemi. Ten kotouč, co jsi přinesl, znamená, e má nárok na jídlo, teplé lůko a rozhovor, ne zítra odejde.

Zítra?

Ano, přitakal Samas a pozval Kapara do baty. Nesmíme se bavit. Patří to k naí práci. Musíme být bdělí a pozorní. Hosté by nás rozptylovali.

Rozptylovali v čem?

Inu v ochraně bohů, samozřejmě.

Kapar zakolísal, ale hned se vzpamatoval. Těil se, a si sedne a něco sní, ne se pokusí rozlutit tuto záhadu.

Kapitola čtrnáct

Stráci

Kapar pomalu jedl.

Teprve kdy před něj poloili jídlo, uvědomil si, e umírá hlady. Také věděl, e bude-li jíst rychle, mohl by dostat aludeční křeče. Krmě byla prostá - vařená zelenina, několik dní starý chleba a plátek čpícího, nicméně chutného sýra a k tomu voda. Docela mu to stačilo.

Jelemi se Samasem jedli mlčky, jen občas zabručeli či mávli rukou jako lidé, kteří u jsou spolu hodně dlouho a nepotřebují spolu mluvit. Kapar času vyuil, aby si posbíral mylenky a rozmyslel si, co slyel o Síni mrtvých.

Po jídle Samas odnesl talíře a poháry a Jelemi se podíval na Kapara. Stařec měl pronikavé modré oči a přes křehký vzhled a poněkud nesoustředěný projev byl určitě bystrý a soustředěný, zjev pouíval jen k tomu, aby vyvedl lidi z míry.

Slíbil jsem ti rozhovor, ne zítra odejde. O čem bys chtěl mluvit?

Vem by nám asi poslouilo, kdybych vám povyprávěl jeden příběh, začal Kapar a pokračoval tím, jak ho poslali do vyhnanství. Nesnail se zmenit svou vinu, prostě jen oběma muům vysvětlil, jak mohl tak hluboko padnout. Pak přeel k setkání s Flynnem, Kennerem a McGoinem a jejich putování.

Zatímco mluvil, dohořela svíčka. Kdy skončil, Jelemi mu kladl otázky a zajímal se o podrobnosti, které Kapar vynechal či přeel.

Bylo po půlnoci, ale Kaparovi se jetě nechtělo spát, jak touil vnést trochu zdravého rozumu do ílenství, v něm uvízl. Po delí době se zeptal: Můe mi říct, co je ta zbroj zač?

Ne, prohlásil Jelemi. Můu ti jenom říct, e je stará, zlá a prokletá.

Můe udělat něco s tou kletbou?

Ne. K tomu je zapotřebí moc bohů.

V tom případě, povzdechl si Kapar, můete se za mě aspoň u těch bohů přimluvit?

Abys mohl poádat o přímluvu, musí do chrámu, sdělil mu Sama.

Kapar se rozčílil. Sem mě poslali právě z chrámu!

Jelemi vstal. Připozdívá se a ty jsi unavený. Promluvíme si znovu u snídaně.

Ukáu ti tvůj pokoj, nabídl se Samas.

Kapar za malým mnichem proel hlavním sálem, kde nebyl ádný nábytek, ke schoditi vzadu. Kdysi bývalo v batě více ne tisíc stráců. Teď jsme tu jen my tři.

Tři? Viděl jsem jenom dva.

Stráce Andani je dole v Isparu u moře, nakupuje potřebné věci.

To je… kolik? Tři, čtyři sta mil odsud?

Samas kývl. Vydáváme se tam kadých pět let, a potřebujeme něco důleitého, nebo ne. Větinu toho, co potřebujeme, si vypěstujeme tady. Střídáme se. Kdy občas z baty nevyjdeme, začne to být nudné. Přítě jdu já.

Jak dlouho tu slouí?

Samas se zastavil u dveří. Přespat můe tady. Zamyslel se, jako kdyby počítal. O přítích Letnicích budu v batě čtyři sta třicet dvě léta.

Na svůj věk rozhodně nevypadá, vyhrkl Kapar ohromeně. Samas se zasmál. Slouit bohům má své výhody. Pak zváněl. Myslím ale, e bychom měli zverbovat několik nových členů. Zeptali jsme se na to bohů a čekáme na odpověď.

Jak dlouho u čekáte?

Moc dlouho ne. Jen dvacet sedm let.

Kapar mu popřál dobrou noc a vstoupil do pokoje, tedy spí mniské cely. Byla tu roho na spaní, olejová lampička, křesadlo a ocílka, hrubá pokrývka, miska a dbán s vodou. Miska měla kovový poklop.

Kapar nevěděl, jestli usne. Byl celý nesvůj, jak chtěl získat odpovědi dřív, ne ho ráno poádají, aby odeel. Jakmile se vak hlavou dotkl poltáře, usnul.

***

Za svítání se Kapar probudil. Na konci chodby nael vanu s vodou na koupání. Rád by si vypral aty, ale usoudil, e bude lepí, kdy z hory dolů poleze se zbrojí pinavý ne mokrý.

V kuchyni na něj čekali oba stráci. Jelemi mu ukázal, a se posadí. V misce nael Kapar velkou porci ovesné kae a na podnose čerstvě napečený chleba, med, sýr a čaj. Pochvalně kývl.

Zatímco jedl, Jelemi mu oznámil: Promysleli jsme tvůj příběh, ale netuíme, proč tě sem volený otec Kalkinova chrámu posílal. Víme jen o málo víc ne on.

Napadlo mě, e to udělal z toho dobrého důvodu, poněvad chtěl, aby se tím problémem zabýval někdo jiný, zabručel Kapar.

Jelemi se Samasem si vyměnili polekané pohledy a pak se rozesmáli. Ví, tohle nás nenapadlo, přiznával Samas. Myslím, e je to příli očividné.

Kapar kývl. Lidé často přehlíejí, co mají přímo pod nosem, jak jsem zjistil.

Nechceme tě poslat pryč bez pomoci, prohlásil Jelemi. Co kdybys tu zůstal jetě den. Popřemýlíme, zda jsme přece jen něco nepřehlédli.

To je dobrá zpráva. Děkuju. Prve jsem si přál, abych si mohl vyprat aty, podotkl Kapar.

S tím ti můeme pomoci, usoudil Samas. A dojí, vyhledej mě v zahradě a já ti ukáu, kde si můe vyprat.

Oba stráci vstali a Kapar osaměl. Přidal si kae a sýra a těil se, e si po takové námaze odpočine.

***

Kapar se objevil u stolu v kuchyni právě včas k večeři. Cítil se jako znovuzrozený. Vypral si aty, i kdy se cítil nepříjemně, kdy nahý čekal u ohně, ne se mu oděv usuí. Po obědě si zdříml. Věděl, e večer bude mít poslední příleitost získat od stráců nějaké informace, a tak si po zbytek odpoledne připravoval otázky.

Začal konverzačním tónem: Mohli byste mi říct, jak vá řád vznikl?

Jelemi ukázal na Samase. On se víc zajímá o historii ne já, vysvětlil.

O časech před Válkami Chaosu se toho moc neví, začal Samas. Člověk prý přiel z jiného světa velkými trhlinami v obloze. Ví se, e tu před námi ila stará rasa.

Dračí vládci? otázal se Kapar.

Tak jim říkají lidé. Ostatní rasy je znají jako antiky.

Mysleli jsme, e ta zbroj má moná s nimi něco společného.

Má, ale ne tak, jak myslí, odtuil Samas.

Jelemi po něm vrhl pohled, jím říkal, e Kapar moná narazil na něco, co by nechtěli, aby zjistil. Jestli není Dračích vládců, tak to je… trofej nebo kořist?

Jelemi si povzdechl. Vsadím se, e spí upomínka.

Zjistili jste od naeho rozhovoru něco nového?

Samas kývl. Prohledali jsme archivy a musím přiznat, e mě celá ta věc zajímá. Nepochází z naeho světa a tvrzení toho mnicha, e s ní ťněco není v pořádkuŤ, mi cosi připomnělo. Četl jsem dál a myslím, e vím, o čem mluvil. Jelemi po něm opět vrhl varovný pohled. Co kdybychom mu to prostě řekli? vyhrkl Samas. Nejspí stejně zemře dávno předtím, ne by mohl někomu prozradit něco, co by vyvolalo potíe.

Jelemi se narovnal a přísně prohlásil: Dobře, ale pokud má někdo vysvětlovat bohům, proč se tento mu dozvěděl jejich tajemství, nebudu to já! Ukázal na Kapara. Vy dva si popovídejte, já jdu nakrmit slepice.

Co mi chce Jelemi utajit? zeptal se Kapar.

Říkal jsi, e jsi lechtic. Vyzná se tedy v teologii?

Kapar pokrčil rameny. Asi jako kadý laik. Plnil jsem své povinnosti v chrámech.

Věřící ale nejsi.

Viděl jsem, slyel a četl příli mnoho, abych nevěřil v bohy, Samasi. Občas je ale těké uvěřit, e je můj ivot nějak přehnaně zajímá.

V podstatě má pravdu. Jediné, na čem v ivotě záleí, je to, jak ho ije, a to je jen mezi tebou a Lims-Kragmou. Ona tě posoudí a rozhodne, na kterém místě kola se vrátí. Zasmál se. Ona je jediné bostvo, s ním se nakonec setká kadý člověk. Vstal. Pomoz mi poklidit talíře.

Kapar posbíral talíře a Samas příbory a poháry. Přesunuli se k dřevěnému dřezu, v něm stálo vědro mýdlové vody.

Zbytky okrábej do kýblu na zemi, prosím, poádal Samas. Dáváme je slepicím a prasatům.

Vy máte prasata?

Na druhé straně za zahradou máme hezké hospodářství, odtuil Samas a začal oplachovat poháry mýdlovou vodou a pak je ponořil do vědra s čistou vodou. Je to kousek po svahu na takové rovince. V případě potřeby bychom bez potíí nakrmili mnohem víc stráců. V kadém případě bys měl vědět, e to, co se v chrámech učí laikové, je jen malá část pravdy o bozích. A to, co znají chrámy, je zase jen malá část pravdy, třebae je to větí část, ne jakou vyučují. A my stráci víme víc ne větina chrámů, i kdy kněí tohle neradi slyí. Ale i my známe jen malou část pravdy. Někteří teologové tvrdí, e dokonce i bohové mají jen omezené vědomosti a vechno ví jen jediná bytost, Nejmoudřejí, vrchní bůh, bytost tak velká a vevědoucí, e nae pokusy pochopit její podstatu jsou jen ubohé snahy o abstrakci.

Povídá se také, e lidé stvořili bohy. e bohové mají plnit nae očekávání, a proto jich potřebujeme tolik. Je těké představit si jedinou bytost, která můe převzít vekerou zodpovědnost za celý vesmír i ostatní vesmíry, o nich víme. Proto člověk stvořil bohy pro kadou myslitelnou funkci. Nevím, jestli je to pravda, ale vím, e kadý bůh má svoji roli. Nad meními bohy existuje sedm větích bohů.

Myslel jsem, e větích bohů je jenom pět, podivil se Kapar.

Teď ano, ale před Válkami Chaosu jich bylo sedm. Jeden z nich zemřel během válek - Arch-Indar, bohyně dobra. To vyvolalo velkou nerovnováhu, protoe proti bohu zla neměl kdo stát. Jeho jméno se nikdy nezmiňuje, protoe stačí na něj jen pomyslet, a u to k tobě přitáhne jeho pozornost a udělá si z tebe svého sluhu.

Chápu, e to muselo znamenat problém, zabručel Kapar tónem, jen naznačoval, e Samasovi tak docela nevěří. Války Chaosu byly podle větiny učenců jen výplodem bájesloví, pouhý příběh vysvětlující, jak vznikl svět takový, jaký je.

Samas se usmál. Vidím, e mi nevěří, ale na tom nezáleí. Jeho jméno ti stejně neprozradím. Mrkl. Protoe ho neznám. Větina teologů ho nazývá Bezejmenný.

Kapar se zakřenil. V mém ivotě bývaly doby, kdy bych se tomu vemu jen vysmál, ale za poslední léta jsem toho hodně zail… Potřásl hlavou. Snaím se vechno si promyslet.

Abys pochopil, jaká to byla katastrofa, musí vědět něco o tom, jak funguje vesmír. Nic není zničeno. Rozumí tomu?

Ale já viděl, jak se věci ničí, namítl Kapar.

Viděl jsi, jak se věci transformují. Samas ukázal na dřevěnou nádobu. Kdy vezmu kus dřeva a dám ho do ohně, co se stane?

Shoří.

Řekl bys, e je zničené?

Ano.

Tak to ale není, ví. Změní se v teplo, světlo, kouř a popel. Kdy člověk zemře, jeho tělo se rozloí a jako vechno ostatní v přírodě je součástí cyklu. My těla spalujeme nebo pohřbíváme, ale není důleité, jestli tělo nakrmí červy, nebo se změní v popel, je přetransformováno, ne zničeno. Mysl a duch vak ijí dál. Duch, jak víme, je zváen, a je-li toho hoden, vrátí se na lepí místo v kole ivota. Pokud toho hoden není, nastoupí na nií místo. Ale co mysl?

Kapar si musel přiznat, e ho to zaujalo. Co je s myslí?

Ta odchází k bohům. To, co jsi zail, co ses naučil, je součástí univerzálního poznání - vechny ivé bytosti vracejí své vědomí bohům. A ti se vyvíjejí.

Asi to chápu.

Dobře. Někdy mezi stvořením vesmíru a Válkami Chaosu se něco oklivě zvrtlo. Pravděpodobně je to dílo Bezejmenného, jistě to vak nevíme. To nevědí dokonce ani iví bohové. Ale v kritické chvíli, kdy se vesmír měnil, propukla na nebesích válka. Mení bohové povstali proti větím a s nimi povstali Dračí vládci a postavili se mením i větím bohům. Dračí vládci byli vyhnáni z tohoto vesmíru a a do Trhlinové války se potulovali cizí dimenzí.

Váně?

O tom to celé bylo. Nemyslí si, e lo o takovou prkotinu, jako e Tsurani chtěli dobýt svět bohatý na kovy, viď?

Myslel jsem, e to mělo něco společného s tsuranskou politikou na Kelewanu.

Samas se usmál a utřel si ruce. Pokynul Kaparovi a vrátil se ke stolu. Jsi vzdělaný, jak vidím. Ne, a u si vetřelci mysleli cokoliv, za útokem stál Bezejmenný. Ví, zlo těí z nesmírného chaosu nebo z nesmírného pořádku. Dobro těí z rovnováhy mezi těmito dvěma extrémy. S naprostým pořádkem není růstu. S naprostým chaosem je vechno neustále v ohroení. Nakonec zjistí, e zlo je svou povahou ílené.

Teď ti asi moc nerozumím.

Samas se na Kapara podíval jako na trucovité dítě. Určitě ti to nemusím vysvětlovat.

Opravdu si nejsem jistý, nedal se Kapar.

Ukodil jsi někdy někomu… jen abys mu ublíil? Nebo jsi měl vdycky dobrý důvod?

Kapar odpověděl rychle. Vdycky jsem měl důvod.

Tak vidí, opáčil Samas, posadil se a mávl na Kapara, a mu donese vodu. Nikdy bys sám sebe nepovaoval za ťzléhoŤ, a u si ostatní o tom, co dělá, mysleli cokoliv. Máme to v povaze. A to je velké tajemství zla. Ti, kdo páchají zlo, sami sebe za zlé nikdy nepovaují.

Kapar mu podal pohár s vodou a posadil se. Udělal jsem pár věcí, o kterých dnes hodně přemýlím.

S věkem jsi tedy zmoudřel. Ale tenkrát ti tvá rozhodnutí připadala rozumná. Samas zvedl ruku, aby zarazil případné námitky. I kdybys je v té chvíli povaoval za pochybná, určitě sis je ospravedlnil jako nevyhnutelná. Účel světí prostředky, e?

Kapar smutně přikývl.

Kdyby bylo kadé rozhodnutí nezávisle zváeno na morálním základě - tedy bez ospravedlňování, jako je spravedlnost, pomsta nebo nezbytná tvrdost - páchalo by se na světě mnohem míň zla. Kadá věrouka v kadém chrámu má jedno společné, a je to vyjádřeno jakkoliv: ťNečiň jiným, co nechce, aby oni činili tobě.Ť

Kapar zkříil ruce na prsou. Asi chápu.

Dobře, protoe pak pochopí, e jediné vysvětlení zla, kromě vech ospravedlnění, jakým si ho lidé opřádají, spočívá v ílenství. Je to destruktivní a nevede to k ničemu uitečnému. Zkrátka ílenství.

Pokračuj.

Ne ti povím zbytek toho, co před odchodem potřebuje vědět, musí tohle důkladně pochopit. Samas si odkalal a napil se vody. Zlo je marnotratné. Spotřebovává, ale nikdy samo netvoří.

Ten Bezejmenný tedy musí být ze samé své podstaty ílený.

Ano! Samas plácl dlaní do stolu. Pochopil jsi to. Bezejmenný nedokáe být duevně v pořádku o nic víc, ne slepice můe hrát na roh. Kapara to přirovnání zmátlo a Samas si ukázal na ústa. Nemá rty. Můe ji učit, jak bude chtít, ale nikdy se to nenaučí.

To Kapara pobavilo. Dobře, věřím, e zlo je ílené.

Pak taky pochopí následující. Kdy Arch-Indar zemřela, ostatní větí bohové - v obavě, e Bezejmenný získá navrch a ádná rovnováha nebude - udělali něco, co se stalo pouze v tomto jediném případě. Začali spolupracovat. Zbývající větí bohové, dokonce i Zdrenlivý, vyuili své spojené moci a vyhnali Bezejmenného do jiné říe.

Take zůstalo jen pět větích bohů?

Ano, i kdy jako by byli čtyři. Helbinor Zdrenlivý… ten prostě nic nedělá. Zdruje se jakékoliv činnosti. Samas pokrčil rameny. Je to jedna z těch věcí, které teology dohánějí k pití.

Kdy tedy spojili své síly, proč Bezejmenného prostě nezničili?

Samas se zazubil. Protoe nic nemůe být zničeno. U chápe?

Kapar zamrkl. Jako to dřevo. Ano, mohli ho jenom… změnit.

A jenom nepatrně. Nemohli změnit jeho povahu, ale mohli změnit jeho postavení. A tak nali jinou říi, dimenzi mimo tuhle, a na ní nali svět tak velký, e ten ná by byl jen oblázkem na jeho plái. Tam ho spoutali a pohřbili do srdce největí hory na planetě. A tam sídlí dodnes.

Jestli je v jiné říi, tak přece nemůe dělat potíe?

Uetřím tě teologie, ale pamatuje, jak jsem říkal, e kdy zná jeho jméno, můe tě ovládat?

Kapar kývl.

Takhle je mocný. Povauj větí bohy za… vládce, přírodní síly, chce-li. Nemyslím něco jako vítr a dé, spí podstatu toho, jak funguje vesmír - dobro, zlo, rovnováha, tvůrce, dělník, plnitel přání a zdrenlivost. Svět reálný a mystický - tihle ovládají vechno.

Dobrá, prohlásil Kapar, ale co to má společného s relikvií, kterou jsem sem přitáhl?

Nevíme. Tuíme, e je z jiné sféry.

Tomu opět nerozumím, přiznal Kapar poněkud zmateně.

Bezpochyby jsi slyel výraz: A se propadne do sedmi niích pekel!

Kapar kývl.

Ve skutečnosti neexistuje sedm úrovní pekla ani sedm úrovní nebe. V podstatě je to toté. Bohové sídlí na první úrovni, my na druhé. Někdo tvrdí, e je to tatá úroveň, jen rozdělená na dvě podúrovně.

Počkej chvilku, zarazil ho Kapar. Teď jsem se ztratil.

U jsi někdy loupal cibuli? zeptal se ho Kapar.

Ne, ale nejednu jsem snědl.

Tak ví, e kadá je tvořená mnoha vrstvami. Povauj vesmír za cibuli jen se sedmi slupkami. Je to trochu nepřesné, ale mnozí se na tom shodují. V kadém případě dejme tomu, e ijeme na nejvyí úrovni s bohy. Na nejnií jsou bytosti tak cizí, e si je ani neumíme představit. Mezi tím jsou bytosti od těch úplně cizích po ty, které jsou nám podobné. Démoni pocházejí ze čtvrté a páté úrovně a s pouitím mocné magie existují na naem světě. Démon, který zinscenoval Hadí válku nebo válku Smaragdové královny, jak ji, myslím, zná, pocházel z pátého kruhu.

Démon? uasl Kapar. Jaký démon?

Tenhle příběh ti povyprávím a jindy. V kadém případě, pokud jsi slyel o bytostech zvaných běsi, tak ty ijí v estém kruhu. V této sféře reality vysají ivotní energii ze veho, čeho se dotknou. Mohou tu existovat, ale pokud ano, i tráva jim usychá pod nohama. Tvorové ze sedmé úrovně tady ani nepřeijí - sbírají energii tak rychle ze vzduchu a světla, e se zničí sami spolu s velkou částí krajiny kolem sebe. Myslíme si, e ta zbroj je ze druhého kruhu, ze sféry hned pod naí. Ale jenom hádáme a neradili bychom ti, aby ses rozhodoval na základě tohoto předpokladu.

Nic proti, Samasi, ale jaký to má smysl?

Má si uvědomit, v jak rozlehlé aréně bojuje. Ta ena, která ti dala kotouč.

Ano, čarodějka.

Není čarodějka. Na tom kotouči je vyobrazená Arch-Indar.

Vdy jsi říkal, e je mrtvá.

Je. Ty ses setkal se vzpomínkou na ni.

Kapar otevřel ústa. Ale já s ní mluvil! Mávla rukou a Flynn usnul! Dala mi ten kotouč a to je dost skutečné.

Ona je skutečná. Ale je jenom vzpomínkou na bohyni. Kdyby za staletí získala dost věřících, mohla by se vrátit. Prozatím ale musí pochopit, jak mocní větí bohové jsou. Jsou tak mocní, e vzpomínka na jednoho z nich ije jako myslící bytost, právoplatná entita.

Aha, nic není zničeno, uhádl Kapar.

Ano! Samas nadeně zatleskal. U to chápe! Je to, jako bys zemřel, ale z hlavy ti spadl jeden vlas do hlíny a měl vechny tvoje vzpomínky a vlastní vůli. Je to patné přirovnání, ale za střízliva se na lepí nevzmůu.

Myslel jsem, e jste řád abstinentů, zasmál se Kapar.

Před třemi lety nám dolo pivo a víno. Je to jeden z důvodů, proč stráce Andani odeel do Isparu u moře. Jinak bychom nepili jenom vodu. Ten mág, o kterém jsi nám vyprávěl, ten Leso Varen -

Ano?

Myslím, e není smrtelník.

Podle tebe je vzpomínka na Bezejmenného?

Ne. Myslím, e je sen.

Kapar u chtěl něco namítnout, ale pak si vzpomněl na Hildy.

Samas pokračoval: Bezejmenný měl relikvie z doby před svým vypovězením a během století je lidé nali. Vichni zeíleli, někteří dřív, jiní později, pokud si ty věci nechali, ale ti, kteří si je ponechají dost dlouho, získají od jejich pána moc. Taky se stanou součástí jeho mysli a dávno po zničení svého smrtelného těla ijí jako sny v mysli boha. Chci tím říct, e existují lidé, kteří chtějí zajistit návrat Bezejmenného do naeho světa.

Proč by to dělali?

Protoe jsou ílení, odpověděl Samas.

Přesvědčil jsi mě, e hraju ve hře tak obrovské, e ji ani nedokáu pochopit. Řekněme tedy, e sázky jsou vysoké, ale pořád nevím, co mám dělat.

Já vím, přiznal Samas. Řekli jsme ti vechno, co víme. Udělat pro tebe můeme u jen jedno.

A co to je?

Necháme tě promluvit s bohy, pochopitelně.

Kapitola patnáct

Kalkin

Kapar se nehýbal.

Samas vstal. Pojď se mnou. Měli bychom vyrazit.

Za bohy? ujioval se Kapar.

No ovem.

Myslel jsem, e máte za úkol bohy chránit.

Samas Kapara vyzval, a jde za ním. Ty je neohrouje. Ne, my bohy chráníme před tím, aby je smrtelníci neustále neobtěovali a nerozčilovali. K tomu, aby člověk mohl sdělit bohům, co mu dělá starosti, byla vynalezena modlitba. Chrámy mají prostředky poněkud účinnějí, přesto vak stále omezené. Klerik jednoho řádu nemůe mluvit s bostvem jiného. Existuje ale způsob, jak se s bohy spojit přímo. My takříkajíc stráíme jejich soukromí. Pojď.

Odvedl Kapara z kuchyně přes prázdný sál do malé místnosti. Z velkého kovového dráku s desítkou pochodní jednu pochodeň vyndal, otevřel branu u pasu, vytáhl křesadlo a ocílku, podal pochodeň Kaparovi a zapálil ji. Vrátil křesadlo a ocílku do brany, vzal si od Kapara pochodeň a vydal se chodbami přímo do srdce hory.

Po několika minutách chůze se Kapar zeptal: Jak mám mluvit s bohy?

Asi jako s kýmkoliv jiným.

Ty jsi s nimi nikdy nemluvil?

Ne. Neměl jsem důvod. Kdy o tom tak přemýlím, my stráci s nimi nemluvíme. Máme omezenou práci. Stráíme bohy před… no, za chvíli to sám uvidí.

Chodba byla dlouhá a tmavá. Pak Kapar vepředu zahlédl světélko.

U jsme skoro tam, ohlásil Samas.

Proč mě nechává promluvit s bohy, kdy má stráit jejich soukromí?

Uvidí.

Dorazili do jeskyně naplněné světlem. Uprostřed byl jeho zdroj. Byla to ploina z čistě bílé hmoty, je na první pohled vypadala jako mramor, ale kdy se Kapar přiblíil, viděl, e je to jediný kus nějakého průsvitného materiálu. Dva stupně ze stejného materiálu umoňovaly výstup na ploinu. Vycházela z ní měkká bílá záře, dost jasná, aby bylo vidět po celé jeskyni. Kapara při pohledu do ní ani nebolely oči.

Co mám udělat? zeptal se tie.

Samas se zasmál. Kadý, kdo sem vstoupí, napoprvé eptá.

Kapar otázku zopakoval konverzačním tónem.

Vystup na ploinu.

To je vechno?

To je vechno.

Kapar poslechl a Samas řekl: Asi bych se měl rozloučit.

Proč? To se u nevrátím?

Samas pokrčil rameny. Moná. Jen málo lidí získá takovou příleitost. A jen několika se podaří dostat do Příbytku jinými cestami. Zatvářil se, jako by vzpomínal. Dvěma mágům se to asi před třiceti nebo čtyřiceti lety povedlo. Nevím, co se s nimi stalo. A před sto lety - tohle jsem jenom slyel, take nevím, nakolik je ten příběh přesný - dva tvorové, lidé nebo někdo jiný, vstoupili do Síně mrtvých, překročili Řeku smrti a veli do síně Lims-Kragmy.

To právě udělal Flynn.

Jene tihle dva se vrátili! Samas napřáhl ruku. V kadém případě jsi byl dobrým společníkem, Kapare Olaský, a pokud se nevrátí touto cestou, budu vzpomínat na čas společně strávený.

Vzhledem ke vemu doufám, e tě jetě uvidím, Samasi.

Stráce se usmál. Postav se doprostřed.

Kapar uprostřed ploiny uviděl zlatý kruh. Vstoupil do něj.

Okamitě cosi ucítil. Nebyla to vibrace, ani bzučení, ale svrbělo ho celé tělo, jako by jím probíhala energie. Z ploiny nalevo a napravo od něj se zvedly dva zlaté sloupy, kadý jako mříka ze zlatých vláken. Rozmazávaly se mu před očima. Nebyly kovové, ani ze světla, prostě ze ádného materiálu, jaký by poznal, ale byly zářivé a jemu se při pohledu na ně zrychlil tep.

Prodlouily se, jako kdyby vyrůstaly z ploiny, a před Kaparem se překříily. Sledovaly kruh, stoupaly a vytvářely dvojitou roubovici. Objevily se dalí sloupy a brzy byl Kapar uvězněn ve válci ze zlatého světla.

Pak vechno zmizelo. Kaparem projela zima, jakou by ádný člověk nevydrel, chlad tak krutý, e ani nezalapal po dechu.

Vzápětí se kolem rozhostila naprostá temnota.

***

Kapar měl pocit, e se vznáí. Otevřel oči. Do tváře mu svítilo slunce a bylo mu trochu zima. Kdy pocit, e letí, zmizel, viml si, e leí na něčem tvrdém. Posadil se.

Pod sebou měl mramorovou podlahu. Sáhl si na kámen a rozhlédl se kolem sebe. Mramorová plocha se táhla, kam a oko dohlédlo, a jeho to na chvíli zmátlo.

Vstal. V pravidelných vzdálenostech se z podlahy zvedaly sloupy. Kapar k jednomu sloupu doel a poloil na něj ruku. Byl hladký, jako ze slonoviny.

Mezi sloupy visely závěsy z průsvitného, bílého hedvábí a mírně povlávaly. Nad hlavou měl skleněný strop, jím dolů svítilo slunce. Nic jiného vidět nebylo, a on se po chvíli rozhodl, e se vydá tam, odkud fouká vítr.

Proel kolem několika závěsů a viml si, e jeden není matný, a to, co uviděl, ho zarazilo. Stál na vrcholku hory a pod sebou měl zasněené títy a mraky odráející odpolední slunce. Opatrně popoel ke kraji a nahlédl dolů.

Nepoznal jak toto místo visí nad mraky, ale nikde se viditelně nedotýkalo pohoří. Vzduch měl být studený a řídký, moná by se ani nehodil k dýchání, nicméně Kaparovi nedělal ádné potíe.

Nádherný výhled, e?

Kapar se otočil.

Tam, kde předtím byla jen rovná podlaha, nyní spočíval nízký podstavec ze stejného bílého kamene s plochou deskou nahoře, na ní seděl mu.

Měl světlou ple, kudrnaté světle hnědé vlasy a světle hnědé oči a silnou bradu. Jeho věk bylo těké určit - chvíli vypadal stejně starý jako Kapar a vzápětí málem jako kluk. Na sobě měl světle modrou halenu a bílé kalhoty. Byl bos.

Ano, přiznal Kapar. Je to skvělý výhled.

Mu slezl na zem, a kdy se nohama dotkl podlahy, podstavec zmizel. Jen málokdo to uvidí. Tohle je svým způsobem Střecha světa. Postavil se vedle Kapara. Stejně jako mnoho jiných věcí, u tu krásu skoro nevnímám, dokud neuvidím, jak ji obdivuje někdo jiný, a pak si připomenu, jaká je to nádhera. Dvě nejvyí hory na světě.

To jsem nevěděl, přiznal Kapar.

Jiní se jmenuje Slon a je jenom o dvě stopy nií ne severní, která se zove Drak. Umí si to představit? Obě mají přes třicet tisíc stop a rozdíl mezi nimi je jenom dvě stopy.

Třicet tisíc stop? zopakoval Kapar. Měl bych být u zmrzlý. Doma jsem v horách lovíval velké berany, v průsmycích nad deset tisíc stop, a některým lidem se dělalo patně u v té výce. I v létě tam byla hrozná zima. Jak je tohle moné?

Mu se usmál. Je to prosté. Nejsi tady.

A kde tedy jsem?

Jsi někde jinde. Ne si tím začne lámat hlavu, musím tě upozornit, e nemá moc času, tak přejděme k tomu, proč jsi tady.

To je dlouhý příběh.

Já ho znám. Nemusí mi ho opakovat, Kapare.

Ty mě zná?

Vím o tobě vechno, co se vědět dá, Kapare, bývalý vévodo z Olaska, od chvíle, kdy jsi omylem lápl na tlapku Taliinu kotěti a ona s tebou týden nemluvila -

To mi bylo dvanáct!

- po to, co jsi snídal se Samasem.

Kdo jsi?

Kalkin.

Kapar chvíli mlčel. Ten bůh?

Mu pokrčil rameny. Cedulky, tituly, kategorie jsou tak… omezující. Řekněme prostě, e jsem ťbytostŤ, a budeme spolu vycházet.

Ale…

Kalkin zvedl ruku a usmál se jetě víc. Na debaty nemáme čas. Má nějaké otázky, ale abychom uetřili čas, pár věcí ti vysvětlím, ty mi pak poloí pár otázek a budeme tě moct vrátit do baty.

Kapar se vzmohl jen na kývnutí.

Kalkin si sedl a náhle pod sebou měl místo podlahy světle modrý divan. Prosím, posaď se.

Kapar se ohlédl a za sebou uviděl dalí divan. Usedl.

Nabídl bych ti něco k jídlu a pití, ale vím, e nemá hlad ani ízeň. Některé lidi to uklidňuje.

Nejsem si jistý, jestli by to v této chvíli bylo moné, zabručel Kapar.

Kde začít? pronesl Kalkin. Co třeba s tou věcí, kterou s sebou vláčí?

Ano, přitakal Kapar. To by byl vhodný začátek.

Není to zbroj. Je to konstrukt. Můe ji povaovat za oivený stroj. Představ si, e by sis nechal od hračkáře vyrobit velkou dřevěnou loutku, která by uměla chodit, a čistě pro uetření času předpokládejme, e by chápala jisté základní příkazy a poslouchala tě. Té věci by se podobala asi jako se trébuchet podobá ručnímu praku. Nazývá se talnoy.

Talnoy?

V řeči tvůrců to zhruba znamená ťje velmi těké to zabítŤ.

Zabít? Říkal jsi přece, e to je nějaký stroj.

Je to mnohem víc. Má v sobě… ducha, nebo moná dui. To se… nedá jen tak snadno pochopit. Přesně odpovídá tomu, co říkal bratr Anshu. Je to prostě velmi patné. Due se dovnitř nedostala dobrovolně.

To je velké zlo, zabručel Kapar.

Velmi velké. Určitě si pamatuje, co k tomu říkal stráce Samas.

Ano.

To je dobře, prohlásil Kalkin, protoe ti teď poskytnu dalí látku k přemýlení. Jak se pohybuje z vyích kruhů či sfér, z místa, je nazýváme první úroveň - mávl rukou kolem sebe - kde jsme teď, na poslední úroveň, zákony, které ovládají vesmír, se mění. Diskutovalo se o tom - někdy i celá století - e kadá říe má vlastní sadu pravidel, vlastní pojetí toho, co je ťsprávnéŤ a co ťpatnéŤ, co je ťdobréŤ a co ťzléŤ, a e vechno je relativní. Jiní se spokojili s tím, e dobro existuje na jednom konci spektra a zlo na druhém. Čistě kvůli zjednoduení budeme předpokládat, e bez ohledu na to, co si o takovýchto debatách myslí, cokoliv, co existuje v pátém kruhu či sféře, by mělo zůstat tam!

Kapar mlčel.

Ta věc, talnoy, měla zůstat v druhém kruhu stvoření. V Midkemii se neměla objevit.

Jak se sem dostala? otázal se Kapar.

To je velmi dlouhý příběh, na který nemá čas.

Proč ne, jestli nevadí, e se ptám?

Vadí, ale tobě víc. Umírá.

Kapar se narovnal. Coe?

Ve skutečnosti nejsi tady. Jsi někde jinde, v půli cesty mezi ivotem a smrtí, a čím déle tu zůstává, tím blí jsi smrti, a jakmile překročí řeku… Kalkin pokrčil rameny. Nejsem vemocný.

Ale jsi bůh!

Kalkin mávl rukou. Nemůu strkat nos do věcí Lims-Kragmy. Jakmile se dostane do její říe, ona jediná tě můe poslat zpět. A obvykle to nedělává. Jeliko vím, e na čase záleí, povím ti pár věcí. Ta věc, kterou vláčí, se nikdy neměla dostat na tento svět. Kapar chtěl znovu promluvit a Kalkin se přestal usmívat. Mlč. Dobře, jeden z Dračích vládců, jak jim říkáte, ji sem přinesl jako kořist. A byla zaslouená… tedy rozhodně na tu říi neměli útočit. V kadém případě k tomu dolo před mým příchodem a my - které vy nazýváte bohy - jsme zjistili, e tu je, kdy u se stalo.

Proč jste ji prostě neposlali zpátky? zeptal se Kapar.

Kalkin se drsně zasmál a zavrtěl hlavou. Smrtelníci! Předklonil se. Nemyslí, e bychom to udělali, kdybychom mohli? My jsme omezení na tuto říi! Jsme součástí tohoto světa.

Ale slyel jsem, e Bezejmenný je uvězněný v jiné říi.

Kalkin začínal být netrpělivý. To se stane vdycky, kdy se snaí něco vysvětlit. Obrátil se ke Kaparovi. Nemá čas. Postačí ti tedy, kdy bude vědět, e kdy bohové, je povauje za velké bohy - Samas jim říká vládci - dají hlavy dohromady, dosáhnou svého. A to se stalo jednou jedinkrát! Zvedl prst a druhou rukou na něj ukázal. Jednou. Rozumí?

Pochopil jsem tě.

Dobře, protoe teď ti ukáu dalí věc.

Kalkin mávl rukou a pavilon zmizel. Ocitli se v edé prázdnotě a náhle tu bylo něco jiného.

***

Viseli ve vzduchu. Byla noc a pod sebou měli město, ale takové, jaké si Kapar ani neuměl představit. Bylo obrovské, nikde nebyl jediný přírodní rys. Vude, kam se Kapar podíval, viděl domy, ulice, mosty a lidi. Pokud se jim dalo říkat lidé.

Zhruba připomínali lidi, ale měli patné proporce, jako kdyby někdo lidi natahoval, a měli příli dlouhé končetiny na příli krátké trupy. Tváře měli také protaené, ale bylo mezi nimi dost rozdílů, aby se od sebe liili jako lidé v kterémkoliv midkemijském městě. Několik by jich dokonce mohlo projít olaskou trnicí, ani by vyvolali větí pozdviení. Vichni měli edou kůi, ale tak bledou, a to skoro nebylo znát. aty nosili různé, ale vechny barvy byly tlumené, k vidění byla edá, zelená a matná červená a oranová. eny byly oblečené v dlouhých atech a pár jich mělo podivné klobouky. Mui měli téměř bez výjimky haleny a kalhoty.

Město tvořil tmavý kámen v barvách od edé po černou. Nikde nebyly ádné barevné ozdoby. Kapar s Kalkinem se vznáeli nad hlavní bránou. Byla to neuvěřitelná stavba, zdi byly mohutné a dost iroké, e nahoře vedla třída s vozy, chodci a kočáry taenými tvory, kteří připomínali protaené koně či muly, avak s plazími rysy. Brána se otevírala do tunelu vedoucího pod ulicí a ústícího na obří dvůr mezi hradbou a první… budovou? Kapar si uvědomil, e nikde nejsou vidět ádné krámy či obytné domy. Vechno bylo propojeno, jako by celé město tvořila jediná budova přeruovaná ulicemi a kanály, s tisícovkami, desítkami tisíc otvorů. Dokonce i budovy, které původně vypadaly samostatně, byly při blií prohlídce propojené mosty, uzavřenými tunely a dvoranami. Kapar nerozeznal příli mnoho podrobností, protoe vechno zjevně existovalo na třech, čtyřech i více úrovních, a světlo několika tisíc pochodní se neustále mihotalo.

Působivé, e? poznamenal Kalkin a Kapar se zadíval na silnici. Tráva, pokud to byla tráva, byla ve tmě bezbarvá, stejně jako stromy v dálce.

Ale ty jsi říkal, e sem vstoupit nemůeme, podivil se Kapar.

Nejsme tady. Jenom se díváme. To je něco jiného. Dívej se.

Kapar se díval a viděl, jak se městská brána na noc zavírá. Vichni před branou spěchali dovnitř. Stráe v bráně měly černou zbroj podobnou talnoyovi, a na to, e jejich přílby neměly hledí a scházely zlaté lemy.

Proč je brána otevřená tak pozdě?

Není pozdě. Je večer.

Ale obloha je černá!

Ano, odtuil bůh. Slunce této planety vydává teplo, ale jen málo světla. Nezapomínej, jak jsem říkal, e zákony a pravidla tu jsou jiné. Kdybychom tu byli osobně, tvůj ivot by se dal měřit na pouhé dny. Samotný vzduch by tě pomalu otrávil. ár zdejího slunce by ti seehl kůi a dokonce i noc by ti připadala nepříjemně horká. Voda by ti chutnala jako síra a pálila by jako kyselina.

Brána se se zaduněním zavřela, jako kdy na zem dopadnou dva obrovské balvany. Kapar si viml, e brána splynula s hradbou. Chytře upevněné kameny, moná s protiváhou, se pohybovaly tak snadno, e bránu dokázali bez námahy zavřít dva mui - nebo co vlastně tihle tvorové byli.

Sleduj, radil Kalkin a ukázal na silnici.

K bráně spěchal vůz taený jedním z těch mulovitých plazů. Poháněl ho vozka. Jak říkáte těm… lidem?

Oni si říkají Dasatové, co v jejich jazyce znamená ťlidéŤ. Od lidí se lií stejně jako draci. Vlastně draci jsou lidem blií ne oni. Tohle je jedna z jejich planet, Kosridi. Je to zdejí hlavní město.

Jedna z jejich planet?

Stejně jako Tsurani a některé dalí rasy, i oni se mohou přesouvat z jedné planety na druhou. Jsou agresivnějí ne vechny ostatní národy v historii.

Co se děje?

Nějaký zákaz vycházení. Kdy se zavře brána, nikdo nesmí ven z města.

Proč? Mají tu nepřátele?

Dasatové nemají nepřátele… alespoň na této planetě. Ale hrozí jim mnohá nebezpečí.

Vůz zastavil před bránou a vozka zoufale křičel na Dasaty na hradbě. Ti se na něj podívali a začali se bavit. Ze tmy se ozvalo vytí.

Kaparovi stydla krev v ilách. Co je to?

Něco jako nai vlci.

Ze tmy se vyřítila zvířata. Hnala se temnou krajinou tak rychle, e je Kapar zahlédl jen koutkem oka. Kdy se přiblíili k hradbě, dopadlo na ně světlo pochodní, a Kapar uasle otevřel ústa. Ti tvorové vypadali jako vlk zkříený s koněm. Co je to?

Jmenuje se to zarkis, sdělil mu Kalkin.

Tvorové byli velcí jako mení kůň, s okrově zbarvenou srstí kolem čenichu, ale jinak edí, s černýma nohama. Hlavy měly iroké a ploché, luté oči posazené daleko od sebe. Tesáky měli dlouhé jako Kaparova dýka. Pohybovali se nesmírně rychle a tři ve chvilce strhli tané zvíře.

Dalí dva vyskočili zezadu na vůz a jeden uhryzl vozkovi hlavu. Ne se tělo stačilo zhroutit, druhý ho překousl. Kalkin poznamenal: Intenzita ivota, chce-li, rychlost a rytmus, jsou zde mnohem radikálnějí ne na tvém světě. Dokonce i rostliny je těké zabít. Predátoři se ani nedají popsat. I lovná zvěř se brání a bojuje, e by sis to ani neuměl představit. Představ si zajíce se zuby jako břitva a povahou rosomáka. Zdejí lidé jsou nemilosrdní.

Proč mu nikdo nepomohl? chtěl vědět Kapar.

Pomoc je pro zdejí lidi otázkou prospěchu. Člen rodiny by mu moná hodil provaz, kdyby měl čas, a blízký přítel by slíbil, e vyřídí pozdrav jeho druce, známý by se nesmál, dokud by nebyl mrtvý.

V té chvíli si Kapar uvědomil, e se vichni na hradbě smějí, jako kdyby viděli vynikající vystoupení dvorního aka. Oni to povaují za legrační?

Jiná pravidla, Kapare. Kapar se na Kalkina podíval a viděl, e se bůh neusmívá. Tito tvorové povaují hrůzu za legrační. Bolestí a utrpením se baví.

V Keshi jsem viděl hry, poznamenal Kapar. Viděl jsem lidi bojovat na ivot a na smrt, ale ostatní je povzbuzovali, nesmáli se jim. Byl to… zápas.

Tady je utrpení zábavou. Slabé je třeba vypudit z rasy, utrpení je třeba vyuít. Slabost z tebe dělá obě, moc kořistníka. Mezi stejně silnými lidmi je vechno souboj, protoe kdy jsi silnějí ne jiní, vezme si, co chce, a kdy jsi slabí, najde si silného ochránce, který tě ochraňuje výměnou za tvé sluby. Vrada je zábava a dobročinnost je vyhrazena pro rodinu, protoe kdy najde cizí dítě bez dozoru, zabije ho, jinak by později mohlo ohrozit tvoje dítě. A o svoje dítě pečuje, pěstuje něm smysl pro povinnost a věrnost, protoe a bude příli starý a k ničemu, mohlo by se obrátit proti tobě. Od své rodiny získává moc, tělesnou sílu, schopnost pouívat magii nebo ochranu svých bohů - a ti jsou stejně nepoddajní jako lidé, kteří je uctívají.

Tehdy si Kapar uvědomil, e nikde neviděl jediné dítě. Musela být někde schovaná a chráněná, dokud nebudou dost silná, aby se mohla bránit sama. To je íleně drsné… zaeptal.

Jiná pravidla, zopakoval Kalkin.

Mrknutím oka byli jinde.

Za soumraku karana, vládce, obhlíí armádu.

Kapar na nejvyím kopci města uviděl palác nebo něco, co mu palác připomínalo. Kdy se přiblíili k hlavnímu nádvoří, Kapara ohromila velikost veho. Palác byl o polovinu větí ne opardumská citadela a nádvoří mělo dobře čtvrt míle napříč.

Kalkin ukázal na balkon, pod ním visel velký černý prapor s černým obrázkem v kruhu z maličkých mečů. Na balkoně stál tvor stejný jako ostatní, akorát se nosil jako mocipán. Za ním se drelo několik en a Kapar předpokládal, e podle měřítek této rasy jsou krasavice, nebo ve srovnání s tím, co viděl na ulicích, měly poměrně krátká roucha v jasnějích barvách. Vládce měl rudý plá s bílou koeinou na límci a pod ním černou zbroj lemovanou zlatem jako talnoy.

Přes nádvoří pochodovaly za zvuků trub a bubnů tisíce obrněných postav. To jsou talnoyové? zeptal se Kapar.

Ano. Jsou to karanovi otroci a zabíjejí z jeho rozmaru. Dobyli celé státy a planety. V kadé zbroji je due zavraděného Dasaty.

Vidím tu jenom chaos. Jak tihle lidé udrují pořádek?

Stejně jako kolonie mravenců nebo včel, instinktivně, vědí, kdo co dělá, a osud jednotlivce je nezajímá. Kdyby byl někdo dost chytrý či mocný, aby zabil karanu, přítí den by se stal sám karanou a ti, kterým vládne, by se mu klaněli, protoe dokázal, e je silnějí vládce, a tudí bude lépe chránit své klienty a vazaly.

Najednou byli někde jinde a Kapar cítil, e je tu větí teplo.

Jsme na jiném kontinentě, oznámil mu Kalkin. Je odpoledne. Pod námi probíhá něco, co bys nazval ťhramiŤ.

Kapar spatřil stadion nejméně třikrát větí ne ten v Keshi. Usoudil, e pojme nejméně dvě stě tisíc diváků. V aréně bylo ohrazeno několik částí a v kadé se odehrávaly děsivé hrůzy.

Tvor připomínající slona s krokodýlí kůí a bez chobotu, s čenichem jako lenochod, procházel se svým jezdcem a rozdupával lidi přikolíkované k zemi. Jinde zase zapalovali lidi a nechali je běhat, dokud nepadli a neuhořeli. Vude Kapar viděl jen bolest a utrpení a diváci řvali smíchy a nadením. Na mnoha místech na lavicích viděl páry vzruené krveprolitím a k páření, ani by si vímaly ostatních okolo.

Jeden Dasati se naklonil přes hrazení a díval se na smečku malých, psům podobných zvířat trhajících lidi na kusy. Divákův soused vstal a skopl ho do arény. Kdy překvapený mu padl do číhajících chřtánů slintajících zvířat, vichni kolem oběti a vraha dostali záchvat smíchu.

Samas má pravdu, poznamenal Kapar. Zlo je ílenství.

Náhle byli zpátky v Příbytku. Objevily se dva světle modré divany a Kapar se ztěka posadil. Proč jsi mi to ukázal?

Protoe teď chápe, proč je nutné se zbavit té věci, kterou s sebou celé týdny vláčí.

Kdy ji nemůete poslat zpátky, nemůete ji aspoň zničit?

Kalkin po něm vrhl spalující pohled.

Vím, kdybyste mohli, u byste to udělali. Kapar se opřel. Co mám udělat?

My bohové tu věc nemůeme z tohoto světa odnést, ale vy smrtelníci ano.

Jak?

Musí vyhledat ty, kdo tě dostali do současných nesnází. Rozhodně jsi nebyl jen nevinný přihlíející, Kapare, ale tyhle lidi jsi nikdy příli nezajímal, na rozdíl od tvého společníka Leso Varena. Samas ti řekl, komu mág slouí, a moná i něco o jeho podstatě, ale neví, e i tvůj nepřítel Spear Sokol slouil jiným: Konkláve stínů.

O nich jsem nikdy neslyel, přiznal Kapar.

Pochopitelně. Kdyby ano, jako tajná organizace by nestáli za moc. Dokonce ani Leso Varen o nich nic nevěděl. Věděl, e proti němu někdo bojuje, ale netuil kdo.

Kde je najdu?

Kalkin se usmál. To je mení problém.

Ty to neví? Já myslel, e jsi bůh vědomostí.

Kalkin se rozesmál. Já? Těko. Bytost, k ní se ten titul hodil, se před Válkami Chaosu jmenovala Wodan-Hospur. Je jedním ze čtyř ztracených bohů. Nevíme, jestli je mrtvý, nebo jen… někde jinde. Já se pouze starám o vědomosti do jeho návratu. S úsměvem dodal: U vás mi říkáte Banath!

Bůh zlodějů!

Kalkin se poklonil. A Kejklíř, prýmař a Noční tulák, mezi jiným. Kdo by mohl líp stráit vědomosti ne zloděj? Vstal. Pojď, musíme tě vrátit. Tvůj čas se krátí.

Kde ale to konkláve najdu?

Kdybys to věděl a padl do patných rukou dřív, ne je najde, mohl bys napáchat velké kody. I dalí u vědí, e talnoy existuje, a nepochybně ho hledají. Co znamená, e hledají i tebe.

Jak mám něco takového ukrýt?

Ty ne, opravil ho Kalkin. Vzpomíná, jak jsi talnoyovým mečem zabil wergona!

Koho?

Toho démona, co roztrhal McGoina?

Ano.

A talnoy si přiel pro svůj meč?

Ano.

Prostě si vezmi jeho meč a on půjde za tebou.

Chce říct, e jsem se s ním vlastně nemusel vláčet přes hory?

Kalkin se snail potlačit smích. Neuspěl. Ne, vyprskl nakonec. Nemusel.

Kapara rozčílilo, e se stal obětí vtipu. Tak co mám teda udělat, obléknout ho do atů a říkat mu bratře?

Kalkin se znovu rozesmál a vzal rozum do hrsti. Ne, ale nasaď si ten prsten, co má v měci. Druhou ruku polo na talnoye a mysli na mnicha. On pak kadému kromě nejmocnějích kleriků a mágů bude připadat jako mnich.

To je ovládací prsten?

Jistým způsobem. Karana nemůe být vude a na bojiti jim někdo musí dávat rozkazy. Umoňuje podřízeným dávat talnoyům taktické příkazy. Hlavně mu nepřikazuj, a zaútočí na karanu, protoe pak shoří v plamenech. A pamatuj: Prsten tě doene k ílenství, pokud ho bude mít na prstě déle ne hodinu nebo dvě. Jednodue si ho nasaď, kdy bude nutné vydat talnoyovi příkaz, řekni mu, co chce, a on to vykoná. Hlavně si prsten zase co nejdřív sundej. Rozkazy by měly být stručné.

Jak najdu to konkláve?

Tohle je obtínějí. Můu tě poslat správným směrem. Potí s velkou magií je, e čím je větí, tím snazí je pro… jisté lidi… ji zachytit. Můu tě přenést do Sulthu, nebo spí za město, i s truhlou s pokladem a s talnoyem. Tam si můe koupit loď. Pluj čtyřicet pět dní na sever, pak přímo na západ a do dvou týdnů dorazí do známých vod. Zamiř domů a vyhledej Speara Sokola. Jestli se ti podaří promluvit s ním dřív, ne tě zabije, nebo ne tě nechá nový roldemský vévoda na místě popravit, dostane tě Sokol ke konkláve. Jim pověz, co jsi viděl a co ví, a poádej je, a zbaví svět talnoye. A zdůrazni jim, jak je to naléhavé.

Proč?

Kalkin se zakaredil, vekeré veselí ho opustilo. Zapomněl jsem se ti o tom zmínit, viď? Kdy byl teď talnoy vyňat z krypty, v ní byl ukrytý, a ochranná kouzla kolem něj byla odstraněna, je pro Dasaty jako maják. Začínají se vytvářet kouzelné portály, trhliny. Zatím malé a nejsou snadno k nalezení a otevřené zůstávají jen na několik minut, ale tvor, který zabil McGoina, pocházel z Kosridi a omylem sem pronikl trhlinou. Navíc ve srovnání s plně oiveným talnoyem neznamenal v podstatě ádnou hrozbu. Ví, jak těké bylo zabít wergona obyčejnou ocelí.

Skoro nemoné.

Vechny na Kosridi je těké zabít a talnoyové jsou z nich nejhouevnatějí. Kalkin se tvářil stále váněji. Brzy zůstanou trhliny otevřené déle a budou větí a nakonec je odhalí nějaký dasatský mág nebo klerik. Nepotřebuje velkou představivost, abys věděl, co přijde pak.

Jestli je jejich svět pro vás nepříjemný a nebezpečný, vá svět je pro ně jako ráj, protoe je snazí proniknout z niích říí do vyích. Vzpomeň si, co říkal Samas o pravé podstatě Smaragdové královny. Démon, který ji nahradil, tady chtěl vládnout a mohl jednat mimo pravidla, která poutají nás bohy i vás smrtelníky. Dasatský karana by s radostí přihodil tuto planetu ke své říi a celá léta by nadeně vradil lidi k pobavení svého lidu. Představ si, e na bitevním poli čelí vojsku talnoyů.

Potřebujeme magii.

Ano, a spoustu. Jeď do Opardumu. Najdi Speara Sokola a přiměj ho, a tě zavede k vůdcům konkláve. Uka jim talnoye a dostaňte ho z tohoto světa! Po kratí odmlce jetě dodal: Jestli to neuděláte, dojde k boji, proti němu bude Trhlinová válka pouhou arvátkou.

K čemu ta geasa? Proč ne prostě… já nevím. Proč jsi prostě nepřiměl své kněí, aby ti tu věc přinesli?

Kalkin potřásl hlavou. Není to moje geasa, ani ádného jiného boha. A neměla talnoye přivést sem. Ale odstraním ji, abys ho mohl dopravit odsud.

Kdo na něj teda tu geasu seslal a kam se měl dostat? chtěl vědět Kapar.

Na tom nezáleí, prohlásil Kalkin a mávl rukou.

Náhle to Kaparem trhlo a kolem byla jen edá prázdnota. Vzduch mu vyletěl z plic. Chvíli visel v nicotě. Vzápětí leel na zemi mezi stromy vedle truhly s pokladem a talnoye.

Zhluboka se nadechl a pocítil chlad.

Byl večer a po silnici se plouilo několik ebřiňáků. Kapar vytáhl prsten z měce a nasadil si ho na prst. Obrátil se na talnoye. Vypadej jako oklivý sluha.

Talnoye vmiku nahradil příerně ohavný mu. Tak oklivý ne, vyhrkl Kapar a obličej talnoye se změnil, take vypadal jako obyčejný rolník v prostém atu, slouící potulnému oldnéři. Řekni něco, přikazoval Kapar.

Něco.

Vida, umí mluvit. Oslovuj mě ťpaneŤ.

Pane.

Kdy ti vydám rozkaz, řekne: ťAno, pane, a splní ho.

Ano, pane.

Dobrý začátek. Teď zvedni tu truhlu a pojď za mnou.

Ano, pane.

Kapar vyel z lesíka na silnici. Oklivý sluha ho následoval s truhličkou poloenou na rameni.

Kapitola estnáct

Sulth

Kapar pil sám.

Talnoy seděl nehybně v malém pokoji nahoře, v podkroví nad pivnicí. Pokoj se obvykle nepronajímal. Kapar se vyhýbal krčmám a hospodám, dokud nenael loď, protoe si vzal k srdci Kalkinovo varování, e to stvoření hledají i jiní.

Tak na talnoye teď myslel - jako na stvoření. V posledních čtyřech dnech strávil hodně času pokusy, kladl mu otázky, zjioval, nakolik je schopen nezávislé činnosti, a nakonec se dozvěděl dvě věci: za prvé, e talnoy je schopen nezávisle myslet i rozhodovat se, take se nedalo říct, e by nebyl ivý, a za druhé, e by vojsko takovýchto stvoření nebylo moné porazit.

Také zjistil, jak dlouho můe nosit prsten. Rozpoznal varovné signály, protoe to pro něj byl cizí pocit: ochromující strach. Do pivnice dorazil s talnoyem necelou hodinu poté, co si nasadil prsten a nechal talnoye zamaskovat se za sluhu. Ne se s majitelem dohodl na ceně a odeel do pokoje, začal být nesvůj. Říkal si, co se děje, a na zkouku si prsten nechal. Seděl na slamníku a čekal. Talnoye nechal stát v rohu. Po půl hodině ho zachvátila panika, byl si jistý, e za dveřmi číhá něco hrozného. Ovládl touhu tasit meč a zaútočit a strhl si prsten z prstu. Vzápětí hrůza a děs ustoupily.

Nyní věděl, e prsten můe mít nanejvý půl druhé hodiny a nejméně tak dlouho poté, co si ho sundá, ho nesmí znovupouít. Pokud by si prsten nasadil dříve, ílenství by se rychle vrátilo. Usoudil, e nasadit si ho jednou, dvakrát denně, je bezpečné, častěji by u bylo nebezpečné.

Přemýlel o tom, co jetě o talnoyovi ví. Byl starý, ale vypadal… schopně, lepí slovo ho nenapadalo, stejně jako talnoyové, které viděl na Kosridi. Nejevil ádné známky stáří či sníeného výkonu. Podle veho vypadal jako nový.

Kapar se nemohl zbavit pocitu, e mu celá věc přerůstá přes hlavu. Předtím se cítil obtíen - vlastně obtěován - geasou, je ho s tou věcí hnala za Kalkinem. Také měl seznam otázek, na ně by rád znal odpovědi: Proč vůbec byla geasa seslána? Pokud nebyla míněna jako nátlak, aby se věc dostala k bohům právě proto, aby vykonali, co nyní sám podnikal, tak k čemu byla určena? Kalkin tvrdil, e to není důleité, ale Kapar mu nevěřil. A proč Kalkinovi dělalo takové starosti, e by na Midkemii mohla proniknout dalí podobná stvoření? I kdy byly jeho schopnosti po oputění Midkemie omezené, nemohli by bohové zareagovat, pokud by sem Dasatové vpadli? Copak se bohové Dasatů bojí?

Popíjel pivo a čekal na Karbaru, loďařského agenta z tohoto ubohého města. Karbara se měl brzy objevit se zprávou, která loď Kapara dopraví domů. Kapar proklínal osud, e ho uvrtal do tohohle podniku, protoe byl přesvědčený, e nemůe skončit dobře, ale pak si uvědomil, e to je příleitost vrátit se domů, ani by propadl hrdlem. Nicméně najít loď byl problém.

Sulth byl největí město na západním pobřeí Novindu, co ale nic neznamenalo. Jediné dalí trochu větí město byl Port Punt dole na jihu. Větina lodní dopravy probíhala jen mezi těmito dvěma městy a loď mířící do některého z jinějích měst odplouvala pouze jednou za dva a čtyři měsíce. Velké zaoceánské lodi běné v Olasku a východních královstvích byly v těchto vodách vzácností. A ádná z větích lodí kotvících v přístavu neměla namířeno na sever. Kapar si bude muset koupit vlastní loď.

Otevřely se dveře a vstoupil Karbara. Byl tíhlý a nervózní, neustále se rozhlíel, jako by se bál, e ho někdo sleduje. Přistoupil ke Kaparovi a oznámil mu, e nael loď.

Jakou? chtěl vědět Kapar.

Dvoustěník s kosatkou, čtvercovou přední plachtou a trojúhelníkovou hlavní, ale na pobření plavidlo má dost hluboký ponor. Majitel odchází z moře a chce zůstat doma se enou a dětmi. Nic lepího nenajdu, ale je to dobrá koupě.

Kolik?

Tři sta zlatých nebo stejná hodnota v jiných mincích.

Kapar se zamyslel. Podle olaských měřítek byla loď laciná, jene tady bylo laciné vechno. Pro mistra tesaře v Olasku to byla roční mzda, tady dvakrát tolik, take si za to kapitán mohl koupit nějaký hezký malý hostinec nebo zřídit jiný podnik. Kdy si ji můu prohlédnout?

Zítra. Do poledne vyloí náklad, pak zůstane, kde je. Kapitán ji chce co nejdřív prodat, take by moná byl ochotný slevit.

Zítra po východu slunce tam přijdu, prohlásil Kapar a dopil pivo.

Sejdeme se v přístavu, pravil Karbara a otočil se k odchodu. Bude mít i mou odměnu?

Deset procent toho, co zaplatím za loď, ano.

Dobře, zabručel mu a odeel.

Kapar seděl dál. S Karbarou bylo něco v nepořádku. Kvůli tomu prodeji byl příli nervózní. Pro něj byla provize víc ne měsíční mzda, avak Kapar tuil, e má i dalí zdroje příjmů. Kapar chápal zradu a věděl, e brzy ráno, a bude vude runo, ale dosud ero, se v nějaké uličce cestou do přístavu můe odehrát spousta věcí, které by místní konstábl klidně nějakou dobu přehlíel.

Kapar se rozhodl, e si půjde lehnout brzy, a ráno si promyslí, co udělá. Kývnutím se rozloučil s hostinským a odeel do pokoje.

Talnoy stál nehybně v rohu místnosti. Kapar si poloil slamník na zem. Pravděpodobně to byla zbytečná opatrnost, protoe majiteli hostince očividně nezáleelo na ničem kromě nájmu.

První noc, co Kapar spal v pokoji, ho talnoy stojící v rohu znervózňoval. Několikrát za noc se probudil a zjistil, e se stvoření nepohnulo. Bylo to zvlátní, kdy se s ním vláčel z místa na místo, spát v jeho blízkosti mu těkou hlavu nedělalo. Jenome teď věděl, e je schopen nezávislého jednání - i kdy pouze na Kaparův rozkaz - jeho přítomnost ho vyváděla z míry. Byl vak unavený a konečně usnul neklidným spánkem.

Celou noc se přehazoval, jak se mu zdály sny o zlotřilé, nenávistné rase ijící v říi tmy.

***

Kapar pomalu kráčel ranním erem. Ze Sulhtského zálivu se valila nezvyklá mlha a zvuky přicházely zdánlivě odnikud. Město u bylo vzhůru, vude se něco dělo. Prodavači tahali káry, obchodníci připravovali krámy na den a eny spěchaly na trh se zeleninou.

Kapar netuil, kde by mohlo dojít k útoku, ale měl dost rozumu, aby do přístavu el oklikou. Pokud by na něj někdo číhal cestou, musel by umět číst mylenky. Před odchodem si nasadil prsten a přikázal talnoyovi, a zabije kadého, kdo by chtěl ukrást truhlu. Zjistil, kolik je hodin, a slíbil si, e se do hostince vrátí včas.

Majiteli hostince řekl, a nechodí do jeho pokoje, a jasně mu naznačil, e ťsluhaŤ dostal rozkaz pouít sílu v případě, e by to někdo udělal. Majitele podniku to pobavilo. Kývl a řekl, e mohl do pokoje poslat svého vagra.

Po cestě, ji si vybral, na Kapara nikdo nečíhal, ale on stejně věděl, e pokud má Karbara aspoň trochu rozumu, počká si na něj blí k přístavu, protoe tam by si rozruchu vimlo méně lidí a nejspí by to nikdo nevyetřoval. Do přístavu dorazil od západu, daleko od určeného místa setkání. Obloha začínala světlat, ale ero zůstane, dokud slunce nerozeene mlhu - nejméně dalí dvě hodiny.

Kapar dorazil na místo, odkud viděl ukotvenou loď, tmavý obrys v mlze, zvýrazněný lucernami na přídi a na zádi. Z toho mála, co viděl, vypadala loď sluně.

Chvíli si ji prohlíel. Cítil prsten na prstu, třebae neměl takovou hrůzu, jako kdy ho měl nasazený hodinu a půl. U zahlédl Karbaru přecházejícího po nábřeí poblí lodi. Kapar se opřel ve vchodu do nějakého domu. Byl odhodlaný čekat do úsvitu, aby viděl, co se bude dít.

Půl hodiny přecházel Karbara sem a tam. K lodi přicházeli dokaři a pokřikovali na námořníky. Chystali se vyloit zbytek nákladu, který zůstal ze včerejího odpoledne. Objevovali se povozy, nosiči, pouliční obchodníci a zloději.

Konečně Kapar usoudil, e pokud byla v plánu léčka, museli ji zruit, protoe přístav byl na utajené operace příli zalidněný. Kromě toho mu zůstala jen chvilka, aby mohl promluvit s kapitánem a vrátit se do hostince.

Zamířil k lodi a pozdravil.

Karbara se obrátil a usmál se. Myslel jsem, e přijde odtamtud, poznamenal a ukázal opačným směrem. Potřásl hlavou a dodal: To nevadí. Dobré ráno. Pojďme na palubu. Vyzval Kapara, a jde za ním.

Kapar ho nechal jít jako prvního. Karbara chvíli váhal, ale pak pokrčil rameny a vyel po lávce. Kapara napadlo, jestli snad k přepadení nedojde v podpalubí. Ruku drel u noe.

Dorazil na palubu, kde kulatý mu ve středních letech řídil vykládání. Ohlédl se na Karbaru a na Kapara. Ty kupuje? zeptal se bez okolků.

Moná. Pověz mi o své lodi, kapitáne…?

Berganda, představil se mu stroze. Není ani deset let stará. Vyměnil jsem ji za dvě starí lodě, protoe je rychlejí a unese téměř tolik, co ty druhé dvě dohromady. Rozhlédl se kolem sebe. Má padesát stop na délku u čáry ponoru - my tomu říkáme bilander. Vidí, e máme velké ráhno na hlavním stěni. Ukázal na velké ráhno, které se téměř dotýkalo zádi. Dostane velkou plochu plachty do větru, a i kdy je v zadním větru trochu neohrabaná, v ostrém větru můe plout rovně. Jinak díky tomu nepotřebuje vratiplachtu. Na kadý pád se moje ena nemůe dočkat, a zůstanu doma, a bratr má povoznictví. Sice nevím nic o koních, ale vyznám se v nákladech. Loď je dobrá, a pokud se v lodích vyzná, tak ví, e tři sta zlatých je sluná cena. Ukázal na Karbaru. Ale jeho podíl mu vyplatí ty.

Vyplatím, slíbil. A tobě dám pět set zlatých, ale musí jetě jednou vyplout.

Kam?

Přes Modré moře k severnímu kontinentu.

A se propadnu, to je dlouhá plavba. Ani nevím, jak se tam dostat. Jenom jsem slyel, e musí vyplout z Města na Hadí řece k severovýchodu. Asi bychom mohli plout k severu podél pobřeí a odbočit v místě, kde se kontinent stáčí k jihu… to je skoro rok.

Ne, opravil ho Kapar. Za Koňskou hlavou je to pětačtyřicet dní k severozápadu a dva týdny přímo na západ.

Plout na opačnou stranu? zamyslel se kapitán. Dobře. Vdycky jsem se tam chtěl podívat. Vezmu si tři sta zlatých teď a dvě stě po návratu. Kolik pasaérů?

Dva. Já a můj sluha.

Kdy chce odplout?

Co nejdřív.

Dobře, pane, pravil kapitán Berganda. Koupil sis loď. Říkám jí Západní princezna. Chce ji přejmenovat?

Kapar se usmál. Ne, Princezna je dobré jméno. Jak dlouho potrvá vybavit a sehnat posádku?

Posádka není problém. Moji hoi reptali, e po dneku zůstanou bez práce. Moc rádi se vrátí na dalí dlouhou plavbu. Zásoby? Dej mi dva dny. Říkal jsi asi padesát devět dní? Vezměme tři měsíce pro případ, e bude patný vítr. Měli bychom být připravení vyplout s ranním přílivem za tři dny.

Kapar sáhl za halenu a vytáhl malý váček. Tady je sto zlatých na potvrzení dohody. Dalích dvě stě ti dodám odpoledne a zbylých dvě stě, a doplujeme do Opardumu.

Opardum, říká? Kapitán se zakřenil. To je jméno země, kam plujeme?

Města. Stát se jmenuje Olasko.

Zní to exoticky. Moc rád se tam podívám. Vzal si zlato a oba si potřásli rukama na zpečetění dohody.

Kapar se obrátil na Karbaru. Tvoje zlato mám v hostinci. Pojď se mnou.” Karbara zaváhal. Pane, za chvíli mám dalí schůzku, na kterou se nesmím opozdit. Pro svou odměnu si přijdu později.

Kapar mu poloil ruku na rameno. Pojď hned, bude to jen chvilka a určitě se nemůe dočkat, a dostane peníze.

Hubený muík se snail vykroutit z jeho sevření, ale neuspěl.

Co se děje? zeptal se Kapar. Chová se, jako by ses nechtěl vrátit do hostince se mnou. Něco není v pořádku?

S výrazem hraničícím s panikou Karbara vyhrkl: Ne, pane, váně, nic. Jenom se musím setkat s dalím pánem. Je to velice naléhavé.

Trvám na tom, prohlásil Kapar a zaryl mu palec pod klíční kost. Muíkovi bylo očividně na omdlení. Kývl a vykročil s Kaparem. Nebojí se, e bych mohl po návratu do hostince zjistit, e se mi někdo vloupal do pokoje a ukradl mi truhlu s pokladem, viď? Kapar cítil rostoucí neklid a věděl, e bude muset prsten brzy sundat.

V té chvíli se Karbara obrátil, chtěl utéct, ale Kapar mu podrazil nohy. A se vrátím do hostince a zjistím, e se mi něco ztratilo, osobně tě předám místním konstáblům, rozumí?

Karbara se rozbrečel, ale Kapar si jeho slz nevímal a táhl ho s sebou. Dorazili do hostince a nali majitele stát uprostřed místnosti se ztrhaným výrazem a vykulenýma očima. Ty! křikl na Kapara, jakmile vstoupili. Měl bys jít nahoru!

Proč?

Objevili se tu dva mui, drzí jako těnice, a bez pozdravu li nahoru. Slyel jsem nějaký hluk a vyběhl na schody, abych zjistil, co se děje, kdy jsem uslyel ječeni… Zoufale kroutil hlavou. Byl jsem námořník, bojovník a cestovatel, ale něco takového jsem neslyel přes čtyřicet let. Nevím, co se stalo s tvým sluhou, ale muselo se přihodit něco hrozného. Měl bys to jít zjistit. U jsem poslal kluka pro konstábly.

Kapar cítil stále větí strach a věděl, e musí prsten sundat do několika minut, jinak se ho zmocní ílenství. Vyvlekl Karbaru do schodů ke svému pokoji. Talnoy stál v rohu, kde ho nechal, s truhlou stále u nohou, ale jinak vypadal pokoj jako jatka. Stěny a podlaha byly zastříkané krví, pokrývky jí byly úplně nasáklé. Dva mui, tedy to, co z nich zbylo, leeli na hromadě. Bylo těké poznat na nich, e to bývali mui, protoe zřejmě byli roztrhaní na kusy. Vedle leely dvě hlavy a tupě zíraly do stropu.

Karbara zafňukal a omdlel.

Kapar potřásl hlavou. Stáhl si prsten a cítil, jak ílenství mizí. Zhluboka se nadechl. Počká, jak nejdéle to půjde, ne si ho zase nasadí. Doufal, e zdejí konstáblové reagují stejně pomalu jako vude jinde, protoe potřeboval nejméně hodinu, ne si bude moct prsten opět nasadit.

Uběhla hodina a Karbara se zavrtěl. Kapar se rozhlédl kolem sebe a usoudil, e bude lepí, kdy ten malý rádobyzloděj zůstane jetě chvíli v bezvědomí, a tak si k němu klekl a pratil ho za ucho. Karbara se znovu sesul na zem.

Kapar zdola zaslechl hlasy a poznal, e i kdy konstáblové nebudou nejrychlejí, zpráva o potíích v pokoji pronikla do pivnice a brzy se o tom bude ukat po celém okolí. Zhluboka se nadechl, znovu si nasadil prsten a okamitě pocítil neklid. Věděl, e musí odejít na loď a talnoye schovat. Přistoupil k talnoyovi a poloil mu ruku na rameno. Sluho! Stvoření okamitě změnilo vzhled. Vezmi truhlu a pojď za mnou. Nikomu nic neříkej, pokud ti to nepřikáu.

Stvoření si hodilo malou truhlici na rameno. Nemělo na sobě ani kapku krve a Kapar si uvědomil, e vzhled sluhy je iluze, ne kostým, který by mohl být zacákaný rudou tekutinou. Pokud nerozkáe něco jiného.

Kapar se obrátil a vyel z pokoje. Pod schody se selo několik místních a eptali si. Kapar vytáhl deset zlaáků a podal je majiteli hostince. Můj přítel omdlel. Zhluboka se nadechni, ne tam vstoupí. Tohle je za námahu, ne poklidí a vysvětlí konstáblům, e jsem odeel jiní bránou, pokud by se ptali, místo západní. Omlouvám se za potíe, ale byli to zloději.

Majitel si mlčky vzal peníze.

Kapar odvedl talnoye do přístavu a nastoupil na Západní princeznu.

Myslel jsem, e tě pár dní neuvidím, poznamenal kapitán Berganda.

Změna plánů. Zůstaneme na palubě, a pokud by se někdo ptal, neviděl jsi nás.

Rozumím, opáčil hromotluk. Ty jsi majitel.

Kde je nae kajuta?

No, já se jetě z kapitánské kajuty neodstěhoval…

Zůstaň tam. Je tu jiná kajuta?

Mení ne moje. Kluk ti ji ukáe. Zavolal si plavčíka, a kdy se hoch objevil, přikázal mu, a odvede Kapara s talnoyem do kajuty.

Kapar chlapci řekl, e večeřet bude v kajutě, a jakmile se dveře zavřely, stáhl si prsten. Byl nějak nesvůj a nevěděl, jestli je to prstenem nebo starostmi kvůli němu či obavami z toho, e ho zatknou dřív, ne se dostane do přístavu. Pokud nejsou zdejí konstáblové mnohem vytrvalejí, ne takoví úředníci obvykle bývali, budou ho hledat u jiní či západní brány.

Posadil se na spodní palandu. Nad sebou měl dalí, ale postavil talnoye do rohu k truhle a připravil se na dva dlouhé, nudné dny čekání na odjezd ze Sulthu.

***

Před odjezdem se ke Kaparovi nedostaly ádné zmínky o krveprolití v hostinci. Pokud kapitánovi či posádce dělalo starosti, proč se ukrývá v kajutě, nechali si to pro sebe. Konečně ráno třetího dne vypluli.

Kapar počkal, dokud nebudou venku z přístavu, teprve pak vyel na palubu.

Majitel jsi ty, řekl mu kapitán Berganda, ale od chvíle, co jsme vytáhli kotvu, jsem já pánem.

Samozřejmě, přitakal Kapar.

Pokud podle tvého kurzu nespadneme přes okraj světa nebo neskončíme v chřtánu nějaké mořské obludy, měli bychom tvůj domov vidět do tří měsíců.

Bude-li to vůle bohů, podotkl Kapar ironicky.

Před vyplutím vdycky bohům obětuju, sdělil mu Berganda. Nevím, jestli to k něčemu je, nechat kněze modlit se za bezpečnou plavbu, ale nemůe to ukodit.

Ne, souhlasil Kapar, modlitba není k zahození. Kdo ví, třeba občas bohové poslouchají.

Oni poslouchají pořád, prohlásil námořník. A na modlitby odpovídají. Akorát e často ta odpověď zní ťneŤ.

Kapar kývl, nenael důvod nesouhlasit.

Zadíval se na pobřeí, jak pluli k jihozápadu Sulthským zálivem. Bude to dlouhá, a jak doufal, nezáivná plavba.

***

Kapar pozoroval moře, vlny s bílými hřebeny vyhazující kapky k odpolednímu slunci. Novindus se jim ztratil z dohledu před pětačtyřiceti dny. Kapar nikdy neměl moře rád, ale jako vládce Olaska se na mnoha lodích plavil od města k městu.

Západní princezna byla dobře vedená loď a námořníci znali svou práci. Nevládla tu elezná disciplína jako na vojenských plavidlech, spí to působilo rodinným dojmem. Mui se se svým kapitánem plavili celá léta a někteří z nich celý svůj dospělý ivot.

Kapar začal, hlavně z nudy, kadý den na palubě cvičit. Tasil meč a prováděl cviky, nejdřív k pobavení posádky, která posléze ocenila jeho schopnosti. Svlékl se do půl těla a hodinku máchal mečem bez ohledu na počasí, pokud nefoukal tak silný vítr, e se neudrel na nohou. Pak se polil vědrem mořské vody, co se v podstatě podobalo koupeli. Nic lepího nebude, dokud nepřistanou.

Nyní mířili k západu. Kapar byl zamylený a jen sledoval neustále se vzdouvající moře. Zvaoval svůj dalí krok, protoe Kalkin měl se Spearem Sokolem pravdu. Ačkoliv od bitvy u Opardumu uběhl téměř rok, Spear nejspí tasí meč a bude chtít Kapara rozsekat na kusy dřív, ne ten ze sebe vypraví tři slova. Kapar měl nápad, co by mohl udělat, ale jetě nepromýlel detaily.

Kapitáne! křikla hlídka.

Co se děje? zavolal kapitán.

Nevím… něco je… na pravoboku.

Kapar stál u zábradlí na levoboku, take musel přejít na druhou stranu. V dálce visel ve vzduchu obrovský, mihotavý kruh.

Co to je, ve jménu bohů? zamumlal jeden námořník a ostatní dělali ochranná znamení.

Kaparovi se zjeily vlasy na hlavě. Nevěděl, jestli je to dobou, jí strávil na Kosridi, pobytem v talnoyově přítomnosti nebo jen intuicí, ale věděl, e tohle je průrva v prostoru, trhlina, jak to nazýval Kalkin.

Z kruhu najednou začala vytékat voda, kalná a páchnoucí sírou, jak vítr unáel zápach směrem k lodi. Obrat na levobok! zařval kapitán. Nevím, co to je, ale ukáeme tomu záď!

Námořníci poslechli a Kapar s němým úasem koukal, jak se do Modrého moře řine voda z toho temného světa. V místě, kde dopadala do moře, vznikaly vlny a do vzduchu tryskala pára a kouř a pěnou klouzaly malé blesky. Náhle se v kruhu objevila hlava hlubokomořské obludy, jakou na Midkemii nikdy nikdo neviděl, ani ji nevymyslel. Byla černá a jako by byla obalená zbrojí. Od kůe se jí odráelo sluneční světlo. Kaparovi připadala jako obrovský úhoř s jantarovýma očima, které v zapadajícím slunci zářily. Na hlavě čněl hřeben ostrých trnů, jako na ochranu před větími predátory - pokud něco takového bylo aspoň vzdáleně moné. Kapar nemohl uvěřit, jak je ten tvor velký. Z trhliny se vysunulo u třicet stop a pořád nebyl konec. Navíc se tvor stále roziřoval, take venku nemohla být jetě ani polovina těla. Dokázal by loď spolknout na čtyři kousnutí!

Bohové nás chraňte! vyjekla hlídka.

Objevily se ploutve a Kapar odhadoval, e celý tvor má na délku sto stop! Mui volali bohy a prosili o smilování, protoe obluda teď hleděla směrem k nim a snaila se vytahovat z trhliny rychleji.

Najednou trhlina zmizela a prudký závan větru doprovázelo hromobití. Tvor přeseknutý vejpůl visel ve vzduchu a oči se mu potahovaly mázdrou. Při pádu se půlka těla zmítala a na vechny strany z něj stříkala černorudá krev. Konečně dopadla do moře a zmizela v pěně.

Najednou to vypadalo, jako by si to vichni jen představovali. Po příeře nebylo nikde ani stopy, zmizela ve vlnách a na obloze nebylo po trhlině ani památky.

Kapar se ohlédl. Popelaví námořníci mumlali modlitby a dreli se zábradlí a lanoví, a je kapitán poslal za prací.

Kapar se podíval na kapitána Bergandu. Jejich zraky se setkaly přes mezeru mezi nimi. Kapitán jako by Kapara obviňoval, jako by vycítil, e to stralivé zjevení nějak souvisí s Kaparovou přítomností na palubě. Nakonec se obrátil a začal se zase věnovat lodi.

Kapar věděl, e ne dorazí do Olaska, námořníci se budou dohadovat o tom, co právě viděli, a mezi námořnické legendy vstoupí dalí.

Sám Kapar vak věděl, e to nebyla ádná vidina. A věděl také, co to ohlauje. V hlavě slyel hlas. Nevěděl, jestli je to jen jeho vnitřní hlas nebo ho eptem varuje Kalkin, ale ten hlas říkal: Čas se krátí.

Kapitola sedmnáct

Domov

Hlídka vykřikla.

Země! zařval námořník. Kapar s kapitánem Bergandou stáli na zadní palubě.

Právě tam, kde jsi říkal, e bude, a taky právě v ten den, pochválil si kapitán.

Radu jsem dostal z hodně vysokých míst, opáčil Kapar, jak se snail najít něco veselého, kde to jen lo. Od chvíle, kdy spatřil cizozemskou mořskou obludu, věděl, e Kalkinovo varování je oprávněné. Talnoy je magnetem pro trhliny a ti z druhé strany by si jeho svět podrobili velmi rychle. A u se mezi nimi odehrálo cokoliv, musí varovat lidi, kteří jsou v postavení, e by s tím mohli něco udělat. Musí najít konkláve stínů, i kdyby to znamenalo jeho smrt.

Kapar nebyl od přírody obětavý, ale uvědomoval si, e pokud ti tvorové napadnou Midkemii, nepřeije nikdo, by by byl sebeurozenějí, a by se ukryl kdekoliv či měl sebelepí zbraně. Nakonec by byli vichni lidé pobiti ve válce nebo pro zábavu těch bezcitných tvorů. Take jeho přeití bylo vedlejí vzhledem k ivotům lidí, na nich mu záleelo, třebae jich byla jen hrstka. Přilo mu zvlátní, e jich je tak málo: jeho sestra Natalia, Jojanna s malým Jorgenem a kupodivu rodiny muů, kteří zemřeli na oné neastné výpravě, jí tohle vechno začalo. Ale i bez nich by prostě nemohl jenom stát stranou a dívat se, jak je jeho rodný svět ničen.

Co vidí? zavolal Kapar na vojáka na hlídce.

Ostrovy! Vypadá to na stovky ostrovů!

Uhni k severoseverozápadu, kapitáne, tak se dostaneme domů, poádal Kapar.

Pluli celý den a noc a za úsvitu přítího dne spatřili pobření plachetnici drící se u pevniny. Kapar u vymyslel, jak se dostat na břeh a najít Speara Sokola. V Opardumu se sice nezdroval ve společnosti kriminálních ivlů, ale dost jich pověsil, vyslechl si dost jejich přiznání na mučidlech a přečetl dost hláení městské hlídky, aby měl několik nápadů, jak se spojit s muem, o něm si myslel, e se stal novým pánem Olaska.

V poledne na útesech za citadelou zahlédli Opardum. Působivé, poznamenal kapitán Berganda. Pověz mi, Kapare, kolik lodí odsud odplouvá do mého města?

ádná, odpověděl mu Kapar s úsměvem.

Berganda si Kapara pozorně prohlíel. Ne mládencům sdělím, e tady uvázli, a oni tě hodí přes palubu, majitel nemajitel, předpokládám, e má plán, jak se vrátíme domů.

Ano, ujistil ho Kapar, uchvácený rychle se blíícím městem. Loď si nechej. A se vrátí do Sulthu, znovu ji prodej. Já se jen potřeboval dostat domů a za ty peníze mi to stálo.

Dobře, zasmál se Berganda, jsi nejlepí mu, jakého jsem kdy potkal, a já jsem hrdý na to, e jsem pro tebe pracoval. Potřásl Kaparovi rukou. Asi si vezmu to zlato, co jsi mi dal, a naloím vzácné zboí, které pak doma prodám. Kdo ví? Jestli na tom dost vydělám, moná přesvědčím vagra, aby prodal svůj podíl v karavanách, a bude pracovat on pro mě!

To zase rozesmálo Kapara. Dám ti radu, najdi si někoho, kdo mluví quegsky, a nauč se trochu místní jazyk, jinak tě kupci od nás polou domů s prázdnýma rukama.

Děkuju za radu.

Kapar se netrpělivě díval, jak vplouvají do přístavu. Nemohl uvěřit, co cítí, protoe do této chvíle netuil, jak moc se mu stýská po domově a jak moc ho miloval.

Přesto věděl, e se vrací jako vyhnanec a psanec. Pokud ho někdo pozná, popravě se nevyhne. Kapar kapitánovi povyprávěl, co věděl o přistávacích procedurách, ale upozornil ho, e se věci mohly změnit. Opomněl se Bergandovi zmínit o tom, jaký byl důvod jeho nepřítomnosti, i o tom, e o přistávacích procedurách ví málo, protoe kdykoliv vplul do přístavu jako vévoda Olaský, vichni ostatní mu li z cesty.

Ne se dostali do přístavu, slunce u pomalu zapadalo. Pomocný navigátor v celním člunu Západní princezně ukázal, u kterého mola má zakotvit. Pak zavolal: Mluví někdo z vás olasky?

Kapar poprvé riskoval, e ho poznají, ale musel promluvit, protoe jinak by kapitán chtěl vědět, proč není ochotný tlumočit. Proto křikl: Já.

Zůstaňte do rána tady. Za úsvitu přijde celní úředník. Jestli někdo vystoupí na břeh, budete pověeni jako paeráci!

Rozumíme! odpověděl Kapar a přeloil to Bergandovi.

Ten se zasmál. Myslí to váně?

Je to poctivý mladý úředník slouící vévodství, take to pochopitelně váně myslí. Hrozba ale váně míněna není. Paování probíhá na ostrovech, kolem kterých jsme pluli. Kadý, kdo by byl tak drzý, e by se pokouel propaovat něco do hlavního přístavu, by si nejspí zaslouil, aby mu to prolo. Ne, jenom se snaí zajistit, e nikdo nevystoupí, neopije se a nezačne se rvát, aby neskončil v atlavě dřív, ne bude mít monost prodat náklad, aby po tobě mohli chtít poplatky.

Kdy to říká, Kapare, zabručel kapitán. Ale myslím, e jakmile vystoupí, nechám tady chlapce zavřené do rána.

A co udělá, a ten námořník, co mluví olasky, zmizí?

Kapitán se uchechtl. Nic. Přijdeme na způsob, jak se domluvit, a jestli tady někdo mluví quegsky, jak jsi říkal, e je to jazyk blízký tomu naemu, jsme za vodou. Ten poctivý mladý celní úředník se musel splést ohledně toho, která loď, co tu dnes večer zakotvila, měla na palubě někoho, kdo mluví vaím jazykem. Kadý den sem přece musí připlout spousta cizích lodí.

Hrajte hlupáky a oni to spolknou, zasmál se Kapar. Jakmile se setmí, nechej spustit člun, a já mládencům povím, kam mě mají dovézt. Sáhl za halenu. Tady je těch dalích dvě stě a jetě stovka. Jen aby bylo jisté, e pokud se tvůj vagr stane námořníkem, bude mít dost zlata, aby se vae eny trochu uklidnily.

Děkuju. Kapitán Berganda vydal rozkaz, aby námořníci po setmění spustili na straně odvrácené od mola člun.

Kapar se vrátil do kajuty a čekal.

***

Hostinec byl zastrčený a tichý. Na podobná místa Kapar za celou dobu, ji proil ve městě, nestrčil nos. Chodili sem dokaři, nosiči, vozkové, portýři a dalí drsní mui. Tady se bude kadý dívat jinam.

Kapar s talnoyem sem přili předevčírem a pronajali si pokoj vzadu v přízemí. Kapar se drel při zemi, pátral a snail se spojit s někým z opardumského podsvětí. Původně chtěl poslat zprávu do paláce své sestře, ale dopoledne zjistil něco, co ho úplně ochromilo. Právě dojídal oběd, kdy do hostince přili dva konstáblové.

Proli enkem, porozhlédli se a zase odeli. Kapara cosi zarazilo, a tak si přivolal enkýřku.

Ano, pane?

Nějakou dobu jsem v Opardumu nebyl. Co to měli konstáblové za erb na ramenou? Nepoznal jsem ho.

To je nový erb, pane. Máme nového vévodu.

Kapara zamrazilo, ale hrál hloupého. Opravdu? Byl jsem na moři. Co se stalo?

Děvče se zasmálo. To jste musel být na druhém konci světa.

Jako bych byl, zabručel.

Měli jsme válku a starého vévodu Kapara vyhnali. Slyel jsem, e ho poslali na nějaké příerné místo, ale víte, jak to chodí s klepy. Pravděpodobně hnije ve svém vlastním aláři. Teď to tu vede vévoda Varen.

Vévoda Varen? Kaparovi se obrátil aludek. Podařilo se Leso Varenovi nakonec nějak obrátit věci ve svůj prospěch?

Ano, moc milý kluk, přiel sem z Roldemu. Vzal si sestru starého vévody a teď jsou v očekávání.

Vévoda Varlan Rodoski?

Ano, ten. Na lechtice je docela fajn.

Kdy odela, Kapar se málem rozesmál. Zpola úlevou, protoe i kdy Rodoskimu kdysi usiloval o ivot, věděl, e je to dobrý mu. Svou neboku enu miloval a byl také oddaný otec. Podle Kapara to byl zatraceně dobrý státní sňatek. Zemi přinese stabilitu a supové nebudou moct obírat kosti Olaska.

Avak o několik hodin později ho ztráta vévodství pořád jetě rala. Zarazil se. Nebylo to jeho vévodství. Byl to jeho domov, pravda, ale u tady nevládl a trůn zpátky taky nechtěl. Začalo to jako plán na pomstu, ale u dávno se to změnilo v zoufalý závod s nesmiřitelnou hrozbou, která by zničila město, stát, jeho sestru i její nenarozené dítě. Ne, Kapar musí zapomenout na staré pocity. Pomsta u nebyla uskutečnitelná… ani ádoucí. Popravdě řečeno kdyby byly jejich role se Spearem Sokolem obrácené, on by Spearovi nikdy neodpustil. Zabil by ho.

Kapar vstal, e se vrátí do pokoje, a v rohu zahlédl jakéhosi mue, který ho pozoroval. Viml si ho, u kdy přiel do enku, a bylo mu na něm cosi povědomé, jenome mu schovával tvář pod velkým kloboukem a v rohu bylo ero. Několikrát se po něm Kapar podíval a mu se pokadé tvářil, jako by byl zabrán do vlastních mylenek nad pivem. Tentokrát se mu ale nakratičko podíval do očí, avak hned uhnul pohledem a nahrbil se.

Kapar el jako by k sobě do pokoje, ale na poslední chvíli se otočil a dvěma kroky přistoupil k mui v rohu. Ten byl rychlý, co Kapar věděl; na někoho, kdo musí nejdřív vstát a tasit zbraň, byl velice rychlý.

Kapar první výpad dýkou stěí odrazil, ale pak vyuil své větí síly a mue zatlačil dozadu. Ten přepadl přes idli a pratil se hlavou o zeď.

Lidé jim ustupovali stranou, protoe rvačky byly v tomto hostinci běné, a nikdo se do nich nechtěl zaplést, dokud nebude vědět, kdo bojuje s kým, zvlá kdy ve hře byly zbraně. Ne se objevil barman s palicí v mohutné pěsti, Kapar mue přitiskl ke zdi, lápl na jeho dýku a svou mu tiskl k hrdlu.

Zdravím, Amafi, procedil Kapar. Jak bys to chtěl zařídit, abychom ti ani já, ani Spear Sokol nepodřízli krk?

Bývalý quegský nájemný vrah a déle ne rok sluha Speara Sokola, ne ho zradil a stal se uprchlíkem, řekl: Blahorodí! Skoro jsem tě nepoznal.

Kapar s úsměvem eptal, aby ho nikdo jiný v místnosti neslyel. Ale poznal jsi mě, a co jsi chtěl udělat? Vyměnit mou hlavu za svou svobodu?

Ne, můj pane, nic takového bych nikdy neudělal, eptal honem Amafi. Stejně jako na tebe, i na mě dolehly těké časy. Skoro rok iju z ruky do huby, musím dokonce pracovat, abych přeil. Bál jsem se, e pozná ty mě. Jen jsem čekal, a odejde, abych mohl nepozorovaně vyklouznout.

Kapar se narovnal a barman poznal, e rvačka skončila, a vrátil se za pult. Kapar pomohl starímu mui vstát. Jsi lhář a zrádce a já ti nevěřím, e jakmile bych odeel do pokoje, ty bys neběel do citadely, abys vyhandloval můj ivot za svou svobodu. Ale náhodou pro tebe mám práci, která nám prospěje oběma. Pojď, tohle není vhodné místo, kde bychom si měli povídat.

Souhlasím.

Kapar zael k baru a koupil láhev vína a dva pohárky. Ukázal vrahovi, a jde před ním. Odpus, ale jetě chvíli potrvá, ne se k tobě dobrovolně otočím zády.

Jsi moudrý mu, blahorodí.

Kdy doli do pokoje, Amafi otevřel dveře, udělal krok a zkoprněl.

To je v pořádku, uklidnil ho Kapar. Je to můj… sluha.

Amafi vstoupil do pokoje. On se… vůbec nehýbá.

Umí velmi dobře tie stát, opáčil Kapar. Sedni si na postel. Sám se usadil na okenním parapetu. V místnosti byl jinak pouze malý stolek, hodně pinavé umyvadlo a dbán s odstátou vodou. Kapar nalil víno Amafimu a pak sobě. Můj příběh je hodně dlouhý, Amafi, ale nejdřív si poslechnu ten tvůj.

Není v tom ádná záhada. Kdy jsem byl ve slubách Speara Sokola, z kadého místa, kde jsme byli, jsem si nael rychlou cestu pryč. Je to starý zvyk, a i kdy jsem neznal ádné podrobnosti, bylo mi jasné, e se můj pán zapletl do něčeho, čemu jsem nerozuměl, co nakonec vdycky vede k potíím. A zatímco můj pán prozkoumával citadelu a hledal způsob, jak tě porazit po tom, co jsi ho zradil…

To jsem udělal, e?

Pane, ale on to nejspí čekal. Podle mě on by dané slovo poruit nedokázal, take kdy k tobě vstupoval do sluby, spolíhal na to, e ty dřív zradí jeho.

Kapar se zasmál. Take kdybych ho neposlal zabít Rodoskiho, mohl být stále v mých slubách a já bych byl pořád vévoda Olaský?

Moná, blahorodí. Kdo jsem já, abych věděl takové věci? V kadém případě, kdy mi bylo jasné, e citadela padne, prostě jsem si počkal a z mrtvého keshanského vojáka svlíkl uniformu. Z citadely jsem odeel s vítěznými oddíly a mluvím docela sluně keshansky, take si toho nikdo neviml. Byl jsem jenom dalí pěák s krví na uniformě. Cestou do přístavu bylo dost kořisti a chlastu, a tak bylo snadné zmizet v prázdném domě, pár dní se schovávat a pak vylézt. Od chvíle, co jsi zmizel, se snaím odejít z Opardumu, jenome mi bohuel scházejí prostředky.

Chytrému chlapíkovi jako tobě? Myslel bych si, e si cestu najde snadno.

Amafi si povzdechl. Blahorodí, je mi přes padesát a povoláním jsem úkladný vrah. Kdy jsem byl mladý, ani by ses nedostal ivý k mému stolu, nato abys mě porazil. Ale teď jsem donucený takhle ivořit, a jediné dalí zaměstnání, jaké bych mohl vykonávat, je osobní sluha nějakého lechtice, jene jak bych mohl takové místo získat, kdy mi reference můe dát jedině mu, který by mě nejspí s radostí zabil?

Mám návrh, prohlásil Kapar se smíchem. Jak jsem říkal v enku, moná znám způsob, jak Sokolovi zabránit, aby nám podřízl krk, a navíc jak tě odsud dostat někam na odpočinek.

Mám v Saladoru naetřeno trochu peněz. Kdybych mohl tam…? Pokrčil rameny.

Pomoz mi promluvit se Spearem Sokolem a já tě dostanu do Saladoru. A dostane víc ne ty svoje ubohé úspory. Nadosmrti tě zaopatřím.

Amafi si Kapara prohlíel zaloutlýma očima. To by nebylo moc, pokud mi zbývá jen pár dní ivota. Jsi lump a já bych ti měl krk podříznout čistě ze zásady, ale ačkoliv ti nedůvěřuju, myslím, e jsi hodně sobecký. A i kdy ke mně moná nechová zá kvůli tomu, e jsem tě opustil v hodině nouze - jsi přece jen moudrý a chápavý člověk -

Za mých čtyřicet let mě takhle jetě nikdo nenazval, podotkl Kapar.

Amafi pokrčil rameny. V kadém případě mi ty moná to malé uklouznutí odpustí, ale můj bývalý pán ne. Nakonec jsem ho zradil tobě.

A já zničil jeho lid, a přece mi odpustil. Myslím, e a zařídí nai schůzku, nechá tě odejít z města, místo aby tě oběsil. Bude mít plnou hlavu jiných starostí.

V tom případě jsem opět tvůj člověk, blahorodí. Byl to tvrdý rok, a kdy se tak na tebe koukám, byl tvrdý pro oba. Trvalo mi skoro deset minut, ne jsem tě poznal.

Opravdu?

Copak ty neví, jak moc ses změnil? Musí se vidět v zrcadle, blahorodí. Sám se těko pozná.

Hodila by se mi koupel a nové aty, připustil Kapar.

Tak mi řekni, co musím udělat, a zatímco to budu zařizovat, zajdi si zítra do lázní a ke krejčímu. Jestli najdu svého bývalého pána, měl bys při setkání s ním vypadat co nejlíp.

Co tím myslí, ťjestli ho najduŤ? Copak on není ve městě, ve vládě?

To tedy není. Nechal tvého bývalého kapitána Quentina Havrevulena a hraběte Stolinka a Visniyu, aby vytvořili triumvirát a vládli jménem tvé sestry, ne se vechno vyřeí. Co se vyřeilo, kdy roldemský král jmenoval novým vévodou Olaska vévodu Rodoskiho a oenil ho s tvou sestrou.

Roldemský král? A Kesh a Ostrovy to nechaly jen tak?

Musely. Sokol udělal z Olaska aranorskou provincii a ta je vazal Roldemu.

My jsme teď součástí Roldemu? asl Kapar.

Ano, a zřejmě to funguje. Aspoň se nezvedly daně a ulicemi nepochodují ádné cizí armády, take obyvatelstvo je spokojené.

Sokola jsem podcenil v nejedné věci. Kam se ale poděl?

Povídá se, e nael dívku ze svého lidu a vrátil se s ní do hor. Zjistit něco přesnějího bude něco stát.

Dostane zlato. A doufám, e ne vylepím svůj vzhled, utratí ho moudře. Zjisti, kam se poděl můj nepřítel. Je nesmírně důleité, abych ho nael.

Ano, blahorodí, i kdy mi připadá zvlátní, e tolik chce najít svého bývalého vazala, a přitom ho nechce zabít.

Já bych ho moc rád zabil, zabručel Kapar. Názor jsem tolik nezměnil, ale právě teď tu jsou mnohem důleitějí věci ne pomsta.

V tom případě udělám, co půjde.

Víc člověk ádat nemůe, prohlásil Kapar. Vyspí se na podlaze a nezkouej ádné chytračení - můj nehybný sluha je schopný utrhat ti ruce, kdyby ses mě pokusil ve spánku zabít.

Amafi se podíval na talnoye a kývl. Působí velmi hrozivě, a i kdy je to moná jen zbroj, kterou máte z nějakého důvodu postavenou v rohu, nic takového by mě ani ve snu nenapadlo, blahorodí. Aspoň pokud by mi z toho nekynul ádný zisk.

Kapar se zasmál a lehl si. Sfoukni svíčku a vyspi se. Zítra nás čeká spousta práce.

***

Amafi měl pravdu. Jen málokdo by Kapara poznal. Ten se na sebe díval do zrcadla, pěkného kousku ze skla s postříbřenou zadní stranou. V citadele měl podobné, avak od té doby pořádné zrcadlo neviděl… Zasmál se.

Pane? ozval se krejčí.

Jenom mě napadlo, co by řekli mí staří přátelé, kdyby mě teď viděli.

Řekli by, e jsi mu neobyčejně dobrého úsudku a vzácného vkusu, pane.

Kapar si zael do lázní a po roce byl konečně čistý. Objednal si holiče, který ostříhal vlasy, take je měl o něco kratí, ne je nosíval před vyhnanstvím. Nenechal si oholit horní ret, vousy měl jen zastřiené a ponechal si knír.

Obavy, e ho někdo pozná, jej pomalu opoutěly. Takhle hubený nebyl od dob svého mládí. Během ivota bez strádání přibral na váze, třebae se udroval ve formě. Teď byl vyloeně hubený. Tváře měl propadlé, a kdy si svlékl starou koili a nechal si od krejčího obléknout novou, byla mu vidět ebra.

Místo aby čekal několik dní, zaplatil krejčímu, aby mu vhodný oděv uil do večera, třebae musel celé odpoledne zkouet. Nezáleelo na tom: neměl kam jít a neměl ani nic jiného na práci, take a se ocitne před dneními vládci Olaska, bude aspoň vypadat sluně.

To prozatím postačí, pane, podotkl krejčí. Jmenoval se Swan. Jestli si chce počkat, měl bych to mít hotové do hodiny.

Kapar si poslal pro evce, který mu přeměřil nohy, a nyní se vrátil. Mám několik párů, které by měly stačit, ne doiju ty boty, co sis objednal, pane.

Kapar se prostě představil jako pán ze Sulthu, co byla pravda. Nemyslel si, e by někdo zdejí Sulth znal, a hlavní bylo, e měl zlato. Pravděpodobně by bylo moudré najít si penězoměnce a směnit něco ze svých novindských zlaáků za místní mince.

Zatímco si zkouel boty a vybíral si vhodný pár, vrátil se Amafi. Kapar zaplatil evci a domluvil se s ním, e mu nechá na míru ité boty poslat do hostince, kde přebýval. Poté si odvedl Amafiho do rohu krejčovské dílny. Co jsi zjistil?

Přiel jsem na způsob, jak doručit zprávu tvé sestře, blahorodí. Bude to stát jen málo, protoe ta dívka, co pracuje v paláci, je jenom hloupé dítě a dá se snadno oklamat. ale je to nebezpečné, protoe pokud někdo zjistí, e přináí vévodkyni zprávu od jejího bratra, bude mluvit jako o závod.

Takové je nebezpečí, poznamenal Kapar. Vytáhl zpod haleny kousek sloené teletiny. Tohle večer poli Talii.

Děvče bude v krčmě u citadely, protoe tam pracuje její rodina. Vypomáhá v citadele v kuchyni a v prádelně, ale nebydlí tam. Ne přijde na způsob, jak zprávu podstrčit tvé sestře, můe to den, dva trvat, ale slibovala, e to zvládne.

Něco ti dělá starosti, Amafi?

Starý vrah si zamnul ruce, jako kdyby mu bylo zima. Ano, přitakal. Byl velmi rozruený. Odpus, blahorodí, ale poslední dobou se mi dařilo hodně patně. Pokadé jsem si vybral stranu, která prohrála. Slouil jsem Spearovi a ty jsi ho zradil, pak jsem slouil tobě a ty jsi byl také zrazen. Doufám, e se mi konečně vrátí těstí.

To doufáme oba, podotkl Kapar sue. U bě. Večer mě najde v Říčním domě. Hodil mu malý váček. A skončí, vra se a kup si něco pořádného na sebe. Nemůu dovolit, abys do Říčního domu přiel oblečený jako hadrář.

Ano, blahorodí, opáčil Amafi s úsměvem. Budu slouit.

Kapar se za ním díval, jak odchází, a povzdechl si. Bylo vysoce pravděpodobné, e ho mazaný starý vrah při první vhodné příleitosti zaprodá konstáblům, pokud si bude myslet, e se tak vyhne následkům vlastních zločinů, ale Kapar tohle nebezpečí prostě musel podstoupit. Jeho sestra byla jediná vysoce postavená osoba, která mu mohla zaručit, e přeije dost dlouho, aby splnil svůj úkol.

U cítil, e se blíí závěr. Konečně bude moci vzít tu pekelnou věc do paláce, vysvětlit situaci a snad najít Speara Sokola a přes něj i konkláve stínů.

***

Říční dům byl podle vech jednou z nejlepích jídelen v Olasku. Otevřeli ho asi před půl rokem. Kapar tu sice nikdy nejedl, ale velice touil po sluném jídle. Byl labuník a od svého zajetí ádné pořádné jídlo neměl v ústech. Pokud mu u nezbývalo moc času, aspoň si bude posledních pár dní dobře ít. Kromě toho byl přesvědčený, e ho s jeho novým vzezřením nikdo nepozná.

Jídelna patřila nějakým manelům z Království, kuchaři a jeho eně, a chodili sem jíst bohatí měané i nií lechtici. V posledních letech patřívala budova jednomu lechtici, jeho zruinoval Kaparův otec. Dům několikrát změnil majitele a před jídelnou v něm byl hostinec s nevěstincem nahoře. Dnes byl renovovaný a podávalo se zde jídlo v poledne a večer podle módy z Bas-Tyry. Nebyl tu bar ani enk, take nefungoval jako hostinec ani krčma. V bastyrtině se to nazývalo restaurant, místo k osvěení. V provincii Bas-Tyra Ostrovního království bylo takové zařízení nesmírně oblíbené a podobné podniky se začínaly objevovat i ve větích městech sousedních států. Mohli tu jíst lidé, kteří měli příli malý dům, ne aby si tam mohli zvát hosty, nebo neměli dost prostředků, aby si vydrovali kuchaře.

V jídelně bylo narváno. Pokud něco znamenala fronta lidí, touících, aby mohli vstoupit, museli tu podávat skutečně velmi chutné jídlo. Kapar musel majitele uplatit, aby dostal stolek v rohu, a i ten získal jen proto, e byl teprve časný večer.

Rohový stůl se Kaparovi zamlouval. V místnosti zahlédl několik známých tváří. Nebyli to lidé, které by znal dobře, jen bohatí měané a mení lechtici ode dvora. Připadalo mu zábavné, e si ho nikdo z nich neviml. Začal pomalu chlazeným bílým vínem dovezeným z Království, a k němu si dal mule a syrové krevety. Jídlo bylo vynikající.

Během jídla Kapar zahlédl dalí známé, ale nikdo mu nevěnoval pozornost. Uvědomil si něco o lidské povaze. Lidé nepoznávají jeden druhého mimo okruh rodiny, pokud se s dotyčným neznají opravdu dobře. Nikoho ani na okamik nenapadlo, e mu v rohu by mohl být hubenějí, opálený, zdravějí Kapar Olaský, protoe nikdo nečekal, e bývalého vévodu uvidí v rohu jídelny, jak klidně večeří. Přinejhorím by mohl někdo říct: Dneska večer jsem viděl jednoho chlápka, který se velice podobal starému vévodovi. Co si o tom myslí?

Hezká ena, je ho obsluhovala, se jmenovala Magary. Byla to manelka kuchaře a byla okouzlující, ani by s ním koketovala - co byla vítaná změna po hrubých sluebných, s nimi se setkával během svého vyhnanství. Doporučila mu několik pokrmů. U druhého chodu byl Kapar odhodlaný ochutnat cokoliv, co mu doporučí, i kdyby nemohl vechno dojíst, protoe pokrmy chutnaly ohromně.

Druhá obsluhující ena byla majestátně vyhlíející plavovláska, která mohla být krásná, nebýt odměřeného chování. Usmívala se, ale srdce do toho nedávala.

Kapar zkouel nové jídlo - čerstvou zeleninu s vinným octem a kompotem zalitým citrónovou ávou s kořením. Na křupavé sloení si musel zvyknout, ale chu byla skvělá. Magary Kaparovi nalila jiné bílé a podotkla: Trpkost salátové zálivky se s větinou vín nesnáí, ale myslím, e tohle se k salátu náramně hodí.

Měla pravdu a Kapar jí sloil poklonu za dobrou volbu. Vzápětí se pustil do dalího chodu, nadívaného holouběte s kořením a omáčkou. Nejradi by tu zůstal napořád. Právě dojídal ptáka, kdy do jídelny vstoupil Amafi a ukázal na něj. Správce se ohlédl na Kapara a on si Quegana přivolal ke stolu.

Musí ochutnat to holoubě, prohlásil Kapar, kdy si Amafi sedal. Je úasné.

Slyel jsem, blahorodí.

Vypadá dobře, podotkl Kapar a ukázal vidličkou na Amafiho nový oděv.

Děkuju. Je to dobrý pocit, být zase čistý.

Objevila se Magary, spatřila Amafiho a strnula. Vzápětí se obrátila a zmizela v kuchyni.

Amafi se chvíli nepohnul, pak vyskočil. Blahorodí, musíme okamitě jít!

Kapar se zarazil. Proč?

Amafi ho popadl za ruku. Hned, pane, okamitě. Poznali mě tu.

Kapar se u zvedal, kdy se dívka vrátila z kuchyně se dvěma mui v bílém kuchařském odění. Ne stačili Amafi nebo Kapar tasit zbraně, jeden z muů na ně namířil meč.

Jestli tohle není nečekané překvapení, tak u nevím, poznamenal Spear Sokol.

Kapitola osmnáct

Výměna názorů

Kapar se na idli nepohnul.

Neunikla mu vánost chvíle. Nael mue, jeho hledal, ale pokud řekne či udělá cokoliv patně, bude na místě zabit.

Upíraly se na něj světle modré oči plné mrazivé nenávisti. Spear Sokol se nevesele usmíval. Strávníci uviděli jeho obnaený meč a mnozí se začali zvedat ze idlí.

Jen klidně zůstaňte sedět, dámy a pánové. Jde jen o nedorozumění ohledně ceny za jídlo, zvolal Spear. Ukázal mečem Amafimu a Kaparovi, a jdou do kuchyně. Prosím, pánové. A tieji dodal: Nezapomeňte, e vás klidně vykuchám dřív, ne uděláte pohyb patným směrem.

Kapar zamířil ke kuchyni se slovy: Amafi, prosím, neudělej ádnou hloupost. U nejsi tak rychlý jako kdysi.

V kuchyni je Spear Sokol poslal k rohovému stolu. Vytáhněte meče a noe, pomalu, a to včetně těch dvou, co má v botách, Amafi, i toho za pasem. Vechno polote na stůl.

Oba mui poslechli.

Viděl jsem spoustu podivuhodných věcí, Kapare, pokračoval Spear, ale přiznávám, e kdy mi Magary přila říct, e poslední hodinu podávala jídlo Amafimu, a já pak vyjdu ven a zjistím, e večeří s tebou, bylo to ze veho nejpodivuhodnějí. Jak ses vrátil a jak můe být tak smělý, e si přijde do mého podniku?

Pravdou je, e jsem netuil, e se z tebe stal hostinský, opáčil Kapar.

Tohle není hostinec, je to restaurant. Lucien a jeho ena u mě slouili v Saladoru. Kdy válka skončila, poslal jsem pro ně a s mou enou jsme zaloili tenhle podnik. Ukázal na tichou enu, ji Kapar viděl obsluhovat u stolů. Nyní stála v rohu s dlouhým noem v ruce. Ví, kdo jsi, Kapare, a s potěením tě rozpáře, jestli ji nechám. Nechtěl bys mi říct nějaký důvod, proč bych neměl?

Protoe pro tebe mám velmi dlouhý a velmi zvlátní příběh.

Proč bych tě měl poslouchat? Proč bych neměl prostě zavolat konstábly a nechat je, aby vás oba odvedli do citadely, a vévoda Rodoski rozhodne, co s vámi… tedy pokud vás tady Čírka nechá odejít ivé?

Potřebuju ti něco poeptat, prohlásil Kapar a dal ruce za záda. Dávám ti své slovo, e se nepokusím ublíit nikomu v kuchyni, ale a uslyí, co ti povím, pochopí, proč se o tom nesmí dozvědět nikdo jiný.

Luciene, obrátil se Spear na kuchaře.

Ano?

Popadni jeden z těch mečů a opři hrot tady bývalému vévodovi o hrdlo, přikázal Spear. Pokud se o cokoliv pokusí, klidně ho zapíchni.

Lucien zvedl zbraň a zazubil se. Rád, Speare.

Kapar se předklonil a poeptal svému nepříteli do ucha: Potřebuju něco doručit konkláve stínů.

Spear Sokol, kdysi známý jako Spár stříbrného sokola, poslední orosinský mu, se dlouhou dobu nepohnul. Nakonec odloil meč a obrátil se na Amafiho. Sedni si tady a opova se pohnout.

Ano, blahorodí, odvětil jeho bývalý sluha.

Vechno ti vysvětlím později, slíbil Spear své eně.

Netvářila se nadeně, ale kývla a odloila nů.

Vrate se do práce, přikázal Spear ostatním. Jestli nám jetě zůstali nějací hosté, budou se chtít najíst. Lucien, Magary a Čírka se vrátili k práci a kuchyně opět kypěla činností.

Mám vzadu pokoj, kde si můeme promluvit v soukromí, sdělil Spear Kaparovi.

Jednu laskavost.

Ty ádá o laskavost mě? Spear na Kapara uasle zíral.

Prosím, přeruil jsi mě u jídla. Doufal jsem, e pokud by ti to nevadilo, mohl bych večeři dojíst, zatímco budeme mluvit. Je to prostě to nejlepí, co jsem kdy jedl.

Spear byl ohromen na nejvyí míru, pak jen zakroutil hlavou a zasmál se. Nepravděpodobné přichází po nemoném. Dobře. Obrátil se na Magary. Jestli ti to nevadí, dones, prosím, tomuto… pánovi jídlo dozadu. A taky přines dvě sklenice a víno.

S mečem stále namířeným na Kapara Spear ukázal na zadní dveře z kuchyně. V místnosti za dveřmi byl stůl s osmi idlemi. Tady jídá personál, vysvětlil.

Kapar kývl. Odtáhl si idli a posadil se. Spear zůstal stát. Objevila se Magary s vínem a dvěma sklenicemi. Spear pokynul Kaparovi, a nalije. Kapar poslechl.

Speare, hned přinesu hovězí, ohlásila Magary.

Spear kývl. A zavři, prosím, dveře.

Kapar se zhluboka napil. Ne začnu, musím ti říct, e nad tvým podnikem jen asnu, mladý Sokole. Tvoje nadání mě nikdy nepřestalo udivovat. Výběr jídel i vín je nepřekonatelný.

U je to dávno, co jsi pořádně jedl, viď?

Kapar se zasmál. Déle, ne si umí představit. Ale i ve srovnání s kuchyní v citadele je to úasné. Kdybych to byl věděl, nikdy bych z tebe neudělal agenta. Stal by se z tebe nejlépe placený kuchař ve východních královstvích.

Větina chvály patří Lucienovi. Pracujeme spolu, ale skutečný vizionář je on. A teď u laskavě začni. I kdy se Spear posadil, meč neodloil.

Je to dlouhý příběh, tak bychom měli počkat, ne dorazí dalí chod, aby nás nevyruovali. Tohle můe slyet jen málokdo.

To je z tvé ádosti jasné.

O chvíli později se objevila Magary s talířem hovězího ve vlastní ávě a s kořeněnou zeleninou. Kdy odela, Kapar ochutnal. S kadým jídlem se překonává, Speare.

Jestli bude ít dost dlouho, Kapare, připomeň mi, abych ti prozradil, jak mi vaření pomohlo uniknout z té skály.

Z Pevnosti zoufalství?

Ano. Ten příběh tě určitě pobaví.

Ké bych mohl říct toté o svém. Vynechám začátky svého vyhnanství, jen ti povím, e byly velmi poučné. Začnu malým městem Simarah, kde jsem potkal tři obchodníky z Port Vykor. Jmenovali se Flynn, Kenner a McGoin.

Kapar začal vyprávět.

***

Noc ubíhala pomalu. Kdy odeli poslední hosté, Čírka zaklepala a přila se přesvědčit, e její manel a mu, který zničil jejich lid, jsou dosud zabraní do hovoru. Spear okamitě vstal a přistoupil k ní. Ke Kaparovi se obrátil zády a meč nechal na stole, z čeho Čírka poznala, e k ádnému krveprolití nedojde.

Spear jí oznámil, e to moná zabere celou noc, a tak zala za trpělivě čekajícím Amafim. Můj manel tě ádá, aby ses vrátil do svého hostince, vyřídila mu. Tvůj pán ti pole zprávu, kdy se s ním má opět sejít. Kdy se zvedl, jetě dodala: Můj manel i tvůj pán ti vzkazují, e nemá odjídět z města.

Amafi pokrčil rameny. Snaím se odjet u asi rok. Osud asi chce, abych zůstal. Uklonil se jí a odeel.

Čírka se jen dlouho dívala na dveře do kuchyně. Nejradi by se vrátila, ale rozmyslela si to. Pochopila, e mu, jen zničil celý její svět, a mu, který ji a jejího syna zachránil před otroctvím, spolu budou jetě hodně dlouho. Nakonec si la lehnout. Kdy ráno Lucien, Magary a Čírka přili do kuchyně, Kapar se Spearem jetě byli v zadním pokoji. Spear uvařil kávu a oba jí vypili několik hrnků.

Musím vám vem něco říct, oznámil jim Spear. Přivolal si svou enu a poloil jí ruku kolem ramen. Čírko, ty víc ne kdo jiný chápe, e tento mu je strůjcem nepředstavitelných hrůz.

Kapar klidně seděl s nehybnou tváří.

Já mu jeho zločiny odpustil, pokračoval Spear, ale po tobě neádám toté, Čírko. Mně se dostalo vzdělání a bylo mi umoněno ít ivotem mladého lechtice, kdeto ty jsi velice trpěla. ádám tě jen o trpělivost a pochopení: jetě nějakou dobu ho musím udret naivu.

V té chvíli se Kapar usmál. Doufám, e to bude hodně dlouhá doba.

To nezáleí na mně. Nyní pomáhám uprchlíkovi, a třebae se mi to nelíbí, nemám na vybranou. Jestli tě městská hlídka jen okem zahlédne a doslechne se o tom Rodoski, budu muset vyuít vekerého vděku, který snad ke mně vévoda cítí, abych tě zachránil před ibenicí. Po krátké odmlce dodal. Jen pár z nás zná věci, o nich jsme mluvili. Musím je uchovat v tajnosti i před milovanou enou, která tuto uráku snáí s důstojností, na jakou bych se já nejspí nevzmohl.

Čírka se pousmála a Kapar uasl nad její krásou. Bohové, co jsem to byl za člověka, přemítal v duchu, e jsem jí zničil ivot čistě pro své politické cíle?

Vstal a mladé eně se uklonil. Madam, začal, slova nikdy nezhojí rány, které jsem ti způsobil. Nečekám od tebe odputění. Jen bych rád, abys věděla, e hluboce lituji toho, co jsem tobě a tvému lidu provedl, a za své činy se nesmírně stydím.

Oko modrokřídlé čírky tie promluvila. Jsem naivu. Mám zdravého syna a manela, který mě miluje. V posledním roce jsem se měla dobře.

Kaparovi nad její klidnou vzneeností zvlhly oči. Připomněla jsi mi enu, kterou znám a které jsem hodně zavázán. Udělám, co bude v mých silách, abych zajistil, e ona a ostatní jí podobné nebudou trpět.

Čírka nepatrně kývla.

No, Kapare, v přítích dnech mě čeká spousta práce, ozval se Spear, ale nejdřív musíme připravit snídani a jídelníček k obědu. Luciene, co dneska podáváme?

Lucien se zakřenil a začal mluvit o tom, jaké přísady je třeba nakoupit na trhu a jaká jídla by podle něj mohla dnes přilákat zákazníky. Kapar počkal, dokud se v kuchyni nezačalo pracovat jako obvykle, a pak si vzal Speara stranou. Zřejmě bude mít prostředky, jak se s těmi lidmi spojit.

Spearovi nebylo třeba vysvětlovat, koho má na mysli. Jak u jsem říkal, u nejsem v jejich slubách. Mám prostředky, jak jim oznámit, e s někým potřebuju mluvit, ale jak dlouho to potrvá… Pokrčil rameny.

Kapar chvíli mlčel. Mohl bys poslat Talii zprávu, e jsem pořád jetě naivu?

Spear kývl. Ano, i kdy u se na výsluní moci nepohybuju. Ukázal na kuchyni. Tenhle ivot je mi mnohem víc po chuti. Děda by asi těko pochopil, co se mi na tom líbí. Ná lid jedl - Zadíval se do dálky.

Kapar neříkal nic.

Spear se probral ze zasnění. Určitě tě bude chtít vidět, ale to by mohlo být sloitějí. Dokud nevymyslíme, jak přesvědčit jejího manela, aby tě neoběsil, bude lepí, kdy se bude dret mimo dohled. To by mělo být snadné, vypadá jinak. Kdyby Magary nepoznala Amafiho, mohl jsi klidně povečeřet a odejít.

V kadém případě nás spojuje stejný cíl, dokud mi ti, se kterými chce mluvit, neřeknou opak. Zamyslel se a dodal: Na chvíli z nás moná budou spojenci a to klidně přeiju, ale neple se, Kapare. I kdy jsem ti odpustil, nikdy nezapomenu, co jsi přikázal, a do konce ivota tebou budu opovrhovat. Stejně jako opovrhuju sebou za věci, které jsem dělal ve tvých slubách.

Kapar kývl. Světlana?

Spear se na něj podíval. Neuplyne noc, abych nemyslel na její vradu.

Kapar si povzdechl a zlehka Spearovi poloil ruku na rameno. Povídá se, e bohové nám předvádějí svůj černý smysl pro humor tím, e z nás udělají to, co na ostatních nejvíc nenávidíme.

Spear znovu kývl. Vra se do hostince a čekej. Dej pozor, a tě nikdo nevidí. Jakmile se něco dozvím, dám ti vědět.

Vím, jak je to pro tebe těké, poznamenal Kapar, ale věř mi, kdy říkám, e máme společný cíl, protoe to, co jsem viděl, nedokáu ani slovem vyjádřit.

Chápu. A taky dohlídni na Amafiho, a se drí zpátky.

Dohlédnu. Dobrý den.

Spear jen kývl.

Kapar vyel z podniku a rychle se vrátil do hostince. Proel enkem do pokoje a zpola čekal, e Amafi mezitím zmizel, ale starý vrah prostě spal v jeho posteli. Kdy za sebou Kapar zavřel dveře, Amafi se okamitě probudil. Blahorodí, budeme ít dalí den?

Budeme ít dalí den. Kapar se zadíval na nehybného talnoye v rohu a říkal si, kolik dní jim jetě zbývá. Obrátil se na Amafiho a dodal: Potřebujeme větí pokoj.

***

Dny ubíhaly a Kapar trpělivě čekal. Po týdnu mlčení dorazil posel se zprávou od Speara. Přijď na večeři, stálo v ní. Kapar Amafimu sdělil, e se něco objevilo a e budou opět večeřet v Říčním domě.

Zbytek dne Kaparovi utíkal pomalu, protoe se nemohl dočkat, a splní svůj úkol a bude po vem. Talnoy stál v rohu, kadodenní připomínka hrůzy ve vedlejí dimenzi, číhající v kadém zdejím stínu. Trhlina na moři a stralivý netvor, který se jí snail proniknout, mu připomněla Kalkinovo varování - e talnoy je pro druhý svět jako maják a jeho existence kadý den desetkrát zvyuje pravděpodobnost dasatské invaze.

Konečně se setmělo a Kapar s Amafim se oblékli na večeři. Do Říčního domu li pěky, místo aby si najali droku. Jak Spear říkal, čím méně k sobě budou přitahovat pozornost, tím lépe. U byli téměř u restaurantu, kdy Amafi zaváhal. Blahorodí, někdo nás sleduje.

Kolik lidí?

Nejméně dva.

Vévodovi agenti?

Nemyslím. Tihle jsou lovci. Na rohu zahni doprava a dr se umě.

Jakmile zahnuli za roh, Amafi popadl Kapara za ruku a vtáhl ho do vchodu. Čekali ve stínu, zatímco dvojice muů procházela kolem. Oba měli těké, tmavoedé plátě a měkké klobouky, které jim zakrývaly obličej. Spěchali po ulici, ani by tuili, e Amafi s Kaparem jsou za rohem.

Mám je sledovat, blahorodí?

Ne, odmítl Kapar. Neměli bychom na sebe přivolávat potíe. Zvlá kdy hledají ony nás. Vyel ze dveří. Pojď, vrátíme se tudy.

Vrátili se na ulici, kudy li původně, a brzy dorazili k Říčnímu domu. Tam je okamitě odvedli nahoru do zadního pokoje, kde na ně čekal Spear s manelkou a muem, jeho u Kapar viděl - vysokým, bělovlasým mágem.

Spear kývl na pozdrav. Kapare, určitě si pamatuje Magnuse.

Na toho bych mohl těko zapomenout.

Mág nevesele poznamenal: Vidím, e jsi setkání s kočovníky přeil.

I mnoho dalích. Kolik ti toho Spear řekl?

Věci, které by neměly být opakovány zde. Magnus se obrátil na Speara a slíbil, e se brzy vrátí. Armafimu nařídil, a zůstane tady. Pak poloil ruku Kaparovi na rameno. Kapara zasvrbělo, před očima se mu udělalo edo a ocitl se někde jinde, kde bylo odpoledne. Slyel zpívat ptáky a rozhlíel se kolem sebe. Před sebou měl velkou vilu stojící v mírumilovném údolí. Kolem domu přecházeli lidé a dalí stvoření, která nepoznal. Avak s tím, co vechno u zail, ho to ani neokovalo.

Kde to jsme?

Na panství mého otce, na ostrově v Hořkém moři.

Tvůj otec je ten malý, poctivý pán, která před rokem přesvědčil Speara, aby mě uetřil?

Teď se vysoký mág usmál. Ano, to byl můj otec. Pojď, čeká, a se vrátím a vysvětlím mu Spearovu záhadnou zprávu. Bude lepí, kdy mu to povykládá sám.

Magnus odvedl Kapara do vily přes velkou zahradu. Provedl bývalého vévodu Olaského dlouhou chodbou do velké místnosti, v ní byl stůl a velká sbírka kníek, svitků a pergamenů na policích, v proutěných koích i na hromadě v rohu. Za stolem seděl pomení, vousatý mu v černém roue a soustředěně se mračil, jak četl cosi ze svitku.

Vzhlédl a zatvářil se překvapeně. Magnusi, nečekal jsem, e se vrátí s… Kaparem Olaským, jestli se nemýlím?

Nemýlí, otče, ujistil ho Magnus. Spear Sokol poslal zprávu, e potřebuje mluvit s členem konkláve, a kdy jsem na jeho ádost přiel, vyprávěl mi podivný, hrozný příběh. Nejlepí bude, kdy ti ho povypráví tento mu.

Jsem Pug a toto je můj domov, představil se malý mu. Nevzpomínám si, e bychom byli správně představeni, dodal sue.

Kapar se zasmál. Myslím, e jsme byli oba poněkud rozruení.

Jaký hrozný příběh přiměl mého syna, aby poruil protokol a pozval tě sem bez mého svolení? Po synovi vrhl tázavý pohled.

Jestli je to, co říkal, pravda, tak je to velice důleité, otče.

Dobře, tedy, zabručel Pug. Hmm… u ti asi nemůu říkat ťMilostiŤ, e?

Kapar bude stačit. Kapar se posadil ke stolu.

Pug ukázal na pergamen, který studoval. Je to taková mení shoda náhod, e ses tu objevil právě dnes. Snail jsem se pochopit něco, co ve tvé citadele nechal tvůj přítel Leso Varen.

Kapar se zasmál. Za poslední rok jsem získal jasný dojem, e přítel rozhodně není správný výraz. Manipulující parazit ho podle mě vystihuje mnohem přesněji.

Pug si povzdechl. Skoro si přeju, aby byl naivu, protoe bych mu moc rád poloil pár otázek.

On je naivu.

Pug se narovnal. Ví to jistě?

Kapar se zatvářil zmateně. Neviděl jsem jeho tělo, ale mám z dobrého zdroje, e někde pořád jetě ije. Osoba, která mi to pověděla, mi vysvětlila, e je jako váb - můe po něm dupat celý den, ale on prostě nechcípne.

Pug se zasmál. Osobně jsem se s ním střetl při mnoha příleitostech, přímo i nepřímo, a tohle je nejlepí popis, jaký jsem kdy slyel. Ale mám jisté pochybnosti. Kdo ti řekl, e je jetě naivu?

Myslím, e se jmenuje Arch-Indar.

Pug se zatvářil ohromeně. Ona je bůh.

A navíc mrtvý bůh, dodal Magnus.

Vlastně jsem se dozvěděl, e je jenom vzpomínka na boha.

Od koho?

Od stráce, který ije v horách pod Hvězdnými pilíři, pod Příbytek bohů. Řekl mi to, ne mě poslal do Příbytku, abych si mohl promluvit s Kalkinem.

Ty jsi mluvil s Kalkinem? uasl Pug.

Banathem, ano, prohlásil Kapar. Arch-Indar mě poslala za stráci a ti mě zase poslali za Kalkinem. On mi poradil, kde vás najdu.

Pug se obrátil na Magnuse. Pověz to matce a poli pro Nakora. Myslím, e si taky budou chtít poslechnout tenhle příběh.

Kdy syn odeel, Pug dodal: Pokusíme se být civilizovaní a přívětiví, Kapare, ale rád bych ti zdůraznil jednu věc.

A to?

Jestli tvůj příběh nebude tak důleitý, jak si myslel můj syn, přijdou následky.

Kapar mlčel.

Rád bych věřil, e u nejsi pěcem Leso Varena, pokračoval Pug, ale nemůu kvůli svému přání ohrozit svoje lidi. Jestli mě nepřesvědčí, e jsi s ním skončil, neopustí tento ostrov ivý. Je to jasné?

Je. Po chvilce Kapar dodal: Jestli to není příli velký problém, chystal jsem se právě k večeři, kdy jsem… se vydal na cestu sem.

Pug se usmál. Nějaké jídlo ti určitě dokáeme opatřit.

Kapar se opřel. Na jídlo se těil, ale litoval, e pokud má být jeho poslední, nebude z Říčního domu.

Kapitola devatenáct

Porada

Kapar čekal.

Skončil s vyprávěním, a stejně jako v případě stráců, i Pug a ostatní mu kladli spoustu otázek. Teď vichni mlčeli a členové konkláve přemýleli o tom, co právě slyeli.

ena se jmenovala Miranda. Ačkoliv byla Pugovou enou a Magnusovou matkou, vypadala stejně stará jako její syn. Měla tmavé vlasy a pronikavý pohled a její chování naznačovalo, e ji tu vichni berou jako sobě rovnou. Její jednoduché modré aty nezakrývaly, e je v dobré kondici a stále mladá i přes svůj věk. Malého muíka, Nakora, si Kapar pamatoval z jejich krátkého setkání po pádu citadely. Měl luté roucho, u kolen kostrbatě zastřiené, a opíral se o dřevěnou hůl. Z ramene mu visel velký cestovní pytel. Kdy vstoupil do místnosti, usmíval se, ale jak Kapar pokračoval s vyprávěním, úsměv se vytrácel a nyní se tvářil váně a zamyleně. Magnus se tvářil váně celou dobu.

Tak dobře, promluvil po několika minutách Pug. Co tomu říkáte?

Miranda zkříila ruce na prsou. Myslím, e bychom měli toho talnoye okamitě prohlédnout.

Mně dělá starosti, e je Leso Varen pořád naivu, zavrčel Magnus. Jetě jsme nezjistili, kde se nachází ta ohavná trhlina, na které pracoval v Opardumu.

Nakor zavrtěl hlavou. A mně dělá starosti to, e pokud je pořád jetě naivu, můe Varen pátrat po talnoyovi. Ti dva mui, kteří Kapara dnes v Opardumu sledovali, mohli být agenti Roldemského království nebo vévody Olaského, ale klidně mohli být i Varenovi.

Promiňte, ale dělá mi problém slyet ťvévoda OlaskýŤ ve vztahu k někomu jinému, ozval se Kapar. A vůbec, má Varen agenty?

Jeho organizace je pro nás stejně neproniknutelná, jako je ta nae pro něj, vysvětloval Pug. My máme mnoho spojenců a tvoříme radu, kdeto Varen zřejmě povauje vechny ostatní za nií tvory a svým pohůnkům vládne tvrdou pěstí.

Ale taky se můe mýlit, upozornil Nakor.

Pořád se snaím vstřebat, co Kapar viděl na tom druhém světě, podotkl Magnus. Nakolik je jeho popis přesný?

Tohle jsem viděl, bránil se Kapar.

Tohle ti ukázal Kalkin, opravil ho Nakor a s úsměvem dodal: A Banathovi se neříká Kejklíř pro nic za nic. Kdo ví, co má za lubem?

Určitě nechce vidět Midkemii zničenou.

Ne, připustila Miranda, nicméně tu můe jít o něco víc ne jen o nebezpečí pro lidstvo a ostatní zdejí inteligentní rasy. Nakor má pravdu. Banath ti ukázal jenom část pravdy. U jen tvůj popis těch…

Dasatů, doplnil Kapar.

…Dasatů, pokračovala Miranda, ve mně vzbuzuje pochybnosti. Krutost znám. Viděli jsme jí dost přímo tady, na Midkemii. Upřela na Kapara hrozivý pohled, ale nic dalího k tomu nedodala. Víme… nebo spí Kapar ví pouze to, co mu bylo umoněno vidět. Logika říká, e v té společnosti musí být i něco víc ne jen prostá krutost a sobeckost. Dosáhnout takové úrovně moci a organizace vyaduje jistou ochotu spolupracovat a konat oběti.

Jiná pravidla a zákony, říkal Kalkin. Kapar se usmál. Kdy jsem to viděl, napadlo mě něco podobného. Ale vím dost o občanských pravomocích a vládě nad obyvatelstvem, abych věděl, e nějakou dobu můete vládnout čistě s pomocí síly a hrůzy, ale nevybudujete tak ádnou dlouhodobou kulturu.

Začínáme se dostávat k abstraktním věcem, upozornil Magnus. Třeba dosáhli svého společenského vrcholu a pak se změnili. Ale a je to jakkoliv, starosti nám musí dělat to, čím jsou teď a jaké jsou jejich záměry.

Pokud je to, co jsem viděl, přesné, prohlásil Kapar, zatím ádné záměry nemají, avak jakmile se o nás dozvědí, určitě si nás budou chtít nejdřív podrobit a otázky klást a později. Kalkin se zmiňoval, e dasatská říe sahá přes několik světů.

Předpoklady? zeptal se Pug.

Musíme rychle něco udělat, řekl Magnus.

Miranda kývla. Myslím, e musíme ihned přesunout toho talnoye sem a začít se zkoumáním.

Asi zajdu do Banathova chrámu ve městě Keshi a poptám se, jestli někdo z mých starých přátel tam nemá tuení, co k tomu můe Banath - nebo Kalkin, Nakor kývl na Kapara, dodat. Nepřekvapilo by mě, kdyby věděli hodně nebo vůbec nic, ale neukodí se zeptat. Vrátím se za dva dny. Vyel z místnosti.

Dobrá, pravil Pug. Shodujeme se v tom, e čas je důleitý. Magnusi, ty vezmi Kapara zpátky do Opardumu, vyzvedni talnoye a přenes ho sem. Obrátil se na svou enu. My dva bychom se měli dohodnout, kdo s námi bude spolupracovat.

Miranda kývla a Kapar vstal a ohlédl se na Magnuse. Kam teď?

Magnus mu poloil ruku na rameno a náhle byli zpátky v pokoji za kuchyní v Říčním domě. Sem, sdělil mu Magnus.

Kaparovi se chvilku podlamovala kolena. Konečně se sebral. Na tohle si nikdy nezvyknu.

Magnus se usmál. Počkej tady, promluvím si se Spearem.

Ve chvilce se vrátil i se Spearem. My tři bychom měli vyzvednout tu věc, prohlásil Magnus.

Proč my tři? chtěl vědět Kapar.

Protoe se nám můe hodit meč navíc a není tu příli mnoho lidí, kterým bych měl čas vechno vysvětlovat, zabručel Magnus netrpělivě. Pojď s námi, a to máme za sebou. Vichni tři vyli z Říčního domu a spěchali ke Kaparovu hostinci. Bylo u pozdě a Spear před jejich příchodem vyprovodil i poslední hosty. V ulicích se rozléhaly jejich kroky, jak ostraitě procházeli temnými ulicemi Opardumu.

Kdy se přiblíili k hostinci, Kapar zvedl ruku a zaeptal: Něco není v pořádku.

A co? zeptal se Magnus.

Vidím je, ozval se Spear. Dva mui ve stínu, jeden naproti hostinci, číhá ve dveřích, a dalí na rohu uličky na téhle straně domu.

Já nic nevidím, namítl Magnus.

Kapar couvl do stínu a mávl na ostatní, a udělají toté. Jestli to jsou stejní mui, kteří předtím sledovali mě s Amafim… Vzhlédl k tmavé obloze. Je pořád jetě stejná noc, e ano?

Magnus kývl.

Jestli to jsou ti samí, pak měl Amafi pravdu a někdo nás opravdu sleduje. Rozhlédl se kolem sebe. Vrátím se a oběhnu to támhle tou uličkou. Měl bych se dostat k tomu mui na rohu, abych si ho mohl prohlédnout.

Tohle spí zvládnu já, Kapare, podotkl Spear.

Ano, připustil bývalý vévoda, ale ty neví, jak vypadali.

Měkké klobouky, velké plátě?

Ano.

Viděl jsi jim do obličeje?

Ne.

V tom případě taky neví, jak vypadali. Počkejte tady.

Kapar s Magnusem čekali. Museli sledovat Amafiho a sem a teď čekají, jestli se objevím.

Moná li dalí dovnitř a tvého mue sebrali.

Kapar se zasmál. To těko. Talnoy by tomu zabránil, dal jsem mu takový rozkaz. Vyřídí kadého kromě Amafiho a mě, kdo vstoupí do místnosti.

Pět minut po Spearově odchodu vypukl v uličce zmatek. Kapar s Magnusem viděli, jak mu naproti utíká k uličce s taseným mečem v ruce.

Kapar také vytáhl zbraň. Dobře, jdeme na to! Vrazil do uličky právě včas, aby spatřil Speara, jak stojí nad jedním padlým muem a brání se zuřivému útoku druhého. Kapar mu opřel hrot meče o bedra a zařval: To stačí!

Mu strnul a pustil meč. Spear k němu přistoupil a shodil mu klobouk a Kapar si ho otočil k sobě. V ivotě ho neviděl.

Tak tebe si spí nikdo nevimne? utrousil ke Spearovi.

Spear pokrčil rameny. Vyel jsem ze cviku.

Objevil se Magnus a zeptal se cizince, kdo ho sem poslal.

Mu se podíval na padlého druha a pak na Magnuse a Speara. Magnus pokračoval: Nepokouej se nás oklamat, člověče. Máme prostředky, jak tě přinutit k řeči!

Mu v tmavém skočil, jako by chtěl zaútočit na Magnuse, a Kapar ho udeřil jílcem meče do tváře. Mu se sloil na dládění. Pak se pokusil zvednout. Příli pozdě Magnus zavolal: Drte ho!

Ne se k němu Spear s Kaparem dostali, u se zmítal v křečích. Vzal si jed, prohlásil Magnus.

Spear si prohlédl mue, kterého srazil. Ten je taky mrtvý.

Magnus si k němu klekl, odhrnul mrtvému koili a vytáhl medailon. Zaklel. Ne zase!

Co je to? chtěl vědět Spear.

Magnus medailon zvedl. Byl z nějakého obyčejného kovu, asi začerněného cínu. Byl na něm basreliéf s dravým ptákem. Co to znamená? podivil se Kapar.

Noční dravci, zavrčel Magnus.

Kdo? uasl Kapar.

Spear pokrčil rameny.

Cech smrti. U je to přes čtyřicet let, co jsme se s nimi srazili. Poádám otce, aby vám o tom jednou povyprávěl, ale teď si musíme pospíit. Pokynul Kaparovi, a do hostince vstoupí první.

Veli do enku, který byl prázdný. To se v tak pozdní hodinu dalo čekat. Kapar doel ke dveřím do svého pokoje a zaklepal. Otevřel mu Amafi se slovy: Blahorodí! Jsi v pořádku! Podíval se za Kapara a dodal: A ne sám. Kapar kývl na ostatní, a počkají venku, a doel k talnoyovi. Nasadil si prsten a přikázal mu, e nemá na nikoho útočit. Znovu si prsten sundal a mávl na Magnuse se Spearem. Sledovali tě? zeptal se Amafiho.

Ano, ti samí, co nás sledovali zvečera. Poslal jsem chlapce se zprávou do Říčního domu.

Nedostal se tam, podotkl Spear. Museli ho zastavit.

V tom případě je chlapec určitě mrtvý, poznamenal Magnus a zadíval se na nehybného talnoye stojícího v rohu. Chvíli před ním postál. Vím, co ten mnich myslel, Kapare, prohlásil nakonec. Je v něm něco patného, co… nedokáu vysvětlit. Prostě nepatří do naeho světa.

V tom případě radím, vzít ho ke tvému otci. Měl by zjistit, jak ho odsud dostat, pravil Kapar.

Magnus zavrtěl hlavou.

Proč ne? podivil se Kapar. Myslel jsem, e kvůli tomu jsme přili.

Speare? Cítí to?

Spear Sokol zíral na černé hledí, poloil ruku na zbroj a zabručel: Něco…

Spear má něco, co má bez magických schopností jen málokdo, dokáe vycítit, kdy někdo pouívá magii. A u tu dui ve zbroji lapila jakákoliv ohavná kouzla, jsou stále silná a… nebezpečná. Magnus se podíval Kaparovi do očí. Moná jsi v bezpečí, protoe ti prsten poskytuje nad tím tvorem jistou vládu, ale já ne. Vrátím se k otci a poradím se s ním.

Vzápětí byl Magnus pryč.

Spear se posadil na postel. Nesnáím, kdy to dělá.

Kapar se posadil na druhý konec postele. Já vím.

Čekali.

***

Uběhla hodina, ne se Magnus zase znenadání objevil. Otec mi přikázal, abych tě s talnoyem přivedl na konkrétní místo na ostrově, kde s matkou začali rozmísovat ochranná kouzla a taky kouzla, která ho skryjí před vemi zvědavými zraky.

Skryjí? podivil se Kapar. Jsme v Opardumu a v okamení budeme tisíce mil daleko. Proč by nás někdo hledal na vaem ostrově?

Existují mnohem uitečnějí metody pátrání, ne se jenom dívat pod kameny, podotkl Magnus. To stvoření v sobě má cizí magii, a Varen ho se svými agenty jetě nenael jen proto, e nevědí, kde přesně ho mají hledat. Kdy jsem ho teď viděl a dotkl jsem se ho, dokázal bych tento… artefakt najít kdekoliv na tomto světě.

Kapar se Spearem vstali, Amafi dál seděl v rohu.

A se postaví doprostřed místnosti, poádal Magnus Kapara a Spearovi řekl: Polu zprávu, kdybychom potřebovali pomoc. Děkuju, e ses přidal.

Hlavně mi dejte vědět, Magnusi, poádal Spear. V případě potřeby jsem ochotný slouit.

Kapar si nasadil prsten a přikázal talnoyovi, a popojde blí.

Přistupte, poádal ostatní Magnus.

Blahorodí? zarazil se Amafi.

Měl bys jít s námi, vysvětlil mu Kapar.

Amafimu se očividně ulevilo. Pane.

Postavili se co nejblí k sobě a Magnus poloil oběma muům ruce na ramena. Najednou stála celá skupinka na palouku za vilou. Amafi zíral s otevřenou pusou. Tady u se blíila půlnoc, a přece se vude pohybovali lidé. Mnozí měli cize vypadající oděv a několik osob očividně nebyli lidé.

Chvíli asi trvá, ne si na to člověk zvykne, poznamenal Kapar.

Souhlasím, blahorodí.

Opodál stáli Pug s Mirandou a Kapar si viml, e se objevili v kruhu tvořeném pěti jantarovými koraly, v nich zářilo světlo. Vystupte z kruhu, rychle, přikázal jim Pug.

Poslechli a Pug dodal: Drte se stranou. Mávl rukama a Miranda s Magnusem ho napodobili. Jantar vzplál, pak světlo pohaslo do měkké záře.

Aby to někdo nael, bude muset být pořádně silný mág, prohlásil Pug.

Velmi silný, zopakovala Miranda.

Vezmu si ten prsten, prosím, prohlásil Pug.

Kapar vyndal prsten z váčku a podal mu ho. Mág si ho poloil na dlaň a pozorně si ho prohlíel. Tohle nevyrobila lidská ruka.

Prsten i artefakt rozhodně vyzařují magii, otče, podotkl Magnus.

Jakmile byla poruena ochranná kouzla, která ho uzavírala v jeskyni… začal Pug. Asi se nikdy nedozvíme, jak k tomu dolo, ale něco tuím.

Pozorně si prohlíel talnoye. Kapar, Amafi, Magnus a Miranda zatím trpělivě čekali vně kouzelného kruhu. Shromádili se tu i ostatní členové komunity a Amafi zaeptal: Blahorodí, co je to tu za místo? Zíral na tvora s uhlově černou pletí a jasně rudýma očima, je černý tvor upíral na Puga.

kola, pokud tomu dokáe uvěřit, sdělil mu Kapar a ohlédl se na Puga. A taky o hodně víc.

Prohlídka zabrala hodinu, ale nikdo se nezačal nudit a neodeel. Vichni trpělivě stáli a dívali se, zatímco Pug zkoumal talnoye. Ticho noci jen občas poruil epot.

Konečně Pug prohlásil, e půjdou do jeho pracovny. Kapar s Amafim se vydali za Magnusem, Mirandou a Pugem. Ostatní obyvatelé z ostrova se rozeli, vrátili se buď k práci, nebo do postele. Amafi se cestou po vile, zahradě i chodbách vedoucích k Pugově soukromé pracovně rozhlíel kolem sebe.

V pracovně Pug promluvil: Přinesl jsi nám velmi zlou věc, Kapare.

To mě nepřekvapuje, mágu.

Obávám se, e je vechno, co jsi říkal, a jetě něco mnohem horího, pokračoval Pug, posadil se ke stolu a kývl na ostatní, a se k němu připojí. Miranda se postavila za manela a poloila mu ruce na ramena. Magnus zůstal stát v rohu. Kapar s Amafim se posadili naproti Pugovi. Měli bychom počkat, ne se vrátí Nakor, pak se rozhodnu, prohlásil Pug. Souhlasím vak s tím, jak jsi říkal, e to opravdu ohrouje celý svět. I jediného takového tvora je těké zničit, a celá armáda jemu podobných… Nedořekl. Ale měli bychom být schopni to zničit. Znovu se odmlčel. Magnusi, má jetě něco?

Magnus poloil na stůl medailon Nočních dravců. Dva mui se snaili Kapara sledovat. Podle mě chtěli najít talnoye.

Pug se zatvářil znechuceně. Cech smrti, po vech těch letech?

Cech smrti? pobídl ho Kapar.

Pug si ho chvíli prohlíel. Ve skutečnosti to byly dva cechy. Původně to bylo bratrstvo, něco jako větí rodina. Jeho členové patřili k nejnebezpečnějím úkladným vrahům v historii Království i Keshe. Základny měli v Krondoru, městě Kesh a Saladoru. Vydrelo jim to skoro edesát let. Během té doby mezi ně pronikli pehové, nebo moná někteří členové přeli na druhou stranu, ale kdy se s nimi začali setkávat lidé, je jsem znal, bratrstvo… získaly na svou stranu temné síly. Původně to byla jen malá skupinka, asi padesát členů, kteří zabíjeli na smlouvu a větinou z politických důvodů. Kdy se s nimi střetli mí přátelé, u byli pod vlivem těch, kdo chtěli uvrhnout Království do chaosu.

Můj drahý přítel a ák, vévoda James z Krondoru, kdy s mým prvorozeným synem Williamem slouil u starého prince Aruthy jako pano, objevil jejich pevnost, starou vojenskou tvrz v pouti Jal-Pur. Nael tam čtyři stovky bláznů, kteří se do naí říe pokoueli přivolat démona. Pug si povzdechl. Princ Arutha jich se svým vojskem stovky pozabíjel. Později jsem potkal mue… Podíval se na Kapara. Znal jsi ho jako Leso Varena. Kdy jsem se s ním setkal, říkal si Sidi. Měl i jiná jména. A jiná těla, ale to můu jen hádat. Ví, pro koho pracuje?

To mi vysvětlili, odtuil Kapar a obrátil se na Amafiho. A ty to nepotřebuje vědět.

Blahorodí, uklonil se mu Amafi, těím se ze své nevědomosti.

Tento mu, řekněme tedy Varen, je… vůdcem - lepí výraz mi schází - těch, kdo se snaí otevřít dveře chaosu a zkáze uvrhnout tento svět do takového ílenství, jaké jsi, Kapare, viděl.

Chápu, zabručel Kapar, take podstatné je, e Varen byl vůdcem Nočních dravců.

Jistým způsobem ano. Měl i jiné agenty. V kadém případě, pokud tě sledovali Noční dravci, znamená to jediné. Varen se o tebe zajímá, a nikoliv proto, e jsi ho několik let hostil. Moná ani neví, co to tady má. Ukázal na talnoye. Ale ví, e se k tobě dostalo něco důleitého. Nejspí má po celém světě agenty, kteří tě hledají. Větina pak bude v Olasku pro případ, e by ses vrátil.

Nebo prostě hledali magické znamení talnoye a nedolo jim, kdo jsem, podotkl Kapar.

Moná, připustila Miranda. Snait se uhádnout, co udělá nepřítel teď, je uitečné. Snait se uhádnout, co si myslí, je bezúčelné.

Pug kývl na souhlas. V kadém případě si myslím, e tuhle záleitost můe s klidem nechat v naich rukou. Zadíval se na Kapara. Pořád musí vyrovnat účty. Podle mě jsi byl pod Varenovým vlivem, nicméně má na rukou hodně krve. V kadém případě, pokud bys chtěl, poádám Speara Sokola, a se za tebe u vévody přimluví.

Kapar se zasmál. Děkuju, mágu, ale pochybuju, e vy tři máte dost magie, abyste Rodoskiho dokázali přesvědčit, e mě má nechat v Olasku. Vím, e já na jeho místě bych to neudělal. I kdybych se choval vzorně, jsou tu lidé, kteří by vyuili mé přítomnosti jako důvod k tomu, aby mu podrazili nohy. Navíc je teď Olasko součástí Roldemu a král Carol by měl nejspí v Opardumu radi armádu talnoyů ne mě. Ne, odstěhuju se.

Má něco v plánu?

Něco ano, ale jetě jsem to pořádně nepromýlel. Rád bych ale poádal o jednu laskavost, mágu. Dokázal bys zařídit, abych se mohl setkat se sestrou, ne znovu odejdu z Olaska?

Zajisté, řekl Pug a obrátil se na Magnuse. Najdi naim hostům pokoje. Já zatím dám zprávu Spearu Sokolovi. Pár dní zůstanete tady, sdělil Kaparovi, a a to půjde, vrátíme tě do Olaska. Jestli tě hledají Varenovi Noční dravci, neměl by ses v Opardumu zdrovat.

Souhlasím.

Magnus oba hosty vyzval, a jdou za ním, a odvedl je do jiného křídla. Doprovodil je do pohodlného pokoje se dvěma lůky. Počkejte tady, přikázal jim.

O chvíli později se vrátil s mladým muem s modrýma očima a pískově hnědými vlasy. Tohle je Malikai, představil ho. Poádal jsem ho, aby se o vás postaral, zatímco budete u nás.

Kapar se usmál. A taky aby na nás dohlédl?

To nebude nutné, odtuil Magnus. Jsme na ostrově, take se daleko nedostanete. ale je tu pár míst, kam byste se neměli zatoulat kvůli vlastnímu bezpečí. Nevím, jak dlouho se zdríte, take vám opatříme i aty a jídlo.

Kdy Magnus odeel, Malikai se zeptal: Pánové? Potřebujete něco teď hned?

Jenom se potřebujeme pořádně vyspat, odpověděl Kapar, posadil se a stahoval si holínky. Pocházíme z místa o kus dál na východ. Nejsem si jistý, kolik hodin je tady…

Je po půlnoci, pane.

V tom případě se jetě můeme vyspat, blahorodí, podotkl Amafi a posadil se na druhou postel.

Do rána budu vedle v místnosti, pánové, oznámil jim Malikai. Ráno mám výuku, ale pokud byste něco potřebovali, řekněte některému z áků, a pro mě zajde. Budou vědět, kde jsem. Je nás tu jen pár.

Dobře, asi budeme mít spoustu otázek, usoudil Kapar, ale jeliko má runé dopoledne, schováme si je na později.

Chlapec odeel a Kapar si lehl a přikryl se. Amafi udělal toté a sfoukl svíčku. Co teď, blahorodí? zeptal se.

Vyspíme se, Amafi.

Myslím, a odsud odejdeme.

Kapar chvíli mlčel. Mám pár nápadů, ale zatím se mi o nich nechce mluvit. Dobrou noc, Amafi.

Dobrou noc, blahorodí. Kapar si uvědomil, e je to dobrá otázka. Úplně se ztratil v tom, jak dostat talnoye a Kalkinovo varování ke konkláve stínů a jetě jednou navtívit sestru. Netuil, co bude dělat pak.

Jak byl unavený, nemohl dlouho usnout.

***

Tři dny je Pug hostil ve vile. Kapar zjistil, e jsou na téměř legendárním Čarodějově ostrově, jemu se lodě vyhýbaly kvůli povídačkám o magii. Vyprávělo se o hrůzách, jaké se přihodí těm, kdo se na ostrově zastaví, a magie iluzí měnila jinak klidný ostrov v místo mnohem méně pohostinné.

Na ostrově bylo krásně a nyní bylo na severu pozdní jaro a vude bylo plno květů. Po tom, co zaili v Opardumu, Amafi s Kaparem hodně odpočívali. Pro starého vraha to byl po roce první klidný odpočinek a pro Kapara místo, kde se mohl zbavit stralivé zodpovědnosti, je ho tíila od setkání s Flynnem a ostatními. Oběma se to náramně líbilo.

Ráno čtvrtého dne nael Malikai Kapara sedět na kraji velkého trávníku za vilou, kde poslouchal přednáku učitelky s naoranovělou pletí. Jinak byla pozoruhodně přitalivá. Kapar stěí chápal, co vysvětluje, ale stejně jako na univerzitě v Novindu, i tady ho fascinovala prostá skutečnost, e se vichni ti dychtiví mladí lidé chtějí vzdělávat.

Dobrý den, Kapare, ozval se za ním enský hlas.

Kapar se ohlédl a spatřil nečekanou osobu. Roweno! vyhrkl a vstal. Proč…?

Usmála se. Tady jsem Alysandra. Tak se jmenuju doopravdy.

Kapar se zasmál. Take jsi jedna z Pugových agentů?

Ano, stejně jako Spear.

Alysandra ho vybídla, a jde s ní. V rukou toho ílence jsem skoro zemřela, ví.

Nakonec… se to vymklo kontrole, připustil Kapar. Ani jsem pořádně nechápal, s čím to vlastně souhlasím.

Ty za to přece nejsi zodpovědný, namítla vesele, se stejně vstřícným úsměvem jako dřív. Nakonec jsem já dostala příkaz dostat se k Varenovi a zjistit, jestli má nějaké slabiny. Ale nepřipadala jsem mu zajímavá tak jako ostatním muům. Jeho těilo rozřezávat mě na kousky. To říkala zcela věcně. Odvedli při mé léčbě skvělou práci. Nezůstala mi jediná jizva.

Kapar byl na rozpacích. Kdy ji znal jako lady Rowenu z Talsinu, třetí dceru niího lechtice v nějakém zapadlém baronství v Miskalonu, byla to nejsvůdnějí ena, jakou kdy potkal. Tady byla jiná. Z jejího chování bylo jasné, e to, co se jí přihodilo, je jí vzdálené, jako by se to stalo někomu jinému.

I kdy ses řídila něčími rozkazy, stalo se ti to, kdy jsi byla pod mou ochranou. Cítím se za to zodpovědný.

To je v pořádku, váně. Nakonec jsem tam byla, abych tě zabila, pokud by se mi k tomu naskytla příleitost.

Kapar strnul, ale hned ji dohonil. Opravdu?

Jenom pokud bych zjistila, co provádí Varen.

A zjistila jsi to?

Ne, ale oni jetě pořád zkoumají, co nali v citadele. Je to něco… velmi zvlátního, aspoň podle těch, kdo se v takových věcech vyznají.

A co ty? zeptal se jí Kapar. Kdy jsi zdravá, vrátí se k rodině?

Zasmála se - stejně zvonivým smíchem, na jaký si Kapar vzpomínal, kdy si v Opardumu leeli v náručí. K rodině? Nemám ádnou rodinu, ani ádnou nikdy mít nebudu. Něco se mnou není v pořádku, Kapare, tedy aspoň ostatní si to zřejmě myslí. Nejde o to, e bych ráda ubliovala lidem, prostě mi nezáleí na tom, jestli jim někdo ublíí. Chápe?

Najednou to Kapar pochopil. Jsi dokonalý úkladný vrah.

Nevím, jestli dokonalý, ale rozhodně netrpím výčitkami svědomí. Byla s tebou zábava a jako milenec jsi byl pozorný a silný, ale kdybys teď zemřel, bylo by mi to jedno. Proto si Pug myslí, e bude nejlepí, kdy budu dál pracovat pro něj.

S tím souhlasím, podotkl Kapar tie. Alysandra se usmála a vzala ho za ruku. U musím jít, ale jestli uvidí Speara, vyřiď mu ode mě pozdrav.

Vyřídím, slíbil, Kapar, a kdy odcházela, cítil nesmírnou lítost.

***

Později dopoledne ho vyhledal Malikai se slovy: Pane, chtěl by s vámi mluvit Magnus.

Kapar el s ním a těil se z vůně květin i teplého slunce. Magnus čekal u nějakých květin, je Kapar neznal, a řekl: Zařídili jsme ti návtěvu u sestry.

Kdy?

Hned, odvětil Magnus a poloil Kaparovi ruku na rameno.

Znenadání byli v zadním pokoji v Říčním domě. Vzadu je soukromá jídelna. Tam na tebe čeká.

Kapar si nael cestu přes jídelnu, která ji byla plná, třebae v Opardumu bylo teprve odpoledne. Veel do místnosti, kde u stolu seděla Natalia.

Zvedla se. Ach, Kapare, vyhrkla a běela k němu. Byla viditelně těhotná. Políbila ho a řekla: Myslela jsem, e tě u nikdy neuvidím.

Já zase nedoufal, e uvidím tebe.

Poodstoupila. Vypadá jinak. Zhubl jsi!

Kapar se zasmál. Kdeto ty ne.

Začervenala se. S Varlanem čekám za dva měsíce syna, aspoň mi to tvrdí porodní báby.

Kapar si to spočítal. Nemarnil čas, co?

Natalia si zase sedla a zazvonila. Objevila se Magary.

U můe podávat jídlo, sdělila jí Natalia.

Ano, Milosti.

Kdy Magary odcházela, Kapar se smál. Milosti! No ovem, teď je z tebe vévodkyně.

Natalia se předklonila. Kapare, vím, e to bylo… těké.

Poplácal ji po ruce. To věc ani zdaleka nevystihuje, ale opravdu jsem v pořádku.

Varlan je dobrý člověk. My dva se nikdy… tedy, váím si ho a on je něný. Taky je skvělý otec a dobrý vladař. Tvůj stát je v dobrých rukou.

Kapar si povzdechl. Stát? Těko.

Jestli tě to utěí, přítí vévoda Olaský bude mít v ilách tvou krev.

Kapar se zasmál nahlas a plácl do stolu. Ani neumím vyjádřit, jak asnu, e mě právě tohle opravdu těí.

To jsem ráda.

Vela Magary s polévkou a Kapar u z vůně poznal, e mu bude chutnat. Kdy odela, chopil se líce a řekl: A dvakrát tolik mě těí, e se setkáváme tady, moje milá sestřičko, protoe jestli je tohle jídlo stejné, jako jsem tu měl před týdnem, bude nadená.

Celou večeři a hluboko do noci si povídali. Kapar popíjel silné víno a Natalia si po večeři dala horký čaj. Nakonec jim doly náměty. Oba věděli proč.

Vstoupil Spear. Milosti, kočár čeká, oznámil.

Natalia vstala a políbila ho na tvář. Děkuju za mého bratra.

Není zač. Počkám venku, ne se rozloučíte.

Kdy osaměli, zeptal se Kapar sestry, zda ji má doprovodit.

Odmítla. Někdo by tě mohl poznat i v takhle pozdní hodinu. Raději u půjdu. Chvíli se jen mlčky dreli za ruce.

Já vím, řekl Kapar nakonec. Moná se u nikdy neuvidíme.

Co bude dělat?

Jetě nevím. Ale za minulý rok jsem zjistil, e tenhle svět je velké místo plné příleitostí pro někoho, kdo chce začít znovu od začátku. A znovu začnu, dám ti vědět.

Ké tě bohové chrání, milý bratře. Políbila ho a rychle odela, jako by utíkala před slzami.

Vzápětí se objevil Spear.

Jak říkala, děkuju, pravil Kapar.

Spear pokrčil rameny. Oba ji svým způsobem milujeme.

Kapar se rozesmál. Ironie ti nesedí, ale chápe ji, viď?

e jsem mohl milovat tvou sestru a zároveň si přát tvou smrt? Kývl. Nikdy jsem ji nemiloval, jako by měl manel milovat svou enu.

Ale nael jsi dívku, která ti byla předurčena.

Spear se zatvářil lítostivě a zároveň odevzdaně. Čírka není taková, jakou jsem ji znal. Ona… se změnila. Myslím, e nikdy nebude doopravdy astná. Znásilnili ji tolikrát, e ani neví, kdo je otec jejího syna. Beru ho jako vlastního, jene… pro ni to nikdy nebude stejné. Ale mívá dobré dny, někdy i týdny. Zatvářil se nepřítomně. Nikdy nepláče, Kapare. Nikdy. Byl bych rád, kdyby to udělala.

Naloil sis těké břemeno.

Kdo jiný jí mohl vrátit aspoň kousek toho, co jsi jí sebral?

Kapar mlčel. Na svou obranu nemohl nic říct. Nakonec jen poznamenal: Pozdravuje tě Alysandra. Je v pořádku.

Spear se zasmál, ale byla v tom stopa hořkosti. Kdy jsem ji poznal, byl jsem velmi mladý, myslel jsem, e je moje ivotní láska. Byla to tvrdá lekce.

To je dalí člověk, který nikdy nepláče, podotkl Kapar.

Po dlouhém mlčení Spear poznamenal: Jestli bude mít to těstí a potká enu, kterou dokáe milovat bez výhrad, udělej to. Protoe pak pozná, e ti bohové skutečně odpustili.

Kapar kývl. U bych se měl vrátit. Jak je to zařízeno?

Spear mu podal kouli z nějakého zlatého kovu, ale mnohem lehčí ne zlato. Zmáčkni tady ten knoflík a bude zpátky ve vile.

V tom případě se loučím, mladý Speare Sokole, i kdy u nejsi tak mladý, jako kdy jsme se poznali. Uvidíme se jetě?

Spear se lítostivě usmál. Kdy se to týká konkláve, není nic jistého. Nakolik to dokáu, přeju ti, Kapare Olaský, hodně těstí.

I já tobě, Speare.

Nepodali si ruce, ale chvíli se dívali jeden druhému do očí a něco mezi nimi přeskočilo. Kapar stiskl knoflík na kouli a najednou byl v Pugově pracovně.

Pug vzhlédl. Byla návtěva příjemná?

Velice. Děkuju za pomoc. Spear vechno zařídil. Jen jsem mu poslal zprávu. Vypadá unaveně.

Občas mám dojem, e jsem se unavený u narodil. zabručel Pug a usmál se. Vzpomínám si, kdy jsem byl mladý mu na hradě v Crydee, bylo mi jen asi sto let, ale mně to připadalo jako celá věčnost.

Kapar se zasmál. Máte tam nádherné pláe, jak jsem slyel. Měl by sis tam zajet, zaplavat si a válet se celý den na slunci.

To bych rád, kdyby to lo. Ale oba máme spoustu práce.

My oba?

Ano. Odpočiň si, protoe zítra spolu vykonáme dlouhou cestu za někým, kdo by mohl vědět něco o talnoyovi.

Kdo to je a kde je? chtěl vědět Kapar.

Je to můj přítel, který toho ví o Dračích vládcích víc ne kdokoliv jiný.

A kde přebývá?

V Elvandaru. Navtívíme dvůr elfské královny.

Spear měl pravdu, poznamenal Kapar. Nikdy neví, co se stane vzápětí.

Kapitola dvacet

Elvandar

Kapar zamrkal.

Jednu chvíli byli na Čarodějově ostrově a vzápětí stáli uprostřed hlubokého lesa na břehu řeky.

To je řeka Crydee, vysvětlil Pug a obrátil se, aby se ujistil, e talnoy je pořád s nimi.

Co teď? zeptal se Kapar.

Počkáme, prohlásil Pug. Nemusíme čekat dlouho. Elfové si své hranice hlídají.

Proč čekáme, a za námi přijdou?

Do Elvandaru ani do okolních lesů nesmí nikdo vstoupit bez pozvání, jinak na sebe přivolá netěstí.

Bylo chladno, ale ne příli velká zima. Vyrazili po snídani, ale Elvandar byl dál na západ ne Čarodějův ostrov, take tady bylo dosud ráno.

Čekali asi hodinu. Kapar se posadil na zem, Pug a talnoy stáli. Kapar toho moc nenamluvil. Bylo zřejmé, e Pug je vůdcem konkláve, třebae to nikdo nevyslovil nahlas. Nevypadal na mue, který jalově vaní, a Kapar zatím neviděl nic, co by tomuto názoru protiřečilo.

U jsou tady, ozval se konečně Pug.

Kapar se zadíval za řeku, ale nic neviděl. Pug vak zavolal: Haló! Tady je Pug z Crydee!

Z druhého břehu zazněl smích a kdosi zavolal: Vítej v Elvandaru, Pugu z Crydee. Ty i tví průvodci smíte vstoupit.

Pug mávl na Kapara a ten talnoyovi přikázal, a za nimi jde přes brod. Kapar se ohlédl, aby se ujistil, e poslechl, a napadlo ho, e v lesním eru vypadá talnoy dvakrát hrozivěji. S povděkem předal prsten Pugovi, který ho zřejmě mohl nosit delí dobu, ani by mu to činilo nějaké potíe.

Za řekou mezi stromy čekali elfové. Kapar si viml, e jeden z nich se od ostatních lií. Byl irí v ramenou a měl méně pičaté ui.

Hej, Calisi! zavolal Pug a na nezvykle vyhlíejícího elfa se usmál.

Vítej, Pugu. Mladý mu vypadal na pětadvacet. Ty jsi vdycky vítán. U jsem poslal běce, aby matku s otcem zpravil o tvém příchodu.

Obávám se, e se musím co nejrychleji dostat ke dvoru.

Mrzí mě, e tam nebudu s tebou, zabručel Calis.

Jak se vede rodině?

Ellia a dvojčata jsou v pořádku. Podíval se na talnoye. Předpokládám, e to chce přivést ke dvoru.

Ano. Musím si o tom promluvit s tvým otcem.

Calis si talnoye pozorně prohlíel. Má to zlý aspekt, ale je v tom něco - zakaredil se. Páchne smrtí, Pugu.

Bojím se, e má pravdu, připustil Pug.

V tom případě tě nesmíme zdrovat. Rád jsem tě zase viděl, Pugu.

Já tebe taky.

Pug si Kapara přivolal k sobě a najednou se ocitli v jiné části lesa.

Kapar otevřel ústa. Před sebou měl něco skutečně úasného, les jako z jiného světa. Stáli na obrovské mýtině. Před nimi, uprostřed mýtiny, se k nebi zvedaly majestátní duby. Byly třikrát vyí ne stromy v olaských lesích, a ty barvy!

Některé měly tmavozelené listí, jak se patřilo na roční dobu, ale jiné byly rudé, zlaté a oranové. Jeden byl dokonce modrý několik jich mělo listí bílé jako sníh. Mezi kmeny, pod rozlehlou korunou, byly ve větvích zbudované chodníky. Schody jako kdyby byly vytesané do ivých kmenů a ztrácely se ve výce a mezi listím se objevovaly ploiny. Vude chodili elfové.

Byli vzneení, ale to, co o nich Kapar četl, jim nedělalo čest ani zdaleka.

Někteří byli v kůích jako lovci, stejně jako elfí hlídka u řeky, ale jiní měli královská roucha bohatých barev, proívaná stříbrnou, bílou, zlatou a lutou nití. Pohybovali se s půvabem a úsporně, a se zdálo, e se vznáejí.

Úasné, vydechl Kapar.

Byl jsem tu u mockrát a pořád jenom zírám, přiznal Pug. Pojď za mnou.

Odvedl Kapara k velkému schoditi obtáčejícímu kmen jednoho z obřích stromů. Kolem něj si hrály elfské děti a dohlíelo na ně několik en, které u toho ily.

Pug se s mnoha z nich zdravil. Kapar měl pocit, e nedokáe divy kolem sebe vnímat dost rychle. Je to úchvatné místo, Pugu, podotkl.

To je pravda.

Je v tom víc ne jen krása… taky je tu náramný klid.

el, nebylo tomu tak vdy. Na místě, kam jsme dorazili, dolo během Trhlinové války k bitvě mezi elfy a Tsurany. Já byl zajatcem na světě Tsuranů, ale slyel jsem ten smutný příběh mnohokrát vyprávět. Tyhle krásné lesy příli často zalévala krev dlouhověkých.

Kapar pochopil, co tím myslí, poněvad o elfech se povídalo, e se doívají několika staletí.

Dorazili na chodník poloený přes několik velkých větví, vedoucí k obřímu nádvoří uprostřed. Na velkém dřevěném pódiu spočívaly dva trůny a na nich seděli dva lidé stejně vzneení jako jejich okolí.

enin trůn byl o něco vyí ne muův. ena měla prostý bílý at, mu hnědou halenu a kalhoty, ale ani prostý oděv nemohl zakrýt jejich majestát. ena měla ui jako ostatní elfové, zdviené, pičaté a bez lalůčků, a nádherné zlatorudé vlasy měla sepjaté prostým zlatým kroukem, z něho jí volně spadaly na ramena. Oči mandlového tvaru měla modré se zelenými skvrnkami.

Mu neměl ádné ozdoby, avak vyzařovala z něj síla. Kapar asl nad jeho mocí. Pug mu připadal jako mu, jen svou sílu spíe skrývá, ale tento mu byl jako zosobněná síla. Musel měřit nejméně est stop a est palců a měl iroká ramena, ale něco na něm prozrazovalo, e nejde jen o velikost, e síla vychází z jeho nitra.

Vítej, Pugu! zvolal mu a zvedl se, aby je uvítal. Nedal jsi nám vědět, e přichází.

Pug ho objal. Bojím se, e jsme dorazili dřív ne posel, kterého vyslal tvůj syn od řeky. Nemáme času nazbyt. Obrátil se k eně a uklonil se. Veličenstvo.

ena se usmála a Kapar opět uasl. Nebyla člověk, ale přesto byla nesmírně krásná. Půvabně kývla. Jsi tu vítán, Pugu, jako vdy. Kdo jsou ti dva s tebou?

Královno Aglaranno, začal Pug, dovol, abych ti představil Kapara, bývalého vévodu Olaského a nyní… mého společníka. Tvor za ním je důvodem naeho příchodu.

Královna sklonila hlavu. Vítej, Kapare.

Jsem velice překvapen a potěen, e jsem tady, Veličenstvo.

Pug se obrátil na Kapara a ukázal na vysokého mue. Toto je Tomas, královský cho a můj přítel z dětství.

Tomas ukázal na kruh elfů sedících kolem trůnů. Královnini rádcové. Kývl na jednoho postarího elfa. Tathar je první mezi tkalci kouzel. Starí elf byl irokoplecí a vousatý. Jinak i přes bílé vlasy vypadal stejně jako jeho společníci. Na sobě měl hrubou látku a kůi a seděl po královnině pravici. Na druhé straně, po Tomasově levici, seděl dalí elf. Acaila, první mezi Eldary.

Tathar působil poněkud drsně, kdeto Acaila byl klidný a vyrovnaný jako klerik. Byl hubený a kůi měl stářím téměř průsvitnou jako pergamen.

Kapar vem kývl na přivítanou.

Co vás sem přivádí? zeptal se Tomas. Ta věc není ivá, nebo ano?

Jistým způsobem je, začal Pug. Doufal jsem, e nám pomůete osvětlit, o co se jedná.

Tomas na talnoye upřel nejsvětlejí modré oči, jaké kdy Kapar viděl, a vzápětí je vykulil: Talnoy! vydechl. U si vzpomínám.

Vzpomíná? podivil se Kapar.

Vechno ti vysvětlíme, slíbil Pug a obrátil se na Tomase. Na co si vzpomíná?

Tomas měl náhle hlas jako led, jako by skrze něj mluvila jiná osoba, a pohled měl nepřítomný. Bojovali jsme s rasou nazývanou Teld-Katha, bylo to na světě Riska. Pokusili se nás vyhnat z oblohy nějakým narychlo sestaveným, nicméně mocným kouzlem. Neuspěli, místo toho vytvořili trhlinu.

Zničili jsme je, ale jejich svět jsme nevyloupili, protoe jsme pro změnu byli přepadeni my z té trhliny. Byli to - Najednou přimhouřil oči a řekl Pugovi: Musíme to nějak zničit, a rychle!

Nae původní prohlídka mě vede k názoru, e to nejspí nedokáeme.

Tomas se obrátil na dva nejstarí elfy. Tathare, Acailo, pouijte, prosím, svou moudrost a zjistěte o tom výtvoru, co jen dokáete.

Oba elfové se uklonili a přili blí. Tathar prohlásil: Nepotřebuju kouzla, abych viděl, e je to ohavnost. I v klidu z toho vychází zlá síla.

Poradím se s archivy, přislíbil Acaila.

Nejdřív si najdeme nějaké klidnějí místo, navrhl Tomas. Pak vám povím, co vím. Své eně řekl: Prosím královnu o dovolení odejít na uzavřenějí místo.

Bě, večer se k vám připojím, maneli.

Tomas se uklonil a odvedl Puga ode dvora do velké místnosti v kmeni stromu. Pugu, talnoy je to nejnebezpečnějí stvoření na celém tomto světě. Jak jsi k němu přiel?

Pug nechal vyprávět Kapara svůj příběh jetě jednou.

Tohle si pamatuju o válce s Dasaty - začal Tomas, ale Kapar ho jetě přeruil:

Odpus, ale jak si můe pamatovat něco, co se odehrálo jetě předtím, ne ses narodil?

Tomas se podíval na Puga, jen zabručel: Zapomněl jsem mu to říct.

Jakkoliv to moná zní zvlátně, prohlásil Tomas, mám vzpomínky jednoho Valheru, jednoho z Dračích vládců. Jako kdybych proil dva ivoty, ale čas nám el neumoňuje delí vysvětlování.

Podíval se na čtveřici muů a pokračoval: K této válce dolo před Válkami Chaosu, kdy Valheru vládli na nebesích. Měli jsme moc létat mezi světy a nikdo se nám nevyrovnal. Oči se mu zamlily vzpomínkami. Zničili jsme Teld-Katha, jejich poslední zoufalý čin přivodil vznik trhliny. Tou průrvou přily bytosti, které nás bez váhání napadly. Nakonec jsme se jich zbavili a obrátili pozornost na trhlinu, cítili jsme z ní velkou sílu - dokonce snad větí ne cokoliv, s čím jsme se kdy setkali. A tak jsme se přestali věnovat Risce a vletěli do trhliny. Tomas odvrátil zrak, jako by ho vzpomínky přemáhaly. Tie pokračoval: Tehdy Ashen-Shugar jedinkrát v ivotě zakusil strach.

Ukázal na talnoye. Můu vzít svůj zlatý meč, Pugu, a kdy do něj udeřím ví silou, mohl bych ho pokodit. Několika ranami bych ho moná i vyřídil. Ale pouívají ohavnou magii, a i kdy u se svíjejí na zemi, zase se uzdraví. Během několika hodin bude zase celý a bojeschopný.

Dasatové jsou jako mor. Jsou jich miliony a talnoyů mají desítky tisíc - moná stovky tisíc. I bez talnoyů měli Valheru víc problémů se zabíjením Dasatů ne s kterýmikoliv jinými smrtelníky. Pouze v boji s bohy jsme se ocitli ve větím nebezpečí. Dokonce ani démoni pátého kruhu, děsiví pánové, jsou snazí kořistí, protoe i kdy jsou jako jednotlivci mocnějí, je jich málo. Ashen-Shugar, vládce orlích výin, jich se svým velkým zlatým drakem Shurugou mnoho pobili, ale místo kadého padlého se objevili dva dalí. Po mnoha dnech bojů padl první mezi Valheru - Kind-Raber, pán hadů. Dasatové ho strhli z jeho draka a roztrhali na kousky. Servali mu maso z kostí, Pugu. I jeho velkého draka roztrhali. Jsou jako vojsko mravenců na pochodu. Vechno ivé, co se jim postaví do cesty, nakonec padne. Při útěku padlo mnoho dalích Valheru, a tolik jsme se Dasatů báli, e jsme uzavřeli trhlinu tím, e jsme zničili Risku.

Vy jste zničili celý svět? uasl Kapar.

Měli jsme takovou moc. Pouili jsme svou sílu a roztrhali plá planety. Způsobili jsme posuvy zemské kůry a zemětřesení. Pouili jsme svůj vztek proti tomu světu, abychom zničili trhlinu, a ta se doslova rozpadla na kusy.

Jak se to sem dostalo? zeptal se Pug, ukazuje na talnoye.

Nevím, přiznal Tomas. Moná se ho zmocnil některý z mých bratří a vzal si ho jako kořist… i kdy tomu moc nevěřím. Museli jsme uprchnout, abychom zachránili holý ivot.

Ne, usoudil Pug. Byl to někdo jiný.

Ale jak? A co je důleitějí, kdo? tázal se Tomas. Jen Macros Černý věděl o trhlinové magii dost, aby to dokázal, a a byly jeho plány sebeílenějí, neumím si představit, e by udělal něco tak nebezpečného.

Pug se usmál. Já ano. Macrosův ostrov jsem zdědil u dávno a musím přiznat, e kvůli Hadí válce byla katalogizace jeho rozsáhlé knihovny hrubě zanedbávána. Povzdechl si. Moná jsem začal být marnivý a uvěřil, e se z jeho prací nelze dozvědět nic nového. V kadém případě nechám své nejchytřejí áky okamitě pátrat po nějaké zmínce o té věci.

Macros se nejvíc ze veho bál návratu dračího houfce. Mohl si ho nechat právě jako pojistku, kdyby k tomu dolo. Tomas se zatvářil polekaně. Jeden talnoy by dračí houfec jen rozčílil, ale armáda talnoyů -

Myslí, e jich je víc? zeptal se Pug. Jak by to bylo moné a proč je jetě nikdo neobjevil?

Kdy mí přátelé nali talnoye, byl pohřbený v pevné skále, vysvětloval Kapar. Komora se objevila teprve po zemětřesení. A taky kolem ní bylo rozmístěno mnoství kouzel.

To vypadá na Macrose, zabručel Pug. Ví, kde ho nali? optal se Kapara.

Mám hrubou představu. Flynn mi pověděl, kde nali své poklady, i jméno města leícího poblí toho místa. Podle toho, co říkal, by nám to místo měli místní za trochu zlata ukázat.

Dobře. Musíme to co nejdřív najít, prohlásil Pug.

Promiňte, ale podle mě přehlííte hlavní nebezpečí, podotkl Kapar. Talnoy v současné době nebezpečí nepředstavuje. Mezi naím světem a říí Dasatů se budou otevírat trhliny. Měli byste vidět tu potvoru z dasatského oceánu, na kterou jsem narazil během plavby domů, jak se sem pokouí dostat trhlinou. A trhliny se budou otevírat stále častěji a zůstanou otevřené déle, pokud s tím něco neuděláte!

Stvoření z druhého kruhu se tu ji při vzácných příleitostech několikrát objevila, upozornil Acaila. Eldarové byli prvními sluebníky Valheru a stále uchováváme jejich pověsti. I nejmení tvor z té říe je potenciálně nebezpečný a je těké ho zabít. Houf takových bytostí by znamenal příli velkou hrozbu.

Mám si opět obléknout zbroj? otázal se Tomas.

Není ohroen jen Elvandar, poznamenal starý Tathar, nýbr celý svět, na něm přebýváme.

Promiňte, e se ptám, ozval se Kapar, protoe o magii toho vám jen málo, a abych byl upřímný, i to málo je víc, ne se mi líbí.

Pug kývl. Uvědomil si, e Kapar má na mysli nekromancii Leso Varena.

Ale přenesl jsi nás přes půlku světa. Nemůe tu věc prostě jen poslat pryč stejným způsobem?

Potřebuju přesné místo určení.

A co slunce? navrhl Kapar. Nemůe talnoye poslat tam?

Pug se zasmál. Moná, ale můu to poslat jenom na místo, které znám, nebo které mi někdo podrobně popíe. Nejlépe to funguje, kdy vidím cíl. Mohl bych se chvíli dívat na slunce a pokusit se tam dostat, ale raději to nebudu riskovat. I kdy jsem asi přiel na krátkodobé řeení. Vezmu talnoye pryč z Midkemie.

Kam? chtěl vědět Tomas.

Ke Shromádění na Kelewanu. Tamní mágové by mohli něco vědět a je jich víc ne mých áků na Čarodějově ostrově. Rozhodně by mohli seslat mocná kouzla a znovu ho ukrýt.

A co Hvězdno? navrhl Kapar. Mí přátelé ho chtěli prodat tamním mágům.

Pug se usmál. Akademii ve Hvězdně jsem zaloil já. Věř mi, kdy říkám, e nejschopnějí mágové Midkemie jsou na mém ostrově, ale vichni, jak mágové z Hvězdna, tak mí áci, postrádají zkuenosti a schopnosti shromádění. Kdy talnoye vezmu na Kelewan, odstraním ho z Midkemie a sníím pravděpodobnost, e se vytvoří nové trhliny. Časem to znovu začne, ale jak jsem říkal, velcí mágové by mohli být schopní znovu vytvořit kouzla a poskytnout nám trochu času ke studiu.

Ne odejde, prozkoumáme tu věc, prohlásil Tathar. Snad na něco přijdeme.

Dnes večer budete naimi hosty, slíbil Tomas a odvedl Kapara s Pugem do pokoje. Odpočiňte si tu. Pugu, můe na chvilku, prosím?

Pug kývl. Za chvíli přijdu. Obrátil se na Kapara, jen se posadil na tlustou matraci na posteli. Musíme si s přítelem promluvit. Bude tu v pořádku?

Z toho, co jsem vechno slyel a viděl, Pugu, se mi točí hlava. Rád si chvíli odpočinu.

Pug odeel a Kapar si lehl do postele a přestal se soustředit. Hlavou mu táhly obrazy z minulých měsíců. Jojanna a Jorgen, Flynn a ostatní, achy s generálem a plavba po moři. Náhle ho cosi napadlo.

Vyskočil z postele a vyel z místnosti. Zamířil zpátky ke královninu dvoru, přeel přes most a zahlédl Puga s Tomasem zabrané do tichého hovoru na ploině pod sebou. Pugu! zavolal.

Pug i Tomas vzhlédli. Co se děje?

Právě mě něco napadlo. Kapar se rozhlédl kolem sebe. Jak se k vám dostanu?

Pug mu ukázal schody. Kapar seběhl dolů.

O co jde? zeptal se Pug.

Zjistěte, kdo přivolal geasu na talnoye, a budete vědět, kdo ho pod tou skálou tenkrát pochoval.

Geasu? zopakoval Tomas.

Kapar jim to vysvětlil. Kdy jsem se seznámil s Flynnem a ostatními, byli jediní, kdo přeili obchodní výpravu do Novindu. Byli pod vlivem geasy. Vechno ostatní bylo podruné, museli jen dopravit talnoye do Příbytku bohů - dokonce se kvůli tomu vzdali hotového bohatství. Někdo k němu velice chtěl přivolat pozornost bohů.

To mi připadá logické, podotkl Pug.

Doteď jsem si to neuvědomil, ale od odchodu z Příbytku mě u nic nikam neene. Geasa zřejmě zmizela.

Byla naplněna, usoudil Tomas.

Nebo ji Kalkin sňal! Dá se zjistit, kdo ji seslal?

Moná, podotkl Pug. Magie je stejně tak umění jako logika a mágové často zanechávají… podpis, lepí slovo mě nenapadá. Podíval se na Kapara. Kdyby to byl tvůj přítel Leso Varen, ve chvilce bych ho vyčenichal. Ale nebyl to on.

A co jeho věci v citadele? zeptal se Kapar. Nali jste něco, co by ho mohlo s tímhle spojovat?

Ne, odpověděl Pug. Varen se pokouel vytvořit nový typ trhliny -

Nový typ? zvolal Tomas. Jak to myslí?

Pug si povzdechl. Je to velice sloité, take pokud to na vás bude příli zamotané, řekněte mi, a vám to vysvětlím. Trhliny jsou díry v matérii vesmíru. Jejich vytvoření vyaduje zvlátní znalosti a obrovské mnoství energie. S energií, kterou pouíval Varen, jsem se dosud nikdy nesetkal. Něco mi připomínala, ale nemohl jsem si vzpomenout, co přesně.

V čem je jiná? chtěl vědět Kapar.

Varen pouíval ivotní energii, kterou vysával ze svých obětí během příerného mučení a vradění - asi jako Murmandamus shromaďoval ivotní energii, kdy se snail odemknout Kámen ivota.

Kaparovi ty odvolávky nic neříkaly, ale Tomas se optal: Pantathiané?

Pug kývl. Moná. Mysleli jsme si sice, e jsme je vyřídili, a po hadích knězích jsem od konce Hadí války neviděl ani stopu, ale je to moné. Musím prozkoumat talnoye.

Pug náhle zmizel a Kapar se zadíval na Tomase. Odpus mi mou nevědomost, ale mluvíte o věcech, které neznám.

Tomas se zazubil a na chvíli vypadal jako kluk. Můj přítel Pug umí být strohý, kdy přijde na takové věci. Pojď se mnou, já ti doplním mezery v informacích nad korbelem dobrého trpasličího piva.

Rád se připojím, prohlásil Kapar.

Kapar se za Tomasem vydal do zřejmě rodinných komnat. Na vladaře byly podle Kapara dost jednoduché. Přesto v chování těchto lidí bylo něco vzneeného, a on usoudil, e se nepotřebují obklopovat drahými cetkami, aby ostatním připomněli svou důleitost.

Tomas nalil dva korbely studeného piva a jeden podal Kaparovi. Kývl na bývalého vévodu, a se posadí, a začal: Můj příběh je dlouhý, ale měl by ti zodpovědět mnoho otázek, které má. Jestli chce vědět, kdo byli hadí kněí a jakou roli sehráli v Trhlinové válce a Velkém povstání, začíná to tím, kdy jsme s Pugem jako kluci pracovali pro mého otce v kuchyních crydeeského hradu…

***

Ne Tomas dokončil svůj příběh, vypili několik korbelů piva a vedle Kaparova křesla byla zapálena svíčka. Do místnosti vstoupila elfská královna a Kapar vstal.

Tady jste, pravila s úsměvem.

Kapar se uklonil. Veličenstvo.

Má se dobře, lorde Kapare?

U nejsem lord, Veličenstvo, ale je mi tu příjemně. Vá domov je velice hezký. Jsem tu nesmírně spokojený.

Tomas se usmál. To je jedna z výhod souití s elfy.

Tvůj manel mi právě vyprávěl úasný příběh ze svého dětství, o Trhlinové válce a Kameni ivota.

Kámen ivota byl jedním z nejlépe stráených tajemství naich časů. A teď, kdy u neexistuje, o něm můeme mluvit.

Kdy mi Tomas vyprávěl o vaem synovi a jak byl jeho cizí původ - spojení člověka, Dračího vládce a elfa - klíčem k odemčení Kamene ivota… dostal jsem nápad. Měl bych si o tom promluvit s Pugem.

Aglaranna prohodila: Jsou v pokoji vedle knihovny, Kapare.

Pojď, dovedu tě tam, slíbil Tomas.

Kapar se rozloučil s elfskou královnou a vydal se za jejím manelem mezi stromy a větve Elvandaru. Nakonec dorazili ke stromu ohromných rozměrů. Měl ten nejsilnějí kmen, jaký kdy Kapar viděl. V průměru mohl mít sedmdesát pět či osmdesát stop a uprostřed byly otevřené dveře.

Tomas vedl Kapara ke stromu. Uvnitř kmene bylo jedno podlaí za druhým s centrální achtou, skrze ni vedl ebřík. To je nae knihovna, pochlubil se Tomas. Od lidských knihoven se lií v tom, e tu uchováváme mnohem víc knih a svazků. Máme tu také uloené artefakty a dalí zajímavé předměty.

Zajímavé, podotkl Kapar. Obeli achtu a vyli dveřmi naproti těm, jimi vstoupili. Kapar ve větvích uviděl velký volný prostor. Za ním byla dalí místnost a v ní nael Kapar Puga a dva starí elfy. Zkoumali talnoye.

Kapara něco napadlo, Pugu, oznámil Tomas.

Pug vzhlédl. Nápad by se nám hodil.

Jestli jsem dobře pochopil, co mi právě Tomas řekl, Kámen ivota vytvořili Dračí vládci, aby ho mohli pouít proti bohům, správně?

Ano, potvrdil Tomas. To byl jeho účel, vysát vekerou ivotní energii na světě, aby mohl být pouit jako zbraň proti bohům.

Jak? zeptal se Kapar.

Jak to myslí?

Po tom, co Tomasův syn Kámen ivota odemkl, uvolnil z něj vekerou zachycenou ivotní energii, dokázala tvoje ena znovu počít, je to správně?

Ano, potvrdil Pug. I kdy nechápu, jak to spolu souvisí.

Vydr, prosím, poádal Kapar. Toti, umonit lidem, aby se narodili, mi nepřipadá jako zrovna uitečná činnost u zbraně. Ani léčení ran nebo ty dalí věci, které se zřejmě udály kadému, kdo byl Kameni po nějakou dobu vystaven.

Pug kývl.

Chci říct, jak chtěl… Murmandamus? Podíval se na Tomase.

Ano, tak se jmenoval.

Jak chtěl Murmandamus vyuít vechny ty ivoty, které sebral, aby Kámen ivota ovládl, a jak ho chtěli Dračí vládci pouít proti bohům?

Pug se podíval na Tomase a ten řekl: Kdyby byl kámen aktivován, pohltil by vekerou ivotní sílu na světě. Vechno od největího draka po nejmení stéblo trávy by zchřadlo. Bohové by zároveň přili o své vyznavače i o svou totonost. Valheru byli přesvědčení, e dokáou dobýt jiné planety a znovu Midkemii osídlit.

ílenství, zabručel Kapar. Stráce Samas mě trochu poučil o povaze zla a doel k závěru, e zlo je čisté ílenství.

Souhlasíme, pravil Tomas. Viděli jsme vliv zla nakonec i tady mezi elfy.

Take Pantathiané chtěli zničit vechen ivot na tomto světě včetně svého vlastního?

Byli pokřivená rasa, připustil Tomas, vytvořená jednou z Valheru, která chtěla, aby ji uctívali. Jmenovala se Alma-Lodaka a oni ji povaovali za bohyni. Ve své bezduché víře si mysleli, e je po svém návratu pozvedne k sobě mezi polobohy. Byla to smutná, pokřivená zvrácenost, a jetě horí zneuití samé podstaty Valheru.

O tom právě mluvím. Proč se snaíte hledat logické odpovědi na to, co tu talnoy dělá, kdy ílené dávají mnohem větí smysl?

Pug se podíval na Tomase a po chvíli se oba zasmáli. Kapare, zvolal Pug, má na mysli něco konkrétního?

Říkal jsi, e ses u s Leso Varenem střetl, ale e il mnoho let v mé citadele. Já s ním jídal. Stál jsem stranou a díval se, jak dělá lidem věci… ílenství je jediný výraz, který to vystihuje. Sice to, co dělal, moná mělo nějakou ílenou logiku, ale jak víme, e to bylo logické i z hlediska kohokoliv jiného?

Pokračuj, vybídl jej Tomas.

Kde ili Pantathiané?

Na úpatí Ratn’garských hor, jině od Nekropole, odpověděl Tomas.

Není tedy moné, e geasa nebyla součástí chytrého plánu, aby někdo nael talnoye a dopravil ho k bohům, nýbr e ji seslali Pantathiané, aby toho tvora dostali tam, kde ili?

Proč? chtěl vědět Pug.

Proč? zopakoval Kapar. Protoe jsou ílení! Jeden z těch tvorů se nějak dostal na ná svět. Moná proel trhlinou spolu s Dračími vládci. Moná ho některý z nich sebral jako kořist a někde ho nechal. Ale v jisté chvíli ho zakopali a Pantathiané kolem něj seslali ochranná kouzla, aby ho ukryli. Před kým, to netuím. Ale moná tu nechali pojistku, e kdyby ho někdo náhodou objevil, pokusí se vrátit domů.

Proč ho zakopali tam? chtěl vědět Tathar.

Nevím. Moná nechtěli, aby ho kdokoliv nael, a schovat ho bylo lepí ne vláčet se s ním přes celý kontinent, usoudil Kapar. Moná jim to nařídila jejich bohyně, ale a byl důvod jakýkoliv, moná byla čistá náhoda, e na něj Flynn s přáteli narazili a spustili nějakou starodávnou past.

Pokud ano, tak nám pantathské ílenství poslouilo, poznamenal Acaila. Pokud by toti nezačala geasa působit, ten tvor by zůstal v komoře, a a by se začaly objevovat trhliny, nikdo by netuil, proč se to děje.

Dokud by se na nás nevrhla armáda talnoyů, dodal Kapar.

Poádám Magnuse, aby talnoye přenesl na Kelewan, prohlásil Pug. Já se asi pokusím zjistit, odkud se talnoy v Novindu vzal. Obrátil se na Kapara. Pomůe mi najít tu jeskyni, kde byl schovaný?

Kapar pokrčil rameny. Udělám, co půjde.

Teď máme dalí problém, řekl Pug.

Noční dravci, pravil Tomas. Ano, to mi dělá starosti.

Mohl by se Leso Varen tak rychle vrátit k moci? zeptal se Kapar. Spear Sokol mu zlomil vaz.

Čelil jsem mu několikrát, prohlásil Pug, a během let jsem získal i dalí svědectví o jeho práci. Například v minulých letech zemřel baron z Konce světa, kdy se snail vyvolat nějakou hrůzu při neastném pokusu zachránit svou umírající enu, a syn jednoho lechtice v Aranoru se o svatební noci pokusil vyvradit celou rodinu. Také jistý keshanský lord klidně vyzradil státní tajemství Roldemskému království předtím, ne si vzal ivot.

Ano, pokud má takovou moc, jakou si myslím, mohl se do roka po své ťsmrtiŤ vrátit a poslat své pohůnky za dalími temnými úkoly. Zadíval se na Kapara. Existuje zvlá nebezpečné a odpudivé kouzlo, při něm můe mág lapit svou dui do nádoby nebo láhve. Dokud je nádoba nedotčená, nezáleí na tom, co se stane s jeho tělem. Pokud se v blízkosti nádoby vyskytuje jiné tělo v době smrti předelého těla, mágova due se ho zmocní. Varen teď můe vypadat jakkoliv. Mohl by to být chlapec nebo krásná ena. Dokázal by svou totonost ukrýt před kadým kromě mě - čelil jsem mu tolikrát, e ho ve chvilce poznám.

Musí najít tu nádobu, uhádl Kapar.

Jednou to udělám, zapřísahal se Pug.

Povečeřme, přátelé, navrhl Tomas, a zítra můete jít plnit ty nepříjemné úkoly, ale do té doby buďte klidní.

Kapar a Pug si vyměnili pohledy. Oba věděli, e i kdy noc bude příjemná, ani jeden se nedokáe uvolnit.

Kapitola dvacet jedna

Poár

Kapar trpělivě čekal.

S Pugem u chtěli odejít z Elvandaru a jen čekali na královnu a Tomase při ranní audienci. Talnoy stál nehybně za Kaparem.

Kdy dorazil královský pár, vichni povstali a uklonili se. Královna usedla na trůn. Děkujeme ti za varování před tímto nebezpečným zvratem událostí, Pugu. Děkujeme i tobě, Kapare Olaský.

Kapar se poklonil královně. Veličenstvo, tvému milosrdenství se vyrovná jen tvá krása. Zahanbuje hrdého mue svou velkorysostí a milostí.

Aglaranna se usmála. Vím, e má temnou minulost, lorde Kapare, ale cítím, e se snaí najít lepí cestu. Přejeme ti při tomto podniku úspěch.

Tvá laskavost mě zahanbuje, Veličenstvo, opáčil Kapar.

U je čas? zeptala se královna Puga.

S dovolením Tvého Veličenstva musíme odejít na Čarodějův ostrov, odvětil Pug.

Královna Aglaranna se usmála a kývla. Jdi s naí láskou a přáním bezpečné cesty, příteli Pugu. U naeho dvora jsi vdy vítán.

Tomas potřásl rukou Kaparovi. Doufám, e se znovu setkáme za příjemnějích okolností. Jak říkala moje ena, přeji ti, abys nael lepí cestu, ne byla ta, po ní jsi dosud kráčel.

Doufám, e se sem jednou znovu podívám, Tomasi.

Pugovi Tomas řekl: Ví, e jsem přísahal, e Elvandar neopustím, leda by lo o jeho obranu, ale Tathar mě přesvědčil, e tato hrozba je mnohem vánějí ne tsuranská invaze. Pokud bys mě někdy potřeboval, stačí jen zavolat.

Modlím se, abych to nikdy nepotřeboval, pravil Pug, ale pokud tě zavolám, věz, e to nebude z lehkovánosti.

Já vím.

Pug si nasadil prsten a přikázal talnoyovi, a přistoupí. Stvoření poslechlo.

Pug si prsten sundal a vrátil ho Kaparovi, jen si ho strčil do váčku u pasu. Pug poloil Kaparovi ruku na rameno a řekl: Elvandar chrání kouzla, jakým se nic na světě nevyrovná. Budu potřebovat pomoc tkalců kouzel, abych mohl odejít rovnou domů. Jinak bych nás musel vzít k řece a opět bychom museli přes brod. Pokynul Tatharovi.

Starý tkadlec kouzel sklonil hlavu a začal odříkávat. Ostatní se k němu rychle přidali. Za chvíli můeme -

Najednou se něco stralivě zvrtlo. Ozvalo se hlasité bzučení, a Kaparovi zapraskaly bubínky. Přitiskl si ruce na ui a zavrávoral. Oči se mu zalily slzami. Mrkal, aby zahnal bolest. Padl na kolena a viml si, e není sám. Královna seděla na trůně, oči pevně zavřené, tvář zkřivenou mukami. Tomas vstal, očividně to pro něj nebylo jednoduché, ale snáel bolest lépe ne ostatní.

Kaparovi se obracel aludek vlnami nevolnosti. Obrátil se k Pugovi. Mág se pokouel soustředit. Mračil se, ale v očích měl bystrý výraz. Zvedl ruku nad hlavu a vykřikl nějaké drsné zaklínadlo. Stralivý zvuk utichl. Chvíli se nikdo nehýbal. Vechny ten nečekaný vývoj událostí překvapil. Pak obloha nad nimi vybuchla v plamenech.

Kapar měl pocit, jako by se přes něj převalila vlna horka jako z otevřené pece. Málem mu seehla plíce a popálila kůi. Ale Pug měl dalí kouzlo a mávnutím ruky ohnivou korunu sestupující z nebes zahnal. Oheň se přehnal přes neviditelnou energetickou kupoli, avak Kapar stejně cítil nesnesitelný ár.

Tkalci kouzel se stále potáceli. Útok shora si zřejmě vybral svou daň na vech, kteří byli zodpovědní za ochranu Elvandaru, stejně jako na stromech obklopujících dvůr.

Vude, kam se Kapar podíval, koruny stromů hořely. Starým dubům se dařilo lépe ne lesům kolem jádra Elvandaru. Mezi větvemi a stromy byl na vech stranách vidět oheň. A také tu byl slyet křik a pláč.

Tathare! zařval Pug. U jsou to roky, co jsem dělal magii s počasím. Dokáete seslat dé?

Starý elf kroutil hlavou. Ten průnik ochrannou bariérou nás omráčil, ale zkusíme to.

Elfové poklekli a začali probírat, co mají dělat. Rychle! pobízel je Pug a chránil aspoň dvůr.

Kapar se rozhlíel kolem a říkal si, co se asi děje s lidmi v Elvandaru, obývajícími místa nechráněná kouzly černě oděného mága. Ti na zemi nebo na niích ploinách by měli být v bezpečí, protoe tady hořely jen nejsvrchnějí větve, avak ti, jejich domovy byly na horních ploinách, byli jistě odsouzeni k záhubě.

Kapar jednou viděl lesní poár v Olasku, jetě jako malý. Jeho otec ho jednou v létě vzal na lov. Rok byl zvlá suchý a blesk zaehl oheň vysoko v horách. Chlapec se díval, jak plameny přeskakují ze stromu na strom a enou se stejně rychle jako zvířata prchající před poárem. Byla to hrůza.

Najednou se Kapara zmocnil stralivý pocit, mráz mu běhal po zádech a stahoval se mu aludek. Bez přemýlení tasil meč a vichni elfové se otáčeli. Objevilo se něco, co tam jetě před chvílí nebylo.

Pak Kapar zahlédl stín - prchavý obraz mue, viděný koutkem oka. Tam! zařval a ukázal na nejasný stín.

Cosi se dělo. Kapar se uasle díval, jak elftí tkalci kouzel padají jako mouchy. Jen starý Tathar stál jako odolný dub a mával rukama, jak se snail chránit královnu. Tomas byl vmiku vedle své eny a popadl ji do náručí. Odnesl ji, jako by byla dítě, do poměrného bezpečí jejich soukromých komnat opodál. Kapar se obrátil, snail se znovu zahlédnout tu prchavou postavu, ale nic neviděl.

Pug zdvienou rukou zaháněl hrozící plameny a druhou vyvolával dalí kouzlo. Z rukou mu vyletělo oslepující modré světlo a jeho zář vysála z celého dvora barvy, zůstalo jen jasné světlo a černé stíny. Uprostřed dvora stál mu, jako by něco hledal, a v ruce třímal meč. Pak tam byli dva. A tři.

Tanečníci smrti! vykřikl Pug.

Kapar se v tom snail vyznat. Tanečníci vypadali jako lidé, ale neměli rysy ani hloubku, vypadali jako ztělesněné siluety, jako vystřiení z látky tak černé, e neodráela ádné světlo. Kapar věděl, e bez Pugových kouzel by ti tvorové byli neviditelní.

Elfové se vrhli do útoku. Po celém Elvandaru Kapar slyel křik a jek a řinčení oceli. Pak se před ním objevil jeden tanečník smrti a bývalý vévoda musel bojovat o holý ivot. Kapar jetě nikdy nestál proti tak rychlému a soustředěnému protivníkovi. Odráel výpady a mohl se jen bránit. Neměl čas pomyslet ani na ripostu či útok. Jenom se snail zůstat naivu.

Kdy se Tomas vrátil, drel zlatý meč. Mocným úderem sekl tvora bojujícího s Kaparem do ramene. Tanečník zoufale vykřikl a obrátil se proti Tomasovi. Kapar mu vrazil čepel do zad. Tvor znovu vykřikl, ale rána ho jen trochu zpomalila. Cosi se prodralo kolem Kapara a on periferním viděním spatřil, jak dva dalí tanečníci smrti popadli talnoye a odnáejí ho pryč.

Kapar si nasadil prsten. Okamitě se dostavil zvlátní pocit, jaký doprovázel noení prstenu. Kapar skočil za prchajícími tanečníky smrti, dotkl se talnoye a vykřikl: Zabij tanečníky smrti.

Kdy talnoy oil, Kapar se zastavil. Talnoy zvedl nohy s ohnutými koleny a vykopl, a měl nohy vodorovně s ploinou. Pohybem, při něm by si člověk vykloubil rameno, se vymanil ze sevření dvou tanečníků smrti a vyskočil vysoko do vzduchu. Otočil se, a kdy dopadl, ocitl se čelem k nepříteli a v rukou svíral černý meč.

Talnoy skočil a nadlidsky rychle al oba tanečníky smrti přes pás. Oba se změnili v dým a s výkřikem zmizeli. Pak se talnoy obrátil proti dalímu tanečníkovi, který právě zabil dva elfské bojovníky. Černý, beztvarý válečník se otočil, jako by vycítil talnoyův útok, a pozvedl čepel. Talnoy neuvěřitelně silně al mečem a tanečník smrti couvl. Vzápětí ho talnoy zasáhl jetě jednou, a tanečník smrti jako by se srazil do sebe. Třetí rána černou čepelí prosekla stínový meč a zasáhla zjevení do krku. Tanečník ztratil soudrnost a před Kaparovýma očima se změnil v kouř a odvál ho vítr.

Ne Kapar pochopil, co vidí, talnoy byl u čtvrtého tanečníka smrti. Tomas zatím srazil dalího svým zlatým mečem. Tanečník smrti se zhroutil a vypařil se. Tomas se rozhlíel kolem sebe. Zatímco se elfové a lidé vzpamatovávali, talnoy se rozběhl. Pohyboval se rychle a bez námahy jako elfové mezi stromy.

Tathar tleskl a nad nimi zahřmělo. Začalo pret.

Kapar chvíli váhal. Kdy se Tomas s Pugem vrhli na dalí zjevení z jiného světa, vyrazil za nimi. A zmocňoval se ho hněv. Ty zrůdy, ti tanečníci smrti, říkal si, jak se opovaují napadnout nejkrásnějí a nejklidnějí místo, jaké jsem kdy viděl! Malou částí mysli si uvědomoval, e to je počátek ílenství přicházejícího s prstenem, jej si bude muset do hodiny sundat. Prozatím vak Elvandaru hrozilo příli velké nebezpečí.

Kapar supěl do schodů. Dorazil nahoru - oči a plíce ho pálily od kouře - právě včas, aby uviděl, jak Pug mizí z dohledu. Dé hasil ohně v korunách stromů, ale z horka vude stoupala pára.

Kapar popadl dech. Tomas se na dalí ploině přehoupl přes zábradlí a zmizel dole. Kapar přiběhl k zábradlí a podíval se dolů. Tomas právě zlehka přistál o čtyřicet stop ní na dalí obrovské ploině, kde leelo několik elfu v kaluích krve. Tomas se ztratil mezi listím a kouřem, ale Kapar z dálky slyel zvuky boje. Otočil se, uviděl dalí schody a spěchal dolů.

Ne dorazil na nií ploinu, boj u se znovu přesunul jinam. Kapar se pokouel bojující dostihnout, ale ti mu stále unikali. Boj byl zuřivý, ílenějí, ne kdy Kapar zakusil. Na dalí ploině se musel zastavit, aby popadl dech. Stěí se drel na nohou, nato aby mohl bojovat. Plíce měl plné páry a kouře. Předklonil se, ruce opřel o stehna, kalal a plival. Z dálky slyel hluk, náhle se rozhostilo ticho.

Kapar stál trochu předkloněný, ztěka dýchal a slyel jen kapky detě. Zhluboka se nadechl a spěchal na místo, odkud slyel zvuky boje naposledy. Kdy tam dorazil, nael Tomase, Puga a talnoye mezi čtyřmi mrtvými elfy leícími v groteskních polohách a dalí asi desítkou raněných, se krábanci i ránami moná smrtelnými.

Na pomoc raněným spěchali elfové ze vech částí osady. Co se právě stalo? zeptal se Kapar.

Pug se obrátil a naznačil mu, a mlčí. Kdy se k němu Tomas otočil, Kapar pochopil. Jetě nikdy neviděl nikoho tak rozhořčeného.

Kdo se opováil? vybuchl Tomas hlasem vzteky tlumeným. Díval se na těla kolem sebe a zesílil hlas. Kdo se opováil udělat tohle mým lidem?

Někdo, kdo chce tohle. Pug ukázal na talnoye. Moná nevědí přesně, co to je, ale vědí, e je to důleité. Vycítili v zemi silnou magii a chtěli se jí zmocnit.

Jak to ví? zeptal se Kapar a konečně si sundal prsten.

ádný jiný důvod není, vysvětlil mu Pug. Navíc si jsem jistý, protoe vím, kdo ty tanečníky smrti poslal.

Kdo?

Pug se podíval na Kapara. Jeho tvář byla maskou ovládaného vzteku, o nic méně děsivého ne Tomasův, a vlastně moná jetě děsivějího právě proto, e se mág lépe ovládal.

Tvůj starý přítel Leso Varen, prohlásil Pug a ukázal rukou kolem sebe. To dokazuje, e je zpátky, protoe on je jediný mág natolik silný, aby stvořil tolik tanečníků smrti.

Proč tady? vyhrkl Kapar.

Pug ukázal na talnoye. Musel vycítit jeho přítomnost, kdy Tathar a tkalci kouzel prorazili elvandarské bariéry, aby mi dovolili odejít. Pug se podíval na Tomase. Cítím se za to zodpovědný, protoe kdybych nás jen přesunul k řece, on by vae útočitě nikdy nenapadl.

Tomas zavrtěl hlavou. Ne, starý příteli. Není to tvoje chyba. Pamatuj, zatímco jsi byl vězněn na tsuranském světě, musel přijít Macros Černý, aby odrazil tsuranské Ctihodné, kdy zaútočili. Jestli dokázali naí obranou prorazit oni, proč ne Varen?

Pug kývl. Asi má pravdu. Polu sem Mirandu, aby se poradila s Tatharem a ostatními, jak posílit nai obranu. Rozhlíel se kouřem a naslouchal křiku zoufalství a bolesti. Tohle se u nesmí opakovat.

Kapar mohl jen mlčky kývnout na souhlas.

***

U královnina dvora se konala velmi váná porada. Vichni zjiovali rozsah kod. estnáct elfů obětovalo na obranu domova svůj ivot. Dalích asi dvanáct zabil oheň, tři z nich byly děti.

Pug si vzal Kapara stranou a Aglaranna s Tomasem poslouchali dalí vyprávění o obraně. Musí pochopit, e oni mají jedno dítě za sto let i víc. Tohle jsou největí ztráty, jaké utrpěli od Trhlinové války. Budou truchlit celá léta.

To jsem poznal, opáčil tie Kapar. Je to tragédie.

Acaila promluvil ke královně. Nae ochranná kouzla byla smetena, Veličenstvo. Jako by je někdo dlouhou dobu nenápadně, potichu a pasivně studoval. Ve chvíli, kdy odpadla, udeřila dalí dvě kouzla. Plameny, to bylo jen obyčejné ohnivé kouzlo, ale ve velkém měřítku. Obrátil se k Pugovi. A nebylo to kvůli tvému odchodu, příteli. Kdyby byly ochrany v plné síle, určitě by to nedopadlo takhle.

Vystoupil Tathar a v očích, zastíněných hustým bílým obočím, mu plál hněv. Je to, jak říká Acaila, Pugu. Tohle nebyl náhodný útok. Podíval se na nehybného talnoye. Kdy tvůj starý nepřítel vycítil, e je tady, mohl vyuít příleitosti, ale rozsah útoku a důkladné přípravy nezbytné k proraení naich ochranných kouzel, zapálení stromů a přenos tolika tanečníků smrti do středu naeho lesa hovoří o podrobném, trpělivém plánování. Ne, o útoku na Elvandar bylo rozhodnuto u dávno. Snad jen načasování bylo ponecháno na poslední chvíli.

Pug se starému elfovi uklonil. Varen musel připravovat útok na Elvandar jako eventualitu, protoe nemohl tuit, e sem talnoye přivedeme. A byl to dobrý plán, jednoduchý, nicméně vyadující velkou moc. Jakmile padla ochranná kouzla, bylo sesláno dezorientující kouzlo a náhlý přesun tanečníků smrti nebyl nic jednoduchého. Je jasné, e útok sám slouil jen k odvrácení pozornosti - kruté, krvavé odvrácení pozornosti - aby mohli sebrat talnoye.

Pug si povzdechl. Přesto mám pořád pocit, e kdybych sem ten artefakt nepřenesl, mohli byste být toho veho uetřeni.

Uklidni se, Pugu, pravil Tomas a podíval se na talnoye. Ironií je, e kdyby ho Kapar neovládal, utrpěli bychom mnohem víc ztrát. Já bych nakonec tanečníky smrti vyřídil, ale mnoho naich lidí by zahynulo. Kdy jsem teď viděl, co talnoy dokáe, vím. e tu záleitost musíte vyřeit rychle, protoe vojsko takových tvorů stojící proti nám by nás vechny zlikvidovalo. Popoel blí k příteli. Vzpomínky Ashen-Shugara jsou jedna věc, ale Tomasovy zkuenosti jsou něco jiného. Pugu, vekerá moc Království i Keshe a vichni mágové z Hvězdna a Čarodějova ostrova dohromady by útok deseti tisíc talnoyů neustáli. Pospíchejte.

Musíme rychle pryč, souhlasil Pug. Je jasné, e Varen opět ovládá síly, které se vyrovnají konkláve, a jedná směle, dokonce zbrkle. Prorazit ochrany stráící Elvandar není jednoduché, a poslat sem dva tucty tanečníků smrti - zadíval se na svého přítele z dětství a královnu - je stejně obludné jako vytvoření talnoye, protoe kadý tanečník smrti vznikne, kdy člověk dobrovolně odevzdá dui mágovi, k čemu můe svolit pouze fanatik.

Kapar si viml, e Tomas se vrátil k Aglaranně a naklání se k ní k tiché rozmluvě. Královna zvedla ruku a zřejmě byla ustaraná. Nakonec odevzdaně sklopila zrak a Tomas ji políbil a vrátil se k Pugovi s Kaparem.

Počkejte tady, prosím, poádal je a zael do královských komnat.

Brzy se vrátil, a Kapara opět ohromil jeho záhadný vzhled. Nyní měl přes zlatou zbroj bílý tabard a nesl si bílý tít. Na tabardu i na títě byl vyobrazený zlatý drak. Na hlavě se Tomasovi třpytila zlatá přílba s dračí hlavou na klenotu a zlatými křídly po stranách.

Tohle se nejvíc blíí Dračímu vládci, co v ivotě uvidí, poznamenal Pug.

Tomas zael za enou, krátce se s ní poradil a obrátil se ke shromáděným elfům. Přátelé, polu zprávu princům Calinovi a Calisovi, aby se okamitě vrátili a slouili zde místo mě. Přísahal jsem, e Elvandar opustím jedině v případě nouze nejvyí. Napadli nás bezdůvodně a pobili nae milované bratry a sestry. Přila k nám válka, a válka to je, v tom nemůe být mýlka. Do svého návratu předávám svou hodnost vojevůdce Elvandaru princi Calinovi.

Kam chce - začal Kapar.

S námi, skočil mu do řeči Pug.

Tomas se zastavil vedle mága. Doprovodím vás, starý příteli. Nevrátím se do Elvandaru, dokud tato záleitost nebude vyřízena.

To můe chvíli trvat.

Zůstanu a do konce, prohlásil Tomas s trpkým úsměvem. A do konce, Pugu.

Pug kývl a poloil mu ruku na rameno. A do konce.

Pak Pug, Tomas, Kapar a talnoy zmizeli.

Kapitola dvacet dva

Útok

Kapar zamrkal.

Jednu chvíli stáli v Elvandaru a vzápětí byli zpátky na Čarodějově ostrově. A Kapar okamitě poznal, e i tady je něco v nepořádku. Cítil ve vzduchu kouř - ne slabý kouř z ohňů v kuchyni či v krbech, ale hustá oblaka převalující se nad zemí, pálící a oslepující jako ta v Elvandaru. Obrátil se a snail se potlačit slzy.

Ve vile zuřil poár.

Po zahradě se válela těla áků a válečníků v černé zbroji. Pug zaklel, podíval se na jednoho padlého válečníka a málem si uplivl. Černí vrahové!

Tomas najednou zmizel a Kapar zaslechl zvuky boje. Nasadil si prsten, zlehka se dotkl talnoye a křikl: Za mnou!

Mirando! zaječel Pug a zmizel.

Kapar dohonil Tomase, jen se srazil se skupinou Černých vrahů, které si zaříkáváním udrovalo od těla půl tuctu zoufalých áků. áci rychle vrhali ochranná a útočná kouzla, je vzápětí ztrácela na účinnosti. Kapar jednoho vraha udeřil zezadu, jak nejsilněji uměl, mezi krk a rameno. Černě oděná postava se zhroutila a Kaparovi se ulevilo, e můou zemřít.

Vrátil se k talnoyovi a přikázal mu, a Černé vrahy pobije.

Talnoy skočil vedle bílozlatě oděného válečníka a společně vrahy ve chvilce vyřídili. Tomas se ohlédl a křikl: Jsou tu jetě dalí? Jedna ačka, s tváří pinavou od slz, hlíny a krve, vyhrkla: Jsou vude.

Kapar s Tomasem se obrátili a Kapar na talnoye zavolal, a jde s ním.

Ve trojici probíhali domem a a v knihovně nali dalí vrahy, kteří řádili a házeli vechno do plamenů. Tomas zařval vzteky a zaútočil. Kapar u chtěl talnoye poslat do boje, ale ne stačil vydat rozkaz, Tomas jednomu vrahovi srazil hlavu, dalího rozal od podpadí po třísla a u sekal do třetího. Čtvrtý a pátý vrah zemřeli dřív, ne se Kapar rozhodl, co dělat.

Tomas se rozběhl za zvuky dalího boje. Kapar talnoyovi rozkázal, a jde za Tomasem a zabije kadého Černého vraha, kterého uvidí. Talnoy se obrátil a vyrazil za Tomasem. Kapar se s nimi snail dret krok, ale v několika vteřinách se mu oba ztratili z očí.

Pak se rozprelo.

***

Kapar si uvědomil, e někdo vyvolal dé stejně jako tkalci kouzel v Elvandaru. Zastavil se a snail se v kouři a zmatku zorientovat. V knihovně nic neviděl, a tak se vrátil na dvůr.

Plíce ho jetě bolely ze veho toho kouře, jeho se nadýchal v Elvandaru, a tak jen stál a pokouel se vzpamatovat. Kouř mu nedělal dobře a z kale se mu do krku dostala luč. Jestli to přeiju, říkal si, doufám, e mají léčitele, kteří mě zachrání před zápalem plic.

Zakalal, odplivl si a rozběhl se.

Za vilou se táhla dlouhá louka a za ní rostl les. Kapar zahlédl několik áků prchajících ke stromům v naději, e tam najdou úkryt. Ze dveří deset stop od Kapara se vynořil Černý vrah a utíkajících áků si viml. Natěstí se nepodíval Kaparovým směrem. Bývalý vévoda tasil meč a ví silou ho hodil, protoe věděl, e černě oděného válečníka sám nikdy nepřemůe.

Vraha Kaparův meč zasáhl do zad a srazil ho na zem. Kapar se vrhl za leícího válečníka a popadl svůj meč dřív, ne se vrah stačil vzpamatovat. S přesností mistra kuchaře krájejícího pečínku vrazil Kapar meč válečníkovi do podpadí a otočil čepelí. Mu ve zbroji velmi lidsky vykřikl a Kapar pochopil, e tihle válečníci nejsou nadpřirozená stvoření, jen fanatičtí lidé v černé zbroji. To mu zvedlo náladu. Přinejmením stál proti něčemu, co mohl zabít.

Přepadl ho dalí záchvat kale a chvíli mu trvalo, ne se vzpamatoval. Zaposlouchal se a nedaleko zaslechl řinčení oceli. Vběhl do místnosti v jedné z budov za kuchyní a nael dva mrtvé vrahy téměř rozseknuté na dva kusy. Netuil, jestli je zabili Tomas s talnoyem, ale povaoval to za řečnickou otázku.

Vykřikla nějaká ena a Kapar se vydal po zvuku dlouhou chodbou spojující budovu s vilou. Za rohem mu zmizela nějaká modře oděná postava a vzápětí na podlaze zahlédl tělo eny. Přiběhl k ní a poklekl. Poznal ji ve chvíli, kdy ji uviděl. Byla to Alysandra, leela v kalui vlastní krve. Kaparovi se stáhl aludek. Napadlo ho, proč je vlastně tak rozčilený. Sice byli milenci, ale lo jen o vzájemnou přitalivost, nikoliv o lásku. Byla Pugovou agentkou a bez váhání a výčitek by ho na rozkaz zabila. Přesto při pohledu na její mrtvolu pocítil záchvěv lítosti. Mrtvá měla na tváři výraz překvapení a zmatku. Jemně jí zatlačil oči a vstal.

Vydal se za roh za muem v modrém.

***

Kapar byl zalitý potem, k čemu dolo následkem střetu se dvěma Černými vrahy, kteří zjevně prchali před Tomasem nebo talnoyem. Oba byli váně ranění, co Kaparovi umonilo rychle je vyřídit, třebae s nimi měl i tak plno práce. Kouř mu spálil plíce, málem nemohl dýchat. Věděl, e mui v bitvě mohou umřít, pokud se nadýchají kouře, a říkal si, zda tak skončí i on.

Vykalal krev a zadíval se na dva mrtvé u svých nohou. Vrahové vypadali působivě a byli dobří bojovníci, nicméně Kapar u viděl lepí. Nebezpeční byli hlavně kvůli tomu, jak dychtili zemřít ve slubě svému pánovi. Pochopitelně skutečnost, e před protivníkem prchali, dokazovala, e zdravý rozum nepostrádají docela.

Objevil se talnoy a Kapar křikl: Pojď sem! Tvor zareagoval na jeho hlas, třebae se ho Kapar nedotýkal. Kapar si opoděně uvědomil, e stačilo na něj sáhnout jen jednou - kdy si nasadil prsten - aby ho pak talnoy poslouchal. To dávalo smysl. Velitel přece nemohl pobíhat po bojiti a pokládat ruce na vechny talnoye pod svým velením.

Pojď za mnou, řekl Kapar a el hledat dalí útočníky.

***

Kapar se snail najít cestu do chodby. Kouř snioval viditelnost na pár kroků a on téměř nic neviděl. Vzal rozum do hrsti a obrátil se na talnoye: Jestli padnu, zvedni mě a odnes do bezpečí.

V kouři před sebou Kapar zahlédl dveře a spěchal k nim. Venku zjistil, e vůbec neví, kde je. Myslel si, e vyjde před vilou na svahu nad loukou, ale místo toho se ocitl v zahradě.

Dvůr byl v ostrém protikladu k ohořelým budovám okolo. Plameny se zeleně a jezírek kupodivu nedotkly, avak i tady byl hustý kouř.

Kapar chvíli jen stál a přemýlel, kudy se nejlépe dostat z hořící budovy. Na chvíli se osvobodil od vedra, je na něj útočilo vevnitř. Napadlo ho, e prostě zůstane na zahradě, namočí se do nádrky a počká, a oheň dohoří, ale pak se ho zmocnila panika a on si uvědomil, e ho začíná ovlivňovat prsten. U si ho chtěl sundat, kdy se změnil vítr a přinesl k němu závan dýmu. Přemýlel, kudy se dát, kdy z oblaku kdosi klidně vystoupil.

Kapar si chvíli myslel, e to je Tomas, poněvad mu byl hodně vysoký, ale kdy se přiblíil, poznal, e to není Pugův irokoplecí přítel. Tento mu měl plavé vlasy volně padající na ramena. Oči mu zeleně zářily a leskly se mu od slz vyvolaným kouřem. Měl hranatou bradu a vypadal nejvý na pětadvacet. Na sobě měl světle modré aty. Kapar si uvědomil, e to je mu, jeho viděl mizet za rohem těsně předtím, ne nael Alysandřino těla.

Kdy mu zahlédl Kapara, poznal ho a usmál se. Kapare! Jaké nečekané překvapení.

Kapar se zarazil, protoe mue a na tu chvilku za rohem nikdy neviděl.

Vzápětí mui padl pohled na talnoye. Nádhera! vyhrkl. Vude jsem to hledal. Popoel blí. Teď tě toho břemene zbavím.

V té chvíli to Kaparovi dolo. Varen!

Mág se zakřenil. Líbí se ti mé nové já? Ta cuchta, co se mě pokouela zabít - lady Rowena - mi připomněla radosti, jaké jsem nezail celá léta. Usmál se jetě víc. Myslel jsem, e mladí tělo mě dostane do lepí nálady. Umírání bývá tak traumatické! Ukázal za sebe. Ale je to zvlátní, před chvílí jsem na ni narazil a musím říct, e vypadala mnohem lépe, ne kdy jsem ji viděl naposledy viset u mě na stěně - tedy vlastně to byla tvoje stěna ve tvé citadele. Tvářila se hodně zmateně, nějak nevěděla, proč ji zabíjím. Nemohl jsem se rozhodnout, jestli bude větí legrace nechat ji zemřít v nevědomosti, nebo jí to povědět. el, ne jsem se rozhodl, u byla mrtvá.

Proč?

Protoe mě těilo dívat se, jak umírá, odvětil mág. Ale to je se smrtí ta potí. Jak jednou zemřou, vekerá legrace končí! Mučit mrtvolu není ádná zábava. Existují kouzla, jak přivést lidi zpátky, já vím, ale… no, oivená mrtvola není vůči bolesti tak vnímavá jako ivá osoba. Můe je přimět udělat spoustu zábavných věcí, ale trpět nějak nedokáou. Podíval se na Kaparův meč a dodal: Zřejmě jsi změnil spojence.

To je dlouhý příběh, odtuil Kapar.

Moc rád bych si s tebou sedl a popovídal si, protoe je to určitě velice zajímavé, ale mám málo času a v okolí je pár lidí, kteří by mi moc rádi ublíili, take musím zmizet. Musím se vak přiznat, e jsem měl jen matné tuení, co vlastně hledám - aura je hodně cizí - ale jakmile jsem ji zachytil, věděl jsem, e to bude něco velmi zvlátního. Něco zábavného, co určitě vyvolá chaos a natve to mé nepřátele. Nicméně jsem poněkud zklamaný. Nevypadá… dost velký.

Kapar sklonil meč. Ovládnout ho nemusí být tak snadné. Moná bude potřebovat mou pomoc, podotkl Kapar.

Navrhuje dohodu? Varen se zazubil. Je hezké, e oceňuje, v jak prekérní situaci ses ocitl. Neboj se, podaří se mi ho ovládnout. Nakonec kdy jsi na to přiel ty, mně by to nemělo trvat dlouho. Nyní, můj starý hostiteli, přiel čas se rozloučit.

Kapar si náhle uvědomil, e ho chce Varen zabít.

Mág napřáhl ruku a kolem ní se mu začalo tvořit zvlátní světlo. Promiň, Kapare, ale jestli jsi přeel na druhou stranu, nemůu tě tu nechat, abys jim pomáhal. Vykulil oči a Kapar pochopil, e a vypadá jakkoliv, je Varen stejně ílený jako předtím. Tohle bude bolet, a hodně, dodal s úsměvem.

Varen máchl rukou a Kapar odskočil na druhou stranu. Mág ho minul jen o pár palců.

Zabij ho! zařval Kapar.

Varen vytřetil oči a podíval se dolů. Z břicha mu trčel černý meč. Z nosu a úst mu crčela krev. Podíval se na Kapara a zasípěl: Mělo mě to napadnout. A zhroutil se.

Kapar couvl od Varenovy mrtvoly. Vzpomněl si, co mu Hildy vyprávěla o vábech. Leso Varen vypadal mrtvý, ale pokud Kapar věděl, nejspí se právě někde probouzel do nového těla.

Kaparovi se točila hlava. Hrozící ílenství prstenu nebylo jediným problémem, jemu čelil. Nejspí zemře z otravy kouřem, pokud rychle nenajde cestu ven.

Najdi odsud nejbezpečnějí cestu, rozkázal talnoyovi a tvor se okamitě otočil a zamířil ke dveřím plným kouře. Moná to byla nejbezpečnějí cesta, ale to neznamenalo, e je zcela prosta nebezpečí. Vydal se za talnoyem přes zakouřenou chodbu k dalím dveřím a s úlevou viděl, e vedou z domu ven. Vykročil, ale přemohl ho záchvat kale.

Najednou nemohl dýchat. Vzápětí byl na kolenou a talnoy mu zmizel z dohledu. Kapar se kousek plazil a po chvíli padl tváří do vlhké hlíny, ne na kamennou dlabu. Snail se zvednout, ale zhroutil se a zaplavila ho temnota.

***

Kapar se probudil a rozkalal se. Na plicích ho trochu bolelo, ale kupodivu méně, ne by mělo, vzhledem k tomu, jak hrozně se cítil během poáru. V rohu seděl Amafi. Blahorodí! Jsi vzhůru!

Děkuju, es mi to oznámil.

Jenom jsem překvapený, to je vechno. Ten legrační muík ti včera večer dal něco vypít a řekl, e bude v pořádku, ale kdy tě sem přinesli, byl jsi na pokraji smrti.

Kapar se posadil a rozhlíel se kolem sebe. Kde to jsme?

V jedné z budov, které neshořely, sdělil mu Amafi. Zabili mnoho áků, blahorodí, a mnoho jich je raněných. Větina domů je silně pokozená, nicméně tihle lidé jsou úasní. Jak se dalo čekat, několik mágů to tu opravuje. Do měsíce by to tu mělo být jako nové, povídali.

Kde mám aty chtěl vědět Kapar.

Amafi sáhl do truhly v nohou Kaparovy postele a vytáhl měkký ranec. Jsou vyčitěné a připravené, blahorodí.

Kapar se postavil a jen se mu trochu zatočila hlava. Jak dlouho jsem spal?

Tři dny, blahorodí. Talnoy tě odnesl do bezpečí, jinak by na tebe spadl ten dům, vedle kterého jsi leel. A mrňous Nakor ti připravil odvar, po kterém jsi hned začal líp dýchat.

Jak se ti podařilo přeít vechno to zabíjení? otázal se Kapar a posadil se, aby si mohl natáhnout boty.

Schoval jsem se, kdy to lo, bojoval, kdy jsem musel, a taky jsem měl těstí, blahorodí.

Ach, stručnost. Dobře, Amafi. Kapar vstal. Jak se daří Pugovi a jeho rodině?

Docela dobře, sdělil mu Amafi a smutně potřásl hlavou. Ale jsou zdrcení. Mezi mrtvými je hodně mladých. Ti útočníci v černém si nevybírali. Měli za úkol vradit.

Viděl jsi toho plavovlasého mága, který je vedl? otázal se Kapar cestou ke dveřím.

Ano.

To byl ná starý přítel Leso Varen.

Amafi kývl. To říkal i Pug, blahorodí. Prý vycítil, kdo to je, i kdy vypadal jinak. Vlastně Varen vypadal velmi dobře, ne ho talnoy rozpáral.

Vyli z pokoje a Kapar se zeptal, kde najde Puga.

Ukáu ti, blahorodí.

Vyli ven. Kapar konečně uviděl rozsah kod. Jen jedna část chodby zůstala nedotčená, avak zahrada byla jako zázrakem uetřena. Dělníci u opravovali dům, a Kapar je chvíli obdivoval.

U hromady řeziva stála nanejvý čtrnáctiletá dívka. Natahovala ruku a mylenkami přesouvala trám na dva ohořelé, ale stále pevné nosníky. Kdy byl trám na místě, dva mladí mui do dřeva zatloukli elezné hřeby a zavolali na ni, a jim pole dalí. Jinde se pracovalo přízemněji a vude zněla kladiva a pily.

Mrtví? otázal se Kapar.

Obřad proběhl včera v noci, blahorodí. Mezi mrtvými byl i ten chlapec Malikai.

Kapar mlčel, cítil hlubokou lítost.

Vstoupili do budovy původně zřejmě pouívané ke skladování zemědělského nářadí, protoe tu byl pluh, postroje a dalí věci.

Pug seděl na prosté stoličce uprostřed místnosti. Zčernalý kuchyňský stůl mu slouil jako psací a před sebou měl hromádku papírů. Vzhlédl. Kapare, zřejmě jsi přeil.

Pugu, pravil bývalý vévoda. Za to musím poděkovat tobě.

Vlastně Nakorovi, opravil ho Pug a vstal. V tom svém bezedném vaku nael elixír, který ti vyléčil plíce. První noc ho pouil mnohokrát.

Pug se opřel o stůl. Nali jsme tě u talnoyvých nohou a v zahradě zabitého modře oděného mága.

Talnoy ho zabil a mě odnesl do bezpečí.

Varen? zeptal se Pug.

To byl Varen a u je zase mrtvý… pokud to něco znamená. Vzhlédl k Pugovi. Měl jsi pravdu. el po talnoyovi a ten ho zabil.

Objevila se Miranda a bylo zřejmé, e poslední slova zaslechla. Bez úvodu řekla: To stvoření musí odsud pryč. V době útoku nevěděli přesně, kde je, ale věděli, e musí být tady, nebo v Elvandaru.

Jinak by nerozdělil své síly, ozval se zvenčí hlas.

Kapar se obrátil a ve dveřích uviděl Tomase.

A kdy na nás zároveň vrhl tanečníky smrti a Černé vrahy, úplně nás zmátl.

Pug kývl. Varen se vrátí. Dokud nenajdeme nádobu, v ní přebývá jeho due, bude se vracet pořád dokola.

A to musíme udělat, prohlásil Kapar.

Pug se usmál. My?

Kapar pokrčil rameny. Kdy jsme spolu naposledy mluvili, získal jsem dojem, e mám poněkud omezené monosti.

Pug kývl. To má. Pojď, projdeme se spolu.

Kdy Miranda s Tomasem ustoupili, aby je nechali projít, Pug jim sdělil, e se brzy vrátí. U Mirandy se jetě zastavil. A se Magnus připraví odnést talnoye na Kelewan. A se nad tím problémem zamyslí Shromádění, řekl jí.

Kývla. Po tom, co se tady stalo, budeme potřebovat pomoc.

Pug se usmál a pohladil ji po ruce. A poli pro Caleba. Chci, aby s Kaparem Varena vystopovali.

Postarám se o to, slíbila Miranda.

Co kdyby ses zatím vrátil k rodině? navrhl Pug Tomasovi. Varen během těch dvou útoků podle mě vyčerpal své síly.

Souhlasím, ale a přijde čas tu zrůdu vyřídit, budu tam.

Ano, souhlasil Pug. Nakor tě doprovodí do Elvandaru. Leda by sis chtěl zavolat draka.

Tomas se zazubil. To bych mohl, ale bývají vzteklí, kdy se nejedná o ádné nebezpečí. Najdu Nakora. Obrátil se na Kapara. Hodně těstí, Kapare. Určitě se jetě setkáme.

Potřásli si rukama. Bylo mi ctí, Tomasi, pravil Kapar. Pug Kaparovi pokynul, a jde s ním, a kdy byli sami, poznamenal, jak je dobře, e se Kapar rozhodl zůstat s nimi.

Bývalý vévoda se zasmál. Stejně jsem neměl moc na vybranou!

Vdycky má na vybranou, ale v tomto případě nebyla druhá monost nijak přitalivá. Jsi záludný, mazaný a vnímavý a je v tobě bezohlednost, jakou budeme určitě potřebovat, ne tohle vechno skončí. Vím, e zdaleka není po vem. Nový zápas právě začal. Dostali jsme tvrdou lekci. Začali jsme být při obraně domova samolibí. Tu chybu u znovu neuděláme.

Kdy začneme? otázal se Kapar.

Hned. Začneme plánovat, odpověděl Pug.

Bývalý vévoda, nyní agent konkláve stínů, a bývalý kuchtík, nyní nejmocnějí mág v Midkemii, seli na louku a začali kout plány.

Doslov

Poslání

Magnus se uklonil.

Skupina pěti mágů v černém odění jeho pozdrav opětovala. Jeden z nich popoel blí. Vítej, synu Milambera. Jsi potěením pro mé staré oči, pravil.

Magnus se usmál. Jsi velkorysý, Joshanu. Podíval se na ostatní čtyři Ctihodné členy Shromádění mágů. Rád vás vechny vidím.

Sestoupil z ploiny, na ní spočíval trhlinový stroj, stejný jako ten ve Hvězdně v Midkemii. Místnost byla velká, ale kromě trhlinového stroje a pěti muů čekajících u něj, tu nebylo nic. Na Magnusův příchod je upozornil signální systém vytvořený před lety. Místnost byla celá z kamene a na této horké planetě tady byla zima, ale byla dobře osvětlená olejovými lampami rozvěenými po stěnách.

Co je ta věc za tebou? zeptal se jeden z mágů.

Magnus dokonalou tsurantinou odpověděl: To je důvod mé návtěvy. Je to vytvořené lidmi, ale obsahuje ivého ducha. Patří do druhého kruhu, dodal s pouitím tsuranské terminologie pro druhou hladinu reality.

To vyvolalo zájem. Váně? otázal se vysoký, hubený mág.

Ano, Shumako, ujistil ho Magnus. Věděl jsem, e tebe to bude zvlá zajímat. Ke vem ostatním dodal: Otec prosí Shromádění o moudrost. Chtěl bych vás poádat, abyste svolali co nejvíc bratří, rád bych je oslovil vechny.

Malý, podsaditý mág se usmál. Dám vem vědět. A se zpráva o té věci roznese, objeví se tu kadý člen. Pojď, najdeme ti pokoj a necháme tě odpočinout. Jak rychle si přeje promluvit?

Magnus si nasadil prsten na prst a okamitě pocítil svrbění cizí magie. Pojď za mnou, rozkázal talnoyovi a poloil na něj ruku.

Jednu věc mágové pověření přesunem talnoye na Kelewan zjistili - toti e reaguje na libovolný jazyk. Magnus proto usoudil, e dokáe číst mylenky toho, kdo má prsten, a vyslovit příkaz nahlas je důleité jen kvůli jasnosti.

Vedli Magnuse s talnoyem městem mágů. Rozlehlá budova zabírala celý ostrov, stejně jako Hvězdno vévodilo ostrovu, na něm stálo. Tohle město vak bylo mnohem větí ne jeho kopie a bylo skutečně starobylé, kdeto Hvězdno bylo postaveno teprve před necelým stoletím.

O trhlinové magii nikdo nevěděl víc ne Pug a Magnus měl od svého otce několik zpráv pro různé členy Shromádění, v nich líčil, co ví, co předpokládá, co tuí a čeho se bojí. Magnus zprávy přečetl. Neměly nikoho uklidnit.

Přesto byl talnoy daleko od domova a Varena, pokud ho přímo nezastavili, aspoň výrazně zpomalili. Před odchodem mu vak otec jetě řekl něco, co Magnusovi dělalo váné starosti.

Pug syna objal a poeptal mu do ucha: Bojím se, e doby rafinovaných střetů jsou za námi a nyní nás čeká otevřená válka.

Magnus doufal, e se otec mýlí, ale tuil, e má pravdu.

***

Nakor se pratil hlavou o strop jeskyně a zaklel. Trvalo mu skoro týden, ne ji díky informacím od Kapara nael. Sklonil se pod nízkým převisem. V jedné ruce drel pochodeň a v druhé hůl. Pouil jednu z Pugových tsuranských koulí a přenesl se k místu, kde byl podle Kapara talnoy nalezen: ingáziho přístavitě. Čarodějův ostrov opustil odpoledne a v Novindu přistál uprostřed noci.

Vyel ze svých pokojů v ingáziho přístaviti a el, dokud neztratil město z dohledu. Pak pouil dalí Pugův trik a přenesl se s pomocí koule, kam a dohlédl. Ve srovnání se skoky z jednoho známého místa na jiné to bylo pomalé, ale bylo nebezpečné pokouet se takto cestovat na neznámá místa, protoe koule mohla uivatele klidně hodit doprostřed skály.

Nakor nael vesnici, kterou kupci z Království pouívali jako operační základnu v severní části Východních plání. Utratil něco zlata a poloil pár správných otázek a nael jeskyni.

Nakor se díval na zkázu, jakou po sobě zanechali vykradači hrobů. Zaklínil pochodeň mezi kameny. Porcelánové nádoby s nečitelnými nápisy byly rozbité na maličké střepy a hliněné tabulky byly taky roztřískané. Nakor si povzdechl. Taková spou.

Pugův příchod vycítil dřív, ne ho uslyel. Tady! zavolal a v chodbě se po chvíli objevilo světlo.

Pug se zastavil vedle přítele. Co jsi nael?

Tohle, sdělil mu Nakor, poklekl a zvedl hliněný střep. Kdy to vezmeme s sebou, mohli by je áci poskládat, a my se něco dozvíme.

Tohle má vechny známky pantathianské pohřební komory, usoudil Pug. Podívej. Ukázal na nějakou zbroj. Ta je určitě pantathianská.

Co je tam vzadu?

Pug zvedl ruku a vyskočilo mu z ní světlo, je zalilo zadní část jeskyně. Vypadá to jako kámen.

Ty ze vech lidí by ses měl umět podívat pod povrch, Pugu. Nakor přistoupil ke stěně a jal se ji zkoumat. Pak do ní začal mlátit holí.

Pug si klekl a zkoumal cosi v rohu. Viděl jsi ty ochranné známky?

Ano. Dal je tam Macros. Pug vstal. Take Macros Černý narazil na pantathianskou pohřební komoru, v ní spočíval talnoy, a místo aby svět zbavil toho stvoření, postavil kolem něj ochranná kouzla a nechal nám ho tu, abychom ho nali.

Jestli ho nedokáe zničit ty, poznamenal Nakor, proč myslí, e by to dokázal Macros? Viml si, e se Pug trpce usmívá. Pořád ho povauje za mocnějího, ale tak u to nějakou dobu není. Nakor se znovu pustil do zkoumání stěny. Kromě toho měl celá léta plno práce.

Tak by se to dalo říct, připustil Pug. Ale nikdy se o tomhle nezmínil ani mně, ani dceři.

S tvou enou moc času netrávil, Pugu.

Tohle ale je velice důleité. Je to nebezpečnějí ne cokoliv, co jsem viděl.

Stěna se pohnula a Nakor spokojeně zabručel. Nael jsem to!

Pug spěchal k němu. Co tě napadlo?

Říkám si, e kdy byl talnoy tam venku, to, co se ukrývá tady, musí být opravdu důleité.

A moná i nebezpečné, upozornil ho Pug.

Nakor si vzal pochodeň a společně se vydali chodbou. Uli asi míli, pak se chodba srovnala.

Před námi je jeskyně, poznamenal Nakor. Ale v tomhle světle toho moc nevidím.

Pug zvedl ruku a z dlaně mu vytrysklo jasné světlo.

Bohové, eptl Nakor. Máme problém, Pugu.

Stěny jeskyně se zvedaly do výky nejméně sta stop, ale dno bylo jen deset stop pod nimi. Jeskyně byla zhruba kruhová a na ní, seřazení, jako by čekali, stáli v řadách talnoyové.

Musí jich být stovky, vydechl Pug.

Tisíce. Máme problém, zopakoval Nakor.