kapit疣 služby pro dohled nad primitivn匇i planetami

Mark

STONE

L ﾁ G R

VYDĚDĚNCŮ

Z francouzsk馼o origin疝u

Jean Pierre GAREN:

LE CAMP INADAPTﾉS

vydan馼o nakladatestv匇

FLEUVE NOIR

Paris

FRANCE

přeložila Eva Proch痙ková

ｩ NASKO, Jablonec, 1992

ｩ Pavel Šťastn©, ANY, 1992

ISBN 80-91113-9-4

Už po pět stoletprov疆ZemskUnie (federace zahrnuj兤85 planet) mocnou expanzi do celGalaxie. Postupem času si však vl疆y zač匤ajuvědomovat, že sbližov疣s př匀iš primitivn匇i civilizacemi vyvol疱ekologickkatastrofy. domorodci se po kontaktu s pozemšťany přest疱ajsami vyv勀et, st疱ajse z疱isl©mi, žebraj兤e o techniku, kternejsou schopni pochopit. Na jednz planet došlo dokonce k tomu, že domorodci t駑ěř vyhynuli; několik m疝o zbyl©ch p疵ů muselo b©t um﨎těno do př叝odnrezervace jako se to kdysi děl疱alo se zvířaty.

A tak vznikl z疚on o nevměšov疣se. Pokud se stalo, že vesm叝nloď objevila planetu s humanoidy, měla př勛az zaregistrovat ji, ale v ž疆n駑 př厓adě nevstupovat do kontaktu, aniž by byl proveden pečliv© průzkum jej兤h obyvatel.

Pokud dos疉li určit馼o prahu technick馼o rozvoje, pak s nimi Ministerstvo pro z疝ežitosti Galaxie nav痙alo diplomatickstyky. V opačn駑 př厓adě byly složky s dokumentačn匇i materi疝y před疣y Službě pro dohled nad primitivn匇i planetami a ta, dvakr疸 v průběhu sta let, bal pověřena vypracov疣匇 zpr疱y o rozvoji domorodců.

A protože se uk痙alo, že pozorov疣pomocuměl©ch satelitů nendostačuj兤 byly vysíl疣y př匇o na m﨎to skupiny složenz agenta činnslužba a z androida, kteřse diskr騁ně zam兤hali do populace. Mark Stone byl jedn匇 z těchto agentů.

1

Mark Stone se zdvihl z pohodln馼o křesla, ve kter駑 si po dobr駑 obědě lebedil. Byl to urostl© a svalnat© pětatřic疸n勛, s tmav©mi vlasy a do hněda op疝en©m obličejem. Obvykle měl šedoči, ale když ho popadl vztek, vždy mu ztmavly.

Prot疉l se a zahleděl se do prosklen馼o v©klenku. Jeho byt byl v posledn匇 patře luxusnbudovy v centru New Yorku. Měl z něho n疆hern© v©hled na betonov ocelova plastovvěže. Během staletse město rozrostlo na stovky kilometrů.

Stm咩alo se a dole pod n匇 se začal postupně rozsvěcovat bezpočet barevn©ch světel, kter© vypadal jako neskutečnsvětelnřeka. Mark se vr疸il z v©pravy teprve před třemi dny a přesto si musel přiznat, že už se nud Obvykle tr疱il čas mezi jednotliv©mi v©pravami s jednou velmi hezkou d咩kou, s Elzou Swensonovou. Měla nejen mimoř疆ně kr疽nzelenoči, ale byla i jednou z nejbohatš兤h žen v Galaxii. K Markově velkl咜osti však Elza odjela na inspekčncestu po sv©ch četn©ch společnostech, kterse nach痙ely na rozvojov©ch planet當h. Vr疸it se měla až za t©den.

Měl by j咜 na večeři a brzy zalehnout, jak mu radjeho věrn© př咜el Ray? Ray je android, kter© bdnad jeho zdrav匇 s t駑ěř mateřskou péč Když Ray vstoupil do m﨎tnosti, bylo vidět, že se podobMarkovi, ale že je větša zavalitějš Tento robot s lidskou podobou byl neuvěřitelně dokonal©. Jenom velmi bystr© pozorovatel mohl postřehnout určitou ztrnulost v©razu jeho obličeje. Ale vše ostatnbyla do nejmenš劜o detailu dokonalost sama. Vysunovacchloupky imitovaly dokonce i vousy a v př厓adě potřeby pr©štily z miniaturn兤h pů kapičky vody, takže to vypadalo, jako by se robot potil. Proto bylo možn aby roboti doprov痙eli agenty S.D.P.P. na primitivnplanety, aniž by přitom vzbudili pozornost domorodců.

S Rayem vstoupilo do m﨎tnosti zavalitindividuum tak okolo pades疸ky s růžol兤匇i tvářemi. Na sobě mělo poněkud obnošen ale čistšaty.

„Chce s tebou mluvit a ř勛 že je to důležitřekl Ray.

Muž vyt疉l z kapsy kus pap叝u.

„Jste kapit疣 Stone?“

Měl chraplav© hlas a ráčkoval.

„Co si přejete?“

Muž přešl疳l z nohy na nohu.

„Jak bych v疥 to vysvětlilDnes brzo r疣o jsem jel se sv©m star©m transvozidlem pod駘 l疊ru vyděděnců.Pak spiklenecky dodal

„Vždycky se tam najde p疵 chytr疚ů, kteřchtějupl當hnout a samozřejmě se jim to nepodař Automatickochrana je srazdř咩 než překročděl兤č疵u. Ovšem st疱se, že zemřou až o několik des咜ek metrů d疝a protože často u sebe majnějakcennosti“

„Jestli tomu dobře rozum匇, tak vy okr疆疸e mrtvoly,přerušil ho Mark.

„Řekněme, že spíš seberu p疵 maličkostpřed t匇, než se k nim dostanou agenti z 伀lidovčety. To jsou teprve ti pavmrchožrouti.“

Zhnusen© Stone se suše ot痙al:

„Proč jste se chtěl se mnou setkat?“

„Dnes r疣o jsem u plotu viděl v©rostka. Musel č劜at na moje auto a když jsem jel okolo, tak na mě zuřivě gestikuloval. Vystoupil jsem, hodil mi k疥en obalen© t匇hle pap叝em a prosil mě, abych v疥 jej doručil.“

Muž mu uk痙al onen kus pap叝u, ale z ruky ho nepustil. Mark četl: Кapit疣 Mark Stone, Služba pro dohled nad primitivn匇i planetami.“

„Jak jste mě našel?“

„Videotelefonoval jsem na vaši Službu a tam jsem po mnoha probl駑ech dostal vaši adresu domů.“

„Tak dobře. Dejte mi ten dopis.“

Muž chv匀i v疉al.

„Ten chlapec ještě řekl, že když to doruč匇, tak za to bude nějakodměna“

Mark vyndal popuzeně z kapsy stodolsovou bankovku. N疱štěvn勛ovi se zablesklo v oč兤h, ale pak jeho pohled zase pohasl.

„Ř勛al, že to bude velkodměna“

Mark se zachmuřil a pak velmi odměřeně ukončil rozhovor:

„Už jsem s v疥i ztratil dost času. Rayi, postarej se, ať ten obejda vypadne a už se nevrac“

Ray okamžitě položil chl疳kovi ruku na rameno a ten se pod jejv疉ou zapot當el.

„Počkejte,vyl騁lo z něj. Уady je ten váš pap叝.“

Rychl©m pohybem chňapl po bankovce, vrazil ji do kapsy a na nic dalš劜o nečekal, protože android jej celou dobu sledoval ostříž匇 pohledem.

Když zůstali sami, rozložil Mark nažloutl©, umaštěn© pap叝.

„Kapit疣e Marku Stone z S.D.P.P. Potřebuji pomoc ? rychle ? maminka mne ujišťovala, že když budu v nouzi, tak se na v疽 mohu obr疸it.Podeps疣 byl Оliver Standman

P﨎mo bylo energicka pravideln Ray nakukoval př咜eli přes rameno.

„Kdo to je?“

„Nem疥 ponět to jm駭o vůbec nezn疥.“

„Ten člověk mluvil o klukovi, ale k tomu, aby někdo byl odsouzen jako vyděděnec do l疊ru, musb©t plnolet© a to znamen že mu musb©t nejm駭ě sedmn當t let. Možnje to syn nějaktvojdř咩ějšpř咜elkyně.“

Marka ta pozn疥ka naštvala.

V tdobě mi bylo něco mezi šestn當ti a osmn當ti lety. Z疝etů je v tom věku tak m疝o, že si je člověk pamatuje.“

„Pak se tedy jistě jedno omyl. Nechme to plavat. Co podnikneme večer? Kam vyraz匇e?“

Mark neodpověděl. Jeho představivost pracovala naplno. Věděl, jak hroznpoměry vl疆nou v l疊rech vyděděnců. Byla to surovost a bestialita v čistpodobě! Nějak© mlad勛, kluk volo pomoc a voljeho, Marka.

„Chci vědět, o co jde?zamručel.

Sedl si k videotelefonu a vytočil č﨎lo Vesm叝npolicie. Mark pro jej劜o velk馼o š馭a, admir疝e Neumana, již leccos vykonal a ten se netajil t匇, že Marka r疆 zaměstn疱 Po nevyhnuteln駑 slovn匇 baletu se mu podařilo z﨎kat k apar疸u plukovn勛a Stilla, kter© byl Neumanov©m z疽tupcem. Byl to mal©, obtloustl© muž勛 s kulat©m obličejem a růžol兤匇i tvářemi. ﾚpln© opak sv馼o vysok馼o a stroh馼o š馭a. Zd疣livou dobr當kost však vyvracel bystr© a živ© pohled.

Když poznal Marka, usm疝 se a řekl:

„Jak v疥 mohu b疸 užitečn© kapit疣e Stone?“

„R疆 bych jen malou informaci a neodvažuji se s takovou hloupostobtěžovat admir疝a.“

Mark vysvětlil, o co jde a plukovn勛 vyťukal 棈aje do kl疱esnice poč咜ače, kter© měl před sebou na stole.

„Hleďme, Olivier Standman, sedmn當t a půl.“

Na obrazovce se objevila fotografie. Ještě dětsky kulat© obličej, světle hnědvlasy a tmavoči, kter jak se zd疝o, pl疝y hněvem.

„Před měs兤em byl odsouzen poč咜ačem-soudcem. Dostal trest buď pades疸 tis兤 dolsů pokuty nebo um﨎těnv t畸oře pro vyděděnce. A protože ten kluk neměl ani vindru, poslali ho do l疊ru.“

„A důvod?“

„Pokus o usmrcenjist馼o Francise Greena, z疽tupce důlnspolečnosti Furster, kters冝lna Terranii XXV.“

Still hned pokračoval, zřejmě aby předešel Markově ot痙ce.

„Standman se domn咩al, že ona důlnspolečnost je odpovědnza smrt jeho rodičů. Ale policie na Terranii XXV uzavřela vyšetřov疣s t匇, že šlo o pouhou nehodu transvozidla.“

„Odkud je ten chlapec?“

„Žil od dvou let na Zemi a připravoval se na vstup do školy pro astronauty. Prospěch měl dobr©, k痙eňskpřestupky ž疆n Proto takpokuta nebyla tak vysok“

„A jeho rodiče.“

Na obrazovce se objevil obličej. Světlovlas© pades疸n勛 s energick©m v©razem, tváře lemovankr疸k©m plnovousem.

„To byl jeho otec. Jmenoval se Alex Standman, byl astronautem, vlastnil n疚ladnloď ? kargonef a zajišťoval n疚ladnpřepravu pro různspolečnosti na Terranii XXV. Jednou byl v podezřenz pašov疣 ale pro nedostatek důkazů nebyl odsouzen.“

Pak se na obrazovce objevil portr騁 mladhnědovlasženy. Mohlo jb©t tak čtyřicet. Měla jemn věkem t駑ěř nedotčenrysy, hedv畸ně kaštanovvlasy a podlouhlčernoči, ze kter©ch koukalo šibalstv

„To byla jeho matka, Olga Standmanov rozenBaxterov“

„Olga Baxterov“

Mark se zachvěl, jako by jeho tělem projelo vysoknapět Olga Baxterov Stačil zlomek sekundy a Markovi se vybavily vzpom匤ky z dětstv Paul! Jeho o deset let staršbratr. Jeho kamar疆, jeho velk© vzor. Vynikaj兤student geologie. Ve dvaceti dvou letech na vlastn兤h nohou. A pak maminčino neštěst že vidsv馼o syna odjíždět na ned疱no objevenou planetu Terranii XXV, na kterpr疱ě započaly v©zkumy. Pravidelně jednou t©dně od něj dost疱ali zpr疱y. A pak přišel stručn© a dojemn© telegram.

„Miluji Olgutento t©den m疥 svatbu“

Jejich otec byl kapit疣em S.D.P.P. a protože byl pr疱ě na cest當h, nemohl se svatby zúčastnit. Mamince skromnprostředky neumožňovaly odcestovat na Terranii XXVPak chodily zpr疱y již m駭ě pravidelně, ale zd疝o se, že Paul je šťastn©. O několik měs兤ů později přišla krutzpr疱a: Х dole došlo k neštěst Paul je mrtev. Jsem zoufal“

Pro rodiče to byla velmi krutr疣a. Matka se z nnikdy nevzpamatovala. Podvědomě kladla vinu Olze. Otec se několikr疸 snažil s mladou ženou spojit, ale ta nikdy neodpověděla. Když se o rok později dozvěděli, že se Olga provdala za astronauta, byli velmi zarmouceni. Už o nnechtěli nic vědět. Za p疵 let nato matka zemřela a otec ji brzy n疽ledoval.

Plukovn勛 si všiml Markovy reakce.

„Vy toho chlapce zn疸e?“

Mark zavrtěl hlavou a přidušen©m hlasem řekl:

„Ne, nezn疥, ale mohl by to b©t můj synovec, jestli můj bratr“

Still prohlížel d疝棈aje z poč咜ače a odvětil:

„Je to přesně tak, jak ř勛疸e. Vid匇, že Olga Baxterovje vdova po jist駑 Paulu Stoneovi. Co s t匇 uděl疥e?“

Mark se rozhodl ve vteřině.

„Chci toho chlapce vidět, zaplat匇 za něho těch pades疸 tis兤 dolsů.“

„Pr疱ně to možnje, ale nejdř咩 ho mus咜e naj咜. A to je v l疊ru vyděděnců t駑ěř nemožn Tam se nevedou ž疆nz痙namy, tam neplatž疆npr疱o“

„Dejte mi povolenke vstupu do l疊ru.“

Still zav疉al

„Riskujete, že odtamtud nikdy nevyjdete. Lidsk© život tam nemvůbec ž疆nou cenu. Neodvažujse tam ani policejnhl冝ky.“

Stillův kulaťoučk© obličej změnil v©raz.

„V咜e stejně dobře jako j že tyto t畸ory jsou jedn匇 velk©m pokrytectv匇. Je to jen způsob, jak se zbavit těch, kteřodm咜ajrespektovat naše z疚ony. Podle ofici疝n兤h statistik nepřes疉ne doba přežitvyděděnce v t畸oře dva roky!“

„Pr疱ě proto nesm匇 ztr當et čas.“

Still neochotně nab冝l:

„Dobr upozorn匇 tedy stráže u vchodu, ale nev匇, zda admir疝 ocenmoji iniciativu.“

„Všechnu odpovědnost beru na sebe.“

„Fajn, ale rad匇 v疥, poslouchejte bedlivě, co v疥 budou radit stráže. Ty jsou denně ve styku s realitou l疊ru.“

„D勛y, plukovn勛u, vyřiďte uctivpozdravenadmir疝ovi a řekněte mu, že na příštv©pravu pojedu dobrovolně.“

„Hlavně se nedejte zab咜. Měl bych z toho nepř勀emnosti.“

Obrazovka potemněla a Mark se obr疸il na Raye:

„Vyjeď s transvozidlem, uděl疥e si malou projížďku.“

Android se nesouhlasně zašklebil. Vypadal najednou velmi lidsky.

„Nem疥 r疆, když se vrháš po hlavě do pochybn©ch dobrodružstv“

Robot nemůže c咜it jako člověk. To je všeobecně zn疥a dok痙an Kybernetičtinžen©ři tvrd že androidi jsou pouhstroje a dělajjen to, na co jsou naprogramov疣 Mark věděl, že to tak 侊lně nen Během společn©ch v©prav se mezi n匇 a Rayem vytvořil pevn© svazek. Bylo to opravdovpř疸elstv Když Ray viděl, že je Mark v ohrožen st疱al se až nebezpečně samostatn©m. Bez ohledu na svnaprogramov疣jednal tak, aby př咜eli opravdu pomohl.

Možnto bylo t匇, že Ray byl jedn匇 z m疝a modelů, kterbyly vybaveny psychick©m zesilovačem. Ten robotovi umožňoval vnitřně ? a to i na velkou vzd疝enost ? komunikovat s Markem.

„V ž疆n駑 př厓adě nehodl疥 jednat neopatrně.“

Android podal Markovi širok© p疽, kter© vypadal jako kožen©.

„Přip疽ej si to kolem těla.“

Byl to ochrann© p疽, z痙rak pozemsktechniky. Směli jej použ咩at v©hradně agenti služby pro dohled nad primitivn匇i planetami. Vytvořil okolo těla silovpole, kterdok痙alo vych©lit paprsky a střely. K jeho proraženbylo třeba větš劜o 棈eru nežli bylo to, ktervytvářel gener疸or ukryt© v přezce. Jedinou nev©hodou bylo, že každodraženstřela spotřebovala určitmnožstvenergie a gener疸or se tak postupně vybil.

Mark si připjal ochrann© p疽 a android mu ještě podal plochou laserovou zbraň.

„Strč si to do kapsy!“

„Přece nejedeme do v疝ky,zasm疝 se Mark. Кdyž jsi se mnou, v匇, že se nemus匇 ničeho b疸.“

2

Strážn© u vchodu do l疊ru znuděně a tak trochu shov咩av©m, ne však nepř咩ětiv©m pohledem zhodnotil nezn疥př兤hoz kteřchtěli vpustit dovnitř. Měli na sobě staršastronautickkombin騷y a nevypadali na snoby, kteřněkdy chtěli vyzkoušet, jakto je, když člověka mrazv z疆ech hrůzou. Ani jeden z těch, kdo kdy do t畸ora vstoupili, se nevr疸il! Strážn© si povzdychl.

„M疸e vlivnzn疥osti, pane. Pr疱ě jsem mluvil s plukovn勛em Stillem a ten mi předal pokyny.“

„Mus匇 naj咜 Olivera Standmana.“

Strážn© pok©val hlavou.

„Ano, vzpom匤疥 si na něj. Byl to takov© vyhubl© klouček. Doprov痙el ho takov© urostl© čtyřic疸n勛. Připadali mi m駭ě zkažennež ti ostatn Poslal jsem je o bloku F17. To je nejklidnějšč疽t t畸ora. Tedy alespoň bylaZdse, že je teď napadli 宋zteklpsi kteřsi chtějzvětšit sv偂em“

Mark se zatvářil nech疳avě a tak strážn© dodal.

„Takhle si začala ř勛at jedna banda zločinců. Jsou horšnež divokzvěř.“

Mark si prohl馘l pl疣 t畸ora. Byl to rozs疉l© čtverec. Jednotlivulice se křížily v prav駑丨lu. Za F17 ležela pod駘 z疳adnč疽ti, zhruba v polovině t畸ora.

„Jestli toho kluka chcete naj咜, pak by tu bylo jedno m駭ě nebezpečnřešen Počkejte, až se bude vyd疱at potravinov© př冝ěl. Každ© blok si jednou t©dně chodpro stravu. Nech疥 poslat Standmanovi zpr疱u.“

„Kdy to bude?“

Seržant se zahleděl na pl疣 přip兤hnut© na zdi.

„Za pět dn“

Mark malou chvilku zav疉al. Hlavou mu proběhl lakonick© vzkaz: Нa pomoc, rychle!“

„To je moc dlouho.“

Strážn© stiskl knofl勛 a vz疳ětse zdvihla těžkpadacmříž, kteruvolnila vstup do 偂kchodby.

„Tak, a za touhle z疱orou už v疥 nikdo nepomůže. Kdybyste se nějak©m z痙rakem přece jenom vr疸ili, tak si dejte pozor, mříž je nabit Tady vpravo je zvonek. Jjsem vzhůru celou noc.“

Mark a Ray vyrazil rozhodn©m krokem vpřed. Ulice sice byla širok ale povrch byl samd叝a. Každ©ch pades疸 metrů se tyčila pouličnsv咜ilna. Zdaleka ne každovšem sv咜ila, a tak se ulict疉ly dlouhst匤y. Domy po obou stran當h byly sotva čtyřpatrov Fas疆y měly opr©skan okna vytlučen často chyběl i cel© okennr疥.

Šli asi deset minut a nepotkali ani živáčka. Z toho mal馼o města byl c咜it strach. Každ© se krčil ve sv駑 uboh駑 koutku. Kousek před křižovatkou n疉le Ray Marka přitiskl ke zdi. Ozvaly se rychlkroky a po nich přidušenv©křiky.

Okolo nich proběhla mladd咩ka. Mohlo jb©t tak dvacet nebo pětadvacet let. Na sobě měla pl疸ěnou blůzku, kterjjen tak tak zakr©vala poprsa roztřepenšortky. V z疱ěsu, bl坥ko, dokonce až moc bl坥ko běželi čtyři muži. Ten největšz nich s rozježenou kšticd咩ku 昱tyhodn©m finišem dostihl a srazil ji na kolena. V疝eli se spolu po zemi ve šp匤ě. Mezit匇 dorazili ostatntři pron疽ledovatela přitlačili d咩ku k zemi. Ten vlasat© t©pek jroztrhl šortky. Objevila se b匀 št劜lstehna.

„Jjsem prvn jjsem si ji chytil.“

A i přes siln© odpor se svoběti vtlačil mezi stehna a vnikl do n V©křik utlumen© brut疝n匇 pohybem ruky potvrdil, že akt byl dokončen.

Ray instinktivně vyc咜il Markův pohyb a zarazil jej.

„Ještě provedeš nějakou hloupost. Nech to na mně.“

Rychle vyrazil. Všichni čtyři 偀očn兤i překvapen匇 strnuli. Android uchopil do n疵uče toho, co ležel na d咩ce, nazdvihnul ho a odhodil nejm駭ě o tři metry d疝. N疽iln勛 narazil hlavou na asfalt, až to zadunělo a zůstal nehybně ležet.

Ostatntři se vzchopili. Dva se vrhli na Raye a třetvyrazil na Marka. V ruce se mu zabl©skl nůž. Stone zkřížil ruce před tělem a odrazil tak r疣u, ktermu mířila na břicho. Okamžitě šel do proti偀oku a hlavou vrazil protivn勛ovi do obličeje. Ten zůstal prudkost棈eru na okamžik 侊lně ochromen©. Mark se potěšil pohledem na protivn勛ův zakrv當en© obličej. Ml疆enec upustil d©ku a chytil se rukou za zlomen© nos. ﾚder direktem do břicha je srazil k zemi.

TakRay byl poměrně 俍pěšn©. Velkolepfacka poslala prvn劜o 偀očn勛a asi o pět metrů d疝. Druh© vykopl nohou proti Rayovu podbřišku, ale Ray uhnul a naopak chytil 偀očn勛a za kotn勛 a prudce trhla. Muž ztratil rovnov疉u a odtančil do d疝i.

D咩ka seděla dosud na zemi a potlačovala vzlyky. Když k nMark vzt疉l ruku, instinktivně ucukla.

„Klid, děvenko, chci v疥 jen pomoct. Vaši četnobdivovateluž teď budou sekat dobrotu.“

Všichni 偀očn兤i se už sice posb叝ali, ale zůst疱ali v uctivvzd疝enosti. Čtvrt© byl dosud v bezvědom Bylo vidět, že ač se chtěli zpoč疸ku pr疸, teď v疉ali si znovu zač咜. Po očku na sebe pokukovali a č劜al, kdo z nich dprvnsign疝 k 俍tupu.

Vtom se ozvalo tichhv坥dnuta objevily se nějakst匤y.

„Bacha! Amazky, miz匇e.“

A tři z 偀očn勛ů se bleskurychle vytratil, jako když do nich střel Marka a Raye obklopilo několik st匤ů. S překvapen匇 konstatovali, že to jsou ženy. Měly v ruk當h dlouhtyče. Jedna z nich pozdvihla zbraň a namířila na Marka.

„Ne, ty ne! Tihle mi pomohli“

Smrt兤pohyb byl zastaven v©křikem zn疽ilněnd咩ky, kterse přitom neobratně snažila obl駝nout šortky. Mezit匇 se nad nehybntělo čtvrt馼o 偀očn勛a naklonil temn© st匤. Zabl©skl se kov a žena se opět narovnala. V ruce se jpohupoval kousek lidsk馼o masa a kapala z něho krev. S hysterick©m sm兤hem pronesla:

„Zas jeden, kter© si už nikdy nezahraje na z疝etn勛a.“

Bandě podle všeho velela velksvalnatblond©na.

Po mal駑 zav疉疣vydal př勛az:

„Vy dva, půjdete s n疥i. Kdyby se snad n疉odou někter駑u z v疽 zachtělo fouknout, tak ho na m﨎tě probodnu. U n疽 v doupěti si všechno vysvětl匇e.“

Tiše a rychle proběhli několika ulicemi.

„Ještě štěst že n疽 t疉nou naš匇 směrem a ne někam na druh© konec t畸ora,vyslal telepaticky Ray.

O chv匀i později dodal:

„Zřejmě už se blíž匇e k jejich doupěti. Zahl馘l jsem v okně nejm駭ě tři hl冝ky. Ty děvenky jsou pěkně ostražit“

Konečně urostlblond©na vstoupila do jednoho domu. Vnitřnpříčky v něm byly vybour疣y a př坥emtak tvořilo jeden velk© prostor. Osvětlenzajišťovalo několik louč ale ty byly zřejmě z nějak©ch zbytků umělhmoty, protože v m﨎tnosti byl c咜it štiplav© kouř.

Uvnitř byl shromážděn asi tucet d咩ek. Když uviděly, že jejich družky přiv疆ějzajatce, vypukly v nadšen© řev. Jestliže si Mark doposud dělal nějakiluze o osudu, kter© je ček pak je po tomto j疽otu ztratil.

Blond©na se usadila na bednu a pohybem ruky si zjednala klid.

„Myslely jsme si, Joano, že jsi už t©den mrtv po tom 偀oku chl疳ků z C10 na z疽obovacčetu“

„To si oni mysleli taky, a proto mě nechali ležet na zemi. Byla jsem jenom omráčen ale r疣a na hlavě mi tak silně krv當ela, že jsem byla samkrev. Jedna menšparta z bloku B mě našla a odnesla k sobě domů. Jsou jako poslušnovce. Žijzalezlve sv駑 brlohu a strachy ani nevych痙ej ale opatrovali mě a dokonce mi dali naj﨎t.“

„Zn疽ilňovali tě často?ot痙ala se siln tmavovlasmužatka, ktervypadala na z疳asnici a nad horn匇 rtem měla jemn© kn叝ek.

Joana zavrtěla hlavou.

„Ne! Majmezi sebou několik d咩ek a to jim stačilo.“

Mark zvědavě sledoval tuhle malou ženskou komunitu. Polovina d咩ek byla oblečena do kalhot a vest z černkoženky. Všechny byly ozbrojen Měly kopvyřezanz plastiku, všelijakželezntyče, nože, biče, kyjeMnohnosily na krku řetěz jako n疉rdeln勛, kter© ovšem v př厓adě potřeby mohl sloužit jako smrt兤zbraň.

„Dnes večer jsem se rozhodla, že se vyd疥 za v疥i. A když už jsem skoro dorazila do našzy, tak mě přepadli čtyři chl疳ci. Museli to b©t nějacosaměllovci, protože kdyby patřili do nějakskupiny, tak by mě odt疉li k sobě. Takhle se snažili mě hned zn疽ilnit. V tu chv匀i se objevili tihle dva a překazili jim to.“

„A sami si vlezli na jejich m﨎to,uškl兊la se tmavovlasmužatka.

„To ne! T疥hleten ? uk痙ala na Marka ? mi dokonce pomohl vst疸, i když tak jak jsem byla stačilo, aby si na mě lehl.“

Velkblond©na si p疸ravě prohl馘la oba muže.

„Z kter馼o jste bloku?“

„My jsme jenom n疱štěvn兤i v t畸oře jsme sotva dvě minuty.“

Takovodpověď se blond©ně nel兊ila. Na tváři se jobjevil zlostn© úšklebek.

„Nem疥 r疆a, když si ze mě někdo utahuje.“

Do hovoru zas疉la nakr疸ko ostř劜anzrzka.

„Člověk by řekl, že to jsou astronauti. Aspoň jsou tak oblečen Než mě sem poslali, tak jsem s jedn匇 takov©m chodila.“

„Je to přesně tak, jak ř勛疸e. Pracujeme pro S.D.P.P.“

„Co potom děl疸e tady?“

„Hled疥e jednoho př咜ele. Zaplatil jsem za něho kauci a je teď voln©.“

D咩ky vyvalily překvapen匇 oči.

„Chcete t匇 snad ř兤t, že jste se ponořili do toho pekla abyste odsud vyt疉li nějak馼o kamar疆a?“

Blond©ně n疉le ztvrdly rysy v obličeji.

„A proč jste potom pom疉ali Joaně?“

„Asi ze slušnosti. Nem疥 r疆, když někdo špatně zach痙se ženou.“

Zrzka vykřikla: „Ř勛ala jsem ti to, Magdo, jsou to astronauti. U nich jsou všichni tak trochu praštěn©.“

„Je to tak, asi budou mluvit pravdu. Koho to vlastně hled疸e?“

„Je to sedmn當tilet© chlapec, kter© měl tu smůlu, že neměl v prav© čas dost peněz.“

Ten věk na Magdu zapůsobil.

„Kde bydl“

„Strážn© n疥 řekl, že v bloku F17.“

Blond©na se znovu zašklebila.

„Boj匇 se, že jdete pozdě. V tomhle v疥 ani my nemůžeme pomoct. Mus咜e proj咜偂em匇宋ztekl©ch psůa ti taknapadli oblast, kam m疸e namířeno. Chtějsi zvětšit svoje 偂ema všechny zajatce nemilosrdně likviduj Trošku n疽 to znepokojuje, protože až se nasytvražd a mučen budou se cht咜 určitě rozt疉nout až do našeho sektoru.“

„Pokud je alespoň nějaknaděje, chci se pokusit toho chlapce zachr疣it.“

Mark vyc咜il z Magdina pohledu, že vyhr疝.

„Jale Magdo nesouhlas匇, abychom je nechali odej咜!řekla tmavovl疽ka se zaťat©mi pěstmi.

„Znáš přece prvnpravidlo 疎mazek Ž疆n© muž nesmopustit náš prostor, aniž by ztratil sv驟 to, co z něho dělmuže.“

„Amazky, amazky, nemto něco společn馼o s amazonkami?zeptal se Mark.

„Je radost potkat někoho tak kultivovan馼o,rozřehtala se blond©na. Кdyž jsem dala dohromady tuhle skupinu, nazvala jsem ji Amazonky. Ale bylo to moc dlouh tak jsme to zkr疸ily na 疎mazky“

Tmavovl疽čin potupn© n疱rh se setkal se širokou odezvou př咜omn©ch d咩ek a Magdě se na tváři objevila starostlivvr疽ka.

„Je mi v疽 l咜o,zašeptala, ale nemohu prosadit svoji vůli proti všem ostatn匇. Douf疥, že se um咜e pr疸.“

Nahlas dodala:

„Souhlas匇, Miško, postarej se o ně, ale ty sama. Začni t匇hle, zdse b©t nejsilnějš“

Mužatka přistoupila k Rayovi. Usm疝a se a odhalila svoje nažloutlzuby.

„V©borně, nejdř咩 tě přev疝cuju a pak ti je ušmiknuPotřebuju si rozšířit sb叝ku.“

Přistoupila asi tak na metr k Rayovi a zastavila se hodnotila situaci. Oči jpl疝y nedočkavost Vrazila pravou pěstprotivn勛ovi do břicha s hbitost kterou by nikdo v jej匇 zavalit駑 těle nehledal.

Ray na tis兤inu vteřiny zav疉al. Nesmpoznat, že mproti sobě androida. Předklonil se proto a zdařile napodobil bolestiv© v©křik. Mužatka už si byla jista v咜ězstv匇 a udeřila ještě levačkou na bradu, kterse k npřiblížila. Ale ke sv駑u velk駑u překvapenm當hla do pr痙dna. Jejsoupeř uhnul. Dala do toho 棈eru všechnu svoji s匀u, protože si myslela, že t匇 bude souboj u konce. Jak byla rozm當hnut zakopla. Vtom přiletěla vzduchem facka a přist疝a hlasitě na kulaťoučk駑 zadku. Po tomto zvuku nastalo v m﨎tnosti hlubokticho.

„Rayi, ne!“ vykřikl telepaticky Mark. Нeponižuji ji. Použij program Judista!“

Rozl兤enmužatka se opět vrhla s napřažen©ma rukama do 偀oku. Vypadalo to, že chce soupeře zardousit. Ray se ale sh©bl, chytil ji za ruku a mocn©m trhnut匇 ji přehodil přes rameno. D咩ka za letu vykřikla a pak dopadla naznak. Z toho, jak utlumila p疆, bylo vidět, že je to zkušenz疳asnice. Ray se nijak nesnažil ze sv馼o postavenněco vytěžit a bez hnutčekal, až se zvedne. D咩ce se objevil u oč兤h úžas a překvapen Sebrala se ze země a opět vyrazila vpřed. N疉le klesla a nohy se pod npodlomily. Ray takztratil rovnov疉u a upadl. Mužatka okamžitě zdvihla obrovskou mačetu a zamířila na š勀i. Pak udeřila do země! Jen se zaprášilo. Ray sebou totiž mrsknul, otočil se a už st疝 na nohou. Žena se zdvihla hned po něm a třela si předlokt

„Tvůj př咜el se umdobře pr疸,zašeptala blond©na Markovi do ucha, ale dělchybu, že nevyuž咩svpřevahy. Kdyby zv咜ězila Miška, neměla by s n匇 nejmenšslitov疣“

A mladžena se s nad疱kou na rtech opět vrhla vpřed. Ray uskočil jako toreador a nastavil jnohu. Miška zavr疱orala a upadla. Instinktivně se stočila do klubíčka, protože oček疱ala kopanec, ale ten nepřišel. Android se zastavil. D咩ka funěla, byla celrud ale opět se zdvihla. Pomalu se přibližovala ke sv駑u protivn勛ovi, kter© st疝 jako přikovan©.

„Rayi, pozor, nepotíš se jako člověk!“

„D勛 za upozorněn 侊lně jsem na to zapomněl.

Miška se s řevem vrhla na sv馼o protivn勛a. Ten se však tentokr疸 neuhnul. Jejruce sevřely mužovo tělo a tisklyJejbicepsy naběhly do neuvěřitelnvelikostiPak sevřel ženu Ray.

Jednadvěmožntři minuty uplynuly v hrobov駑 tichu. Oba bojovn兤i strnuli. Miščin obličej stažen© do oškliv馼o šklebu začal přech痙et do ruda. Pomalu, skoro neznatelně se jejtělo sesunulo. Bylo jasn že jejobrovsks匀a je u konce. Z 俍t jvyklouzla slab přer©vanprosba.

Ray okamžitě sevřenuvolnil. D咩ka se sesunula na zem, sedla si a snažila se popadnout dech. Android se složil vedle ntaky hekal vyčerp疣匇. Uběhly dvě minuty a vyděšenpřihlížej兤se neodvážily ani ceknout.

„Tak co, pokračujeme, nebo to skrečnem?zeptal se Ray.

Do Miščiny tváře se vr疸ila norm疝nbarva. Odpověděla mu chraplav©m hlasem: Мysl匇, že toho můžeme nechat, jsi spr疱nej chlap, ž疆nej křiv疚. A umíš se dobře pr疸.“

„Ty taky! Máš skvělou techniku.“

Miška si povzdychla, položila Rayovi ruku na rameno a velmi tiše dodala:

„Kdybych byla v životě potkala chlapa jako jsi ty, tak bych tady nebyla.“

Pak se zastyděla za svoji slabost a nahlas dodala:

„Magdo, beru svoji ž疆ost zpět. Tihle dva mohou odej咜. Nejsou to lumpovjako ti ostatn“

Blond©nu potěšilo vidět svoji nebezpečnou sokyni poraženou. Zeptala se d咩ek: Кdo je proti?“

Ž疆nodpověď. Všichni znali fenomen疝nMiščinu s匀u. Proč se tedy pouštět do něčeho, v čem ani ona neuspěla?

Magda doprovodila Marka až ke dveř匇.

„Odejděte rychle, dř咩 než si to moje d咩ky rozmysl A jestli poř疆 trváš na tom hled疣 pak si dej dobr© pozor. 膳zteklpsijsou mazana nemajž疆nslitov疣“

Nat疉la k němu ruku. Mark ji uchopil a donesl ke rtům

„Moc V疥 děkuji za vaše rady. Budeme opatrn“

Magda se zachvěla a zasněn©m hlasem špitla:

„Kdyby všichni muži byli jako ty, to by byl svět kr疽n©.“

3

Hned za prvnkřižovatkou se Mark zastavil.

„Pěkně jsi to s nimi zkoulel Rayi, s jinou bandou bychom z toho tak snadno nevyv痙li. Víš už, kde je ten blok, kter© hled疥e?“

„Samozřejmě!“

„Budeme muset použ咜 tvantigravitačnzař坥en Nem疥 nejmenšchuť se setkat s těmi 宋ztekl©mi psi“

„Ale co když budou m咜 na střeše stráže?“

„To je jednou. Tady nejsme na ž疆nprimitivnplanetě a neriskujeme vyprovokov疣nepřirozen馼o v©voje. Zdejšcivilizace se již vyv勀k tnejkrutějšrepresi.“

S匀a androidova antigravitačn劜o zař坥enbyla vypoč咜疣a tak, že mohl s sebou n駸t ještě jednoho člověka. Android tak dok痙al v př厓adě nouze odn駸t sv馼o p疣a a zachr疣it ho z nebezpeč

„Dobr vyskoč mi na z疆a a chyť se okolo krku.“

Podivn© p疵 se tichounce vznesl do vzduchu. Přeletěl několik bloků chatrn©ch a uboh©ch domů.

„Měl si pravdu, Rayi, rozezn疱疥 četnskupinky br痙d兤ulice. Prošli bychom jen za cenu těžk©ch potyček. T疥hleta střecha n疽 zaj匇“

Na domě byla jak疽i terasa pokrytplastikov©mi dlaždicemi, jakse dělaly před mnoha stalet匇i. Uprostřed se tyčila zvláštnkonstrukce. Dveře už dlouho chyběly a bylo vidět jen jakousi zrezavělou mechaniku. Byla to strojovna star馼o v©tahu. Ray s Markem měkce přist疝i na střeše.

„Teď už zb©vjen naj咜 Olivera.“

„Pozor, Marku, zkontroluj si ochrann© opasek. Moje biodetektory signalizujněčpř咜omnost.“

Ray se tiše připlížil k boudě a prot疉l se dovnitř. Ozval s tlumen© v©křikRay se vr疸il se sv痙an©m asi třicetilet©m mužem, tmav©m a neoholen©m, kter© se chvěl panickou hrůzou. Tak strašně se tř疽l, že ho android ani nemohl rozv痙at. Když uviděl Marka, trochu se uklidnil.

„Vyvy nejste ti 宋zteklpsi“

„Ne. Hled疥e Olivera Standmana. Je to takovej hubeňour, ani ne osmn當t.“

Muž uk痙al prstem na padacdvířka.

„Je tam doleTedy bylAle 宋zteklpsi着 Včera n疽 přepadliHrůzaJsou to š匀enciZavraždkažd馼o, kdo se jim postavna odporOstatnmuč奛 Někteřnaši ještě bojujv poschod兤h.“

N疉le se poklop ve střeše otevřel.

„Někdo se tu schov疱“

Strachy pološ匀en© muž se Rayovi vytrhl a pokusil se skr©t ve v©tahovšachtě. Z poklopu se vynořili tři muži v bund當h, na kter©ch měli neuměle namalovanou pshlavu s červen©mi tes疚y.

Uprchl勛 nestačil doběhnout do sv馼o 伀rytu. Do zad se mu zabodl nůž. Zavr疱oral a padl na kolena. To už na něm seděl jeden 宋ztekl© pes Prudk©m pohybem vytrhl z pouzdra d©ku, chytil muže za vlasy a jedin©m pohybem z疳ěstmu uř坥l hlavu a odhodil ji za sebe. Vytryskla krev a ozval se nepříčetn© sm兤hale n疉le ustal. Na Marků pokyn Ray použil laser, kter© měl ukryt© ve sv駑 prav駑 ukazováčku. ﾚtočn勛 dostal r疣u př匇o mezi oči a svalil se na zem. Druzdva vyrazil na Marka, točili přitom kovov©mi řetězy, až to zlověstně svištělo. Moc bl坥ko se však ti dva ničemovnedostali. U kořene nosu se jim objevila stejnčerntečka.

„Nenčas na řeči. Mus匇e se pod咩at, jestli je ten uboh© chlapec je naživu.“

„Pusť mě před sebe a vyndej si laserovou zbraň. Jak jsi viděl, na tyhle š匀ence je jistějšnejdř咩 stř匀et a až potom diskutovat.“

Oba se vydali po temn駑 rozviklan駑 schodišti dolů. Marka udeřil do nosu nesnesiteln© hnilobn© z疳ach. A k němu se ještě přidal mdl© pach krveZ odpoč咩adla horn劜o patra vedla chodba spojuj兤asi deset m﨎tnost Všude po zemi se povalovaly v groteskně zkroucen©ch pozic兤h mrtvoly. Hrůza! Proraženlebky, rozp疵anbřicha, oddělen棈yMark ani na těch nejprimitivnějš兤h něco tak strašn馼o neviděl.

Udělal rychlou obhl冝ku. Celkem sedmn當t mrtvol, ale Oliver mezi nimi nebyl. Ze schodišťn劜o prostoru se oz©val bolestiv© řev. Tak nepříčetnzvuky mohl vyd疱at pouze mučen© člověk.

Opatrně sestupovali o patro níž. Vtom Ray Marka bez varov疣zatlačil do kouta. Na chodbě sv咜ily dvě louče. Pět 宋ztekl©ch psůse tlačilo do dveř Dva jejich druhovuž leželi na zemi. V břiše měli zabodnut© zvláštnš厓.

Na pokyn urostl馼o holohlav馼o 宋ztekl馼o psavběhl jeden muž m﨎tnosti. Ozval se tlumen© v©křik. Muž pomalu zacouval zpět a držel se rukama za břicho. Zoufal©m pohybem si z těla vytrhl š厓 a pak se n疉le zhroutil. Chodbou se rozlehly vzteklv©křiky.

„Ten všiv疚! Chci ho dostat živ©ho! Nemůže přeci vystřelit v兤, než jeden š厓 najednou. Jdeme!“

Zbylčtyři mužovvyrazili. Bylo slyšet tlumen棈ery. Tři z nich obklopili nějakou oběť, kterse už nemohla br疣it.

Ve zlomku vteřiny Mark rozeznal chlapce, kter馼o viděl na fotografii. Ray byl ještě rychlejš než on. Z jeho prav馼o ukazováčku vyšlehly rychle po sobě tři v©střely. Hoch zůstal jako přikovan© ? tak ho v©voj situace ohromil. Už si myslel, že je s n匇 konec a n疉le mu vysvitla naděje. Když ho Mark uchopil za ruku, cel© se chvěl.

„Kdokdo jste?“

„Kapit疣 Stone. To ty jsi mi napsal?“

„A vy jste opravdu přišel?“

„Nebyla to proch痙ku růžovou zahradou. Ale teď pojď, mus匇e zmizet.“

„To nejde, blokujv©chod! Je jich moc. Ani s laserem je všechny nedokážete pob咜.“

„Utečeme po střeše.“

„Můj luk! Nechci se nechat zavraždit bez boje.“

Pokusil se vr疸it do m﨎tnosti, ale Mark ho zadržel.

„Už ho nebudeš potřebovat. Jdeme.“

Vběhli na schodiště a vtom uslyšeli křik:

„T疥hle! Jsou tři a chtějn疥 upl當hnout.“

Ten chl疳ek musel m咜 oči jako ostříž, když je v ttmě dok痙al rozeznat.

Jako na povel vyběhl na schodiště cel© houf mužů. Podle dusotu jich bylo nejm駭ě deset.

Mark a Oliver stačili prol騷t poklopem ven. Ray zůstal na posledn匇 schodě st疸. Za necelou minutu se vynořila prvnhlava. Android se jprudk©m kopancem zbavil. Padaj兤tělo cestu srazilo dalšdva pron疽ledovatele, kteřjen vychrlili salvu nad疱ek.

„Usp疱acgran疸, rychle!“

Ray vyndal z kapsy asi tři centimetry velkou kuličku s velmi prchav©m obsahem a hodil ji dolů. Schodištěm zazněl tlumen© v©buch a hned po něm bylo slyšet p疆 mnoha těl.

„To je na p疵 minut uklidn ale usp疱acefekt rychle vyprch v tomhle domě je všude průvan. Co navrhuješ, Marku?Jestliže sejdeme na ulici, budeme muset proj咜 přes polovinu l疊ru, abychom se dostali k br疣ě.“

„Nemus匇e j咜 přeci až tam. Hranice t畸ora jsou sotva dva bloky odsud.“

„Jsou pod dohledem a automaticky se tam stř匀“

„Přelet匇e horem. Nejdř咩 vezmeš Olivera a posadíš ho ven a pak se vr疸íš pro mě.“

Ray začal rychle poč咜at.

„To nejde, Marku. Tam a zp疸ky mi to bude trvat v兤 jak půl hodiny. Tak dlouho tu s疥 nemůžeš zůstat.“

„Necháš mi tu svoje gran疸y.“

„To by ti nemuselo vystačil. M疥 jin© n疱rh. Vezmu Olivera na střechu sousedn劜o dmu a pak se vr疸匇 pro tebe. Takhle budeme poskakovat pomalu vpřed a jv疽 budu m咜 oba na dohled.“

„Ale bude to trvat d駘e.“

„Lepšztratit trochu času, než život.“

Oliver hleděl na svnovpř疸ele nech疳avě. Ničemu nerozuměl, protože Ray s Markem komunikovali telepaticky. Ray ještě pro jistotu vhodil do dvířek na schodiště dalšgran疸. Pak vzal chlapce pod pažda vznesl se, aniž se hlížel na jeho zděšen© křik.

Ray pečlivě prozkoumal celou terasu a pak Oliverovi nař冝il:

„Hlavně zůstaň st疸, ať tě poř疆 vid匇.“

Za hodinu byli z t畸ora venku. Teprve za plotem, až když měli temnou siluetu l疊ru za sebou, až pak Oliver uvěřil, že je zachr疣ěn. Dojet匇 se mu podlomily nohy a sesul se do tr疱y a rozvzlykal se.

4

Oliver se trochu vystrašeně rozhlížel kolem sebe. Po několikahodinov駑 sp疣ku a po prodloužen駑 pobytu v koupelně vypadal docela slušně. Ray mu nav兤 obstaral novšaty, ktermu docela padly.

„Sedni si a najez se. Musíš m咜 hlad,řekl Mark a pak pobaveně sledoval, jak jeho protějšek do sebe l疆uje množstvj冝la, kterby nasytilo tři osoby.

„M疸e par疆nbyt, pane Stone.“

„Ř勛ej mi Marku, je to kratš Proč ses mi neozval, když tě soudili? Vyhnul by ses mnoha nepř勀emnostem.“

„Když jsem uslyšel rozsudek, bylo mi jasn že za mě nikdo pades疸 tis兤 dolsů nezaplat“

„A proč jsi změnil n痙or?“

Oliverovi se objevily v oč兤h slzy.

„Za to, že jsem v t畸oře vůbec přežil, vděč匇 kamar疆ovi Billovi.“

„To je ten, co jsi s n匇 přišel do t畸ora?“

„Anov咜eVčera ho ti všiv當i chytili a zabili. Viděl jsem je, ale nemohl jsem nic dělat. Pak jsem se zhroutil.“

„Už na to nemysli. Bylo to hrozn ale musíš zapomenout. Chce to čas.“

„Je to skutečně pravda, že jste za mě zaplatil celou tu č疽tku?zeptal se Oliver nejistě.

„Všechno je vyř坥eno. S konečnou platnost“

„Vy jste znal moji matku?“

„Nikdy jsem ji neviděl.“

Oliver překvapen匇 otevřel pusu.

„Pak tedy proč“

„Řekla ti, že předt匇, než si vzala tv馼o otce byla vdan“

„Ano. Za nějak馼o geologa Paula. Byl to pr© sympať疚 a zemřel při nějaknehodě.“

„Byl to můj bratr. Když zemřel, bylo mi míň, než tobě teď. Moc jsem ho obdivoval. Byl to můj vzor, můj ide疝. Proč jsi mě za celty dva roky, co jsi byl na Zemi, nevyhledal, byl bych ti pomohl při studiu.“

„Vůbec jsem nevěděl, že existujete. Čtrn當t dnpřed smrtnapsala maminka takov© nesouvisl© dopis, ze kter馼o byla c咜it 偂kost. Psala v něm, že je otec po posledncestě zachmuřen© a znepokojen©. Pr© jnechce nic ř兤t, ale ona si mysl že to vše mnějakou souvislost se společnostFurster. Na konec mi napsala, abych se v př厓adě nebezpečobr疸il na v疽.“

Oliver spolknul poslednsousto a vstal.

„Tak děkuju, byl jste moc fajn, ale juž mus匇 j咜.“

Marka to překvapilo a chv匀i trvalo, než zareagoval. Chlapec už byl u dveř

„Chceš zab咜 toho Francise Greena, cos ho prvně netrefil?“

Oliver se zachvěl a otočil se.

„Mus匇 to udělat. Mus匇 rodiče pomst咜. Vždyť v咜e, jacbyli“ řekl Oliver a po tvář兤h mu st駝aly slzy.

Mark chlapce objal kolem ramen a zlehka jej posadil do pohovky.

„Teď mě dobře poslouchej. Nechovej se tak jako ti 宋zteklpsiz t畸ora, kteřchtějjen zab勀et. Teď je chv匀e, kdy člověk může uk痙at, že mtaky něco v hlavě. Je-li pravda, že firma Furster nechala zavraždit tvoje rodiče, myslíš, že by o tom informovala Greena? To je jen obyčejn© obchodnz疽tupce a za nic nemůže. Jestliže se něco proti nim upeklo, tak to určitě bylo na Terranii XXV a ne na Zemi.“

Oliver se schoulil do klubíčka a rozvzlykal se.

„Tolik bych chtěl na všechno zapomenout a nejde to.“

„Jbych taky r疆 věděl něco v兤 o celtud疝osti. M疥 chuť si udělat v©let na Terranii XXV. Chceš jet se mnou?“

Oliver zdvihl hlavu a v oč兤h se mu mihl z畸lesk naděje.

„Ale pozor! M疥 jednu podm匤ku. Čistě form疝n Celou dobu, až do našeho n疱ratu na Zemi, mě budeš poslouchat. Na slovo a bez diskus“

„Podle rozkazu, Marku,řekl Oliver spont疣ně.

„Tvoje slovo muže?“

„M疸e ho. Kdy odjížd匇e?“

„Z咜ra r疣o.“

„Seženeme dopravnloď? Moc jich nen“

„Pojedeme mou vlastn“

Hoch překvapen匇 oněměl.

„Vy m疸e svoji vlastnjachtu? Nevěděl jsem, že S.D.P.P. sv©m lidem tak dobře plat“

„M疥 nějakpř勀my i odjinud a tu loď mi nab冝li př疸el kter©m jsem kdysi pomohl. Teď si odpočiň. Vypadáš strašně. Kdyby tě takhle někdo se mnou viděl, myslel by si, že jsem tak lakom©, že ti ned疥 ani naj﨎t.“

Jakmile Oliver odešel, nař冝il Mark Rayovi, aby připravil Merkura.

„Uděl疥e si mal© v©let.“

„Toho jsem se pr疱ě ob疱al. Co si myslíš, že tam najdeš?“

„Nev匇, ale chtěl bych dok痙at, že se Oliver m©l“

Rozhovor přerušil zvonek videotelefonu. Mark povyt疉l 棈ivem oboč když na obrazovce poznal admir疝a Neumana.

„Plukovn勛 Still mě informoval. Jsem r疆, že jste sv馼o chr疣ěnce našel. Zjistil jsem dotazem na poč咜ač, že jste v tomto stoletjedin© člověk, kter© kdy z l疊ru vyšel živ©!“

„Nebyla to ž疆nradost!“

Admir疝ovi ztvrdly rysy v obličeji.

„Jakto tam je?“

Mark polkl nad疱ku, ale pak to nevydržel:

„Je to nejpříšernějšpeklo, jaksi dovedete představit. Je mi na zvracenz toho, že jsem pozemšťan. Ten váš zatracen© soudnpoč咜ač odsuzuje většinu drobn©ch provinilců do společnostsadistick©ch a krut©ch besti Odsuzujete je k otřesnsmrti. Je to stokr疸 horš než dezintegračnkomory, ktersi vaše jinak široksvědompřeje zrušit. Člověk vržen© do toho l疊ru mjedinou alternativu. Buď se nechzardousit nebo se změnna divokou zvěř.“

Admir疝 pohybem ruky zarazil př咩al v©čitek.

„Ch疳u vaše rozhořčen T畸or vyděděnců byl založen před třemi sty lety, dř咩 než se začaly stavět vězeňsksatelity, kde jsou um﨎těni ti skutečně nejhorškrimin疝n兤i. Ostatnpos匀疥e d疝 do t畸orů.“

Neuman unaveně povzdychl.

„Zn疸e přece poč咜ače, dělajsvou pr當i, tak jak byly kdysi naprogramov疣y. Před třemi t©dny se president divil, že je pro t畸or tak mal© potravinov© rozpočet, když se počet potrestanpopulace zvyšuje. Jmenoval vyšetřovackomisi a pož疆al mě o vyhotovenzpr疱y. Proto mě vaše malv©prava velmi zaj匇 A pak takbudu muset pro komisi zorganizovat n疱štěvu l疊ru.“

„Zajistěte si obrněnvozidla a doprovod bojov©ch robotů,rozesm疝 se Mark.

„Ray byl s v疥i?“

„Bez něj bych tu už nebyl.“

„V匇, že váš robot nahr疱vše, co vida slyš Můžete mi zhotovit kopii jeho paměťov©ch krystalů? Pomohlo by mi to v pr當i.“

„R疆! Uvid咜e, že to nenž疆n© med.“

Admir疝 pok©val hlavou.

„Zat匇 v疥 děkuji. Kdybych potřeboval vaše svědectv tak v疥 zavol疥. Samozřejmě, že až za p疵 dn předpokl疆疥, že si uděl疸e menšdovolenouna Terranii XXV.“

Neuman byl bystr© a měl dobr© postřeh. Mark musel potlačit 俍měv.

„Předpokl疆疸e velmi spr疱ně. Olga byla moje švagrov“

„Zbožňuju smysl pro rodinu. Douf疥, že mi budete všechno vypr疱ět, až se vr疸咜e.“

Tentokr疸 už Mark překvapen匇 skoro nadskočil. Admir疝 byl velmi zaměstnan© člověk a nikdy nemluvil napr痙dno.

„Vysvětlete mi, co byste potřeboval zjistit.“

Admir疝 pok©val hlavou.

„O nic konkr騁n劜o se mi nejedn ale život na nově kolonizovan©ch planet當h mě nemůže nezaj匇at. Ofici疝nzpr疱y jsou často přibarvena moji inform疸oři nejsou nic moc a nav兤 jsou často nesvědomit Proto je nezasvěcen© pohled inteligentn劜o člověka vždy př匤osem. Mimochodem ? lidse tam ob疱ajandroidů. Bude lepš když Ray poletjako druh© pilot. Pošlu v疥 pro něho platn© doklad. Šťastnou cestu, kapit疣e.“

Ray vešel do m﨎tnosti a našel sv馼o př咜ele zahleděn馼o do ztemnělobrazovky.

„Merkur je připraven. Můžeme vyrazit, kdy budeš cht咜.“

„Zkontroloval jsi i zbraně?“

„Nechybani jedna střela. Znáš mě přeci, jakjsem pečlivka. Nem疥 r疆, když něco nenv poř疆ku. Ale proč bereme bojovvybaven když jedeme jen na mal© v©let?“

„Ob疱疥 se, že naše cesta nebude tak klidn jak si myslíš. Neumanova starost o n疽 se mi vůbec nel兊 Vzbuď Olivera, vyraz匇e už dnes večer.“

5

„Už vid匇 Terranii XXV,zvolal Ray.

Na obrazovce se objevila velksvětle zelenkoule.

Cesta subprostorem trvala tři dny. Oliver cel© ten čas tr疱il v pilotnkabině a neust疝e se na všechno Raye vypt疱al. Android odpov冝al s ne佖avnou trpělivost

„Hmotnost 0,87 hmotnosti Země.“

„Budeš ještě lehčnež teď, synku,zažertoval Ray, d疱ej pozor, aby tě něco neodfouklo.“

Poč咜ač neust疝e chrlil monotn匇 hlasem informace o terramorfnplanetě.

„Od severu k jihu se t疉ne hlavnkontinent. Uprostřed je velk© z疝iv s vnitrozemsk©m mořem. Zbytek planety tvořobrovsk© oce疣 s mnoha mal©mi ostrůvky. Většinu kontinentu pokr©vajlesy, jenom směrem k pům jsou pr駻ie a pak ledovpole.“

Na 侊athor pramenila řekla, kterklikatě prot駝ala celou pevninou a 俍tila do vnitrozemsk馼o moře. Na tomto m﨎tě vyrostlo jedinměsto na Terranii XXV, město Grantville. Asi pades疸 kilometrů na sever se tyčila řada důln兤h provozů. V okoldvou set kilometrů se rozkl疆ala pole, vzniklvym©cen匇 lesů, kterjinak pokr©valy zbytek pevniny.

Astroport ležel dvacet kilometrů z疳adně od města, t駑ěř na břehu řeky.

„Astronef Merkur přil騁aj兤ze Země ž疆o povolenpřist疸.“

Mlad© operačnpracovn勛 na věži s 俍měvem odpověděl:

„Přist疣se povoluje, potřebujete nějakou technickou pomoc?“

„Stačudat sestupovsouřadnice. Jinak jsem soběstačn“

„V©borně. Přistaňte si do p疽ma C, kterje vyhrazeno pro n疱štěvn勛y. Nemějte obavy, budete tam sami.“

Pak odř勛al řadu č﨎el a Ray je vložil do palubn劜o poč咜ače. Ani ne za půl hodiny se Merkur posadil na Terranii XXV.

„Vyndej transvozidlo, budeme ho potřebovat a pak uzavři n疚ladnprostor. Zapni automatickou ochranu tak, aby okamžitě spustila, jakmile by se někdo pokusil o vloup疣 Těm zdejš匇 bezpečnostn匇 syst駑ům vůbec nevěř匇.“

Vstoupili do transvozidla a dojeli k administrativnbudově. Všechno vybavenzde bylo na velmi primitivn侔ovni ? jedna kontrolnvěž a hranatbudova s administrativn匇i službami.

Rychle vyř冝ili technickdetaily a vstupnpovolenna t©dennpobyt. Pak předstoupili před policejnkontrolu.

ﾚředn勛 roztržitě pohl馘l na Markův doklad. Byl to špatně oholen©, tlust© a velmi se pot兤muž.

„ﾚčel vašn疱štěvy?“

„Obchody. R疆 bych prověřil možnosti investic.“

„Přináš咜e-li prachy, pak buďte v咜疣,zavtipkoval úředn勛 a pak dodal: Бle d疱ejte si pozor. Rvačky jsou zak痙an© a š馭 dal př勛az zab疽nout každ©ho, kdo porušjeho nař坥en Buďte v咜疣na Terranii XXV.“

Vyjeli na cestu směrem ke Grantville.

„Kde začneme?zeptal se Ray.

„Douf疥, že tu je nějak© hotel, kde bychom se mohli ubytovat.“

Ujeli asi deset kilometrů, když Oliver n疉le řekl:

„Kousíček odtud st疝 náš dům. Moc r疆 bych ho viděl.“

Mark chvilku v疉al. Nezpůsobvzpom匤ky chlapci př匀iš velikou bolest?

Transvozidlo zastavilo před prefabrikovan©m domkem, jak©ch bylo na rozvojov©ch planet當h postaveny stovky. Okolo domu byl hezk© b匀© plot a zahrada, kdysi určitě velmi př勀emn Teď byla zarostlplevelem. Na dveř兤h bylo naps疣o: Тoudn匇 rozhodnut匇 určeno k prodeji. Obraťte se na JosSilvu. Grantville.“

Mark zadržel Olivera, kter© se chystal vstoupit.

„Je zbytečnriskovat zatčenpro pokus o vloup疣“

Grantville bylo typickměsto nově kolonizovanplanety. Pravo丨lulice, domy po obou stran當h, jedno či dvoupatrov většinou z prefabrikovan©ch materi疝ů nebo z m﨎tn兤h zdrojů ? z kamene a ze dřeva.

Na hlavnulici se na ně usm疝o štěst Uviděli ceduli Сealitnkancelář Silva

„Zastav Ray, chtěl bych se na něco zeptat.“

Vystoupil z transvozidla a vešel do domu. JosSilva byl mal©, obtloustl© a cel© porostl© čern©mi chlupy.

„Cestou z astroportu jsem viděl, že je na prodej jeden dům.“

„Je to skvělpř匀ežitost,usm疝 se muž勛, vstal a po očku mrknul ven, kde st疝o luxusntransvozidlo.

„Čbyl ten dům?“

„Majitelbohužel zemřeli při autonehodě a jejich syn sp當hal na Zemi nějakou hloupost, a tak soudnpoč咜ač určil dům k prodeji.“

„Zač?“

Silva pohledem zvažoval možnosti př兤hoz劜o. Na sobě mobnošenou astronautickou kombin騷u, ktermnoho důvěry nevzbuzuje, ale co to transvozidlo? Je to nejnovějšmodel ze Země.

„Dvacet tis兤 dolsů.“

Mark se hlučně rozesm疝.

„Dům se mi sice l兊 ale bl痙en zase nejsem. Nab坥匇 osm tis兤 dolsů.“

Muž bezmocně rozhodil rukama.

„To je vyloučeno. M疥 z疱azky vůči soudn匇u poč咜ači.“

Mark vyndal z kapsy peněženku a vys痙el na stůl osm tis兤.

Obchodn勛 se z疔mem celou dobu přihlížel.

„Znovu v疥 mus匇 opakovat, pane, dvacet tis兤 dolsů. Buď berte nebo nechte ležet.“

„V tom př厓adě nech疱疥 ležet,odvětil chladně Mark a sebral ze stolu pen坥e. Нajděte si jin馼o z疔emce.“

„Počkejte ještě, přeci můžeme diskutovat. Ten dům je velmi dobře položen, mhezk© pozemek a je v oblasti, kterse pr疱ě rozv勀 Zaručuji v疥, že jeho cena se do necel©ch dvou let ztrojn疽ob“

„Dobr vr疸匇 se tedy za dva roky,řekl ironicky Mark a chystal se odej咜.

„Deset tis兤 dolsů,vyhrkl obchodn勛.

Zd疝o se, že Mark v疉

„Souhlas匇. Ale nastěhovat se chci už z咜ra.“

„Postar疥 se o všechny formality a vy se jen nastěhujete. Dům je kompletně vybaven© a je i zař坥en© n畸ytkem.“

Podivn© z疚azn勛 vzbuzoval v Silvovi zvědavost. Vyndz kapsy deset tis兤 dolsů jako by to bylo p疵 drobn©ch.

„Chcete se u n疽 usadit?zeptal se.

„To z疝ežna tom, jestli se mi podařšikovně investovat“

„Měl byste se setkat s panem Fursterem. Mv rukou všechny důlnkoncese a je to nejdůležitějšosoba na Terranii XXV. Kdybyste měl z疔em, tak v疥 s n匇 sjednschůzku.“

„Proč ne? Aspoň nebudu ztr當et čas. Nev咜e n疉odou o nějak駑 hotelu, kde by se dalo přespat?“

„Druhulice vlevo. Řekněte š馭ovi, že jdete ode mě.“

6

„Olivere, zůstaneš tady.“

„Raději bych šel s v疥i.“

„To nepřipadv 俿ahu. Jdeme na n疱štěvu k prezidentovi m﨎tnpolicie a nemysl匇 si, že by ti bylo př勀emnse s n匇 setkat.“

Chlapec se zašklebil.

„To m疸e tedy pravdu. Ale co rodiče“

„Slibuji, že ti přinesu kopii zpr疱y.“

Pozemšťanuž byli v hotelov駑 pokoji dvě hodiny.

„Tak m疥 tvoje slovo, Olivere? Na opl疸ku z咜ra půjdeme do domu tv©ch rodičů. Už ti znovu patř Koupil jsem ho.“

„Pak je tedy váš!“

„Hned, jak to bude možn převedu jej na tvoje jm駭o. Teď bych zbytečně přitahoval pozornost.“

Policejnstanici našli v dvoupatrovkrychli. i když musela b©t postavenpoměrně ned疱no, mnohby se dalo zlepšit. Obzvláště v 伀lidu všech prostor. Po zemi se v疝ely pr痙dnkel匇ky z umělhmoty, pap叝yPo kr疸krozmluvě se strážn©m byli vpuštěni k š馭ovi policie.

Kapit疣ovi Otto Kirschnerovi bylo okolo šedes疸i let, měl silnějšpostavu a prošedivělvlasy. Velmi se potil a pod rozepnutou košilbylo vidět vlhka chlupattělo.

„Sedněte si,zavrčel mrzutě. Уa zatracenklimatizace už zase nefunguje. Proč v疽 zaj匇zpr疱a o nehodě manželů Standmanov©ch?“

„Olga byla moje švagrov“

„To jste si mohl ušetřit cestu,uškl兊l se kapit疣. Хšechno jsem předal soudn匇u poč咜ači na Zem.“

„Abych řekl pravdu, jsem tady hlavně obchodně. Když už jsem tady, tak se chci zeptat. Co si o tom mysl咜e?“

„Byla to obyčejnnehoda. Div匇 se, že takov©ch nehod nenv兤. Vozidla, ve kter©ch tu lidi jezd patřd疱no do šrotu. Často i něco popijou a pak to někam nap疝ej“

Policista vstal a bylo vidět, že mu to dělpotíže.

„Pojďte za mnou.“

Odvedl je do malm﨎tnosti, kde bylo nesnesitelnvedro. Celou m﨎tnost vyplňoval poč咜ač.

„Tady jsou celdějiny města Grantville. Předpokl疆疥, že s t匇 um咜e zach痙et. Tlač咜ko F1 je př﨎tupov© k.“

„Tady můj kamar疆 se v tom trochu vyzn“

„To je dobře, jtu v兤 jak deset minut nevydrž匇. Až budete hotovi, tak tu věc vypněte.“

Ray našel v několika vteřin當h dokument, kter© je zaj匇al a zkop叝oval jej do svpaměti. Stařičktransvozidlo narazilo do stromu a vzňalo se. Zuhelnatěltěla byla identifikov疣a podle zubů. Svědek nehody ž疆n©.

„Mysl匇, Marku, že můžeme odej咜.“

„Počkejte, měli bychom využ咜 nab冝nutpř匀ežitosti. Nahraj všechny nehody za posledndva roky a pak nahraj informace o společnosti Furster.“

Ray neuvěřitelně zručně vyťukal do poč咜ače zad疣 ﾚdaje se objevovaly a hned zase mizely, vystř冝疣y jin©mi. Androidovi stačila setina sekundy, aby zaznamenal potřebn棈aje do sv©ch paměťov©ch krystalů.

„Hotovo. Chceš ještě něco jin馼o?“

Marka se zmocnilo zvláštnrozechvěn

„Existuje tam nějak© dokument o Paulu Stoneovi?“

„Pod咩疥e se. Archiv je velmi dobře veden©. Tady! Zpr疱a hovořo malnehodě v průzkumnštole“ Android se na chv匀i odmlčel. Щaj匇avje, že v den smrti tvůj bratr podal ž疆ost o důlnkoncesi na jm駭o Stone a Furster. Jeho 伹rt匇 přešla automaticky na Karla Furstera.“

Mark se roztř疽l. Hlavou se mu honily vzpom匤ky z dětstv

„Zaznamenej všechny udělenkoncese od vzniku města.“

Když byli hotovi, vr疸ili se ke Kirschnerovi do kanceláře. Ten se vrtal ve stařičk駑 ventil疸oru.

„Už jste skončili?“

„Chtěl jsem vidět jenom ten dokument,usm疝 se Mark a rukou si utřel zpocenčelo. Пroč si tu klimatizaci ned疸e opravit?“

„Nejsou n疉radnd匀y. Posledndvě n疚ladnlodě, kterměly na Terranii XXV přist疸, byly přepadeny pir疸y. Hl疽il jsem to Vesm叝npolicii, ale tje to 侊lně jedno!“

„Děkuji v疥, kapit疣e, nebudu v疽 d駘e připravovat o čas. Bydl匇 tady v hotelu a velmi r疆 bych si s v疥i dal v baru skleničku, kdybyste měl chvilku volno.“

Vzduch venku byl v porovn疣se vzduchem v policejnbudově b疔ečně osvěžuj兤

„Na co myslíš, Marku?“

„Oliver se možnmoc nem©lil. Pod咩疥 se tspolečnosti Furster na zoubek. Teď se vr疸匇e do hotelu, douf疥, že chlapec zat匇 něco nevyvedl.“

Tam bylo všechno v poř疆ku. Oliver způsobně trčel ve sv駑 pokoji.

„Tak co?“

„Jak jsem sl兊il, před疥 ti zpr疱u. Musíš d疸 ale Rayovi chvilku na to, aby ji přepsal. Zat匇 si pojď d疸 džus.“

V tuto pozdně odpolednhodinu byl bar skoro pr痙dn©. U baru seděli dva hosta barman poklimb疱al za pultem. Pozemšťanse usadili ke stolu do v©klenku.

„Zpr疱a je stejn jakou ti četli při procesu, nic nov馼o se z nnedov匇e.“

Oliver zesmutněl.

„Máš někde ten dopis od matky?“

„Při procesu mi ho vzali a už mi ho nevr疸ili. Marku, vy mi nevěř咜e?“

„Klid, chlapče, to jsem neřekl. Potřebujeme m咜 v ruce fakta. Z咜ra se pokus匇e v domě tv©ch rodičů nal騷t nějakstopy, ktermožnvyšetřovatelům unikly. Věř mi, že se jen tak nevzd疥.“

K jejich stolu přistoupil velk©, urostl© muž.

„Jste pan Stone? Promiňte, že v疽 obtěžuj ale r疆 bych s v疥i mluvil!“

Mark si pohledem změřil př兤hoz劜o. Mohlo mu b©t tak čtyřicet, ale rysy v obličeji prozrazovaly, že už ledacos v životě zažil.

„Posaďte se. Olivere, jdi se pros匇 tě pod咩at, jestli to už Ray dopsal.“

Chlapec pochopil a nechal je o samotě.

„Jmenuji se Anton Kelker. Vlastn匇 jednu důlnkoncesi asi sto kilometrů severně odsud. Je mal ale nennezaj匇av“

Odmlčel se a zahleděl se na svoje velkmozolnatruce.

„Začal jsem před dvaceti lety. S疥 jsem vlastn匇a rukama dennodenně kopal, až mi moje dřina přinesla prvnovoce.“

„Co jste těžil?“

„Jako všichni na t騁o planetě. Drahkameny ? smaragdy, někdy i vz當nrub匤y, diamanty, ale hlavně metamorfnakvamar匤y, po kter©ch je velkpopt疱ka hlavně v ZemskUnii.“

Mark tyto zvláštnkameny znal. Byly n疆herně duhově zbarvena nav兤 měly schopnost měnit barvy podle denndoby.

„V průběhu let se moje těžebnzař坥enrozrůstalo a nynzaměstn疱疥 dvacet lid Ale nepřišel jsem proto, abych v疥 vypr疱ěl o sv駑 životě. M疸e tady astronef?“

„Novinky se šířbleskovou rychlost Přist疝 jsem dnes r疣o.“

Kelker se smutně pousm疝.

„Nemyslete si, to je velkud疝ost. Je to prvnloď, kterpo třech letech na Terranii XXV přist疝a.“

„Už jsem zaslechl, že pir疸i narušujlety.“

„Je to 侊lnkatastrofa. Už čtyři měs兤e se mi nepodařilo vyv騷t ani jeden k疥en. A mnoho m©ch kolegů je ve stejnsituaci jako j“

„A jak jste do dělali dř咩? Nestalo se přeci poprv že meziplanet疵nlety byly zrušeny.“

„Použ咩ali jsme služeb Standmanovy nez疱isldopravnkanceláře. Ale bohužel se zabil při nehodě zrovna před cestou, kdy měl odletět s naš匇 zbož匇. Jeho dopravnloď koupil Furster a dal ji do šrotu.“

„Ty byl ale n疳ad! Vždyť on přeci musb©t ve stejnsituaci jako vy, ne?“

„Kdepak, jeho společnost mvlastnastronef. Spolu s asi deseti mal©mi vlastn勛y jako jsem jjsme se spojili a pokoušeli se o všechno možn Chtěli jsme si pronajmout dopravnloď ze Země, ale neuspěli jsme, protože pr© tato oblast je považov疣a za nebezpečnou. Dokonce jsme chtěli nějakou malou loď koupit. Z疽tupce m﨎tnCosmos Jet Corporation n疥 tvrdil, že nejm駭ě šest měs兤ů nebude m咜 ž疆n© voln© stroj.“

Mark si ten 棈aj zapamatoval, protože tu společnost dobře znal.

„A co oček疱疸e ode mne?“

„Jistě tu nebudete d駘e, než bude potřeba.“

„To m疸e pravdu, hodl疥 odletět za několik dn“

„R疆i bychom v疥 svěřili cennou z疽ilku. Nebojte se, nevážilo by to v兤 než třicet kilo. A vaši cenu předem respektujeme.“

Když viděl, že Mark v疉 rychle dodal:

„Jste naše poslednnaděje. Nemůžete odm咜nout! Když zbožneprod疥e, je to náš krach. M﨎tnbanka n疥 vypověděla vešker俿ěry. Mnozz n疽 budou přinuceni prodat svoje koncese za směšnceny Fursterovi.“

„Dnes večer v疥 nemohu d疸 odpověď. Dejte mi dva dny na rozmyšlenou.“

Kelker se zdvihl a podal Markovi vizitku.

„Na někter駑 z těchto č﨎el mě vždycky najdete.“

Když Mark osaměl, zavřel oči a telepaticky se spojil s Rayem.

„Pojďte se navečeřet.“

J冝lo bylo lepš než oček疱ali. Maso poch痙elo z m﨎tn兤h chovů a bylo prvotř冝n Oliver jako vždy spoř疆al 昱tyhodnou porci.

Ray jedl tak aby nebudil pozornost. Potraviny ukl疆al do dutiny v trupu a energii z nich z﨎kanou před疱al do gener疸oru. Mark se androida telepaticky zeptal:

„Jakjsou tvz疱ěry?“

„Neprok痙alo se, že by nehoda Standmanov©ch byla něk©m zaviněna. Stejně neprůkaznbyla většina nehod za posledndva roky tady. Zaj匇avějšje ovšem rozbor konces Původně měl Furster pouze jednu koncesi, a to tu, o kterou se měl dělit s tv©m bratrem. Byla to ž匀a vynikaj兤kvality a jak jeho obchody vzkv騁aly, přikoupil postupně dalšm﨎ta a to jak od m駭ě 俍pěšn©ch kolegů, tak od st疸u. Nynvlastnv兤e jak polovinu veškerzdejšprodukce.“

„S v疥i je tedy z畸ava,utrousil Oliver.

„Máš pravdu, chlapče. Pojď, vypijeme si poslednskleničku u baru a půjdeme sp疸.“

Přešli k baru, kde už sedělo asi dvacet lid Na barov©ch židličk當h posed疱alo takpět mlad©ch d咩ek v přil馼av©ch tunik當h. Jedna z nic se neust疝e d咩ala směrem k Markovi. Po chvilce pokukov疣vykročila k pozemšťanům. Byla to hezkbrunetka s v©razn©mi l兤n匇i kostmi a nakr疸ko střižen©mi vlasy. Vypadala v těch šatech velmi půvabně.

„Oli!vykřikla. „Ř勛ala jsem si, že to musíš b©t ty!“

Oliver zrudl a vyskočil ze židle. Oba si padli do n疵uč

„Slyšela jsem, že jsi měl na Zemi velkpotíže.“

„Měl, Maggie, ale už je to pryčd勛y tady m©m př疸elům. Pojď, představ匇 ti je. Mark Stone a Ray Johnson. Tohle je Margareta Turnerov Chodili jsme spolu do školy.“

„Pojďte se k n疥 posadit,řekl Mark.

D咩ka zavrtěla hlavou a vzdychla:

„Nemůžu, š馭 n疽 hl冝 Jsme placeny za to, že pop勀匇e s hosty.“

„Pak tedy konejte svoji pr當i, přineste n疥 l疉ev šampaňsk馼o a vypijte ji s n疥i na zdrav Chceme samozřejmě pravšampaňsk“

„Už tři měs兤e jsme nedostali zbož Zb©vn疥 několik posledn兤h lahva tak toho š馭 využ咩a prod疱je za nehor痙nou cenu třiceti dolsů.“

Mark podal d咩ce pades疸i dolsovou bankovku.

„Tady m疸e a drobnsi nechte. A tomu vašemu ochr疣ci řekněte, že to chceme vyp咜 pouze s v疥i, jinak že hned jedem pryč.“

D咩ka odkráčela za břichat©m chl疳kem, kter© seděl vedle baru. Vr疸ila se s lahvdrahtekutiny, ktertrčela v n疆obě s ledem. Zat匇co nal騅ala skleničky, Oliver vyzv冝al:

„Co tu vlastně děláš?“

„Vloni mi zemřel t疸a.“

„Nehoda?“

„Ne, pl兤e. Celml疆pracoval v prašn駑 prostřed Víš, že maminka mi zemřela, když mi bylo deset. Tak jsem si musela zač咜 vyděl疱at sama. Tohle byla jedinpr當e, kterou jsem ve městě sehnala.“

Do baru mezit匇 vešli tři muži. Jeden byl růžol兤kolohn疸 s rozhalenou košil odhaluj兤svalnat© hrudn勛. Druzdva taknebyli ž疆np疳ěrky.

Maggie si sedla, jako by nechtěla, aby ji spatřili.

„To je Alec Sheppard. Mistr u Furstera. Hrubij疣. Pod jakoukoliv z疥inkou se hned začne rv疸. Množstvlid kterzmrzačil, nejde ani spoč咜at.“

„A co policie, proč nezas疉ne?divil se Mark.

„Byl už několikr疸 zatčen, ale vždycky byl hned druh© den na Fursterův z疽ah propuštěn. Tady se nikdo nedokáže Fursterovi postavit.“

Barem zazněl obrův hlas.

„Maggie, nech na pokoji ty sralbotky a pojď se s n疥i nap咜.“

D咩ka se lekla a omlouvala se:

„Mus匇 j咜, jinak v疥 Alec nedpokoj.“

„Pros匇, zůstaňte s n疥i,řekl Mark klidn©m hlasem.

Oliver cel© zrudl a chtěl vst疸, ale č﨎i ruka jej přitlačila do křes匀ka.

„Na šlechetn馼o kaval叝a si zahraješ někdy jindy. Teď to nech na Rayovi.“

Kolohn疸 vstal a cestu převrhl jednomu hostovi židli. Ten ani nep厓l.

„Řekl jsem ti, Maggie, abys šla sem. Nem疥 r疆, když mě někdo neposlouch“

Když byl asi tři metry od jejich stolu, android s 俍měvem vstal.

„Tato slečna přijala naše pozv疣a věnuje n疥 svůj večer. Přijďte z咜ra.“

Sheppard nečekal a udeřil. Rozm當hl se boxersk©m 棈erem, ale Ray jednoduše o krok ucouvl. Odveta přišla okamžitě a byla strašliv R疣a spodem na bradu byla tak rychl že ji viděl jen Mark.

Alecovi se protočily panenky a byl by upadl, kdyby ho Ray nezachytil do n疵uče. Zdvihl ho a odnesl na m﨎to, odkud se před chv匀zvedl.

„Mysl匇, že se vašemu př咜eli udělalo nevolno. Měli byste s n匇 j咜 na vzduch.“

Alecovi druhovbyli sledem ud疝osttak zaskočeni, že okamžitě a t駑ěř mechanicky poslechli. St疝e nech疳ali, co se vlastně Alecovi přihodilo.

Androida už celta z疝ežitost přestala zaj匇at a vr疸il se ke sv©m př疸elům. Maggie hleděla na Raye s obdivem a Oliver se šklebil. K jejich stolu přiběhl tlust© majitel baru.

„M疸e nějak© probl駑, pane?“

„Ani ten nejmenš Jeden váš host trochu moc pil a tak ho můj př咜el jednoduše posadil zpět na židli. Vid咜e, jeho kamar疆i ho už odnášej Přineste n疥 nějakou dobrou l疉ev, tahle je už pr痙dn“

Objedn疱ka majitele baru potěšila.

„Už běž匇, přeji v疥 hezk© večer, p疣ov“

7

Během sn冝aně v hotelovrestauraci řekl Ray Markovi:

„Merkur měl dnes v noci nezvanou n疱štěvu. Automatickochrana ale naštěstfungovala. Ty zloděje muspěkně bolet hlava. Teď jsem byl za úředn勛em z realitnkanceláře. Dal mi klíče od domku a jen tak mimochodem se zm匤il, že mluvil s Fursterem. Čektě dnes odpoledne ve tři ve sv駑 s冝le. Adresu jsem si poznamenal.“

„Nem疥 př匀iš chuť se s n匇 seznamovat, ten člověk mě zač匤dráždit. Kde je Oliver?“

„Ještě sp Mza sebou n疵očnou noc. Ta malz baru za n匇 po službě přišla do pokojeDlouho si pov冝ali a pak“

„Aha, tak proto“

Ray se shov咩avě usm疝.

„Jsou mlad奛“

„Vzbuď je!“

K Markovu stolu přistoupil kapit疣 Kirschner.

„Hledal jsem v疽, pane Stone.“

Mark mu rukou uk痙al židli a nab冝l mu, aby si objednal něco na můj účet.

„Dnes r疣o jsem byl informov疣 o podivnnehodě, kterse ud疝a na astroportu. Službu konaj兤dozor nalezl v bl坥kosti vašlodi dva těžce zraněnmuže. Nejpodivnějšje, že nesli v©bušninu. Naštěstji v době střetu neměli ještě odjištěnou.“

„A co ř勛aj“

„Nic. Ještě nepřišli k sobě. Vypadto, že do nich narazilo nějakvozidlo nebo silovpole.“

Mark s klidem dopil svůj džus.

„To je docela pravděpodobn Můj astronef je vybaven ochrann©m syst駑em, kter© spust jestliže se k němu někdo nepovolan© přiblíž Kdo byli ti muži?“

„Horn兤i,řekl Kirschner po chv匀i ticha.

„Pracovali pro Furstera?“

Mark d疝 nenal馼al, protože viděl rozpaky sv馼o partnera, ale rozhodn©m hlasem dodal:

„Moje loď bude chr疣ěna silov©m polem i nad疝e. Byl bych v疥 zav痙疣, kdybyste o tom informoval př﨎lušn© person疝 na astroportu.“

Kapit疣 se pokusil protestovat.

„Bylo by lepš kdybyste obrann© syst駑 vašlodi vypnul. Ochranu zajist匇e sami.“

„D疱疥 přednost vlastnochraně. Jestli jsem dobře pochopil, př匀et mlodi na Terranii XXV je něco v©jimečn馼o a nerad bych, aby se vaši spoluobyvatelzachovali nějak nevhodně.“

„Kdo vlastně jste, pane Stone?“

„Už jsem v疥 to řekl. Obchodn勛, kter© si přeje investovat na vašplanetě.“

„K tomu je třeba m咜 kapit疝!“

„Nebojte se, až přijde čas, budu ho m咜.“

„Mus匇 v疽 upozornit, že jsem se na v疽 už ptal u Vesm叝nPolicie. Ček疥 na odpověď.“

Jestliže Kirschner čekal nějakou reakci, pak musel b©t zklam疣. Mark nehnul brvou. Kr疸ce po kapit疣ově odchodu přišel Oliver. Měl oči celoteklod nevysp疣

„Máš na sn冝ani pět minut, než zaplat匇 za hotel.“

Když Mark otevřel dveře do Oliverova rodn馼o domu, ztrnul na prahu. Velkob©vacm﨎tnost musela b©t kdysi př勀emn©m m﨎tem, ale teď tu vl疆l nepopsateln© nepoř疆ek. N畸ytek byl poh痙en© po zemi, polštáře rozp疵an obsah skř匤vysypan©, na podlaze se v疝ely šaty, n疆ob různnářad奛 Stejn© nepoř疆ek byl i v obou horn兤h pokoj兤h.

„Tady museli proj咜 dost netaktna uspěchann疱štěvn兤i,podotkl Mark.

„Soudě podle prachu, kter© tu na všem lež muselo to b©t už dost d疱no, možnv době smrti Standmanov©ch,dodal Ray. Oliver hleděl se slzami v oč兤h na to, co kdysi b©valo jeho domovem.

„Do pr當e,zvolal r痙ně Mark, mus匇e to tu d疸 všechno do poř疆ku. Olivere, budeš n疽 ř冝it.“

Během 伀lidu se Mark Olivera zeptal:

„Tvůj otec tady schov疱al nějakpen坥e nebo jincennosti?“

„Ne, nikdy jsme nebyli bohata otec měl velkstarosti s t匇, aby mi zaplatil studia.“

„Co tu mohli ti lumpovhledat?bručel si pro sebe Ray.

Oliver bezmocně rozhodil rukama. Mark zavěsil na stěnu obraz, kter© sebral na zemi. Množstvkreseb po stěn當h jej překvapovalo. Krajinky, z疸iši několik portr騁ů, kterzobrazovaly jednu a tu samou ženu.

„To je moje maminka,zašeptal chlapec. У疸a hrozně r疆 ve voln©ch chv匀兤h maloval. Jejda, tyhle obr痙ky ani nezn疥.“

Uk痙al na čtyři malobr痙ky, kterzobrazovaly jednu a tu samou krajinu, zachycenou v různ©ch ročn兤h obdob兤h. Ob©vacpokoj začal vypadat docela norm疝ně. Pak se pustili i do prvn劜o patra.

S 伀lidem skončili až po poledni. Zvenku na ně někdo zavolal. Ve dveř兤h se objevila rozesm疸Maggie.

„Dnes m疥 dovolenou. Jdu se na v疽 pod咩at, jak jste se zabydleli.“

„Zůstaňte s n疥i na oběd,vyb冝l Mark d咩ku.

„Dobr ale pod podm匤kou, že o kuchyň se budu starat j Oli, pojď mi pomoct.“

Když oba zmizeli ve vedlejšm﨎tnosti, Ray zavrčel:

„Ještě štěst že jsem koupil hotovj冝lo, jinak bychom se asi nenajedli.“

Pesimistickpředpověď se však nenaplnila a j冝lo bylo v přijatelndobě hotovo. Když dojedli, obr疸il se Mark na Maggie:

„Měl bych na v疽 ještě jednu prosbu. M疥e s Rayem schůzku a jbych r疆, kdybyste dělala Oliverovi společnost, než se vr疸匇e. V ž疆n駑 př厓adě neopouštějte dům.“

D咩ka se pousm疝a.

„Nebojte se, d疥 na něj pozor.“

Za pět minut tři zastavil Ray s transvozidlem před mříž Velkcedule napsanneuměl©m p﨎mem hl疽ala: fursterovo vlastnictv z疚az vstupu. nebezpečsmrti.

„Jen těžko by někdo dok痙al b©t ještě nepř勀emnějšk hostům,pomyslel si Mark.

Ze strážnbudky vyšli dva ozbrojenmuži. Jeden držel pozemšťany na mušce a druh© šel k nim.

„M疥e schůzku s panem Fursterem.“

„Ani hnout. Zept疥 se, jakjsou instrukce.“

Namířil si to k dom當匇u telefonu, kter© visel na zdi a za okamžik se vr疸il.

„Jste oček疱疣i. Pojedete dva kilometry po t騁o cestě. Nerad匇 v疥 z nněkam uhnout. Na zvědavce čekajvšelijakpasti.“

Mříž se otevřela a vpustila transvozidlo dovnitř. Uprostřed rozlehl馼o prostranstvst疝a dvoupatrovkamennbudova. Transvozidlo zastavilo u chodn勛u. Ihned se objevila ozbrojenstráž.

Pozemšťanbyli odvedeni do prostornvstupnhaly.

„Pan Furster je ve svkanceláři, prvndveře vpravo.“

Majitel toho všeho byl velk© huben© muž, s hranat©m obličejem a orl匇 nosem. Delšvlasy neodk痙aly skr©t poč匤aj兤pleš. Seděl za stolem zavalen spisy. Uk痙al rukou na dvě křesla a provrt疱al přitom svn疱štěvn勛y čern©ma očima.

„Jakmile jsem byl informov疣 o vašem př勀ezdu, pane Stone, rozhodl jsem se v疽 neodkladně přijmout, abych v疥 ušetřil čas a eventuelnnepř勀emnosti. Zřejmě ještě nev咜e, že na Terranii XXV se nic neděje bez m馼o vědom“

Mark a Ray se ani nepohnuli a mlčeli. Ta naprostabsence jak駝oli reakce Furstera popudila, takže d疝 už pokračoval velmi odměřeně.

„Tato planeta mpřed sebou pěknou budoucnost. Můžete investovat do zemědělstv potravinářstv stroj叝enstvnebo do cestovn劜o ruchu, co v疽 napadne. Všechno je bezvadn

„A co důlnprůmysl?utrousil Mark.

Furster stiskl ruce, až mu čl疣ky na prstech zbělely.

„To bych v疥 neradil,pronesl ledov©m hlasem, kter© byl zvykl© poroučet.

„Pracuji na t騁o planetě už dvacet let a za tu dobu jsem vytvořil solidnspolečnost. Pro jinv nnenm﨎to.“

„Vid匇, že nem疸e vůbec r疆 konkurenci.“

Furstera Markův klid vyv疆ěl z m叝y a několik vteřin mu trvalo, než byl schopen dodat:

„Bylo by pro v疽 lepš kdybyste pochopili, co jsem t匇 chtěl ř兤t.“

„Pochopil jsem velmi dobře, ale budu-li se cht咜 usadit na t騁o planetě, budu se umět obklopit potřebnou ochranou. To je všechno, co jste mi chtěl ř兤t?“

„Ještě jednu maličkost. Jestliže se rozhodnete vr疸it na Zemi, nebylo by moudrs sebou v騷t jak©koliv n疚lad.“

„Děkuji v疥 za upozorněn ale ? při vš昱tě k pozemsk©m z疚onům ? s疥 dokážu posoudit co mohu a co ne.“

Furster zrudl, ale ještě se dok痙al ovl疆nout. Jakmile jeho hostvyšli z m﨎tnosti, vyštěkl do sluch疸ka:

„Alecu, jede se podle pl疣u č﨎lo jedna. Zachovej obvyklou diskr騁nost.“

8

„Proč ho takhle dráždíš?rozčiloval se Ray.

„Jsem zvědav na jeho reakci.“

„Mysl匇, že si zahr疱áš s ohněm.“

Transvozidlo projelo vstupnbranou a bez obtížvyjelo na cestu. Silnice se vinula krajinou, stř冝aly se louky i les. Pr疱ě vjeli do jednoho z les勛ů, když Ray prudce zabrzdil. Napříč cesty st疝o jintransvozidlo. Za n匇 se krčili dva muži a v rukou drželi laserovzbraně.

„Vystupte si!“

Brada Aleca Shepparda byla ozdobena kr疽nou podlitinou. Mark a Ray vystoupili.

„Vy jste někde obj匇al dveře?“

Markův vt厓ek Aleca dožral.

„Jen si vtipkuj, dokud můžeš. Za p疵 minut tu už nebudeš.“

Ten druh© chl疳ek s n坥k©m čelem a b©čš勀se zachechtal. Byl to sm兤h, kter© nenechal nikoho na pochyb當h…

„Se Standmanem jste to udělali taktak?zeptal se Mark klidn©m hlasem.

„Jemu jsme nedůvěřovali. Raději jsme nejdř咩 vystřelili a až pak se jeho transvozidlo omotalo okolo stromu. Stačilo jen zap疝it.“

„Proč jste dnes zvolili jinou metodu?“

Sheppardovy tlustrty se rozt疉ly do liš當k馼o šklebu.

„Někdo mi ř勛al, že se tu proch痙íš s kapsama nadit©ma stodolsov©ma bankovkama. Bylo by škoda je všechny sp疝it. Neboj se, v匇, jak je utratit. Děvč疸ka jdou po těch, co majprachy.“

Mark ztěžka povzdychl.

„Mějte rozum. Jsem ochoten zaplatit za sebe i tady za kamar疆a.“

„Už je pozdě. Neměl jsi dráždit pana Furstera. Dělej, vyndej všechno z kapes, jinak tě sejmu hned. Nijak mi nevadprošacov疱at mrtvolu.“

„Teď!“ vyslal telepaticky Mark.

Android zdvihl zcela přirozen©m pohybem levou ruku a z nse fialově zablesklo.

Ve zlomku sekundy zmizel nejen Sheppard a jeho komplic, ale i jejich transvozidlo, jakoby je někdo vys疝 obrovsk©m vysavačem. Sheppard nemohl tušit, že Rayovo předloktskr©vdezintegr疸or!

„Dobrvěc se podařila,řekl android.

To byla celpohřebnřeč k neslavn駑u konci Aleca Shepparda.

Když Mark s Rayem přišli domů, uviděli Olivera, jak cel© nesvůj sch痙po schodech dolů.

„J痳 tedy vlastně Maggie byla unavena tak jsem jnab冝l, aby si odpočinula u mě v pokoji.“

Když Oliver uviděl Markův v©raz, zmlknul.

„Nech ji sp疸. Sedni si, chtěl bych ti něco ř兤t.“

Mark v kostce vyložil, jak to bylo se Sheppardem a chlapec zesmutněl.

„Tak se tedy obavy mmaminky byly opr疱něn Př匇© vrah je potrest疣, ale strůjce toho všeho chodpo svobodě.“

„Postar疥 se o něj, jakmile bude vhodnchv匀e, máš moje slovo. Teď mi slib, že si necháš všechno jen a jen pro sebe. Ani Maggie nesmíš nic prozradit. No a teď už jdi zase za n“

Mark si nat疉l nohy a zavřel oči.

„To jsem zvědav, Marku,“ vyslal telepaticky Ray, jak asi bude Furster reagovat, až zjist že jsi naživu a ti jeho pochopovže zmizeli.“

„Mě spíš znervňuje, proč vlastně byli Standmanovi zavražděni, o co Fursterovi šlo a proč tenhle dům prohled疱al?“

„Vzpomeň si na dopis Oliverovy matky. Všechno to začalo cestou pro společnost Furster. Je pravděpodobn že během nStandman zjistil nebo uviděl něco, co neměl vidět.“

„A zavražděn byl hned potom, co sl兊il, že vykoncestu pro Kelkera.“

„Ty si myslíš, že ty dvě z疝ežitosti spolu nějak souvis“

„Nem疥 r疆 tyhle shody okolnost Rayi, co myslíš, že mohl Standman skr©vat?“

„Nem疥 dostatek 棈ajů, abych ti mohl odpovědět. Jestliže něco skr©val, pak to jistě nezvann疱štěvn兤i našli. Jejich prohl冝ka byla velmi důkladna jjsem si při 伀lidu ničeho nenorm疝n劜o nevšiml.“

Mark se nat疉l a zamyslel se. Zkusil si představit, co by dělal, kdyby byl v Standmanově kůži. Z obr痙ků na stěně se na něj usm咩ala mladžena.

„My jsme ale hlup當i, Rayi,vykřikl najednou Mark.

N疉le mu bylo všechno jasn Chvatně svěsil ze stěny obr痙ky zobrazuj兤jednu a tu samou krajinu.

„Pod咩ej se, všechny ostatnjsou namalovanna matn駑, nylonov駑 pl疸ně a tyhle čtyři jsou na nějak駑 průsvitn駑 podkladě. Dej blíž to světlo.“

Mark prosv咜il jeden obr痙ek po druh駑.

„Rayi, jna nich nic nevid匇.“

„Černproužky zobrazuj兤st匤y stromů jsou trošku jinde, než by měly b©t.“

„Asi maloval př匀iš rychle.“

„Nav兤 jsou ty st匤y na každ駑 obr痙ku jinak. Možn痳“

Položili všechny čtyři obr痙ky na sebe a zjevil se jim šifrovan© n疳is: ЁZ 74 01 57 94, 30. červenec.“

„Je to datum a souřadnice v slunečn匇 syst駑u. Muselo to b©t zřejmě velmi důležit když to Standman tak pečlivě ukryl.“

„Zb©vjen zjistit, k čemu souřadnice přiřadit. Kolik疸馼o je dnes?“

„Jedenadvac疸馼o července pozemsk馼o času. Na zbytek se mus匇e zeptat pilotn劜o mozku v Merkuru.“

Jejich konverzaci přerušil př兤hod Olivera a Maggie. D咩ka vypadala odpočatě a uvolněně, oči jjen zářily. Možnaž moc.

„Teď, když jste si odpočinula, můžeme v疽 odv騷t zpět do Grantville. Douf疥, že v疽 Oliver př匀iš neobtěžoval.“

Oba mladrozpaky zrudli.

„Ani v nejmenš匇, pane Stone,odpověděla rychle Maggie.

Jejich rozhovor přerušil telepaticky Ray:

„Mysl匇, že budeme muset náš odjezd odložit. Máš tu n疱štěvu.“

Na zahradě před domem přist疝 helijet. Na zem z něho ztěžka dopadl kapit疣 Kirschner. Ray otevřel dř咩e, než kapit疣 stačil zazvonit. Policista přejel pohledem všechny čtyři obyvatele domu.

„Co tu děláš, Maggie?vyštěkl.

„M疥 dovolenou,odpověděla d咩ka a v pohledu se jobjevil z畸lesk pohrd疣 Пřišla jsem navšt咩it sv馼o př咜ele Oliho.“

Kirschner vypadal, že mu takovvysvětlenstač

„Počkejte venku, potřebuji si promluvit s panem Stonem.“

Mladvyšli před dům a Kirschner se zahleděl na pozemšťany. Pod očima měl kruhy.

„Zase mi způsobujete nějakprobl駑y. Pan Furster mi pr疱ě vzk痙al, že Alec Sheppard zmizel.“

„Toho p疣a m疥 snad zn疸?“

Kirschner sebou podrážděně trhnul.

„Včera jste se s n匇 poh疆al v hotelov駑 baru!“

„Vy mysl咜e toho velk馼o ochmelku? Je mi l咜o, ale jeho jm駭o jsem neznal. Vykřikoval něco, čemu jsem nerozuměl a pak se zhroutil. Můj př咜el Johnson jej doprovodil na židli.“

Policista se ještě v兤e zakabonil, a tak Mark smířlivě dodal:

„Jestli mi nevěř咜e, zeptejte se majitele baru.“

„Už jsem ho vyslechl?vzdychl kapit疣. Гo jste dělali dnes odpoledne?“

Mark si dopř疝 ten přepych a usm疝 se.

„Váš př咜el pan Furster v疥 už určitě řekl, že jsem ho poctil n疱štěvou.“

Kirschnerův obličej zbrun疸něl.

„Jděl疥 jen svoji pr當i. Nic v兤!“

„O tom jsem plně přesvědčen,odpověděl Mark st疝e velmi klidně.

„Cestou zp疸ky jste nepotkali ž疆nvozidlo?“

„Ne!“

„Sheppard se přece nevypařil!“

„Někde vysp疱svoji opici. Dal jste prohledat všechny bary?“

„Nikde nenzařval Kirschner, a bylo vidět, že mu je st疝e hůř.Chtěl bych vidět tenhle dům!“

„Pros匇, jak chcete, nic před v疥i neskr©v疥 a povolenk prohl冝ce nepožaduji.“

Policista zamířil ke schodišti, chv匀i zav疉al a pak se svalil do křesla.

„Je to stejně zbytečn©,zafuněl, ё匇, že tu nic stejně nenajdu. Dostal jsem už ty informace o v疽 z Vesm叝nPolicie.“

Mark se snažil nereagovat. Co mu asi Neuman řekl?

„Vypadto, že jste sv駻痙n© palič疚, ale přitom taky pěkně zazoban©.“

„A to je trestn“

„Ne!zařval Kirschner. Бle tady m疥e zaveden© určit© poř疆ek a nem疥e r疆i, když n疥 do toho nějak© cizinec strknos a dělbinec. Koukejte se držet toho, co v疥 radil pan Furster.“

„Jinak by se mi mohlo něco nepř勀emn馼o st疸, třeba nějaknehodajako Standmanovi?“

„Co t匇 chcete naznačit?“

„Vůbec nic. Mus匇 v疥 ale ř兤t, že po tom, co jsem poznal poměry ve vašem městě, budu raději sp疸 na sv駑 astronefu. Tam jsem alespoň v bezpeč“

„Někdo v疥 snad vyhrožoval? To byste mi měl ozn疥it.“

„Řekněme, že raději n疉odn©m ud疝ostem předch痙匇. Bylo by mi např勛lad velmi nepř勀emn kdybych se probudil v hoř兤匇 domě. A nav兤 budu schopn© kdykoli odletět na Zemi.“

„Nejdř咩e mus咜e ode mne dostat povolen“

„Proč? Jsem snad zatčen?“

„To ne, ale“

„V tom př厓adě se mě snaž咜e neopr疱něně zadržet a jo tom budu nucen informovat pr疱nradu Vesm叝nPolicie. Jako svobodn© občan ZemskUnie budu protestovat proti porušov疣lidsk©ch pr疱, kterplatstejně na Zemi i na Terranii XXV.“

Kirschner si utřel ušmudlan©m kapesn勛em čelo.

„Neřekl jsem, žeProboha, jděte třeba k čertu, když chcete!“

Vztekle vypadl a pr疽knul za sebou dveřmi. Během minuty helijet zavrčel a odl騁l.

„Nebudeme zbytečně ztr當et čas. Zmizme hned.“

9

Mark s napět匇 oček疱al 棈aje, kterse začaly objevovat na poč咜ači.

„FZ 74 01 57 94. Slunce o hvězdnvelikosti G. Okolo něj ob劜šest planet, z nichž jedna je teramorfna je zanesena pod jm駭em Merova. Přist疣dovoleno pouze se souhlasem Služby pro dohled nad primitivn匇i planetami.“

Mark vypr痙dnil sklenku vynikaj兤skotsk kterou mu Ray nalil. Byla to jeho obl兊enznačka.

„Spoj se se Službou. Budeme potřebovat informace.“

Android stiskl s駻ii tlač咜ek a na tváři se mu objevil docela lidsky přirozen© 俍měv.

„To ale m疥e štěst V New Yorku jsou teprve čtyři hodiny odpoledne.“

Po obvykl©ch formalit當h a přes několik prostředn勛ů se jim podařilo nav痙at spojens gener疝em Khovem. Na obrazovce se objevil muž s tvářemi jako jablíčka, s čern©ma šikm©ma očima zděděn©ma po vzd疝en©ch mongolsk©ch předc兤h a s 侊lně holou lebkou, kterse ve světle kamery jen bl©skala. Tento člověk už deset let ř冝il S.D.P.P. a vl疆l v nželeznou rukou.

„Mus匇 v疽 pochv疝it, Stone. V咜e, že dnes je to poprv co vol疸e do kanceláře v pracovndobě?uškl兊l se Khov.

Shodou okolnostMark totiž velmi často budil Khova uprostřed noci.

„Odkud vol疸e, myslel jsem, že m疸e dovolenou?“

„M疥, vlastně skoroDěl疥 něco mal馼o pro admir疝a NeumanaAle nento nic ofici疝n劜o.“

„Pročpak vlastně vol疸e?“

„No, to se djen těžko vysvětlitspíš takovintuice. Potřebuji, zda byste mi něco neřekl o Merově.“

Khovova paměť si v ničem nezadala s pamětpoč咜ače.

„Je to primitivnplaneta objevenasi tak před sto lety. Civilizace je zhruba na 侔ovni poč疸ku středověku. Poslednprůzkumnv©prava S.D.P.P. proběhla před třiceti lety.“

„Mohl byste d疸 Rayovi př﨎tup k paměťovbance?“

Khov vyštěkl směrem k sekretářce řadu př勛azů.

„Peggy už pro ně jde. Kdybyste tam letěl na v©let, nezapomeňte n疥 potom d疸 zpr疱u. Možnbychom tak ušetřili v©daje za novou cestu.“

„Děkuji v疥, gener疝e.“

„Chcete něco vyk痙at Neumanovi?“

„Teď nic.“

„V tom př厓adě přeji hezkou dovolenou. Do toho, co budete dělat mimo pracovndobu, mi nic nen“

Pak ještě se z畸leskem ironie v oku dodal:

„A nemyslete si, že dostanete nějakou n疉radndovolenou. Tady jsou ty požadovandokumenty. Řekněte Rayovi, aby si zapnul nahr疱ač.“

Za tři minuty nato byla obrazovka znovu temn Mark se bez v疉疣rozhodl.

„Naprogramuj pilotncentrum. Chci tu planetu poznat.“

Ray se jen l匤ě nat疉l a zapnul jeden sp匤ač. Propulsory začaly okamžitě vrčet.

„Jak to?znepokojil se Mark.

„No, předpokl疆al jsem, že se tak rozhodneš a tak abychom neztr當eli čas, připravil jsem vše předem.“

Do pilotnkabiny vpadl Oliver. Byl pobledl© a rozrušen©.

„My někam odl騁疥e?“

„Jenom na mal© v©let.“

„Chtěl jsem ř兤t Maggiea co Furster, toho nech疥e b©t?“

„Uklidni se chlapče! Za p疵 dnjsme tu zp疸ky. Rayi, zavolej kontrolnvěž.“

Oper疸or vykulil překvapen匇 oči, když poznal Marka.

„Astronef Merkur ž疆o povolenvzl騁nout.“

„Jnev匇Mus匇 se zeptat, jakjsou pokynyProč nepočk疸e do z咜ra?“

„Protože se mi nechce,rozzářil se Mark.

„Touhle dobou už tu nenž疆ntechnika,vykrucoval se oper疸or a snažil se zjevně z﨎kat čas.

„Jsme zcela soběstačn Mteď přist疸 nějak© jin© astronef?“

„Ne, ale“

„V tom př厓adě n疥 nemůže nic br疣it v odletu.“

„PočkejteMus咜e udat směr, kam let咜e.“

Mark chvilinku zav疉al, ale pak odpověděl:

„Na Venusii.“

„Ř勛se, že to tam je senzačn“

Venusie byla teramorfnplaneta s velmi př勀emn©m podneb匇. Byla objevena před pades疸i lety, ale pro kolonizace se nehodila, protože na nbylo jen velmi m疝o př叝odn兤h nalezišť a t駑ěř ž疆nzvířata. Pronajala si ji jedna z畸avnspolečnost a vytvořila na nvšelijakrelaxačncentra pro bohatturisty. Samozřejmě se během let stalo z Venusie jedno obrovskdoupě s hernami a luxusn匇i bordely. Astroport na Venusii proto tajil př匀ety lod aby někoho nekompromitoval. Byl to ide疝n伀ryt.

„Je to tak, když mčlověk dost penězPozor, za deset vteřin startuji. Devětosm“

Oper疸or zpanikařil a začal si zoufat.

„Ještě jsem nedostal pokyny“

„Šestpět“

„To nesm咜ePan Furster to zak痙al“

„Řekněte mu, že na jeho př勛azy kašlu a že o mě ještě uslyš“

Oper疸or zůstal koukat s otevřenou pusou. Něco takov馼o si dovolit! Vz疳ětse jachta toho divn馼o člověka odlepila od země a za chv匀i z nzbyl jen maličk© zář兤bod v prostoru. Letištnzaměstnanec zavěsil videofon a n疉le na něho padla 佖ava.

10

Mark se vr疸il k Rayovi a Oliverovi do pilotnkabiny. Chlapec vypadal velmi unaveně. Poprvprodělal lekci psychickindukce, kterho poučila o m﨎tn兤h zvyc兤h a naučila jej z疚ladům jazyka, kter©m se mluvna Merově. Tedy všemu tomu, co před třiceti lety o t騁o planetě mohli zjistit agenti S.D.P.P. Na v©uku bylo třeba dvou dnů. Markovi stačilo pouh©ch osm hodin; byl vybaven obrovskou psychickou kapacitou, a nav兤 byl i dobře tr駭ovan©. Během jednze sv©ch cest totiž potkal rostlinnspolečenstv kterjen naučilo využ咩at vlastnskryt©ch schopnost

„Jtomu nerozum匇, jak to pros匇 v疽 děl疸e?zeptal se Oliver a mas叝oval si sp疣ky.

„Je to jen věc cviku,vykrucoval se Mark. Мysl匇, že v z疔mu našich budouc兤h vztahů by bylo lepš kdybychom si začali tykat.“

Hochovi se štěst匇 rozzářili oči.

„Strašně r疆, Marku. Chtěl jsem v疥chtěl jsem ti ř兤t, že jsi ten nejbezvadnějškamar疆, jak馼o jsem kdy potkal.“

Rozhovor přerušilo slabzazvoněn

„Lehni si, za minutu se vnoř匇e do subprostoru.“

Obvyklnevolnost brzy přešla. Merkur byl totiž vybaven nenovějš匇i technick©mi vymoženostmi. Když Oliver otevřel oči, Mark už proč咜al 棈aje, kterse začaly objevovat na obrazovce poč咜ače.

„Merova je čtvrtv syst駑u šesti planet“

Mark přestal sledovat 棈aje, kteruž znal a znepokojeně se Raye optal:

„Co automatickobrana?“

„Je zapnuta od okamžiku, kdy jsme se vynořili ze subprostoru. Vůči všem nev咜an©m pozorovatelům jsme neviditeln ledaže by byli př匇o bystrozrac“

„Hmotnost 1,07 hmotnosti Země.“

„Tam budeš váži ještě v兤 než teď, to asi ž疆nvelksportovnv©kony nebudou,poškleboval se Oliverovi Ray.

„Otáčenkolem vlastnosy za 22 hodin 50 minut, po elipse za 278 dn M叝n© sklon pod駘nosy způsobuje jen nev©raznzměny počasv průběhu roku. Oce疣y pokr©vaj86% povrchu planety. Oba py jsou pokryty ledem. Neexistuje ž疆nsouvislpevnina, jen velkmnožstvostrovů. Některz nich jsou i dost velk Civilizace se rozvinula hlavně na ostrově, kter© ležpod駘 rovn勛u,pokračoval poč咜ač kovov©m hlasem. Дalštři ostrovy jsou obydlenprimitivn匇i n疵ody.“

Merkur pokračoval v obletech Merovy. Po několika rotac兤h Ray ozn疥il:

„Ž疆nv©znamnzdroje energie nezjištěny. Co navrhuješ, Marku?“

„Při v©prav當h S.D.P.P. mus匇e k sestupu použ咩at modul. Teď nev匇e, co n疽 ček a tak raději přistaneme s astronefem. Najdi nějak© opuštěn© ostrov, kam bychom si mohli sednout a zamaskovat ho.“

„Tamhle ten by mohl vyhovovat,řekl Ray a uk痙al na jeden z bodů na obrazovce. Нa ostrůvku je starsopka a okolo jsou čedičovsk疝y, ktern疽 skryj“

„Sestup př匇o dolů a neber na n疽 ohled. Lepš když s n疥i trochu zatřeseš, než kdybychom byli př匀iš dlouho na oběžndr痙e.“

„Ještě jeden oblet a budu m咜 kompletntopografickpozorov疣“

Za dvacet minut Merkur pronikl do stratosf駻y. Oliverovi se zd疝o, že mžaludek někde mezi mandlemi v krku. T匇 n疉l©m a prudk©m brzděn匇 se jim zaryly popruhy do těl a přitlačily je k sedadlům, zat匇co oči jim m疝em vyskočily z důlků.

Ale nepř勀emn© pocit přestal tak rychle, jak začal. Merkur se jemně posadil na m©tinku na 侊atmohutnsopky.

„Doufejme, že ji nenapadne se během našeho pobytu probudit,řekl Mark. Сayi, co pozorov疣 Zjistils venku nějakstopy?“

„Vůbec ž疆n Jestli tu vůbec kdy nějacpozemšťanpřist疝i, pak po sobě ř疆ně uklidili. A na zbytku velk馼o ostrova jsou vidět jen nepatrnzměny proti z痙namům z poslednv©pravy.“

„Tak se pojďme převl馗t. Máš všechno připraven“

„Samozřejmě, ušil jsem šaty a vyrobil zbraně podle předlohy a z dostupn©ch materi疝ů. Jenom douf疥, že se ma za těch třicet let př匀iš nezměnila.“

Převl駝li se v podpalubastronefu. Předpisy S.D.P.P. zakazovaly přen駸t na primitivnplanetu jak©koliv předmět ze Země. Ray podal sv©m př疸elům košile z hrubě tkanbavlny, pl疸ěnkalhoty a vysokkoženboty. Mark dostal nav兤 jak©si krun©ř kter© mu chr疣il trup a modr© št咜 s hvězdou v lev駑 horn匇 rohu. Oliverovi vysvětlil, že si na tuto v©zbroj během sv©ch v©prav už zvykl, že je prakticka nehodlji proto měnit.

Ray jim potom přinesl ochrann© p疽 se širok©m mečem a d©kou. To byl ale kontrast ? vrcholn© technick© v©tvor a dvě primitivnzbraně!

Oliver si takpřipjal jeden p疽, ale měl na něm kord. Android jej poučil, jak ovl疆at intenzitu ochrann馼o pole.

„Je to praktickřekl Mark, ale v boji se raději ran疥 vyh©bej. Každ© n疵az totiž pohltvelkmnožstvenergie a gener疸or se tak brzy vyčerp Nepouž咩ej ochrann© p疽 jako št咜. Je to jenom nouzovobrana a ne vždy účinn Silovpole je elastick ale r疣y jsou c咜it. Nejhoršjsou pr疱ě primitivnzbraně, jako sekery nebo kyje, ty jsou nejnebezpečnějš“

Oliver se chopil luku a toulce se š厓y. Na t痙av© Markův pohled Ray věc vysvětlil:

„Pož疆al mě, abych mu to vyrobil. M﨎tnliduž luk k boji nepouž咩aj majjej jenom k lovu. Proto nebude nijak n疳adn když si tvoje páže jeden ponese. Jestli chceme s modulem přist疸 na ostrově před rozedněn匇, pak si mus匇e pospíšit. Nemůžeme riskovat, že n疽 uvidnějak© zvědavec.“

„Marku, co vlastně hledáš?zeptal se Oliver.

„To kdybych věděl. Tvůj otec tuhle planetu t駑ěř jistě navšt咩il a mysl匇 si, že je něč匇 hrozně důležit když tak pečlivě ukryl jejsouřadnice.“

„Mohl tady přeci přist疸 kdekoliv!“

„Teoreticky sice ano, ale prakticky ne. I ten nejzkušenějšpilot potřebuje k přist疣s astronefem rovnou a volnou plochu. A na t騁o planetě jsou jen vysoka pro přist疣nebezpečnhorskhřebeny. Zbytek pevniny pokr©vajlesy.“

„Tys našel tenhle ostrůvek za p疵 minut.“

„To je něco jin馼o, Ray je v©jimečn© pilot. A pak tu je ještě jeden čistě věcn© faktor. Při startu je potřeba velkmnožstvenergie a proto je dobrpři odstartov疣využ咜 rotace planety. Nejv©hodnějšjsou m﨎ta okolo rovn勛u. Rayi, prom咜ni mapu toblasti.“

Na stěně se rozsv咜ilo prom咜acpl疸no a rychle za sebou se m劜aly sn匇ky.

„Zvětši to!“

Ostrůvek ležel vodorovně pod駘 rovn勛u. Na z疳adnstraně j匇 proch痙elo pohoř kterm﨎ty prudce spadalo do moře. Jen č疽t ostrova byla m叝ně zvlněnrovina protkanřekami.

Ve střednč疽ti ostrova bylo m疝o v©znamnměstečko s pevnosta hradbami okolo. Na jihu mezi mořem a horsk©m hřebenem bylo roztroušeno asi dvacet vesnic.

Asi pades疸 kilometrů severně od hlavn劜o města, kterse jmenovalo Heva, 俍tila do moře řeka a okolo nse t疉ly bažiny. Za nimi byla vyprahlrovina.

„To je m﨎to, kde by mohl přist疸 astronef,usoudil Ray.

„Ten ostrov si prohl馘neme.“

Vstoupili do přibližovac劜o modulu. Byla to vlastně kabina v疝cov馼o tvaru se čtyřmi sedadly a s průhlednou plastexovou hornč疽t Ray si sedl k ř坥ena přesunul modul do přechodovkomory. Otevřela se vnějšdvířka a kabina se vznesla do prostoru.

Oliver oček疱al tlak a rychlstoup疣 ale protože nic z toho nenastalo, zeptal se:

„Proč nenab叝疥e v©šku?“

„Víš, nejlepšje držet se tak dvacet metrů nad oce疣em, pak tě ž疆n© radar nezachyt“

„Ale to je teď v noci nebezpečn“

„S Rayem se nenčeho b疸. Surfov疣nad vlnami je jeho specialita.“

11

V d疝i se začalo r©sovat pobřež Vypadalo jako temnmasa na tmav駑 pozadoblohy. Na nebi sv咜ilo několik hvězd, ale jinak byla na Merově opravdu tma ? Měs兤 tam nesv咜il.

„Blíž匇e se k vyprahlrovině severně od moč疝ů,řekl Ray. Дetektory mlč Nikde ani živáčka, ž疆n© zdroj energie, ž疆nkovovhmota. Ob疱疥 se, že tvoje hypot騷a o přist疣lodi v těchto m﨎tech se nepotvrd”

Na obrazovce palubndesky se objevilo několik svět©lek.

„Blíž匇e se k moč疝u. Ty ozvy znamenajpř咜omnost mal©ch zvířat, komentoval sv咜兤body Ray. Мarku, co navrhuješ? Zb©vn疥 sotva půl hodiny do sv咜疣”

Mark si v duchu prom咜l mapu ostrova, rozm﨎těnvesnic a trasy průzkumů předchoz兤h v©prav.

„Přistaň u poslednvesnice, kterležmezi Hevou a moč疝em. Řekneme, že jdeme z horskvesnice dolů pod駘 řeky. Když se ve vesnici nic nedov匇e, půjdeme do města.”

Za p疵 minut nato modul měkce přist疝. Oliver už se chystal vystoupit, ale Mark ho zadržel.

„Stůj! Mus匇e počkat na v©sledky analyz疸orů.”

„Proč? Atmosf駻a na Merově je přeci shodns pozemskou a vzduch je určitě daleko m駭ě znečištěn©.”

„Bezpečnostnpředpisy. Kdo v jestli jsme n疉odou nepřist疝i v nějakzamořenoblasti.”

„To je ztr疸a času!”

„Ale možnto ušetřp疵 lidsk©ch životů.”

Ray situaci okomentoval telepaticky:

„To byl moc hezk© proslov. M疥 ho pěkně zaregistrovan© v paměti. Př匀ežitostně ti ho pust匇!”

„Ten kluk chce b©t astronautem, tak ať se učspr疱n©m n疱ykům.”

„Naprosto s tebou souhlas匇. Učitel mj咜 vždycky ž疚ům př勛ladem.”

Ray pokračoval d疝 nahlas.

„Anal©zy jsou uspokojiv Ž疆ntoxickl疸ka nebyla nalezena. Můžeme vystoupit. Nezapomeňte si oba zkontrolovat ochrannopasky. Můžete narazit na nočnzvěř.”

„To sotva,utrousil Oliver. Пředchozv©prava na ž疆nou nenarazila.”

„Poslouchej Raye. M疥e zkušenosti s t匇, že na primitivn兤h planet當h je hmyz nebo had nepř勀emnějša nebezpečnějš než kdov勀akkrvež坥nivšelma.”

S radostd©chali tepl© a voňav© nočnvzduch. Oč př勀emnějšto bylo, než aseptick© regenerovan© vzduch v astronefu.

Ray vystoupil posledn zavřel dvířka a modul se rychle s tich©m vrněn匇 vznesl do tmy. Byl naprogramov疣 na automatick© n疱rat k Merkuru.

Oliver se za n匇 d疱al, dokud nezmizel.

„Marku, co když se něco stane?zeptal se znepokojeně.

Př咜el mu položil otcovsky ruku na rameno, aby ho uklidnil.

„Vždycky je trochu nepř勀emnpozorovat, jak se vzdaluje jedin© prostředek, kter© tě váže s civilizac Už nesmíš pron駸t ani slovo v pozemskřeči, od teď se mluvjen m﨎tn匇 dialektem. Musíš se vž咜 do toho, že patříš k t騁o planetě. Takovjsou pravidla.”

Na horizontě se objevil světlejšpruh.

„Sv咜řekl Ray. Мůžeme se vydat na cestu. Vesnice je t疥hle t匇 směrem.”

„Jak je to daleko?”

„Asi deset kilometrů.”

Mark mrknul na Olivera.

„Vzhůru na cestu! S Rayem všechny v©pravy zač匤ajvyčerp疱aj兤匇 maratonem.”

„Děláš, jako bys nevěděl, že podle pokynů Služby máš přist疸 na neobydlen駑 m﨎tě, co nejd疝 od civilizace,reptal Ray.

Vyrazili. Teplota i v tuto rannhodinu už dosahovala skoro dvaceti pěti stupňů a brzy jim na hlavy začne p疝it slunce. Oliver se zaujet匇 pozoroval stromy v lese. Byly všelijak zkroucena zaj匇avě tvarovan Lesnporost byl naštěstdocela ř冝k© a tak mohli pozemšťanpostupovat vpřed bez větš兤h probl駑ů. Po dvou hodin當h chůze se vynořili z lesa.

Před nimi se rozevřela zvlněnkrajina. Bylo vidět, že se lidvelmi mnoho nadřeli, než les vyklučili a z﨎kali tak p疵 kilometrů 侔odnzemě.

Zhruba uprostřed st疝a vesnice. Tvořilo ji asi třicet domků z kamene, dřeva nebo z mazaniny. Střechy měly doškov

Mark šel po zvuku kladiva př匇o k domku kováře. Uviděl urostl馼o chlap勛a, jak se činu malkovadliny. Byl do půli těla nah© a na těle se mu perlil pot.

Přestal pracovat a nedůvěřivě si prohlížel př兤hoz Bylo vidět, že v něm ozbrojenskupinka nevzbuzuje velkou důvěru.

Mark začal:

„Jsme cizinci a dnešnnoc jsme přišli o koně. Mohl by n疥 nějakopatřit?”

Oliver jen koukal, jak lehce se Mark vyjadřuje v m﨎tn匇 dialektu.

„Naše vesnice je chud sire a koně jsou vz當nost”

„Všechno, čeho je m疝o, je drahusm疝 se Mark a s疉nul do měšce, kter© mu dal při odchodu Ray. Vyndal kousek zlata a podal ho muži.

Ten valounek pečlivě prozkoumal, dokonce i zuby vyzkoušel, jestli to nenjen olovo.

„V匇 o jednom člověku, kter© mkoně, ale mysl匇, že se jich za míň jak za čtyři eku nebude cht咜 zbavit”

Mark poklepal na měšec.

„D疥 deset eku za tři koně. A tohle si nech. Je to odměna pro tebe, když obchod dobře dopadne.”

Teď se muž konečně rozzářil.

„Bude to chv匀i trvat, chcete si zat匇 u mě odpočinout?”

„Je tu nějakhospoda, kde bychom se mohli naj﨎t?”

Kovář jim svalnatou rukou uk痙al směr, kudy majj咜.

„Až budu m咜 koně, stav匇 se pro v疽.”

Hostinec měl n坥k© strop a od kouře zčernaltr疥ov Nad ohništěm se op駝alo několik kusů velkdrůbeže.

Pozemšťanse usadili ke stolu a vz疳ětje přišel uv咜at tlusťoučk© majitel s brun疸n©m obličejem.

„Buďte v咜疣 p疣ov v m駑 skromn駑 hostinci.”

„Připrav n疥 něco k j冝lu a dones n疥 nap咜. Um叝疥e hladem a ž坥n”

Pan hostinsk© se uklonil, ale zat匇 se nevzdaloval. Prvnpochopil Ray. Hodil na stůl jeden pen坥 až to zadrnčelo. Ten zvuk jakoby hospodsk馼o probudilNa tváři se mu rozlil 俍měv a uklonil se tak n坥ko, jak to jen jeho tlusttělo dovolovalo.

„Perlo, dones p疣ům naše nejlepšobilnpivo!křiknul.

„D咩ka nelenila a přinesla kameninov© džb疣 a nalila jim do kalíšků. Byla mlada hezoučk

„Už se těš匇, že ochutn疥 m﨎tnkuchyň,svěřil se Mark. Хěř mstarzkušenosti, Olivere, co se t©če gastronomie, mse Země od primitivn兤h planet hodně co učit.”

Pak děvče doneslo pečenou drůbež, kterměla zlatavou kůrčičku a mastnotou se jen leskla. Vypadalo to jako husička.

Oliver si všiml, že nedostali př兊or a už se chystal na d咩ku zavolat. Mark ho včas zarazil pohledem.

„Dělej to jako j Tady ještě nevymysleli vidličku.”

Ukroutil si steh©nko a zakousl se do něho pěkně zuby.

„Vem si taky. Uvidíš, že to jde rukama taky docela dobře. To zvíř疸ko je strašně dobr©.”

Oliver už nev疉al. Rukou s疉nul pod druh駑 stehně a spoř疆al ho v rekordn匇 čase. Ta jeho bezednost marka poř疆 ještě překvapovala.

Když zbyly na m﨎e jen kosti, přišel se hospodsk© zeptat, majli ještě nějakpř疣

„Bylo to skvělhostina, ale už se zase mus匇e vydat na cestu.”

„Určitě m疸e namířeno na dvůr našeho dobr馼o kr疝e Kirna?”

„Chci mu vzd疸 hold a přihl疽it se k němu do služby.”

Hostinsk© se zachmuřil.

„Ř勛se, že se něco vážn馼o děje. Bude pr© potřebovat každ馼o schopn馼o muže.”

„A co se vlastně děje?”

„Jpoř疆ně ani nev匇. Slyšel jsem jenom, že mnoho udatn©ch mužů přišlo o život vinou jednčarodějnice.”

Jejich rozhovor přerušil př兤hod kováře.

„Koně jsou připraveny, p疣ov”

Koně na Merově byli velmi podobntěm pozemsk©m. Jedin© rozd匀 byl ten, že ti zdejšměli mohutnějšhlavu a jinak tvarovankopyta.

„Jsou to n疆hernzvířata,řekl Mark jako znalec.

„Ten můj kamar疆 je chytil na kraji bažin. Bez jeho z疽ahu by je lidi, co v těch proklat©ch m﨎tech žij zabili a snědli.”

Ray kovářovi zaplatil, ale neobešlo se to bez telepatick馼o brbl疣

„Nejsme na v©pravě S.D.P.P.! Nemysl匇, že se ti to podařvyúčtovat Vesm叝npolicii. Všechny v©lohy teď platíš jenom ty s疥.”

„Dost řečněn K čemu by pen坥e vlastně byly, když ne k utr當en”

Ve chv匀i kdy nasedali na koně, se začal Mark prokl匤at, protože si uvědomil, že Oliver nenvyškolen©m agentem S.D.P.P. Znepokojeně se na něj d咩al, jak si bude poč匤at.

Zat匇 hladil koně po hř咩ě a nechal se očich疱at.

„Mussi nejdř咩e zvyknout na můj pach,řekl Oliver.

„Už jsi někdy jezdil?”

Chlapec se rozesm疝.

„Na Terranii XXV jsem koně měl. Dal mi ho t疸a, protože předpokl疆al, že takov© astronaut musumět jezdit i na těch nejprimitivnějš兤h dopravn兤h prostředc兤h. S疥 mě na něm učil a stř匀et lukem taky.”

„To bylo od něho moudr”

Oliver elegantně vyskočil na koně a všichni tři vyrazili z vesnice po udusancestě směrem k městu.

12

Cesta lesem se zúžila a přinutila jezdce aby se seřadili za sebou. Ray, kter© jel v čele, n疉le zpomalil.

„Pozor! Můj biologick© detektor něco hl疽”

Upozorněnale přišlo pozdě. Přes cestu byl natažen provaz a ten jej shodil z koně. Marka rovněž, protože jel v těsn駑 z疱ěsu za n匇. Jedině Oliver měl ještě čas koně zarazit a uhnout do lesa, protože na něj z疵oveň skočil nějak© člověk z větve dubu.

Prvnse zdvihl Ray a pomohl Markovi na nohy. Bylo to pr疱ě včas, protože se na ně z houštvrhlo asi tucet banditů. Měli na sobě starhadry, ale zbraně se jim jen blyštěly.

Mark před sebou n疉le spatřil huben馼o dlouh疣a jak se napřahuje a snažse mu rozrazit lebku. Odrazil r疣u št咜em. Okamžit© proti偀ok rozetnul protivn勛ovi hrdlo. Nestačil a ni vydechnout a už tu byl dalš偀ok. Jeho št咜 se znovu zachvěl, tentokr疸 pod siln©m 棈erem sekery. Mark už nestačil reagovat proti偀okem. Dalš偀očn勛 ozbrojen© mečem udeřil na pravou stranu. Byla to pěknr疣a, ale čepel jenom sklouzla po ochranncloně.

„Kde je Oliver?” zeptal se telepaticky Mark.

„Najdeme ho později, nejdř咩 se mus匇e zbavit tady těch lumpů. Jsou zatraceně houževnat”

Markovi protivn兤i vyrazili k nov駑u 偀oku. Dalšhroznr疣a sekerou. Št咜 se nerozlomil jenom proto, že ho vyrobil Ray. Jinak by byl vejpůl. R疣a mečem mířila na hlavu. Otočkaa okamžit© proti偀ok. Na mužov©ch prsou se objevila velkr疣a. Ale z boje ho nevyřadila. Teď Marka chytli dva banditi a tisknou ho tak, že se nemůže ani pohnout. Objevse třeta nad hlavu zdvihželeznou kouli s ostr©mi hřeby…

N疉le muž s koulna dlouhou sekundu strne a zůstane nehybně st疸. Pak se svaljako špalek. Pod lopatkami mu trčš厓. Chl疳ka se sekerou stihne stejn© osud a toho třet劜o o chvilku později rovněž.

Mark je zase voln©. Couvne a předst叝 že uh©ba přitom vrážmeč soupeřovi rovnou do břicha.

Oliver vzal splašen馼o koně za uzdu a oklikou se vracel k m﨎tu, kde byli přepadeni. Jeho př兤hod vzbudil mezi 偀očn勛y pozdvižen Dva se na něj s křikem vrhli. Vyl騁l š厓 a skolil toho nejbližš劜o. Oliver s klidem star馼o maz疚a vyndal z toulce dalšš厓, nat疉l a zamířil. Trefil 偀očn勛a, kter© už byl metr před jeho koněm. Jak by rozběhnut©, udělal ještě dva kroky, zachvěl se a hlavou padl koni pod kopyta. Ten byl ale na lidskšarv疸ky zvykl© a tak se ani nepohnul.

Ray mezit匇 taky nezah疝el. Nejdř咩 bojoval podle pokynů S.D.P.P. a použ咩al meč pouze naplocho. Když ale viděl, v jak駑 nebezpečse ocitl Mark, začal se b咜 poř疆ně. Zrychlil tempo a točil se jako blesk. Dvěma 偀očn勛ům proťal hrdlo, třet劜o praštil rukojetdo obličeje tak, že se cel© zbrotil krv Jindva, když to uviděli, nejprve ucouvli, zav疉ali a pak se dali o překot na 偀ěk.

Celou dobu se tak trochu v pozaddržel jeden urostl© chlap勛 v koženkamizole. Byl to jejich velitel, kter© zezadu svmuže hlasitě povzbuzoval. Když viděl, jak ne俍pěšnjsou jeho stoupenci, zdvihl meč a s nepříčetn©m řevem se vrhl na Marka.

Ve velmi rychl駑 tempu se stř冝al 偀ok s proti偀okem. Bandita byl nejen siln©, ale i mrštn©. Mark už zač匤al funět a srdce mu zběsile tlouklo. Z čela se mu řinul pot a št厓al ho do oč Meč se mu zd疝 č匇 d疝 těžš Jedinou 偀ěchou mu bylo to, že jeho protivn勛 heka funještě v兤 než on. Ve snaze rychle ukončit boj rozhoduj兤ranou zdvihl bandita meč vysoko nad hlavu. Mark r疣u tušil, uhnul ja udeřil s疥 do prav馼o ramene. Bojovn兤i zůstali chv匀i bez hnut Bandita se snažil stř疽t Markovu zbraň ze zraněn馼o ramene, ale marně. I když se br疣il, křečovitě sevřenruka se mu samovolně otevřela a on upustil meč na zem. Pak klesl na kolena, levou rukou se chytil za poraněnrameno a skrz prsty mu začala pr©štit krev.

„Slitov疣 sire, vzd疱疥 se. Konec boje.“

„Někdo tě musel upozornit, když jsi nastražil takovou past.“

„To kovář. Prodal jsem mu koně. Řekl mi, že m疸e pěkně naditměšce.“

Mark se nervně rozesm疝. Po tom napětse potřeboval uvolnit.

„Vsadil bych se, že bys zase pochytal koně a prodal je ještě jednou.“

„Časy jsou zl sire, a po cest當h je tak m疝o lid奛“

„Kdes sehnal takovkr疽nzvířata?“

„Na kraji bažin, př﨎ah疥, pane! Kr疝 vyslal před čtrn當ti dny velmi silnou v©pravu proti nějak駑u nezn疥駑u nepř咜eli, ale vr疸ilo se jen p疵 bojovn勛ů. Zapř﨎疉疥 v疽, pane, nevyd疱ejte mě kr疝i. Vr疸匇 v疥 vaše pen坥e. Je to všechno, co m疥.“

„Jnejsem ž疆n© bandita! To, co si koup匇, to takzaplat匇. Nech si svzlato, ale příště, až tady tudy půjdeme, raději se n疥 vyhni. Takovou trpělivost jako teď už možnm咜 nebudu.“

Loupežn勛 poř疆 nemohl uvěřit takovvelkorysosti. Vycouval s klaněn匇 a opakovan©m děkov疣匇. Oliver s Rayem zat匇 pochytali koně.

„Mus匇e pokračovat cestě. Už jsme ztratili dost času. Jak je ještě daleko ta Heva?“

„Pospěšme si, ať jsme tam před setměn匇, protože pak se br疣y města uzavřou.“

Pozemšťanvyrazili cvalem. Po chv匀i se cesta rozšířila a všichni tři tak mohli jet vedle sebe.

„Zachr疣ils mě před pěknou migr駭ou. Jednu chv匀i jsem se b疝, že při prvn匇 souboji ztratíš hlavu.“

Oliver se smutně pousm疝.

„Vedle 宋ztekl©ch psůje takov© bandita učiněn© anděl.“

13

Když pozemšťandorazili k br疣ě města, st疝o už slunce nejm駭ě hodinu na obloze. Předchozden cv疝ali až do noci a pak přespali pod šir©m nebe. K večeři jim Ray rozdal v©živntabletky.

Heva bylo typickstředověkměsto s poměrně primitivnpevnostuprostřed. Byla obehn疣a hradbami a v každ駑 rohu se tyčila věž. Ta nejvyššsloužila jako donjon, neboli obytnvěž. V podhradse t﨎nilo asi sto domků a to vše bylo obehn疣o dalš匇i hradbami a mělk©m př勛opem.

Před branou se již kupilo množstvvesničanů s koš勛y, někteřpřed sebou tlačili k疵y se zeleninou a cel© ten dav pomalu vch痙el dovnitř. Strážn© se op叝al o p勛u a lhostejně pozoroval hemženkolem. Tři jezdci jej nijak nevzrušili. Ti se vydali směrem, kde tušili hlavnulici. Projížděli kolem jedno- až dvoupatrov©ch domů s podloub匇i a barevn©mi střechami.

Uprostřed cesty byl vyhlouben žl畸ek a z něho vych痙el nepř勀emn© z疳ach. Tepan© št咜 na jednom z domů oznamoval, že jde o hostinec a to Marka nal疚alo.

„Zasloužili bychom si dobr© oběd a hospoda je to nejspr疱nějšm﨎to, kde sehnat drby a nas疸 atmosf駻u města.“

Vešli do dvora. Mlad勛 s naježen©m vrabč匇 hn坥dem na hlavě od nich převzal koně a odvedl je do př﨎třešku, kter© sloužil jako st疔.

Světlovlasd咩ka v docela hezkhaleně pozemšťany usadila ke stolu u okna. V m﨎tnosti jedlo a pilo asi dvacet hostů. Hlučeli přitom a nahlas se sm疝i.

Mark uk痙al rukou na ohniště, kde se op駝al kus masa a pak objednal džb疣ek obiln馼o piva. D咩ka svižně přiběhla a přinesla tři misky až po okraj plnnakr疔en©ch kusmasa. Tentokr疸 bylo trochu tužš ale velmi šťavnat

„Když doj冝ali, přišla si d咩ka pro džb疣 a zeptala se:

„Takjste se přišli pod咩at, jak budou upalovat čarodějnici?“

„Jsme tady ciz Poch痙匇e ze vzd疝envesnice. Kdo vlastně je ta čarodějnice?“

„Takovdivoška, kteržije u moč疝ů. Přišla asi před necel©m měs兤em do Hevy za kr疝em a tvrdila, že v poušti za moč疝y se usadili nějacvetřelci a postavili tam velk© stř兊rn© hrad. Kr疝 jnejprve nevěřil, ale když st疝e trvala na sv駑 a nal馼ala, vyslal na ta m﨎ta velkou v©pravu v čele s vrchn匇 velitelem arm疆y. Byla to strašlivkatastrofa. Podle vypr疱ěntěch několika, co neštěstpřežili, jednalo se o nějakhroznd駑ony. Vzali pr© na sebe lidskou podobu, aby je mohli l駱e zm疽t. Pozab勀eli naše nejlepšbojovn勛y na velkou vzd疝enost červen©m očima!“

Mark se spojil telepaticky s Rayem.

„To musel b©t astronef a laserovstřely!“

Mezit匇 děvče pokračovalo:

„Když se kr疝 o tom hrozn駑 neštěstdověděl, nechal čarodějnici zavř咜. Bylo jasn že z疥ěrně poslala naše nejudatnějšmuže na smrt. Byla odsouzena k up疝enna hranici a spravedlnosti tak bude učiněno zadost.“

„Nemohli bychom s nmluvit?“

D咩ka se vyděsila.

„Mluvit s čarodějnic Snad nechcete, aby vaše duše přišla do pekla! Konec konců už je stejně pozdě, za půl hodiny z nzbude jenom prach a popel. Očistn© oheň vysvobodjejduši z ď畸lov©ch pout.“

Mark rychle vstal, hodil na sůl minci a už strkal svpř疸ele před dům. Na ulici se začaly t﨎nit davy. Všichni směřovali na n疥ěstpřed hradem, kde st疝a na vyv©šen駑 prostranstvhranice. Byla obklopenot©pkami rošt Naproti hranici pod駘 hradebnzdi st疝a maltribuna.

Ray šel prvn rozrážel davy jako mohutn© ledoborec vlny. Brzy tak dorazili do prvnřady mezi div疚y, kteroddělovala od hranice řada ozbrojen©ch mužů.

Ozvaly se fanf疵y, z hradu vyšel kr疝 se svou družinou a usadil se na tribuně. Vl疆ce byl podsadit© šedovlas© muž. Oblečen© byl do purpurově červentuniky. Davy mu začaly provol疱at sl疱u, ale kr疝 jim klidně pokynul a zjednal ticho.

Znovu se ozvaly fanf疵y, tentokr疸 hlubok©m, pochmurn©m tem. Z br疣y vyšel mal© průvod. V čele kráčel kněz v dlouhšedtunice se žlut©m kruhem. Za n匇 šel urostl© bojovn勛 v brněna se št咜em. Pak n疽ledoval vůz s odsouzenou, tažen© d©chavičn©m koněm. Zd疝o se, že ta d咩ka je velmi mlad Měla dlouhsl疥ovžlutvlasy až do půli zad a na sobě b匀ou halenu, potř﨎něnou na mnoha m﨎tech krv Svědčilo to o tom, že byla mučena. Ruce měla sv痙anza z疆y. Byla velmi bleda vystrašena kdyby ji dva strážci nedrželi, určitě by byla upadla.

Vůz zastavil před hranic Muži vyvedli nešťastnici k žebř勛u a pomohli jpo něm vystoupit nahoru. Na piu už na svoji oběť čekal kat. Byl to obr v rudk疳i, ktermu zakr©vala obličej. Uchopil hrubě d咩ku za rameno a přitiskl ji k masivn匇u kůlu uprostřed hranice. Zručně a rychle ji kožen©mi řem匤ky přiv痙al. Bylo vidět, že tuto pr當i nedělpoprv

Po celou dobu st疝 velekněz a jeho doprovod nehnutě před hranic Hluč兤dav v oček疱疣ztichnul. Kněz ? vysok©, huben© muž s ostře řezan©m obličejem, nosem jako skoba a s plamenn©m pohledem promluvil prvn V ruce držel zlatou v痙u a zvučn©m hlasem zvolal:

„Dcera Božjm駭em Lina byla odsouzena naš匇 svat©m tribun疝em za to, že se spojila s pekelnou moc Odpov冝za smrt mnoha našich statečn©ch mužů, ktervl疚ala do ď畸elskpasti. Za tento čin bude zaživa up疝ena a jejpopel bude vhozen do moře, abychom se navždy zbavili d駑ona, kter© ji ovl疆l.“

„To je zvláštn že podobnnesmysly vl疆nou i na jin©ch planet當h. To je přeci typick© fanatik. Kolik obětuž asi poslal na hranici?“ smutně, ale pro jinneslyšně poznamenal Ray.

Velekněz pokračoval:

„Rozsudek bude vykon疣 za hodinu.“

Pak ještě posměšně dodal:

„Pokud se ovšem v tlhůtě nenajde někdo, kdo by chtěl čelit Bož匇u rozhodnut a dok痙al by bojovat proti jeho z疽tupci.“

Rukou uk痙al na vedle stoj兤nehybn© kolos. Několik minut uběhlo v tíživ駑 tichu.

„Je moc hezkšpitl Oliver. Нemohli bychom jnějak pomoct?“

„Hlavně bych se jpotřeboval něco zeptat,odpověděl šeptem Mark.

Prošel strážemi, přistoupil ke kr疝ovsktribuně a hlasitě řekl:

„Chtěl bych zkusit bojovat.“

V davu to zašumělo. Kr疝 se dokonce nadzdvihl, aby spatřil toho ciz劜o rytíře. Velekněz se začal vypt疱at.

„Kdo jsi, že se opovažuješ postavit našsvatspravedlnosti?“

„Žili jsme s otcem na jednom hradě daleko odsud, na 侊athor.“

„A proč jsi tady?“

„Po otcově smrti převzal dědictvmůj staršbratr a protože jsme se vůbec nesnášeli, považoval jsem za rozumnějšodej咜.“

Kr疝 pok©val hlavou, znal tyto rodinnrozbroje, ktervznikaly z pr疱a prvorozen馼o.

„Pokud si přeješ souboj, máš moje svolenřekl vladař.

„Ještě okamžik,nam咜l velekněz. Мožnje to vtělen© d駑on, kter© přišel, aby svoji společnici uchr疣il před spravedliv©m trestem. Ž疆疥, aby oba soupeři před bojem podstoupili zkoušku svěcenou vodou.“

„Ať je tedy po tv駑,svolil po chvilce přem©šlenkr疝.

Kolos se šel postavit vedle Marka. Byl to sněd© chlap勛 s hrub©mi rysy. Na hlavě měl ochrannou přilbici.

Velekněz k němu majest疸ně přistoupil. Ponořil do n疆oby, kterou st疝e držel, zlat© kropáč a třikr疸 ozbrojence pokropil.

„Je to v poř疆ku, Ariku, můžeš zaujmou bojov© postoj. Ať tě Bůh ochraňuje.“

Pak se kněz obr疸il k Markovi, v oč兤h mu pl疝o a se špatně skr©van©m uspokojen匇 pravil:

„Dej si pozor, cizinče, svěcenvoda sp疝každ馼o, kdo je posedl© ď畸lem. Jestli se ukáže, že tomu tak je, pak půjdeš na hranici spolu s touhle čarodějnica oba skonč咜e v plamenech. Jsi připraven?“

Mark přikyvoval a Ray mu telepaticky radil:

„Pozor, zkontroluj si silovpole, kropenka mskryt© otvor a mnich do vody něco přidal.“

Markovi dopadlo na tváře několik kapek ttekutiny. Zd疝o se, že mu kloužou po tvář兤h, ale ve skutečnosti st駝aly po ochrann駑 poli. Při dotyku se kapky přeměnily v neviditelnou, ale dráždivou p疵u. Nebylo pochyb o tom, že ten dobr疚 přidal do svsvatvody silnou kyselinu.

Markovi neunikl z畸lesk úžasu v knězov©ch oč兤h.

„Zkouška je skončena, ať začne souboj,řekl kr疝. Вude to souboj na život a na smrt.“

Velekněz něco zamumlal a poodešel. Nen疳adně ponořil do vody v n疆obě ukazováček. Hbitě ho vyt疉l, protože se sp疝il a rychle si prst osušil o šaty. Tentokr疸 už ničemu nerozuměl.

Mark vyčk疱al, v jednruce meč, ve druhšt咜. Jeho soupeř nebyl z těch, kdo chytrač Šel do boje zpř匇a a bušil svojzbrando Markova št咜u jako beran do vrat. Pozemšťan začal před prudkostjeho 棈erů ustupovat.

Dav pokřikem povzbuzoval sv馼o šampiona. Do tohoNa nějNandej mu to.

Protivn勛ova technika byla sice primitivn ale velmi účinn Mark c咜il, jak mu ruka nat駝 št咜 se mu cel© zdeformovalKolos opět udeřil ze všech sil, ale čepel meče m當hla napr痙dno. Mark v prav© čas uskočil a vyhnul se tak r疣ě. Využil toho, že protivn勛 ztratil na okamžik rovnov疉u a vyrazil do proti偀oku. Kolos ztratil helmu i č疽t vlasatkštice. V©pad byl přiv咜疣 pochvaln©mi v©křiky a po nich se rozhostilo ticho.

Obrněn駑u protivn勛ovi tekla krev po obličeji a zpola jej oslepila. Bez sebe zuřivosts nepříčetn©m řevem vyrazil opět do 偀oku. Jeho r疣y byly st疝e stejně siln ale chyběla jim přesnost a Mark vždy dok痙al uhnout. Protivn勛 už zač匤al hekat a funět. Konečně přišla ta pravchv匀e. Kolos trochu zav疉al, opět udeřil mečem do země a Mark mu přesně mířenou ranou usekl ruku přesně v z疳ěst Ozbrojenec bolestznehybněl a pak o krok poodstoupil. Mark ho všsilou udeřil rukojetmeče do brady. Viděl, že vyhr疝, protože se protivn勛ovy oči obr疸ily v sloup a za zlomek sekundy se cel© sesul do prachu.

Mark sklonil meč a jeho špičkou se opřel soupeřovi o bradu. Pak do naprost馼o ticha pronesl:

„Sire, nerad bych Vaši v©sost připravil o udatn馼o bojovn勛a. Bil jsem se poctivě a spravedlnost vyšla najevo. Bůh dok痙al, že je Lina nevinn Ž疆疥, aby byla propuštěna.“

Kr疝e průběh ud疝ostsice překvapil, ale důstojně prohl疽il:

„Ať se stane, jak cizinec ž疆 Arika ušetřte!“

Z davu se začaly oz©vat v©křiky a postupně s匀ily.

„Bůh rozhodlje nevinn痳“

Jedině kněz se chvěl zlosta křičel:

„Je to d駑on, ď畸el s疥, mus匇e ho up疝it“

Ale dav jej překřičel.

„Ray, jdi tu d咩ku vysvobodit z pout, než si to tady ti lidrozmysl“

Android několika skoky oběhl hranici. Jak m勀el s厓avě křič兤劜o velekněze, jakoby n疉odou klop©tl a zvrhl zlatou n疆obu. Jejobsah vychrstl knězi do obličeje. Ten začal nepříčetně řv疸 a lid okolo zděšen匇 oněměl.

Z kr疝ovsktribuny se do ticha ozvalo:

„To byla svěcenvodaPop疝ila veleknězeTo on je ten ď畸el“

Dav začal hlučet. Kr疝 vstal a vm﨎il se do toho ohlušuj兤劜o křiku. Přik痙al sv©m stráž匇, aby se chopily kněze. Po pravdě řečeno, kr疝i nebylo ani tak moc proti mysli, že se kněze zbav Byl to soupeř, jehož moc den ze dne s匀ila a ohrožovala jeho kr疝ovsk© majest疸.

Ray mezit匇 vyšplhal na hranici, kde napadl kata, kter© nebyl zrovna nakloněn vydat svoji oběť. Vrazil mu takovou jednu nen疳adnou do žaludku, až kat měl dojem, že se srazil s divok©m koněm. Zalapal po dechu a bolestse zkroutil.

Ray rychle a šikovně uvolnil d咩ce koženpouta a bez velk©ch cavyků ji popadl do n疵uč Nešťastnice byla tak zmatenv©vojem ud疝ost že se nezmohla na ž疆nou reakci.

Android ji pak dopravil ke sv©m druhům a společně se vm﨎ili do davu, kter© jim nevěnoval ani tu nejmenšpozornost. To pravdivadlo se totiž pr疱ě odehr疱alo před kr疝ovskou tribunou. Zoufal© a do ruda pop疝en© kněz se tam pokoušel vyprostit z rukou stráž kterjej ale držely dostatečně pevně.

Kr疝 prohl疽il s viditeln©m uspokojen匇:

„Svěcenvoda podala svědectv D駑on musb©t potrest疣.“

Kněz protestoval, žadonil, křičel vysok©m hlasem, ale všechno bylo marn Byl odveden na hranici. Kat byl sice ještě trochu otřesen© po setk疣s Rayem, ale byl to dobr© profesion疝. Kněze sv痙al, ani nemrkl. Čarodějnice nebo kněz, bylo mu to jedno. Odměna bude stejn

Sestoupil dolů a žebř勛 položil stranou. Uchopil pečlivě připravenou pochodeň a zap疝il ji. S vysoko zdviženou pažpředstoupil před kr疝e. Ten si zjednal teatr疝n匇 pohybem paže ticho.

„Kate, konej svou povinnost.“

Pochodeň dopadla na suchot©pky a ty se okamžitě vzňaly. Ray se mezit匇 s př疸eli prodral až od zadn兤h řad. Vyslal Markovi telepatickou a velmi lidsky cynickou pozn疥ku:

„Skl坥 co zasel. Ať ho Bůh ochraňuje!“

Skupina pozemšťanů prošla několika uličkami. Koho potkali, ten se pokřižoval, aby zažehnal zlduchy. Lina měl totiž st疝e odsouzeneckou b匀ou košili, kterz ndělal čarodějnici.

„Takhle se tu d疝 nemůžeme promen疆ovat. Pout疥e pozornost a lid až se nabažpohledu na jednu popravu, začnou možnhonit n疽,řekl Mark.

Jakmile spatřili obchod se suknem, vrazili dovnitř.

„Rayi, jdi sehnat koně a vrať se sem pro n疽.“

Za pultem se krčil mal© huben© muž勛 s 偂k©m obličejem. Před sebou měl rozloženštočky l疸ek. Vzadu v kr疥ě seděla mladžena a něco šila.

„Chci oblek pro tuto d咩ku.“

Muž se usm疝 a uk痙al na před sebou vyrovnan© sloupec l疸ek.

„Vyberte si pane. Lepšl疸ky nikde nenajdete. Do dvou dnů v疥 ušijeme, co si budete př疸.“

Mark uk痙al rukou na švadlenku, kterse zd疝a přibližně stejně velkjako Lina.

„Dejte mi šaty tamtd咩ky!“

Obchodn勛 zavrtěl hlavou.

„To přeci nejde“

Zmlkl, protože na stůl začaly jedna po druhpadat zlatmince. Na pultě před n匇 zůstalo ležet pět zlat©ch. Obchodn勛ovi se rozzářily oči chtivost

„A dělej, nebo si sveku vezmu zase zpět. Třeba budou tvoji sousedch疳avějš“

Muž už ani trochu nev疉al, přiskočil k d咩ce a chvilinku spolu tiše diskutovali. Pak švadlenu nedočkavě a hrubě vysvl駝l. Děvče se stydlivě schoulilo, aby zakrylo svoji nahotu a obchodn兤h v咜ězoslavně přinesl šaty.

„Oblečte si to,řekl Mark d咩ce a souken勛 drapl po peněz兤h.

Lina si vysvl駝la tuniku a odhalila svšt劜ltělo poznamenanmučen匇 a bit匇.

Oliver jpři obl駝疣pomohl a d咩ka se mu odvděčila mil©m 俍měvem. Tvář se jpřitom rozzářila. Vypadala velmi mladě a měla jemn pravidelnrysy.

Ray je již oček疱al venku. Oliver vyskočil na koně a podal ruku Lině. Bylo to bezprostředngesto a d咩ka se samozřejmostusedla před něj.

Z města vyjeli bez nejmenš兤h probl駑ů. Stráž se jen trochu podivila, že odjíždějs d咩kou.

„Slibuji, že svatba bude u n疽“ řekl dostatečně hlasitě Oliver a ozbrojenstráž je nechala proj咜. Za sebou zaslechli několik oplzl©ch pozn疥ek o tom, jak si v駸t o svatebnnoci.

Jakmile prošli branou, pob冝li koně a tryskem se vydali ke sv駑u c匀i.

14

Slunce se již skl疣ělo k obzoru, když Mark nař冝il sesednout a odpočinout si. Koně to už potřebovali jako sůl. Od chv匀e, kdy vyrazili z Hevy, se nezastavili.

Lina se celvyčerpansesunula k zemi. Celou cestu se snažila uhodnout, kdo jsou ti nezn疥mužov kteřji vyrvali plamenům a vezou jnezn疥o kam.

„P疣ov nev匇, jak bych v疥 mohla poděkovat za to, že jste mě zachr疣ili.“

„Kde bydlíš?“

„V chatrči u bažin. Žiju od matčiny smrti sama, je to už rok. Sb叝疥 léčivbyliny, zn疥 jich hodně a pak je prod疱疥 vesničanům.“

„Řekni mi, cos to vlastně viděla?zeptal se Mark.

Když viděl, že v疉 dodal:

„Neboj se, jti věř匇.“

„Všechno to začalo asi před třemi měs兤i. Chytala jsem zrovna ryby v bažin當h, když jsem uslyšela ten bur當iv© hluk. Nejdř咩 jsem se strašně b疝a, ale pak mě přemohla zvědavost. Přiblížila jsem se a d疱ala jsem přitom velk© pozor, abych nebyla ve vysoktr疱ě vidět. Daleko před sebou jsem spatřila velik疣skou zář兤stavbu. Otevřely se v ndveře a z nich někdo vystoupil. Vypadal jako člověk. V ruce nesl velkou kovovou truhlici a položil ji do p﨎ku. Celto trvalo pěkně dlouho, protože ten člověk se vracel do domu a nosil st疝e nova novtruhlice. Nakonec jich bylo na zemi asi třicet a byly podivn©m způsobem poskl疆an“

„To mohly b©t potravinovkontejnery,vyslal Ray telepaticky.

Lina pokračovala: Щa chvilku na to se v ohlušuj兤匇 řevu ten dům vznesl a ztratil se na obloze. Mohlo se mi to sice jenom zd疸, ale na zemi zůstaly ty truhlice jako důkaz! Prohlížela jsem je, ale nepodařilo se mi ž疆nou z nich otevř咜. Byly obrovsk většnež ja pomalovanbyly moc divně. Nikdy jsem nic podobn馼o neviděla.“

Mark se pod咩al na androida a telepaticky vyslal:

„To by tak odpov冝alo době, kdy Standman pracoval pro Furstera.“

Lina však ještě neskončila.

„Před v兤 jak měs兤em se to divnduněnozvalo znovu. Dům se vr疸il.“

„Jsi si jist že to byl ten sam©?“

D咩ka svraštila oboč

„Vypadal velmi podobně, měl špičatou střechu a st疝 takna noh當h, ale byl možntrochu větš V n疽leduj兤兤h deseti dnech se objevily ještě dalš“

„Kolik jich bylo?“

„Viděla jsem jich asi šest. Myslela jsem, že je mou povinnostna to kr疝e upozornit!“

Zhluboka si povzdychla.

„Kdybych jen tušila, co se bude d咜 d疝, nikam bych nechodila! Kr疝 mi nakonec uvěřil a vyslal na ta m﨎ta v©pravu se stovkou rytířů. Převedla jsem je přes moč疝, ale d疝 jsem se už b疝a. Ozbrojenmužovse rozestoupili do šiku a obklíčili několik postav, kterse motaly okolo těch truhlic. N疉le těm cizincům vytryskly z rukou des咜ky červen©ch z畸lesků. Koho zas疉ly, ten padl. Jenom sedm kr疝ov©ch mužů tomu strašliv駑u masakru uniklo. Dovlekli mě ke kr疝i a řekl, že jsem za tu porážku odpovědnj Bili mě, bičovalia ten strašliv© velekněz mi nakapal na břicho několik kapek svěcenvody. P疝ilo to jako čert. Byla jsem proto odsouzen痳 A to ostatnuž v咜e.“

„Kdy se ten boj odehr疝?“

D咩ka dlouze přem©šlela a poč咜ala na prstech ruky.

„Je to přesně dvan當t dn“

„Spravedlnost mv t騁o zemi rychlnohy,zažertoval Mark.

Pod咩al se na oblohu a zašklebil se. Уen domek, kde bydlíš, je ještě daleko?“

„Když půjdeme přes les, můžeme tam b©t před setměn匇.“

„No tak jdeme. Olivere, vyměň si s Rayem koně. Ten tvůj je unavenějš protože nesl dva a Ray, když chce, umb©t velmi lehk©.“

Dal tak nen疳adně najevo, že pomocantigravitačn劜o zař坥endokáže Ray svoji v疉u zcela vynulovat. Kůň si alespoň odpočine.

Malskupinka se vydal přes les. Lina je vedla a bylo vidět, že se v těch m﨎tech dobře vyzn

Už skoro za tmy dorazili k chatrnch©ši. Byla postavenz kmenů stromů, prken a větv Střechu měla z r疚osu. Lina strčila do dveřa ty se se skř厓otem otevřely. Pak rozsv咜ila olejovou lampu. V tom slab駑 světle bylo vidět vnitřnvybaven V rohu m﨎tnosti na zemi ležela sl疥a a uprostřed st疝 stůl s několika stoličkami.

„Tak tady to je celmoje kr疝ovstvvzdychla. Вohužel tu nem疥 ž疆nz疽oby, budeme muset j咜 z咜ra na lov.“

„Ray se postaro něco k j冝lu, je to vynikaj兤lovec. Vr疸se za hodinku a přit疉ne něco, co se dup馗t.“

Ray zmizel ve tmě a Lina připomněla:

„Mus匇e j咜 na dř咩mrkla na Olivera a dodala: Нechtěl byste j咜, pane, se mnou?“

Oba mladvyšli ven a nechali Marka o samotě. Ten klesl na stoličku, nat疉l nohy před sebe a zavřel oči. Hlavou mu vířily vzpom匤ky z posledn兤h několika dnů. Snažil se je nějak uspoř疆at.

Lina sb叝ala větve a rovnala je Oliverovi do n疵uč Přišli ke břehu rybn勛a. V klidnvodnhladině se odrážely hvězdy.

„Potřebuji se vykoupat. Za celou dobu, co jsem byla ve vězen jsem se nemyla.“

Lina se rychle svl駝la a vklouzla do vody, kterskryla jejnahotu. Oliver položil dř咩a sedl si na břeh. D咩ka asi za pět minut vylezla z vody a nat疉la se do tr疱y, kterbyl po hork駑 dni ještě tepl

T駑ěř stydlivě chlapce uchopila za ruku.

„Když si vzpomenu na hranici, na velekněze nebo na kata, tak se ještě celtřesu. S疉ni si, jak mi bušsrdce.“

ﾚplně přirozeně položila Oliverovu ruku na svlevňadro. Chlapec se roztř疽l taka okolo krku se mu ovinuly dvě paže.

„Obejmi mě“

Oliver se k nnaklonil a oba se pol兊ili. Pak ale vyskočil a řekl: Нechme toho, nebylo by to rozumn brzy zase odjedu“

„Jv匇, ale moc tě pros匇Jen jednou. Ve vězenmi bylo nejv兤 l咜o toho, že zemřu, aniž pozn疥, co je to l疽ka. Neodh疣ěj mě“

Měla tak prosebn© pohled i hlasJejich sevřenbylo st疝e pevnějš奛 až se stalo neodděliteln©mOliver se sklonil a pronikl do n疆hern馼o, vstř兤ně tepaj兤劜o vesm叝u.

* * *

Ray položil před dveře zabit馼o divoč疚a a začal jej zpracov疱at.

„Bude lepš když se o j冝lo postar疥 s疥. Oliver s Linou jsou př匀iš zanepr痙dněni, než aby mysleli na večeři.“

Protože se Mark tvářil nech疳avě, Ray upřesnil:

„Když jsem se vracel z lovu, zaslechl jsem zvuky, ktersvědčily mimo jakoukoliv pochybnost o jejich moment疝n匇 zanepr痙dněn奛 Bude lepštoho kluka příště nebrat. Vyrůstti v něm nebezpečn© konkurent. Obvykle jsi to ty, komu mladhrdinky padajk noh疥,dodal ještě Ray trochu posměšně.

„Ml疆vpřed! Přeju mu to, ale soud匇, že se moc nezdrž chtěl bych se co nejdř咩e vr疸it na Merkura. O Merově se toho už stejně v兤 nedozv匇e.“

„Proč najednou ten spěch?“

„Nev匇, ale zdse mi, že bychom neměli ztr當et čas. Vzpomeň si na Standmanův vzkaz. Třic疸馼o července. Toho dne se mněco přihodit.“

„Neřekl ale bohužel kde. Třeba se zrovna něco stane na Merově.“

„To je nepravděpodobn Přem©šlej přeci! Sem přiletělo šest astronefů. To mohli b©t jedině pir疸i, protože Merova je podle z疚onů PozemskUnie v zak痙an駑 p疽mu. Před dvan當ti dny tu ještě byli a byli rozhodnuti tady zůstat, jenže včera r疣o jsi mohl vidět, že zmizeli.“

„Proč se všichni nahrnuli zrovna na Merovu?“

„Možnse tady jenom sešli. Pir疸, to je v podstatě vlk samotář, najdeš je všude možně v Galaxii. Když by se chtěli sej咜 na jednom m﨎tě, trvalo by to několik t©dnů a proto potřebovali z疽oby potravin.“

Hovor přerušila přich痙ej兤ml疆ež. Oba měli nachově červentváře a stejně zář兤pohled. Když Lina uviděla divoč疚a, spr疽kla ruce.

„Jen n疥 to moc l咜o, ale budeme se muset vr疸it,řekl Mark.

„Zůstaňte, aspoň dnes večer,zaprosila Lina, kterchtěla ještě chvilku pob©t s Markem. Хe tmě byste stejně nenašli cestu a bažiny jsou nebezpečn člověk snadnou zablouda zahyne.“

K svvelkl咜osti je však nepřemluvila.

„Neboj se o n疽, um匇e si poradit,řekl Mark a vyndal z kapsy na stůl měšec.

„Tohle by ti mělo nějak© čas postačit. Měla by ses ale přestěhovat někam do vesnice. Nendobrbydlet takhle sama.“

Mark se rychle rozloučil a vyšel ven za Rayem, kter© již držel za uzdu koně. Oliver se ještě chvilku zdržel v chatrči…

V兤 než hodinu je android vedl krokem. Koně byli tak unaven že nebyli schopnrychlejš劜o pohybu. Konečně našli vhodnm﨎to pro přist疣modulu. Deset minut na to už byli nad oce疣em. Mark si všiml smutn馼o Olivera vedle sebe a svěřil se:

„Víš, to je pr疱ě to smutnna naš兤h v©prav當h. Odjížd匇e a nennaděje, že bychom se ještě někdy setkali s těmi, kdo se stali našimi nov©mi př疸elia možnněkdy i něč匇 v兤.“

15

Hned jak dorazili do pilotnkabiny Merkuru, zapnul Mark videoradio. Pohled na poč咜ač mu řekl, že v New Yorku je pr疱ě sedm hodin večer. Admir疝 Neuman byl však ještě v kanceláři.

Bez hnutposlouchal Markovo vypr疱ěnprůběhu ud疝ostna Terranii XXV.

„Jak© ve váš z疱ěr, kapit疣e?“

Mark se na několik vteřin odmlčel. Jestli se m©l pak se zesměšn Ale pak mu instinkt zavelel odpovědět.

„Mysl匇, že třic疸馼o července za偀očšest astronefů na Terranii XXV.“

Neuman neznatelně povyt疉l oboča zpozorněl.

„Guvern駻 mna astroportu obrannzař坥en“

„To je schopnodrazit 偀ok tak jednoho pir疸a, ale ne dobře zorganizovanou skupinu šesti lod“

„Jakmile by za偀očili, dozvse to Vesm叝nPolicie.“

„A vyšle pomoc, až bude po všem,j坥livě podotkl Mark.

„Jakou kořist tam vlastně pir疸i čekaj“

„Na Terranii XXV je už čtyři měs兤e blokovandoprava a nez疱isl©m horn勛ům se hromadprodukce vz當n©ch kamenů. Pod schopn©m veden匇, a to mysl匇, že pir疸i maj se mohou v několika hodin當h zmocnit obrovsk馼o množstvdrahokamů.“

Admir疝ovi na čele vyskočila vr疽ka.

„Zmocnse takFursterov©ch drah©ch kamenů?“

„Samozřejmě, uvid咜e, že bude prvn kdo bude požadovat odškodněn“

„V čem ale pak vid咜e jeho zisk?“

Mark se zašklebil.

„Za takovdva měs兤e pravděpodobně společnost ohl疽n疝ez mimoř疆ně bohat馼o naleziště, kterzpůsobobrovsk© n疵ůst produkce“

Admir疝 v duchu poč咜al.

„Tak obrovskoperace by přinesla jen minim疝nzisk. Pir疸i nemajve zvyku dělat něco skoro zadarmo.“

„Je tu ještě jeden sice nen疳adn©, ale důležit© detail. Malnez疱islproducenti jsou na pokraji 侊adku. Když přijdou o svz疽oby, bude po vešker©ch naděj兤h. Budou přinuceni prodat svoje koncese Fursterovi za p疵 šupů.“

„Vy toho Furstera moc r疆 nem疸e, co?“

„Ještě jsem nezapomněl, že je odpovědn© na Standmanovu smrt.“

„To je pravda, ale v tom ostatn匇 jsou vaše z疱ěry postaveny jen na odvážn©ch hypot騷當h. Přesto upozorn匇 guvern駻a na Terranii XXV, aby uvedl bezpečnostnzař坥endo chodu.“

„Jen to ne! Přes nejpř﨎nějšpř勛azy k utajense to k Fursterovi bleskově donese. Mrozs疉lou síť pomahačů a celoperace t匇 padne a bude odložena na pozdějšdobu.“

Admir疝 sevřel tak silně rty, že měl m﨎to 俍t jen tenkou č疵ku. Otočil hlavu napravo, kde měl poč咜ač, ale v©sledek, kter© se mu na něm objevil, ho nijak neuspokojil.

„V oblasti Terranie XXV pr疱ě ž疆nou strážnloď nem疥. Je tam jen astronef plukovn勛a Parkera, Orion II. Ten by tam mohl do třic疸馼o doletět. Je to trochu m疝o na šest pir疸ů. Chtělo by to nějakou posilu, třeba i dobrovoln勛a.“

Mark jen stěžpotlačil 俍měv.

„Pr疱ě jsem si vzpomněl, že potřebuji zaletět na Terranii XXV. M疥 velmi rychlou loď, a pokud se něco nepředv冝an馼o nestane, pak bych tam měl dorazit včas.“

Neuman nevinn©m hlasem opáčil:

„To by samozřejmě 侊lně měnilo situaci. Vzpom匤疥 si, že vy jste značně zkušen© pr疱ě ve vesm叝n©ch souboj兤h a ty se od vašeho prvn劜o nasazenvůbec nezměnily. Samozřejmě, že všechno by muselo b©t ofici疝n ale v př厓adě nějaknehody by Vesm叝nPolicie nesměla b©t do ničeho zapletena.“

„V©letnloď vždycky cestuje na vlastnnebezpeč奛“

„Řekněte Rayovi, ať urychleně zašle svoje nahr疱ky. Moji technici si je r疆i prostuduj Ten jeho z痙nam o l疊ru vyděděnců mi před komisvelmi pomohl. V咜e, že to vyvolalo par疆nskand疝? Nejv兤 se c咜ili pohoršeni z疽tupci dnešn劜o veden“

„To mě moc těš že jsem v疥 mohl b©t užitečn©,utrousil Mark.

„Bylo rozhodnuto l疊r okamžitě uzavř咜. Mě pověřili evakuact畸ora. Když jste se zmiňoval o bojov©ch robotech, myslel jsem, že žertujete, ale pak jsme je opravdu museli použ咜. Byla tam banda nenapraviteln©ch š匀enců.

„Mysl咜e 宋zteklpsy“

„Tak nějak se jmenovali. Živ©ch jsme jich z﨎kali sotva deset. Členovkomise byli zděšeni, když uslyšeli nahr疱ky z﨎kanz psychick©ch sond. Ti krimin疝n兤i byli rozesl疣i do satelitn兤h věznic.“

„A co ostatnuvězněn“

„Jejich tresty byly znovu přezkoum疣y a s ohledem na dosavadnprůběh trestu byla většina z nich propuštěna.“

Admir疝 malinkou přimhouřil oči. Byl to projev jistironie.

„Byly jak駸i probl駑y se skupinou d咩ek.“

„Amazky?“

„Přesně tak. Jejich chov疣k mužům nebylo pr疱ě nejvhodnějš Advok疸 ale velmi pečlivě prozkoumal Rayovy z痙namy a pak rozhodl o jejich propuštěn“

„To udělal spr疱ně. Chtěl jsem v疽 ještě o něco poprosit, admir疝e.“

„Poslouch疥“

„Mezi těmi d咩kami je jedna velkblond©na, kterse jmenuje Magda. R疆 bych, abyste dal př勛az bance, aby jvyplatili deset tis兤 dolsů. Mysl匇, že si je zaslouž Kdyby mi byla nepomohla a neporadila, nikdy bych Olivera nenašel.“

„Před疥 bance pokyny. A netrpělivě budu čekat na vaše dalšzavol疣 Buďte opatrn©! Gener疝 Khov by byl zlostbez sebe, kdyby se v疥 mělo něco st疸.“

16

Nevolnost z přechodu do subprostoru se rozplynula. Mark se zdvihl a protřel si oči. Okamžitě začal zkoumat venkovnobrazovku.

„Zdse, že plukovn勛 Parker mznačnprobl駑y,řekl ledově klidně Ray.

Mezi čtvrtou a p疸ou planetou zuřil boj. Dva duhově zbarvenmraky se pomalu rozpl©valy v 騁eru, což svědčilo o zničendvou astronefů. Ale pr疱ě teď byla loď Vesm叝nPolicie v nev©hodn駑 postaven Byla jako divoč疚 obklopen© čtyřmi psy. Na Orion II teď směřovalo několik střel najednou.

Plukovn勛 Parker zručně uh©bal, měnil směr a vypouštěl každou chv匀i maketu. Byly to dokonaln疱nady, protože jak objemově, tak tepelně i magneticky simulovaly loď. Hlavice střel tak sledovaly pouhpřeludy.

Bohužel torp馘 bylo v prostoru tolik a nav兤 různě nasměrovan©ch, takže se všechny minout nemohly. Každou chv匀i se ochrann© obal lodi rozsv咜il exploz Plukovn勛 musel nastavit silovpole lodi na maximum a nemohl tak s疥偀očit.

Mark uk痙al na jeden pir疸sk© astronef na obrazovce.

„Rayi, dvě salvy po čtyřech a všechny sem.“

Ray přejel prsty po tlač咜k當h. Vz疳ětse ozval nepř勀emn© svistot střel. Merkur se pr疱ě vynořil ze subprostoru a letěl ještě dvoutřetinovou rychlostsvětla. Ve zlomku sekundy byl uprostřed boje. A hned prvnstřely našly svůj c匀.

Pir疸ův ochrann© št咜 se silou 棈eru zachvěl a cel© se rozsv咜il. Ray nastavil střely tak šikovně, že explodovaly po dvou a značně vyčerpaly z疽obu pir疸ovy energie.

„Čtyřišest“ poč咜al Mark.

Pir疸ův gener疸or nevydržel a selhal. Poslednstřely již zas疉ly plasto-titanovou skořepinu lodi. B匀© z畸lesk a astronef se změnil na obrovskou ohnivou kouli, na takovmalsluníčko, kterse rozplynulo a vytvořilo velk© mrak.

Př匀et nezn疥lodi vyvolal v řad當h pir疸ů m叝n© zmatek.

Merkur vypustil novou salvu a pak se otočil, aby nabral rychlost. Pir疸i se už takvzpamatovali a tak na Merkur mířilo asi tucet střel.

„To je poř疆nsousto,řekl Ray. Кdyž je budeme cht咜 vychytat, vyčerp疥e si celou z疽obu maket.“

Černzlověstnstřely se rychle přibližovala. Letěly stejnoměrně po třech v řadě.

„Ti pir疸i jsou ale dobře vybaven To, co vystřelili, je poslednmodel, o moc rychlejšnež ostatnstřely.“

V horn匇 okraji obrazovky vnějš劜o v©hledu bylo vidět obrysy p疸planety. Byla to ohromnledovhmota s hustou metanovou a čpavkovou atmosf駻ou.

„Stač匇e tam dorazit?“

Ray se spojil s poč咜ačem.

„Bude to jen tak tak, ale dokážeme to. Zapněte si pevně magnetickp疽y, bude to trochu drncat“

Oliver cel© bled© nespustil oči ze střel na obrazovce.

„Marku, myslíš“

„Poslechni Raye!“

Planeta už zaplnila celou obrazovku.

„Střely ve vzd疝enosti 40 tis兤 metrů,ozn疥il poč咜ač. Тtřet s planetou za dvě minuty sedmn當t sekund“

„Zač匤疥e zpomalovat,ozn疥il Ray.

Pozemšťany okamžitě začala drtit obrovsks匀a. Do těl se jim bolestivě zaryly popruhy, v uš兤h jim začalo hučet. Oliver vykřikl:

„Střely! 20 tis兤10 tis兤“

Merkur vnikl do atmosf駻y rychle se přibližuj兤planety. Plášť lodi se v trychlosti zahř疝 na t駑ěř ne佖osnou teplotu. Ačkoliv klimatizace fungovala na plnobr疸ky, teplota v lodi stoupala tak, že to bylo k zadušen

„Teď!“

Oliver myslel, že mu vypadnou oči z důlků. Popadla jej sv叝avbolest a pak ztratil vědom Merkur změnil n疽ilně kurs letu. Prvnsada střel nedok痙ala tak rychle reagovat a narazila do planety. Ty dalšsice zatočily, ale nedok痙aly již v trychlosti zamířit a skončily v atmosféře jako obyčejnl騁avice.

Mark byl odolnějša proto se probral prvn

„Desetjeden當tdvan當tpočet souhlasohl疽il Ray.

„Dobře, připrav dalšpalbu.“

„Je zbytečnpl©tvat munic Parker si vede velmi dobře.“

Kleště, kterho až doteď sv叝aly, n疉le povolily a Orion II mohl přej咜 do proti偀oku. Třemi rychl©mi 丨ybn©mi man騅ry se zbavil střel, kterho pron疽ledovaly. Jakmile se uvolnil, mohl opět zač咜 stř匀et. Dvě pir疸sklodi explodovaly t駑ěř současně a ten poslednpir疸 se snažil uniknou směrem na Terranii XXV. Když uviděl to množstvstřel za sebou, bylo mu jasn že jeho existence je pouze ot痙kou sekund.

Nad videoradiem se rozsv咜ilo světlo. Na obrazovce se objevil Parkerův př﨎n© obličej. Na čele mu ještě st疝o několik kapek potu. Mark a Parker už spolu prožili několik v©prav a navz疔em si zachr疣ili život. Ale přesto se plukovn勛 nedok痙al zbavit sv馼o př﨎n馼o, rezervovan馼o a stroh馼o postoje. Jejich vz疔emn© vztah byl pln© mrazivslušnosti.

„Přišel jste velmi vhod, kapit疣e Stone. Těm banditům se podařilo mě přiskř厓nout.“

„Poradil byste si dobře i bez mojpomoci. Překvapiv© vp疆 pir疸ům do zad v疥 poskytl trochu oddechu a ušetřil několik maket.“

Parker tuto trefnou odpověď ocenil, ale zavrtěl hlavou. Mark jej nenechal promluvit, protože věděl, že jejich hovor je zaznamen疱疣 a rychle se s疥 zeptal:

„Kdy jste přijel?“

„Před šesti hodinami. Podle admir疝ova př勛azu jsem se skryl za p疸ou planetou. Přizn疥 se, že jsem na vaši hypot騷u ani trochu nevěřil. Před necelou hodinou se ze subprostoru vynořilo t駑ěř současně šest pir疸sk©ch astronefů.“

„Pr疱ě let ve skupině měl b©t z疵ukou jejich 俍pěchu. Proto takměli to mezipřist疣na Merově.“

„V klidu si to mířili k Terranii XXV. Skutečně jsem je překvapil, když jsem se objevil a odvys匀al obvyklou v©zvu.“

„Lepšby bylo rovnou vyslat střely, než nějakv©zvy.“

„Mus匇e respektovat pravidla,zafuněl plukovn勛. Нakonec, d勛y v疥, všechno dopadlo dobře. Pošlu zpr疱u admir疝ovi. Bude m咜 velkou radost, že akce nevyšla napr痙dnou. Zničenšesti pir疸sk©ch lodprestiž našPolicie ještě zv©š“

Mark se zamyslel a dodal:

„Až budete hovořit s novináři, zkuste se pros匇 v疽 nezm匤it o m駑 ozbrojen駑 z疽ahu. Stač když řeknete, že nějak© civilnastronef odvr疸il pozornosti pir疸ů a tak v疥 umožnil dovršit v咜ězstv“

„Proč odm咜疸e č疽t sl疱y, kterv疥 pr疱em n疝ež“

Mark se uškl兊l.

„Nejsem na v©pravě ani pro S.D.P.P. ani pro Vesm叝nou Policii a ofici疝ně tu nejsem vůbec. Cestuji soukromě a vlastnjachtou. Až se vr疸匇 na Zem, nerad bych odpov冝al na zvědavot痙ky pr疱n勛ů nebo policistů. To je to jedin co po v疽 chci.“

„Jestliže to je vaše př疣 pak tedy souhlas匇. Uvid匇e se na Terranii XXV. Mus匇 o tom 偀oku informovat guvern駻a a nař冝it vyšetřov疣 protože vaše domněnka se uk痙ala jako spr疱n“

Parker se otočil a pod咩al se na l﨎tek, kter© mu přinesl jeho pobočn勛.

„Poslednpir疸sk© astronef byl pr疱ě zničen, ale zdse, že z něho vystřelili z當hrann© člun. Nezjistili jsme, kam přesně na Terranii XXV dopadl.“

„Jmysl匇, že to v匇. Sejdeme se na astroportu.“

Merkur nabral rychlost a přiblížil se k planetě. Oper疸or na věži jen vyvalil oči, když poznal, koho mpřed sebou. Na ot痙ku, zda mohou přist疸, jenom vybafl:

„J痳 jnev匇. Viděl jsem vzd疝enodezvy na obrazovce, ale pak mi zmizely. Možnm疥 porouchanzař坥en Co váš radar?“

„Za mnou letjeden velk© astronef. Mrskněte sebou a udejte sestupovsouřadnice, ať mu můžu uvolnit m﨎to.“

„Ž疆n© astronef nebyl ohlášen,brebentil oper疸or, mus匇 se zeptat, jakjsou pokyny, než ho pust匇 na přist疣“

„Na vašem m﨎tě bych to nedělal. Je to loď Vesm叝nPolicie a ti s předpisy nežertuj“

Oper疸or už d疝 nediskutoval a nahl疽il s駻ii č﨎el.

„Je to stejnm﨎to jako posledně. Vy už si porad咜e, jm疥 na dr疸ě guvern駻a.“

17

Mark čekal v budově astroportu, až Parker domluvs guvern駻em. Konečně za n匇 plukovn勛 přišel.

„M疥 volnou ruku. Guvern駻a velmi potěšila informace o zničenšesti pir疸sk©ch lod Dse předpokl疆at, že měli na Terranii XXV nějakspolečn勛y, a tak jsem dostal povolenzah疔it vyšetřov疣 Zajdu za kapit疣em Kirschnerem a projdu informace v jeho poč咜ači.“

„Proč ztr當et čas, když oba v匇e, kdo za t匇 vš匇 je.“

„Chybn疥 důkazy!“

„M疥e Sheppardovo dozn疥 že zabil Standmanovy. Obviňte Furstera ze spoluviny a pak ho můžete vyzpov冝at i z dalš兤h činů.“

Parker byl muž činu a r疆 se rozhodoval rychle.

„Jsme domluveni. Nech疥 si přistavit ozbrojen© trans s deseti muži. Uvid匇e, jak se naplnvaše podezřen Ať jde k čertu ta m﨎tn přecitlivěla nedůtklivpolicie.“

„Bude jistějš když půjdu před v疥i. Fursterovo doupě je velmi dobře střežena bylo by hloup kdybychom ho nechali pl當hnout nebo zničit důkazy.“

Parker vyndal z kapsy malou vys匀ačku a podal ji Markovi.

„Zůstaneme ve st疝駑 kontaktu. Vyp匤疣je automaticka nentedy nebezpeč že by n疽 překvapil někdo nepovolan©.“

Mark vyšel z budovy astroportu a našel Raye s Oliverem, jak se nudv transvozidle. Podal mlad駑u muži pen坥e.

„Jdi do hotelu, zamluv pokoje a počkej tam na n疽.“

„Chtěl bych vidět Maggie“

„O.K., ale nevzdaluj se z hotelu.“

Oliver nasadil zkroušen© v©raz.

„Marku, chtěl jsem se tě zeptatvíš, to s Linoumyslíš, že bych to měl Maggie ř兤t?“

„Poslouchej, moje zkušenost mi ř勛 že je někdy lepšto hned neř兤tmožn až budete stař奛usm疝 se Mark.

Trans vyrazil směrem k Fursterově rezidenci.

„V©borně, budeme tak pět minut za v疥i,ozn疥il vys匀ačkou Parker.

Když projížděli klikatou silniclesem, Ray si vzpomněl na ned疱nou př劜odu:

„Douf疥, že n疽 tady zase někdo nepřepadne!“

Za deset minut dorazili bez 丨ony k zamřížovan©m vratům usedlosti.

Ze strážnbudky vyběhli ti sammuži s laserov©mi pistolemi v ruce.

Ray vystoupil z transvozidla a přirozen©m ohybem uk痙al pr痙dnruce.

„M疥e domluvenou schůzku s panem Fursterem.“

„Mus匇 si to ověřit. Nikdo n疥 o tom nic neřekl.“

Jeden ze strážců přistoupil k dom當匇u telefonu a druh© zat匇 mířil na hosty.

Ray prudce vyfoukl usp疱ackuličku, kterou měl ukrytou v 俍tech. Za patn當t sekund už stráže spaly a nevěděly, co se s nimi děje. Android ještě v jejich budce vyřadil bezpečnostnsyst駑 a otevřel př勀ezdovvrata.

„Cesta je volnřekl Mark do vys匀ačky.

Parker lhostejn©m tem odpověděl:

„To, co tady předv疆咜e, je norm疝nvloup疣a jse m疥 na něm pod匀et?“

„To v ž疆n駑 př厓adě. Vy přijedete a zjist咜e, že vrata jsou otevřena že zdrogovanstráže sp ﾚkolem policie v takov駑 př厓adě je zjistit, zda nebyl sp當hnějak© zločin.“

Ray už byl zat匇 s transvozidlem před rezidenc Jen stoupli nohou na zem, už tu byl ozbrojen© chl疳ek s laserovou pistolv ruce. Byl velk©, světlovlas© a tváře měl jako jablíčka.

„Ruce vzhůru a neh©bat se!“

Mark zd疣livě bezstarostně zdvihl ruce.

„Pan Furster n疽 oček疱“

Muž se zatvářil podez叝avě.

„Jak jste se dostali dovnitř? Nikdo mě neupozornil.“

„Pan Furster si př疝 naprostou diskr騁nost. M疥 mu pomoci v převozu než疆ouc兤h n疱štěvn勛ů,řekl Mark a spiklenecky na chl疳ka mrkl.

Strážce se nechal zviklat a sklonil zbraň.

„Řeknu š馭ovi, že jste tady.“

A pak udělal chybu, že se otočil k telefonu. Ray se na něj vrhl a dobře mířenou ranou do t©la ho uspal.

Furster seděl ve svkanceláři ve společnosti dvou mužů v astronautick©ch kombin騷當h. Když spatřili Marka, jen naskočili.

„Neobtěžujte se. Jen jsem v疥 přišle ozn疥it, že jsem se vr疸il. Nevěděl jsem, že m疸e hosty.“

„JakJak jste se sem dostal?zařval Furster. Зansi, pomoc!“

„Vol疸e-li toho zlatovlas馼o and匀ka, co st疝 u dveř tak ten sp“

„Co jsou zač?zeptal se jeden z astronautů. Мěli byste je ihned zlikvidovat, jinak se celTerrania XXV dozv že jsme u v疽.“

Furster vnořil ruku do z疽uvky sv馼o stolu.

„To bych v疥 neradil,ozvalo se chladně. Пr疱ě jste zatčen a moji muži majpř勛az stř匀et, kdybyste kladl odpor.“

Do m﨎tnosti vešel plukovn勛 Parker se čtyřmi sv©mi muži. Zamířili na tři př咜omn kteřztuhli překvapen匇.

Když se po chvilce zase dok痙ali pohnout, sv痙al jim jeden policista ruce za z疆y magnetick©mi n疵amky.

„Protestuji,křičel Furster. Уy muže nezn疥, vnikli sem n疽il匇 a přinutili mě, abych je u sebe ukryl.“

Když Parker nereagoval, zkusil to v©hrůžně.

„Dejte si pozor. M疥 vysoce postavenzn疥osti. Když bude třeba, zas疉ne guvern駻a sesadv疽.“

Policista odvedl st疝e vykřikuj兤劜o Furstera z m﨎tnosti a jeho kolega zat匇 pečlivě proch痙el všechny pap叝y na psac匇 stole.

„Vaše hypot騷a byla spr疱n kapit疣e Stone,usm疝 se Parker. Ёurster bude souzen za spoluúčast na pir疸skakci a to na Zemi, nikoli na Terranii XXV. Tam nebude moci použ咜 sv©ch pochybn©ch př疸el.“

Pak ještě tiše a s povzdechem dodal:

„Pokud si přejete, aby váš z疽ah zůstal utajen, pak by bylo vhodnse vzd疝it.“

„Už tady nejsme, plukovn勛u. Kdybyste něco potřeboval, tak n疽 najdete v hotelu.“

18

Ještě nebyly ani čtyři hodiny odpoledne, když Ray s Markem dorazili do hotelu. Dole v hale k Markovi přistoupil urostl© muž. Byl to Anton Kelker, onen nez疱isl© majitel mal馼o dolu, kter© chtěl před ned疱nem Markovi svěřit svoji z疽ilku drah©ch kamenů.

„Pane Stone, mus咜e mě vyslechnout.“

„Teď, když přiletěl kor畸 Vesm叝nPolicie, budete m咜 po probl駑ech s dopravou,řekl zvesela Mark.

Muž zavrtěl hlavu a snažil se přemoci slzy, kterměl na krajíčku.

„Přiletěl pozdě. Dnes je 30. Července. Z咜ra mus匇e zaplatit jak bance, tak i ostatn匇 dodavatelům. Když nezaplat匇e, přijdeme o naše doly a o všechno.“

„Proč nepož疆疸e o odklad?“

„Všichni naši věřiteln疥 odm咜li. Pochybuju, že vůbec najdeme kupce. A když, tak cena bude tak n坥k že sotva pokryje dluhy. V匇e, že vy jste obchodn勛 a m疸e kapit疝“

Když si všiml Markova pobaven馼o v©razu, ještě dodal:

„Kapit疣 Kirschner n疥 tvrdil, že o v疽 dostal informace z Vesm叝nPolicie. Nab坥匇e v疥 celou našz疽obu drah©ch kamenů za třetinovou cenu. Váš vklad za několik dnů na Zemi ztrojn疽ob咜e.“

„Takovou nab冝ku přeci nemůžu přijmout,zděsil se Mark.

Kelker se tvářil, že odpověď přeslechl a rychle dodal:

„Šest set tis兤 dolsů na ruku za n疚lad, kter© mdesetin疽obnou cenu. Níž už j咜 nemůžeme, to je totiž suma, kterou dluž匇e.“

Marka popadl vztek. Furster si dobře vybral datum 偀oku, aby tak definitivně zruinoval svoji konkurenci.

„Kterou banku m疸e?“

„Tady je jen jedna, je to pobočka Vesm叝nbanky.“

„V©borně,utrousil Mark. Пojďte, popov冝疥e si s ředitelem.“

„Vy tedy naši nab冝ku přij匇疸e?nedočkavě řekl Kelker.

„V兤e m駭ě, č疽tečněJestli jsem dobře pochopil, pak potřebujete nějak©ch šest set tis兤 dolsů na p疵 dn To by neměl b©t tak velik© probl駑. Kudy se jde k tbance?“

Doprov痙eni Rayem prošli hlavnulicaž k malbudově, kde bylo rukou naps疣o na v©věsce: Хesm叝nbanka Za přepážkou seděl jeden jedin© zaměstnanec a zjevně se nudil. Na Markův dotaz po řediteli uk痙al na dveře vzadu v chodbě znuděně řekl:

„Pan Klondike přij匇pouze předem ohlášenn疱štěvy. Je velmi zanepr痙dněn. Kdybyste se ráčili obtěžovat za t©den“

Mark nenechal úředn勛a ani domluvit a vrazil do ředitelovy kanceláře. Klondike byl mal©, břichat© a růžol兤muž s ř冝nouc匇i vlasy. Jeho pr當e pr疱ě spoč咩ala ve sledov疣porno filmu, kde zrovna statn© hrdina obšťastňoval roztomilou blond©nku.

Bankéř nadskočil, když uslyšel klapnout dveře a okamžitě vypnul film. Zuřivě hleděl na vetřelce.

„Kdo v疥 dovolil“

Mark vyndal z kapsy plastovou kartičku a hodil mu ji na stůl.

„Chci si u v疽 otevř咜 účet a připsat na něj šest set tis兤 dolsů!“

Č疽tka Klondika nadzdvihla ze židle. Vzal kartu do ruky a začal ji zkoumat.

„Je n疥 ct pane Stone, že v疽 budeme moci poč咜at mezi svklienty. Uděl疥, co bude v m©ch sil當h a za necel© t©den budete m咜 č疽tku k dispozici.“

„Ani n疳ad. Chci m咜 ty pen坥e dnes večer. Tato kartička mě k tomu opravňuje.“

„Proč ten spěch.“

„Sl兊il jsem, že ty pen坥e z咜ra r疣o půjč匇 sv駑u př咜eli.“

Bankéřův obličej znehybněl.

„Nemysl匇, že budu moci tuto kartu ihned vyplatit. Nejprve mus匇 pož疆at o instrukce v centr疝e.“

Mark uk痙al rukou na řadu videotelefonů na stole.

„Udělejte to! Mysl匇, že tyto př﨎troje mohou sloužit i k jin©m věcem, než je prom咜疣porna.“

Bankéř zrudl vzteky.

„Přijďte z咜ra.“

„V tom př厓adě o rozhovor pož疆疥 j“

Mark obešel stůl a vyťukal řadu č﨎el.

„Zakazuji v疥Odejděte nebo zavolpolicii.“

Buclatou rukou zamířil k poplašn駑u zvonku, ale Ray ho chytil za z疳ěsta stiskl ho tak, že se bankéřovi už ani nechtělo d疝 diskutovat…

Mezit匇 Mark dostal spojen

„Slečnu Swensonovou! Rychle. Jsem na seznamu těch největš兤h prominentů.“

Klondike ztrnul, když uslyšel vyslovit jm駭o nejmocnějšosoby svbanky. Na obrazovce se vz疳ětobjevil jejobličej. Elza byla velmi hezkbrunetka s n疆herně zelen©ma očima. Jakmile uviděla, kdo ji vol šťastně se usm疝a.

„Marku, drahoušku, odkud voláš?“

„Z Terrannie XXV. Máš nějak© vliv na Vesm叝nou banku?“

„Jen ten, jak© může m咜 jejnejvětšakcionář a president spr疱nrady.“

„Byla bys tak laskava vysvětlila tady jednomu m﨎tn匇u řediteli, že je nezdvořilmi nevyhovět, když si chci vyzvednout pen坥e na svou kartu? Zeptej se ho taky, proč už několik t©dnů odm咜poskytnout 俿ěr občanům, kteřnab坥ejz疽tavou svn疆hernexempláře drah©ch kamenů.“

Elza zpř﨎něla.

„Poslouch疥 v疽, pane Klondiku!řekla hlasem ostr©m jako šlehnutbiče.

„Jde o zvláštn奛 mimoř疆n© př厓ad. Kdybych ty 俿ěry poskytl, riskoval bych znepř疸elens Fursterem“

„Kdo je to?“

„Náš největšklientNař冝il mi“

„Je to hlavně pěknej dareb疚,vložil se do řeči Mark. Хesm叝nPolicie ho pr疱ě zatkla a zbytek života si posedv satelitn匇 vězen“

Bankéř se orosil potem.

„To jsem nevěděl“

Elza ho přerušila autoritativn匇 pohybem ruky.

„Nem疥 čas poslouchat vaše v©mluvy. Chci tu m咜 do osmačtyřiceti hodin podrobnou zpr疱u o vašich bankovn兤h operac兤h v posledn兤h šesti měs兤兤h. A než se rozhodne o vašem dalš匇 osudu, zapamatujte si, že kapit疣 Stone mneomezen© účet.“

„Aleto nejde“

„Slyšel jste dobře. Neomezen©. A nav兤 ho poslechnete ve všem, co v疥 nař冝 Chtěls ještě něco, Marku?“

„Elzo, jsi úžasn“

„Hned jak se vr疸íš na Zemi, stav s pro mě. Str疱匇e p疵 dnna m駑 ostrůvku v Pacifiku.“

„To bude skvěl Ale je tu ještě něco. Protože tady ř冝íš Cosmos Jet Corporation, zeptej se, pros匇 tě zdejš兤h z疽tupců, proč odm咜ajprodat někomu loď? Jedin© obchod, kter© tu mohli udělat, a oni nechtěj“

Obrazovka ztemněla a Mark se obr疸il k bankéři. Zd疝o se, že je mu i oblek velk©, jak se ztr當el.

„Poskytnete bezodkladně nez疱isl©m prospektorům půjčky za obvykl©ch podm匤ek.“

A protože Klondike trochu v疉al, dodal:

„Nezapomeňte, že sed咜e na vystřelovacžidli a stač abych pohnul rukou a let咜e.“

Vzal si svou kartu a strčil si ji do kapsy.

„A co vaše konto? Vyd疥 ihned patřičnpř勛azy.“

„To už nebude potřeba. Z咜ra odjížd匇.“

Bankéř st疝e servilně mumlal:

„S necel©m milionem dolsů byste si mohl nakoupit obrovskmnožstvdrahokamů a vz咜 je z咜ra s sebou na Zem. Měl byste poh疆kovzisky. Mohl bych to celzař冝it. Zn疥 lidi, kteřby r疆i a za velmi dobrceny prodali“

„Už jsem se s nimi viděl, ale nezaj匇mě to,odvětil Mark r痙ně. Нem疥 ve zvyku zneuž咩at neštěstjin©ch. Stač když se postar疸e o jejich půjčky, aby mohli splatit dluhy!“

V bankovnhale na ně čekal Kelker a tvářil se ustaraně.

„Koup咜e naše“

„Už to nebude potřeba. Klondike sl兊il, že v疥 poskytne co nejširšmožn俿ěry.“

„Dnes r疣o n疥 to ještě odm咜l!“

„Už je to všechno jinak. Uvid咜e, že s v疥i bude jednat velmi vstř兤ně. A kdyby se přeci jen něco vyskytlo, okamžitě mu připomeňte, že sedna vystřelovacžidli. Pochop o co jde. Za p疵 t©dnů si prod疸e vaše zbožza norm疝nceny. Neztr當ejte čas, Klondike už v疽 ček“

Když se vr疸ili do hotelu, zašel Mark do baru, kde Oliver melancholicky hleděl do sklenice s džusem.

„Ty ses nesešel s Maggie?“

Chlapec sebou trochu trhnul a zčervenal.

„Str疱ili jsem spolu č疽t odpoledne, ale teď se šla převl馗t, protože večer pracuje.“

„Po večeři ji pozveme. Musíš se s nrozloučit, protože z咜ra odl騁疥e.“

„AleMyslel jsemA co Furster?“

„Všechno už skončilo.“

V několika vět當h pak Mark shrnul z疽ah Vesm叝nPolicie. Oliver zůstal zamyšleně sedět, oči měl zalitslzami. Uchopil Marka za ruku.

„Marku, chtěl bych ti poděkovatbez tebe už bych byl mrtv© a vrazi m©ch rodičů“

„Obraťme list. V匇, že to nebude snadn ale musíš zapomenout,řekl Mark a povzbudivě se na Olivera usm疝.

„R疆 bychkdyby ti to ovšem nevadiloR疆 bych ti ř勛al str©čku Marku.“

Ten n疳ad Marka dojal. Ten kluk je vlastně sirotek a hledpodvědomě nějakou rodinu.

„To by mě potěšilo!“

Když dojedli, vr疸ili se k baru. Maggie jim přinesla l疉ev šampaňsk馼o a sedla si s nimi ke stolu.

„Ve městě se nemluvo ničem jin駑 než o Fursterově zatčen Ta novina se bleskově rozšířila a guvern駻 hodluspoř疆at tiskovou konferenci.“

Po chv匀i se Oliver v疉avě a cel© nesvůj zeptal:

„Maggie mv New Yorku sestřenici a ta ji pozvala k sobě. Maggie si na tu cestu šetřcelou tu dobu, co tu pracuje. Myslel jsem“

Zmlkl cel© rud©. Mark dělal, jako by si toho nevšiml a klidn©m hlasem navrhl:

„Tak proč Maggie neřekneš, aby letěla s n疥i. Na Merkuru je několik voln©ch kabin“

Oba mladn疱rh nadšeně přijali.

„Buďte v devět r疣o připravenřekl jim. Pak se ale zachmuřil:

„Je tu jedna nepř勀emnost. Js Rayem budeme muset b©t v pilotnkabině a tak nebude k dispozici ž疆n© android. Budete si muset se vš匇 poradit sami. A nav兤 se v tom omezen駑 prostoru budeme často v冝at. Douf疥, že v疽 Oliver nebude př匀iš obtěžovat. Jestli ano, nev疉ejte se stížnost“

19

Mark pr疱ě sn冝al, když k jejich stolu přistoupil Kelker. Obličej mu zářil a zd疝o se, že o deset let oml疆l.

„Guvern駻 měl spolu s plukovn勛em tiskovou konferenci. Unikli jsme poř疆n© pasti, kterou na n疽 políčil Furster. I když vaše jm駭o nikde nepadlo, dobře v匇e, komu za to všechno vděč匇e.“

„Dostali jste 俿ěr?“

„To se taky vyřešilo jako m疱nut匇 proutkem. Kdybych chtěl, tak mi Klondike snad vyčisti boty. To všechno jen d勛y v疥.“

„Když se dozvěděl, že Furster byl zadržen, pak už bylo všechno snadn A jm疥 nav兤 velmi dobrstyky s Vesm叝nou bankou,usm疝 se Mark.

Kelker vyt疉l z kapsy mal© kožen© váček.

„R疆 bych v疥 i za svpř疸ele poděkoval a tady bych si dovolil nab冝nout mal© suven©r.“

K疥en velikosti holub劜o vejce se vykut疝el na stůl. Byl to n疉erně duhově zbarven© drahokam, ten druh, kter© měnbarvy podle denndoby. Teď r疣o měl temně modrou barvu.

Protože chtěl předej咜 Markovu odm咜nut řekl Kelker rychle:

„Moc v疽 pros匇, přijměte ho jako pam疸ku na naše setk疣“

Mark vložil k疥en zpět do váčku.

„V匇 o jednd咩ce, kterho ocen A udělv疥 reklamu. Všechny kr疽ky v New Yorku budou cht咜 taktakov© k疥en.“

Asi za hodinu na to pozemšťannastoupili do Merkura.

Maggie jen zářila. Oliver ji odvedl do vedlejškabiny a Mark s Rayem zasedli do pilotnkabiny.

Oper疸or na kontrolnvěži se proměnil na př勀emn馼o chlap勛a, kter© jim okamžitě vydal povolenk vzletu.

Třetden letu seděl Mark pohodlně v křesle druh馼o pilota a usrk疱al whisky. Těšil se, že za takov©ch třicet šest hodin ji bude p咜 v př咜omnosti Elzy. To byla n疆hernpředstava.

„Kde je Oliver?zeptal se.

Android se nahlas rozesm疝.

„Nemusíš se vůbec b疸. Naši spolucestuj兤nejsou ani trochu na obtíž. Jsou zalezlv kabině a zřejmě ze šetrnosti použ咩ajjen jednu. Objevujse jen velmi zř冝ka na j冝lo. Opravdovsvatebncesta.“

Oliver kupodivu zrovna strčil hlavu do pilotnkabiny. Vypadal uvolněně, ale ne zrovna nejčerstvěji.

„Str©čku Marku, chtěl bych se jen zeptat, kdy asi doraz匇e na Zemi.“

„Z咜ra,odpověděl Ray. Пřistaneme v deset hodin, patn當t minut.“

Vtom jim nad hlavou zadrnčel zvonek. Na obrazovce videoradia se objevil tvář admir疝a Neumana a usm咩ala se! To bylo něco opravdu nev冝an馼o.

„R疆 bych v疽 informoval, kapit疣e Stone, o posledn匇 v©voji ud疝ost Na ž疆ost soudn劜o poč咜ače byl Furster podroben vyšetřenpomocpsychicksondy. V©sledky dotazov疣potvrdily vaši domněnkuehmjak bych tak řekl, trochu divokou. Šest měs兤ů tu akci připravoval a všechno mu hr疝o, jako na vojensk駑 cvičen Nejdř咩 Terranii XXV pir疸sk©mi z疽ahy izoloval, aby tak přinutil drobnmajitele koncesk nedobrovoln駑u hromaděnjejich produkce. Pak shromáždil pir疸y na Merově.“

„A Standman?“

„Ten svolil, že na Merově vyložpotraviny. Zřejmě se nějak od Shepparda dozvěděl, že 偀ok proběhne 30. Července. Furstera nemohl udat, protože by byl s疥 odsouzen za porušenpravidla o nevměšov疣 Chtěl ochr疣it drobnproducenty a sl兊il, že jim bude vozit jejich kameny. Furster se to dozvěděl a nař冝il ho zlikvidovat. Zbytek už zn疸e.“

„A jak znrozsudek?“

„Odsouzen na doživot A ještě něco v疽 bude zaj匇at. Když jsem hledali hlouběji ve Frusterově paměti, zjistili jsme, že Furster je zodpovědn© i za smrt vašeho bratra Paula. Nehodu v dole zosnoval, aby se zmocnil koncese.“

Mark zaťal zuby.

„Tušil jsem to. Možnproto jsem se s n匇 chtěl porvat.“

„Z toho všeho ale vypl©vpoměrně nečekan© z疱ěr. Podle pr疱a přech痙ejFursterovy koncese na vašeho bratra nebo spíš na jeho dědice. Když to uváž匇e do konce, pak v疥 patřcelspolečnost Furster.“

Mark zavrtěl hlavou.

„Paul byl přeci ženat©, všechno patřOliverovi. Mysl匇, že by si to tak můj bratr př疝.“

„To si vyřiďte s pr疱n勛y. Přeju v疥 šťastn© n疱rat na Zem. Vlastně ještě jsem na něco zapomnělMus匇 v疥 poděkovat. Ujist匇 gener疝a Khova o vašoddanosti jeho Službě. Bojse poř疆, že v疽 chci přet疉nout k n疥.“

Pak spiklenecky mrknul a dodal:

„Popravdě řečeno chci ho nechat trochu v nejistotě. Je mi ale daleko milejš když mi nějak© agent slouždobrovolně a S.D.P.P. ho za to plat“

Obrazovka ztmavla a Mark se otočil Oliverovi.

„Slyšels to, kluku, budeš dědit poh疆kovbohatstv Až se vyř冝na Zemi všechny formality, vr疸íš se na Terranii XXV a začneš ř冝it společnost Standman.“

„To je od tebe skutečně velkorys str©čku Marku,vzdychl Oliver, ale jasi nebudu ten spr疱n© průmysln勛.“

„Vezmeš si schopn馼o ředitele a s疥 budeš jen inkasovat zisky.“

„To ne. Jbych se r疆 vr疸il do školy pro astronauty, abych pak mohl vstoupit do služeb S.D.P.P. To bylo takpř疣m馼o otce.“

„Proč ne? Mysl匇, že ti v n疱ratu do školy dokážu pomoct. Co se t©če S.D.P.P., to se uvidpozději. Zat匇 tedy pož疆疥e mojpř咜elkyni Elzu, aby se postarala o tvoje obchody. V ř坥enobchodů se jnikdo nevyrovn“

20

Mark s Rayem vešli do haly obrovskbudovy v jednz nejelegantnějš兤h čtvrtNew Yorku. Dorazili dnes r疣o a Mark ihned zavolal Elze. Ta ho pozvala na večeři anejspíš ještě i něco nav兤…

Když se Mark zastavil u sebe doma, našel ve schr疣ce pozv疣ku s t匇to textem: Кapit疣 Mark Stone a jeho př咜el Ray jsou zv疣i na zahajovackoktejl Amaz klubu. Gymnastika, posilov疣 bojovtechniky. Centrum je určeno v©hradně pro ženy.“

Zvědavost jim nedala a tak se tam vypravili. Nav兤 Elza bydlela hned vedle. Tak aspoň nezmešktolik oček疱an© okamžik. Tabulka na dveř兤h oznamovala, že Amaz klub se nach痙v posledn匇 poschod

Uvnitř před v©tahem se tlačilo okolo dvaceti žen nejrůznějš劜o věku. Př咜omnost dvou mužů je překvapila.

„Marku, to je ale n疉oda!“

Elza se oddělila z hloučku žen a přišla mu vstř兤. Byla st疝e tak elegantn št劜la n疆herně přitažliv

„Kde se tu bereš? Neř勛ej, že se jdeš zapsat do klubu?“

„Dostal jsem pozv疣ku a zvědavost mě sen dohnala.“

„To muselo doj咜 k nějak駑u omylu. Majitelka salu je žensksekernice, vůbec nemmuže v l疽ce, jestli víš, co t匇 chci ř兤t.“

„Co je to vlastně zač, ten Amaz klub?“

„Pr疱ě se otv叝 Bude to vybransportovnzař坥env©hradně pro ženy z vyšš兤h vrstev. Hned při prvn匇 setk疣n疥 majitelka vysvětlila, že si mus匇e vylepšit fyzickou kondici, abychom dok痙ali ve všem čelit mužům.“

„Douf疥, že na tebe nebude m咜 špatn© vliv,zašklebil se Mark, jjsem př坥nivcem m叝ov馼o soužitobou pohlav“

„Ty musíš m咜 vždycky poslednslovo.“

Dojeli v©tahem do posledn劜o patra a vstoupili do velkm﨎tnosti. Urostlbrunetka z疳asnick馼o vzezřenzkoumala pozv疣ky.

„Když by se stalo, že tě sem nepust a to je skoro jist počkej na mě u mě doma. Skotskje st疝e na stejn駑 m﨎tě. Jse tu d駘e než půl hodiny nezdrž匇.“

Mužatka zdvihla hlavu. Vykřikla, vrhla se na Raye a obrovsk©ma rukama androida objala.

„Jm疥 takovou radost, že tě vid匇, Rayi. Kdy si d疥e odvetu?“

„Nikdy, Miško, m疥 strach, že bych prohr疝,odpověděl Ray diplomaticky.

„A neurazto tvou mužskou ješitnost?“

„Jsou horšvěci, kterlze taky urazit a ty jsi, jak se mě zd ještě silnějšnež dř咩.“

B©valtrestankyně s rozřehtala na celkolo a uvolnila Raye ze sevřen Na řadu přišel Mark.

„Vstupte, kapit疣e Stone, jste co nejsrdečněji v咜疣.“

Uprostřed m﨎tnosti st疝 stůl pln© lahva dobrot. Odpolednslunko pronikalo prosklen©mi stěnami a odráželo se na stěn當h.

Nejmodernějšposilovacpř﨎troje byly uklizeny na stranu, aby bylo m﨎to pro všechny pozvan Přitočila se k nim rusovl疽ka s t當em skleniček.

„Tak co, astronauti, poř疆 jste stejně praštěn©?“

„Řekněme spíš, že m疥e poř疆 hlavu v oblac兤h.“

Objevila se velikblond©na v dlouh©ch a velmi přil馼av©ch šatech. Proch痙ela s疝em a s 俍měvem zdravila svhosty. Došla až k Markovi a potř疽la mu rukou. Měla poctiv©, sympatick© stisk.

„Jsem velmi r疆a, že v疽 tu mohu uv咜at, kapit疣e Stone!“

„Magda! To je ale př勀emnpřekvapen Vid匇, že jste nelenila a že jste se takpostarala o svpř咜elkyně.“

„Když n疽 propustili, věděla jsem, že jim mus匇 pomoct, aby se začlenily do společnosti,řekla a pak ještě pobaveně dodala: Б protože jsem měla nějak© kapit疝, zař冝ila jsem si toto fitcentrum.“

„Jsem přesvědčen, že bude m咜 skvělou budoucnost.“

Poř疆ně překvapenElza si neodpustila dotaz.

„Vy Marka zn疸e?“

„Drahpř咜elkyně, zn疸e můj n痙or na mužskou populaci. V žebříčku živočichů jsou muži někde dole za tchoři. Rozum咜e mi, ne? Ale existuji ř冝kv©jimky. Jednou z nich je i kapit疣 Stone. Možn侊lně jedinou. Měla jsem velkou radost, když jsem se dozvěděla, že sv馼o př咜ele našel a podařilo se mu v poř疆ku vr疸it do New Yorku.“

„D勛y vašim rad疥 jsem našel Olivera včas.“

„Ponořit se do takov馼o pekla jenom proto, abyste pomohl kamar疆oviTo je jeden z charakterov©ch rysů kapit疣a Stonea.“

Elza byla z toho všeho č匇 d疝 v兤 zmatena Mark ještě dodal:

„Taky jsem ještě přišel k synovcovi. Večer ti to budu všechno vypr疱ět.“

Magda se zasnila a řekla:

„DrahElzo, m疸e obrovskštěst že m疸e takov馼o př咜ele, jako je kapit疣.“

„To si mysl匇! D勛y němu jsem zase našla chuť ž咜 v tom bl痙niv駑 lidsk駑 mraveništi.“

Magda zavolala rusovl疽ku:

„Připijeme si a pak si prohl馘neme zař坥en“

Když viděla, že Mark trochu v疉 dodala:

„To je to nejmenš co pro v疽 mohu udělat, jako pro vlastn勛a poloviny klubu.“

Mark se m疝em zakuckal.

„Alej痳 jnikdy nechtělTo bylo jen pro v疽 jako spl疸ka za služby, kterjste n疥 prok痙ala.“

Magda ho s 俍měvem přerušila.

„V匇, že vaše gesto bylo naprosto nezištn O to v兤 mě to dojalo, ale takov© dar nemohu je tak přijmoutJeště k tomu od muže. Tak jsem přem©šlela o založenobchodnspolečnosti. Pojďte, budete prvna poslednmuž, kter馼o v těchto prostor當h přijmu!“

kapit疣 služby pro dohled nad primitivn匇i planetami

Mark

STONE

L ﾁ G R

VYDĚDĚNCŮ

SCI-FI

HORROR

Vydalo nakladatelství

NAJﾁDA

V Praze jako svou 10. publikaci

v edici

SCI-FI HORROR

Z francouzsk馼o origin疝u

Jean Pierre GAREN:

LE CAMP INADAPTﾉS

vydan馼o nakladatelstv匇

FLEUVE NOIR

Paris

FRANCE

přeložila Eva Proch痙ková

Ob疝ka a grafick侊rava Pavel Šťastn©

ANY 1992

Vyd疣první

Sazba Marie Holíčkov Praha

Vitiskl REFOX, a. S., Praha

Vyšlo 15. 9. 1992

Cena 30 Kčs