ď»żBill, galaktickĂ˝ hrdina

KAPITOLA 1

Na plakĂˇtu na zdi ÄŤekĂˇrny GalaktickĂ©ho ĂşĹ™adu pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ byla sedm stop dlouhĂˇ jeĹˇtÄ›rovitĂˇ pĹ™ĂĹˇera, kterĂ© z tlamy nechutnÄ› vyÄŤuhovala lidskĂˇ ruka. ÄŚingr byl obzvlĂˇĹˇĹĄ odpornĂ˝ exemplĂˇĹ™ svĂ©ho druhu. MÄ›l jako bĹ™itva ostrĂ© Ĺˇupiny, kterĂ© se sadisticky blyĹˇtÄ›ly. Jeho drĂˇpy pĹ™ipomĂnaly nabrouĹˇenĂ© srpy. Z oÄŤĂ obludy vyzaĹ™ovalo ÄŹĂˇbelskĂ© zlo a sliny, smĂĹˇenĂ© s lidskou krvĂ, jĂ odkapĂˇvaly na zelenĂ© tÄ›lo, svalnatĂ© nohy a ocas. OdpornĂ©, hypnotizujĂcĂ zlo svÄ›tĂ©lkovalo ve fasetovĂ˝ch oÄŤĂch obludy. To zvĂĹ™e vypadĂˇ jako hnusnĂˇ ilustrace ze ĹˇpatnÄ› natiĹˇtÄ›nĂ©ho ÄŤĂsla AC/DC sadoâ€” maso komiksu, pomyslel si serĹľant Bill z Figerinadonu II. Billovi se mnohem vĂc lĂbily Furvillovy komiksy.

ZABTE ÄŚINGRA PRO KRIĹ NU! hlĂˇsala trojrozmÄ›rnĂˇ pĂsmena, kterĂˇ se blyĹˇtÄ›la a otĂˇÄŤela jako nÄ›jakĂˇ psychodelickĂˇ ruleta.

Bill zamyĹˇlenÄ› zĂral na obludu a pĂˇrĂˇtkem doloval ze zubĹŻ odpudivĂ© zbytky rannĂho blafu, co vymĂˇÄŤkl z lodnĂ kantĂ˝ny.

â€žDost pĹŻsobivĂ˝, co?” Ĺ™ekl muĹľ za pĹ™epĂˇĹľkou. Podle nĂˇpisu na blikajĂcĂ jmenovce to byl Hervil Jogurtatoust. â€žTo je novĂ© provedenĂ z cĂsaĹ™ovy osobnĂ KancelĂˇĹ™e sprĂˇvnĂ˝ch a pouĹľitelnĂ˝ch informacĂ.” Ten chlapĂk byl typickĂ˝ kancelĂˇĹ™skĂ˝ budiĹľkniÄŤemu, malĂ˝, hloupĂ˝, neschopnĂ˝, s jakousi vrozenou vadou, dĂky kterĂ© vypadal jako krokodĂ˝l: zelenĂˇ kĹŻĹľe, hrbolky, Ĺ piÄŤatĂ© zuby a jinak nic. V galaxii Ĺľilo mnoho mutantĹŻ. A dokud tam bude radioaktivnĂ zĂˇĹ™enĂ, mrĹˇenĂ genĹŻ a povolenĂ pro producenty SvÄ›ta Hollywoodu rozmnoĹľovat je jeĹˇtÄ› vĂc, mutanti budou existovat stĂˇle. Ale i to je dobĹ™e, protoĹľe tĂm je zajiĹˇtÄ›no dost lidĂ pro galaktickĂ˝ byrokratickĂ˝ aparĂˇt; a vĹˇichni ostatnĂ parchanti s vhodnĂ˝m tÄ›lem se dajĂ nahnat do armĂˇdy, aby zaplatili dluhy cĂsaĹ™ovy dobrĂ© povÄ›sti. A dokud majĂ kdesi za oÄŤima mozek a nezkratujĂ informaÄŤnĂ spojenĂ svĂ˝m blaĹľenĂ˝m slintĂˇnĂm, mohou se ĹˇĹĄourat a dloubat ve svĂ˝ch poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch terminĂˇlech - a tak neustĂˇle budou nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂmi zakladaÄŤi papĂrĹŻ. â€žĹ�ĂkĂˇ se, Ĺľe pro ten snĂmek pouĹľili ĹľivĂ˝ho ÄŚingra. A taky opravdickou ruku. Byl z toho menĹˇĂ skandĂˇl, kdyĹľ tu ruku seĹľral a nemohli ji vrĂˇtit chlapĂkovi, co jim ji pĹŻjÄŤil. Jo jo, nemĹŻĹľete vÄ›Ĺ™it, Ĺľe ÄŚingr je takovĂ˝, jakĂ©ho si ho napĂskali… VĂˇĹľnÄ›, je to podfuk…” NeĹˇĹĄastnÄ› zkoumal svĹŻj pĂˇrĂˇtek, kterĂ˝ si vytĂˇhl z vpadlĂ© nosnĂ dĂrky. Potom ho ale zase zastrÄŤil zpĂˇtky, aby se mohl v nose podloubat dĹŻkladnÄ›ji. â€žHmmmmm. Co jsem tĂm chtÄ›l Ĺ™Ăct?”

Bill si vĹˇiml, Ĺľe asi jen jedna vÄ›c je na tomhle vzorku z katalogu Sears a Geekbuck normĂˇlnĂ. Naklonil se pĹ™es stĹŻl a vycenil zuby v pĹ™ekrĂˇsnĂ©m ĂşsmÄ›vu vĂ˝sadkĂˇĹ™e galaktickĂ© armĂˇdy. â€žMĂˇĹˇ hezkou nohu, zelenĂˇÄŤku,” Ĺ™ekl Bill.

â€žE?” ĂšĹ™ada se pĹ™estal dloubat v nose, nahnul se na Ĺľidli a zuĹ™ivÄ› mrkal.

â€žĹ�ekl jsem, hezkĂˇ noha. Nebo myslĂm, Ĺľe by byla, kdybys ji nemÄ›l zastrÄŤenou v botÄ›. Vadilo by, kdybych se kouknul?”

â€ž No… pane vojĂˇku…”

â€žJmenuju se Bill, kĂˇmo. VĂ˝sadkĂˇĹ™ Bill.” Bill se musel uklidnit, aby toho chlapĂka nechytil pod krkem a nezaÄŤal ho Ĺˇkrtit dobĹ™e znĂˇmĂ˝m chvatem oblĂbenĂ˝m mezi instruktory baĹľantĹŻ. JenĹľe tohle nebyl vĂ˝cvikovĂ˝ tĂˇbor, ale Billova nejoblĂbenÄ›jĹˇĂ hra â€” podivĂnskĂˇ a ĂşchylnĂˇ varianta â€žnohovĂ©”.

â€žVojĂˇku Bille. SlyĹˇel jsem dobĹ™e? Vy chcete vidÄ›t moji nohu?”

â€žJo. MĂˇm slabost pro nohy. Ĺ�ĂkĂˇ se tomu podiatrickej syndrom. ZkrĂˇcenÄ› podofilie. A jĂˇ mĂˇm s nohama taky menĹˇĂ problĂ©m. Je to neovladatelnĂ˝. ZaÄŤĂnĂˇ mÄ› svÄ›dit malĂÄŤek. UĹľ to nevydrĹľĂm. Grr.”

Bill bez dalĹˇĂch okolkĹŻ zvedl nohu, bosou ji plesknul na ĂşĹ™ednĂkĹŻv stĹŻl a nadĹˇenÄ› si drbal malĂÄŤek. Ale ta noha! Bill mÄ›l na noze 12 prstĹŻ, zlatĂ© nehty a mĂsto kĹŻĹľe krĂˇlovskĂ˝ stuartovskĂ˝ tartan.

ChlapĂkovi mĂˇlem vypadly oÄŤi. Poklesla mu brada, ale nakonec zas dal ÄŤelisti s ĂşctyhodnĂ˝m cvaknutĂm k sobÄ›.

â€žU jurodivĂ˝ho Jupiterova jogurtu! To je ale noha. Mohu bĂ˝t tak opovĂˇĹľlivĂ˝ a zeptat se â€” jak se vĂˇm to stalo?”

â€žĹ�eknu ti, jak se to stalo. ĂšplnÄ› nĂˇhodou jsem si ustĹ™elil originĂˇl na planetÄ› jmĂ©nem Veneria, tak se to stalo.” Bill zaÄŤal hledat ve svĂ© sebelĂtostivĂ© pamÄ›ti. â€žVĂĹˇ, nenĂ jednoduchĂ˝ to udÄ›lat.”

â€ž Ale… ale… jestli mohu bĂ˝t tak smÄ›lĂ˝ a zeptat se â€”” chlapĂk skuÄŤel, jako kdyby v poslednĂm taĹľenĂ sĂpal do polĹˇtĂˇĹ™e â€” â€ž proÄŤ?”

â€žJednoduchĂ˝. Byl to jedinej zpĹŻsob, jak se dostat z ty planety. Museli mÄ› vyexpedovat, protoĹľe nemÄ›li dost protĂ©z. Nakonec mi jen dali novou nohu a poslali mÄ› zpĂˇtky do sluĹľby. AspoĹ� Ĺľe na jinou planetu.”

â€žTuhle nohu?” zeptal se Herv.

â€žTuhle ne, blbeÄŤku, jinou. MĂˇm tolik nohou, Ĺľe by jich byly kilometry. MĂˇm tolik nohou, Ĺľe si pĹ™ipadĂˇm jako podiatrickĂˇ laboratoĹ™. MĂˇm tolik nohou…”

ChlapĂÄŤek mÄ›l na tvĂˇĹ™i zvlĂˇĹˇtnĂ, podÄ›ĹˇenĂ˝ vĂ˝raz. â€žĂ�, uĹľ to mĂˇm,” uculil se. â€žSlyĹˇel jsem o tom, Ĺľe vy vojĂˇci bejvĂˇte bez ĹľenskĂ˝ spoleÄŤnosti zavĹ™enĂ˝ celĂ© roky v nÄ›jakĂ˝ dĂĹ™e. To musĂ bejt nÄ›kde vidÄ›t â€” a slyĹˇel jsem, Ĺľe taky ÄŤasto je.’ TakĹľe vy mĂˇte tu vÄ›c za nohou.”

Bill se nahnul pĹ™es stĹŻl a hrozivÄ› se mraÄŤil. â€žHele, pitomÄŤe. Tak ty Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, Ĺľe jsem uchyl?”

â€žNe, ne, vojĂˇku Bille,” blekotal ĂşĹ™ednĂk, kterĂ˝ si najednou uvÄ›domil, jak nebezpeÄŤnÄ› blĂzko mĂˇ mohutnĂ© svaly, kterĂ© nadouvaly Billovu uniformu. â€žPodĂvejte, jenom nejsem zvyklĂ˝, ehm, pĹ™edvolanĂ˝m ukazovat svoji nohu!” ChlĂˇpek nasadil smĂĹ™livĂ˝ obliÄŤej, ale Bill se i tak chystal na jeho krk. VyruĹˇil ho Ĺ™ev z reproduktoru.

â€žJogurtatoust! Ten vojĂˇk, co tam Ĺ™ve jak smyslĹŻ zbavenĂ˝, je ten, pro kterĂ©ho jsem poslal?”

â€žAno, pane!” odpovÄ›dÄ›l Herv a znepokojenÄ› vzhlĂĹľel k Billovi.

â€žJen se kouknu, jo? PĹ™ĂsahĂˇm, ani se nedotknu!”

â€žCo to tam vy dva dÄ›lĂˇte, hrajete si na doktora? PoĹˇlete mi sem toho srĂˇÄŤe!”

DomĂˇcĂ telefon se v salvÄ› prskĂˇnĂ s cvaknutĂm odmlÄŤel.

â€žNo tak, buÄŹ kĂˇmoĹˇ,” Ĺ™ekl Bill. â€žDĂˇm ti dĂˇreÄŤek. MĂˇm roztomilĂ© muĹˇle z Betelgeuze a spoustu chlastu. Jsou tvoje. Co takhle…”

â€žNe. Ne, nic takovĂ˝ho. Teda, pokud je to vĹˇecko, po ÄŤem touĹľĂte, tak se podĂvejte a potom uĹľ sakra jdÄ›te dovnitĹ™ dĹ™Ăv, neĹľ pĹ™ijdu o svĹŻj blbej flek!” ĂšĹ™ednĂk si rychle zul botu a pak i ponoĹľku. UkĂˇzal Billovi svoji svÄ›tlounce zelenou nohu.

Bill zĂral.

Byla to nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ noha, jakou kdy vidÄ›l.

Od krĂˇsnÄ› utvĂˇĹ™enĂ© paty pĹ™es perfektnĂ nĂˇrt aĹľ po upravenĂ©, rĹŻĹľovÄ› nalakovanĂ© nehty â€” vypadala jako Michelangelova socha nebo RaffaelĹŻv andÄ›l. I kdyĹľ byla zelenĂˇ. Ve srovnĂˇnĂ s nĂ vypadala Billova noha jako modernistickĂˇ popelnice.

â€žKrĂˇsnĂˇ noha,” Ĺ™ekl Bill. â€žDĂky!”

â€žA co ta vaĹˇe druhĂˇ? NenĂ normĂˇlnĂ?”

Bill zavrtÄ›l hlavou. â€žPlochĂˇ. Se zlĂˇmanĂ˝mi prsty. SamĂ© kuĹ™Ă oko. BÄ›ĹľnĂˇ noha vojĂˇka. KamarĂˇde, obdivuji tvou nohu! ” ZamĂˇÄŤkl slzu. â€žTak, radĹˇi se pĹŻjdu podĂvat, co mi ten vypatlanec chce.”

Bill vypjal hruÄŹ a napochodoval do hlavnĂ kancelĂˇĹ™e J. Edgara Insufledora, kterĂ˝ byl vĂ˝konnĂ˝m Ĺ™editelem OddÄ›lenĂ protiÄŤingrovĂ© a bezpeÄŤnostnĂ ÄŤinnosti zamÄ›Ĺ™enĂ© na Kompop pĹ™i GĂšV.

Jakmile vpochodoval dovnitĹ™, octl se pĹ™Ămo pĹ™ed ĂşstĂm Howitzerova laserovĂ©ho dÄ›la. ZbraĹ� pĹ™Ămo vyrĹŻstala z psacĂho stolu vĂ˝konnĂ©ho Ĺ™editele. StĹŻl byl z ĹˇedĂ©, nĂ˝tovanĂ© oceli.

â€žStĹŻj! Nebo budeĹˇ na kousky!”

Bill zĹŻstal stĂˇt. Zvedl ruce na znamenĂ toho, Ĺľe se vzdĂˇvĂˇ a nemĂˇ ĹľĂˇdnĂ© zbranÄ›, pĹ™esnÄ› tak, jako kdyby si hrĂˇl s malĂ˝m klukem. â€žTo jsem jĂˇ. VĂ˝sadkĂˇĹ™ Bill. LoajĂˇlnĂ Bill. HlĂˇsĂm se na vĂˇĹˇ rozkaz, pane!”

â€žUrÄŤitÄ› nejsi ĹˇpiĂłn ÄŚingrĹŻ?!” zavrÄŤel hlas. Bill vidÄ›l jen proĹˇedivÄ›lĂ˝ pĹ™edpisovĂ˝ sestĹ™ih, kterĂ˝ brblal zpoza pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho stolu.

â€žNe, pane. MÄ›Ĺ™Ăm snad sedm stop a jsem zelenĂ˝, pane?”

Bill z mnoha osobnĂch setkĂˇnĂ aĹľ moc dobĹ™e vÄ›dÄ›l, Ĺľe ÄŚingrovĂ© nemÄ›Ĺ™Ă sedm stop, ale sedm palcĹŻ. PochĂˇzejĂ totiĹľ z planety s vysokou gravitacĂ a jsou to silnĂ hnusĂˇci s malĂ˝ma oÄŤiÄŤkama. NebezpeÄŤnĂ, prohnanĂ, vraĹľdĂ hrĂˇÄŤe pokeru. Ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe nejlepĹˇĂ je souhlasit s blĂˇboly intergalaktickĂ© propagandy, kterĂˇ podle vĹˇeho je svĂ˝mi donaĹˇeÄŤi dostateÄŤnÄ› zĂˇsobenĂˇ informacemi.

â€žKruci kuĹˇuj! Je to moĹľnĂ˝, takovĂ˝hle ĹˇpehovĂˇnĂ. Pravda, kdyĹľ jsi sem pĹ™iĹˇel, podstoupil jsi detektorovou zkouĹˇku inteligence. NeproĹˇels. IQ mĂˇĹˇ pod hranicĂ chĂˇpĂˇnĂ. Jsi pĹ™ĂliĹˇ tupÄ›j, neĹľ abys byl ÄŚingr.”

â€žDĂky, pane,” odpovÄ›dÄ›l Bill. PĹ™eĹˇel na ĹˇtÄ›kavĂ˝ vojenskĂ˝ zpĹŻsob vyjadĹ™ovĂˇnĂ, kterĂ˝ mĂˇ v sobÄ› Ăşctu, respekt a tradiÄŤnĂ hlubokou nenĂˇvist k nadĹ™ĂzenĂ˝m.

â€žVĂ˝bornÄ›, Bille!” LaserovĂ© dÄ›lo se zĹ™etelnÄ› sklonilo a Bill se hned cĂtil mnohem lĂ©pe. MuĹľ se zvedl zpoza svĂ©ho pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho krytu. UkĂˇzalo se, Ĺľe vypadĂˇ jako nÄ›co mezi prasetem bradaviÄŤnatĂ˝m a hasicĂm pĹ™Ăstrojem. Z koutku Ăşst mu trÄŤel doutnĂk velikosti vesmĂrnĂ© lodi. â€žUvaĹľujeĹˇ, nebo uvaĹľoval jsi nÄ›kdy v tomto nebo v pĹ™edchozĂch Ĺľivotech, nebo chtÄ›l jsi nÄ›kdy bĂ˝t, nebo pĹ™emĂ˝Ĺˇlel bys o tom, Ĺľe bys byl, nebo mohl nÄ›kdy bĂ˝t, v nÄ›kterĂ©m ze svĂ˝ch budoucĂch ĹľivotĹŻ v jinĂ© dimenzi, Ĺ™ĂˇdnĂ˝m ÄŤlenem strany Kompop?”

Billovo hustĂ© oboÄŤĂ skoro srostlo. â€žTo mĂˇ bĂ˝t chytĂˇk, pane?”

Strana Kompop! NebezpeÄŤĂ dobrĂ© ÄŤetby!

Kompop mÄ›l svĂ© ÄŤleny i na Figerinadonu II. Bill si mlhavÄ› pamatoval, Ĺľe kdyĹľ byl malĂ˝, byl Kompop pĹ™i jednĂ© armĂˇdnĂ razii ĂşplnÄ› zniÄŤen. Tohle si dokonce pamatoval moc dobĹ™e, protoĹľe maminka mu od tĂ© doby pĹ™estala kupovat malĂ© viĹˇĹ�ovĂ© nanuky, jakĂ© mÄ›l rĂˇd a taky proto, Ĺľe naĹˇli pana Leona TrockĂ©ho viset na nĂˇmÄ›stĂ za palce u nohou. To Billa rozesmutnilo, protoĹľe prĂˇvÄ› pan TrockĂ˝ mu dĂˇval malĂ© viĹˇĹ�ovĂ© nanuky a zasvÄ›til ho do klasickĂ©ho obdobĂ agitaÄŤnÄ›â€”propagaÄŤnĂch komiksĹŻ a vlastnÄ› do myĹˇlenky komiksu vĹŻbec. Byla to opravdu ironie osudu, jak Ĺ™Ăkala panĂ BillovĂˇ, protoĹľe pan TrockĂ˝ se ve skuteÄŤnosti jmenoval Fred Jones a byl blĂˇzen do ruskĂ© historie a literatury â€žale nikdy nebyl ÄŤlenem Kompopu. Bill se ve svĂ©m pozdÄ›jĹˇĂm, dospÄ›lĂ©m ĹľivotÄ› pĹ™esvÄ›dÄŤil o tom, Ĺľe vojĂˇci GalaktickĂ© armĂˇdy jsou trĂ©novĂˇni v zĂˇkladnĂm tĂˇboĹ™e, ne v zĂˇbavnĂm tĂˇboĹ™e, a tak napĹ™ed vÄ›ĹˇĂ a teprve potom se ptajĂ. Bill reagoval na tuto udĂˇlost tĂm, Ĺľe se zeptal maminky, jestli mĂˇ katechismus nÄ›co spoleÄŤnĂ©ho s lĂˇskou ke katĹŻm. MĂˇma zamumlala cosi o â€žpitomĂ˝ch intelektuĂˇlech” a potĂ©, kdyĹľ odstranila vĹˇechno, co by mohlo bĂ˝t vĂ˝chovnĂ© nebo zastraĹˇujĂcĂ, dovolila Billovi, aby si dĂˇl ÄŤetl komiksy.

Kompop je zkratka Komunity populĂˇrnĂho ÄŤtenĂ a samozĹ™ejmÄ› nemĂˇ nic spoleÄŤnĂ©ho s Intergalaktickou komunistickou stranou nebo se svatĂ˝m Karlem Marxem. V podstatÄ› se jednĂˇ o politicky tĂ©mÄ›Ĺ™ neutrĂˇlnĂ stranu, kterĂˇ vlĂˇdu cĂsaĹ™e ohroĹľuje zhruba stejnÄ› jako jeho suchĂ˝ zĂˇchod v nahrĂˇvacĂ mĂstnosti na PlanetÄ› vrakĹŻ. NicmĂ©nÄ› cĂsaĹ™ova vlĂˇda se dĂˇ charakterizovat jako totalitnĂ a KomunistickĂˇ strana se bÄ›ĹľnÄ› pouĹľĂvĂˇ jako historickĂ© straĹˇidlo. CĂsaĹ™skĂ˝ ĂšĹ™ad pro paranoiu a dezinformaci se soustĹ™edil na neĹˇĹĄastnou stranu Komunity populĂˇrnĂho ÄŤtenĂ stejnÄ› jako na uran.

TisĂce neĹˇĹĄastnĂ˝ch ÄŤtenĂˇĹ™ĹŻ se ocitly za mĹ™ĂĹľemi, protoĹľe ÄŤetly nesprĂˇvnĂ© knihy. Byl zĹ™Ăzen speciĂˇlnĂ vĂ˝bor, kterĂ˝ proĹˇel a roztĹ™Ădil miliĂłny knih na ty pro Ĺˇirokou veĹ™ejnost vhodnĂ© a na ty, kterĂ© shledal neodpovĂdajĂcĂmi, a proto je zakĂˇzal a jejich ÄŤtenĂ bylo trestnÄ› stĂhĂˇno. Ti, kdo neznajĂ historii, jsou odsouzeni k jejĂmu pĹ™eĹľvĂ˝kĂˇvĂˇnĂ, coĹľ je parafrĂˇzovanĂ˝ vĂ˝rok filosofa Santayany. CĂsaĹ™ by byl udÄ›lal lĂ©pe, kdyby ÄŤtenĂˇĹ™e ignoroval. PronĂˇsledovĂˇnĂ radikalizovalo stovky tisĂc lidĂ, kteĹ™Ă se okamĹľitÄ› stali revolucionĂˇĹ™i, ÄŤehoĹľ se vrchnost bĂˇla. (AÄŤkoliv tito revolucionĂˇĹ™i po namĂˇhavĂ©m dni plnĂ©m bombovĂ˝ch ĂştokĹŻ Ĺˇli domĹŻ zalehnout k tlustĂ© knize.) TĂm bylo vytvoĹ™eno nebezpeÄŤĂ dobrĂ© ÄŤetby, strana Kompop.

â€žChytĂˇk? SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe to nenĂ chytĂˇk, idiote!” Jak muĹľ poskakoval a nadskakoval, doutnĂk v koutku jeho Ăşst dÄ›lal nemravnĂ© pohyby a sĂˇdlo na bocĂch a na bĹ™iĹˇe se mu pod bĂlou koĹˇilĂ s puntĂkatou kravatou klepalo jako sulc.

â€žTy si myslĂĹˇ, Ĺľe bych plejtval dechem?”

Bill udÄ›lal pĹ™esnÄ› to, co dÄ›lal pokaĹľdĂ©, kdyĹľ musel ÄŤelit ĂşskalĂm byrokratickĂ©ho Ĺˇimla.

â€žPodĂvejte se, jĂˇ nikam nejdu. PlukovnĂk mi rozkĂˇzal, abych se tady dneska, v jedenĂˇct nulaâ€”nula, hlĂˇsil kvĹŻli speciĂˇlnĂmu sluĹľebnĂmu Ăşkolu. VĹŻbec nejsem ÄŤlenem Kompopu, jsem zdravej ÄŤtenĂˇĹ™ AristokratickĂ˝ch galaktickĂ˝ch komiksĹŻ a tvrdĹˇĂch porno komiksĹŻ â€” pokud je seĹľenu â€” a jsem na to hrdej. TakĹľe, zatĂmco vy budete vyjmenovĂˇvat vĹˇechno, co po mnÄ› chcete, jĂˇ si tady prostÄ› sednu a vezmu si lĂ©ky, kterĂ© mi doktor naĹ™Ădil brĂˇt kaĹľdou hodinu.

VytĂˇhl lĂˇhev s medicĂnou, coĹľ ve skuteÄŤnosti byla lĂˇhev ÄŤistĂ©ho rumu (i Bill byl natolik chytrĂ˝, Ĺľe si do kancelĂˇĹ™e GĂšV nevzal vodku), odĹˇrouboval uzĂˇvÄ›r a vyzunkl dobĹ™e polovinu obsahu lĂˇhve. Nechal pusu dokoĹ™Ăˇn a vydĂˇval dost hlasitĂ© zvuky.

Bill moc dobĹ™e vÄ›dÄ›l, Ĺľe kdyby tohleto udÄ›lal v armĂˇdnĂ kancelĂˇĹ™i, bez otĂˇlenĂ by ho protĂˇhli vesmĂrem pod nejbliĹľĹˇĂ nĂˇkladnĂ lodĂ. JenĹľe tady neĹˇlo o vojenskou zĂˇleĹľitost, ale o problĂ©m GĂšV, kterĂ©mu ho jenom zapĹŻjÄŤili.

MĂsto toho, aby byl neĹˇĹĄastnĂ˝, Ĺ™editel zaÄŤal funÄ›t blahem. â€žNemĹŻĹľu tomu uvÄ›Ĺ™it! Ty jsi ten, kterĂ©ho potĹ™ebuju!”

â€žCo? Chcete si taky cvaknout?” Bill mu nabĂdl lĂˇhev a sĂˇm cĂtil, jak mu pĹ™ĂjemnĂ© pĂˇlenĂ alkoholu otupuje smysly.

â€žEhm… Ne, dÄ›kuju ti, vojĂˇku Bille. A teÄŹ, kdyĹľ jsem si osvÄ›Ĺľil pamÄ›ĹĄ a vĹˇechno si v hlavÄ› uspoĹ™Ăˇdal, vzpomnÄ›l jsem si, proÄŤ jsi tady. OmlouvĂˇm se za ten vĂ˝slech. ÄŚĂ©ĹˇkovĂ˝ reflex. KdyĹľ ne pĹ™ed ÄŚingry, musĂm se mĂt na pozoru pĹ™ed pitomci z Kompopu. Bille, mĂˇm pro tebe velmi zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkol. Osud celĂ©ho vesmĂru spoÄŤĂvĂˇ v tÄ›chto vĂ˝znaÄŤnĂ˝ch rukou. Nebo nÄ›jak tak. PosaÄŹ se, Bille, a dovol mi vypnout ten podÄ›lanĂ˝ stroj. PĹ™ece teÄŹ nechceme usmaĹľit naĹˇeho nejslibnÄ›jĹˇĂho agenta, co?”

Bill dosedl, dal si dalĹˇĂ lok a pak zastrÄŤil lĂˇhev zpĂˇtky do nĂˇprsnĂ kapsy. Bylo by pro nÄ›j ovĹˇem lepĹˇĂ, kdyby lĂˇhev zavĹ™el, jeĹˇtÄ› neĹľ ji dal zpĂˇtky do kapsy, protoĹľe takhle se mu povedlo vylĂt si asi dvÄ› deci vynikajĂcĂho rumu pĹ™Ămo do klĂna. Z mokrĂ©ho fleku v rozkroku mu pomalu po chlupatĂ˝ch nohou stĂ©kaly mrazivĂ© kapky.

Bill se otĹ™Ăˇsl a zaĹˇklebil se, ale podaĹ™ilo se mu ovlĂˇdnout se a nejeÄŤet.

â€žCha! ChĂˇ!” zasmĂˇl se Ĺ™editel a namĂĹ™il na vĂ˝sadkĂˇĹ™e tlustĂ˝ ukazovĂˇÄŤek. â€žVidÄ›l jsem to!”

â€žEhm, no, to tak…”

â€žĹ˝ĂˇdnĂ˝ omluvy nejsou potĹ™eba, vojĂˇku! JĂˇ sĂˇm pociĹĄuji petite frisson, kdyĹľ pomyslĂm na vykonĂˇnĂ zvlĂˇĹˇtnĂho Ăşkolu pro naĹˇeho slavnĂ©ho cĂsaĹ™e.”

OvlĂˇdnut patriotismem se Ĺ™editel GĂšV otoÄŤil a zasalutoval tak, Ĺľe zvedl napĹ™aĹľenou ruku smÄ›rem k cĂsaĹ™i, jehoĹľ ĹˇilhavĂ˝ obliÄŤej se tĹ™emi podbradky vÄ›rnÄ› vystihoval obraz visĂcĂ na ÄŤestnĂ©m mĂstÄ› na zdi pĹ™Ămo za nĂm. CĂsaĹ™ĹŻv poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ portrĂ©t (byl to ten samĂ˝ cĂsaĹ™, kterĂ©ho Bill mĂˇlem potkal, nebo pĹ™inejmenĹˇĂm se k nÄ›mu v mlĂˇdĂ dostal velmi blĂzko) automaticky odpovÄ›dÄ›l na pozdrav. Zasalutoval takĂ©. Jak tak zĂral na portrĂ©t, pomyslel si Bill, Ĺľe stojĂ za povĹˇimnutĂ, protoĹľe na nÄ›m nesrovnali cĂsaĹ™ovy ĹˇilhavĂ© oÄŤi. Je pĹ™ĂjemnĂ© vÄ›dÄ›t, Ĺľe i cĂsaĹ™ mĂˇ problĂ©my fyzickĂ©ho rĂˇzu. Zrovna kdyĹľ se Bill dĂval na ĹˇilhavĂ˝ portrĂ©t, vypadalo to, Ĺľe se cĂsaĹ™ovo pravĂ© oko pohnulo, aby na Billa lĂ©pe vidÄ›lo. Ale samozĹ™ejmÄ›, je to jenom obraz. Nebo ne? SamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe je. CĂsaĹ™ mĂˇ pĹ™ĂliĹˇ mnoho prĂˇce, neĹľ aby Ĺˇpehoval vĂ˝sadkĂˇĹ™e s nĂzkou hodnostĂ. Ĺ˝e ano? Paranoia je taky ĂşplnÄ› pĹ™irozenĂˇ, pomyslel si Bill. Ale doopravdy se hnulo!

â€žJo, ehm, sprĂˇvnÄ›.” Bill samozĹ™ejmÄ› nemÄ›l ani zdĂˇnĂ, co znamenĂˇ frisson, ale nikdy se s dĹŻstojnĂky nehĂˇdal, ani se nesnaĹľil je pochopit. â€žNa vykonĂˇnĂ tohoto zvlĂˇĹˇtnĂho Ăşkolu, pane.” NechtÄ›l se tam zdrĹľovat pĹ™ĂliĹˇ dlouho, protoĹľe si vylil svou zĂˇsobu alkoholu.

â€žĂškolu? Ach ano. JistÄ›. Ten Ăşkol.” J. Edgar Insufledor vyndal laserovou pistoli ze zĂˇsuvky, znovu si zapĂˇlil svĹŻj straĹˇnĂ˝ doutnĂk a bÄ›hem tĂ©to operace udÄ›lal dĂru do stropu. Bill vidÄ›l, Ĺľe ve stropÄ› je spousta stejnĂ˝ch dÄ›r, takĹľe pĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe hornĂ kancelĂˇĹ™ je buÄŹ prĂˇzdnĂˇ, anebo ji GĂšV pouĹľĂvĂˇ jako svĂ© soukromĂ© popraviĹˇtÄ›.

â€žOpravdu jednoduchĂ©, Bille. Planeta barĹŻ. ÄŚingrovĂ©.”

Vyprskl ta slova, jako kdyby vyplivoval ukousnutou ĹˇpiÄŤku doutnĂku. â€žPropast neustĂˇvajĂcĂch, prĹŻbÄ›ĹľnĂ˝ch ÄŤasovĂ˝ch smrĹˇtĂ.”

Billovi poklesla ÄŤelist. â€žPlaneta barĹŻ,” zajĂkl se, â€žĹ™eâ€” Ĺ™ekl jste to? Planeta barĹŻ?” NeslyĹˇel nic jinĂ©ho, jen ta neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› krĂˇsnĂˇ slova.

â€žNeĹ™ekl jsem Planeta borĹŻ, neĹ™ekl jsem Planeta vorĹŻ, vojĂˇku. RozumÄ›l jsi mi dobĹ™e. Planeta barĹŻ. Tam tÄ› posĂlĂˇm. ZdĂˇ se, Ĺľe jsou tam nÄ›jakĂ© problĂ©my. TamnĂ nepokoje na TransgalaktickĂ© seismickĂ© zĂˇkladnÄ› jsou ÄŤasoprostorovĂ©ho typu a naĹˇi agenti si myslĂ, Ĺľe by za tĂm vĹˇĂm docela dobĹ™e mohli bejt ÄŚingrovĂ©. A pokud nejsou, tak urÄŤitÄ› budou. ÄŚingrovĂ© hledaj tajnĂ˝ klĂÄŤ k ÄŤasu uĹľ celĂ© roky, a vĂĹˇ proÄŤ, Bille?”

â€žPlaneta barĹŻ!” Bill se zmohl jen na to, Ĺľe jejĂ jmĂ©no opakoval jako modlitbu. â€žPlaneta barĹŻ!” Planeta barĹŻ, samozĹ™ejmÄ›, to jmĂ©no se mezi galaktickĂ˝mi vojĂˇky rovnalo pohĂˇdce. MoĹľnĂˇ, Ĺľe to byla pohĂˇdka. Ale ĹľĂˇdnĂ˝ vojĂˇk nemÄ›l nikdy Ĺˇanci objevit pravdu, protoĹľe patĹ™ila ke zvlĂˇĹˇtnĂm svÄ›tĹŻm, kam vojĂˇci nikdy nedostali povolenĂ.

â€žĹ�eknu ti proÄŤ, Bille. ProtoĹľe tihle ÄŚingrovĂ© nĂˇm teÄŹ chtÄ›jĂ slĂdit nejen za zĂˇdy, ale ta chamraÄŹ by chtÄ›la slĂdit uĹľ vÄŤera. Proto!”

â€žDobrovolnĂk!” vykĹ™ikl Bill a nadĹˇenÄ› mĂˇval svou ÄŤernou rukou. â€žJĂˇ jdu. JĂˇ jdu!”

â€žTyhle ÄŚingrovĂ©!” pÄ›nil J.Edgar Insufledor. â€žMĂ˝m ĹľivotnĂm poslĂˇnĂm je vyÄŤistit svÄ›t od tÄ›ch bohem prokletejch, pekelnejch a nesmĂrnÄ› protivnejch ÄŚingrĹŻ.”

Najednou se na BillovÄ› stranÄ› s tĹ™eskem rozletÄ›ly dveĹ™e. DĂru pĹ™Ămo proti Ĺ™editeli vyplĹ�ovalo nÄ›kolik pĂˇrĹŻ zmĂtajĂcĂch se ozbrojenĂ˝ch pazourĹŻ a tvĂˇĹ™ gigantickĂ©ho jeĹˇtÄ›ra, kterĂ˝ cvakal silnĂ˝mi sukovitĂ˝mi ÄŤelistmi â€” nic jinĂ©ho, neĹľ ukĂˇzkovĂ˝ exemplĂˇĹ™ ÄŚingra z plakĂˇtu. SamozĹ™ejmÄ› bez lidskĂ© ruky v tlamÄ›. Podle vĹˇeho mÄ›l naposled nÄ›co v Ĺľaludku pĹ™ed hodnÄ› dlouhou dobou, a proto potĹ™eboval ÄŤerstvĂ© lidskĂ© maso. PoÄŤkat, pomyslel si Bill nÄ›kde vzadu v mozku. ÄŚingrovĂ© pĹ™ece nejsou takhle velkĂ˝. Jeho vÄ›ÄŤnĂ˝ nepĹ™Ătel ÄŚingr Bgr (kterĂ˝ vstoupil do jeho Ĺľivota jako servilnĂ rekrut Eager Beager) mÄ›Ĺ™il jenom o kousek vĂc neĹľ sedm palcĹŻ.

JenomĹľe nenĂ nijak jednoduchĂ© diskutovat se Ĺ™voucĂm nepĹ™ĂˇtelskĂ˝m jeĹˇtÄ›rem, kterĂ˝ mĂˇ ruce plnĂ© noĹľĹŻ a pistolĂ a jeho oÄŤi neslibujĂ nic jinĂ©ho neĹľ krutou smrt.

I kdyĹľ se naĹˇtÄ›stĂ obrovskĂ˝ ÄŚingr zamÄ›Ĺ™il na J.Edgara Insufledora, nemÄ›l Bill ani chvilku klidu. VĂ˝konnĂ˝ Ĺ™editel byl v pohotovosti. â€žPojÄŹ sem, ty hroudo vesmĂrnĂ©ho blĂˇta! PojÄŹ si pro to, planetĂˇrnĂ ostudo!” Vytasil repliku prehistorickĂ©ho staroĹľitnĂ©ho samopalu typu Gâ€”man a namĂĹ™il na ĂştoÄŤĂcĂ bestii.

â€žSsseĹľerrrrrru!” Ĺ™val zdivoÄŤelĂ˝ vesmĂrnĂ˝ netvor. Bill nikdy pĹ™edtĂm neslyĹˇel ÄŚingra takhle zvlĂˇĹˇtnÄ› Ĺ™vĂˇt. SlyĹˇel ÄŚingry nadĂˇvat Ĺ™ecky, svahilsky, rusky a samozĹ™ejmÄ› v jejich chrÄŤivĂ© a syÄŤivĂ© mateĹ™ĹˇtinÄ›. Tenhle obludnĂ˝ exemplĂˇĹ™ ovĹˇem Ĺ™val vytrvale a pĹ™esvÄ›dÄŤivÄ›, takĹľe si ho Bill pojmenoval jeho vĂ˝kĹ™ikem. Nikdo nezpochybĹ�uje moudrost rychlĂ©ho ĂştÄ›ku v tak nelidskĂ˝ch podmĂnkĂˇch, jako byly tyto. Bill ihned vidÄ›l, kudy ven, ale bylo to ukvapenĂ©, protoĹľe cesta ven by ho pĹ™ivedla pĹ™Ămo do palby samopalu. A tak mĂsto odchodu skoÄŤil za masivnĂ gauÄŤ.

â€žZkus tohle, ty hnusnĂˇ pĹ™ĂĹˇero!” hulĂˇkal J.E. Insufledor. Jakmile se k nÄ›mu netvor pĹ™iblĂĹľil na vzdĂˇlenost jednoho yardu, zaÄŤal stĹ™Ălet. Samopal zarachotil. StĹ™ely se jedna za druhou hlasitÄ› zarĂ˝valy do zelenĂ© jeĹˇtÄ›rovy kĹŻĹľe a vytrhĂˇvaly z obludy kusy masa. Z ÄŚingra stĹ™Ăkala krev jako ze zahradnĂ fontĂˇny. ZĹŻstal mu uĹľ jen jeden nĹŻĹľ. KrvelaÄŤnÄ› zaĹ™val a znovu zaĂştoÄŤil na Ĺ™editele. NĹŻĹľ se mĂhal jako rozĹľhavenĂ˝ blesk.

Bill se bezmocnÄ› krÄŤil za gauÄŤem. NevÄ›dÄ›l sice, co se dÄ›je, ale byl si jistĂ˝, Ĺľe je to podstatnÄ› horĹˇĂ neĹľ Denubianova tlukoucĂ kĹ™Ădla.

â€žAha! Tak tobÄ› chutnĂˇ rozpĂˇlenĂ© olovo,” tiĹˇe procedil mezi skĹ™ĂpajĂcĂmi zuby vĂ˝konnĂ˝ Ĺ™editel, kterĂ˝ nepĹ™estal kouĹ™it a doutnĂk mu jako vykĹ™iÄŤnĂk stĂˇle trÄŤel z koutku Ăşst.

â€žTak, si dej jeĹˇtÄ› trochu, ÄŚingĹ™e!” J. E. Insufledor ustĹ™elil obludÄ› ruku s noĹľem a dalĹˇĂ dĂˇvku stĹ™el nasypal do prsou jeĹˇtÄ›ra. NestvĹŻra se sesula k zemi jako pytel shnilĂ˝ch brambor, ale neustĂˇle kĹ™eÄŤovitÄ› chĹ�apala po svĂ© koĹ™isti. CvakajĂcĂ tlama se Ĺ™editele jeĹˇtÄ› nevzdala.

J.Edgar Insufledor odhodil stranou svĹŻj Thomson. â€žTo je prĂˇce pro ObchodnĂka se smrtĂ,” Ĺ™ekl a usmĂvala se mu Ăşsta i oÄŤi. Zpoza desky svĂ©ho stolu vytĂˇhl ĹˇirokĂ˝ obouruÄŤnĂ meÄŤ.

â€žBezva, ÄŚingĹ™e. TeÄŹ mi dovol, abych ti ukĂˇzal, jak pravĂ˝ muĹľ zachĂˇzĂ s pĹ™itroublĂ˝m nepĹ™Ătelem.”

J. Edgar vykroÄŤil vpĹ™ed a s nespoutanou zuĹ™ivostĂ rozsekl jeĹˇtÄ›rovu lebku.

VĹˇude se rozstĹ™Ăkla zelenĂˇ krev, skrĂˇpÄ›la stÄ›ny a odvĂˇĹľnÄ› vykukujĂcĂmu Billovi cĂˇkla do oÄŤĂ. ZatĂmco si Bill protĂral oÄŤi, ÄŚingr leĹľel na koberci doslova rozsekĂˇn na malĂ© slizkĂ© kousky. Jenom ĹˇpiÄŤka ocasu sebou zmĂtala jako pĹ™iĹˇlĂˇpnutĂ˝ had.

â€žBille!” hulĂˇkal J.Edgar Insufledor. V prĹŻbÄ›hu boje nÄ›jak pĹ™iĹˇel o hornĂ knoflĂÄŤek u koĹˇile, coĹľ odhalilo chomĂˇÄŤ muĹľnĂ˝ch chlupĹŻ na jeho hrudi. Majetnicky poloĹľil nohu na vÄ›tĹˇĂ kus obludy. Vypadalo to, jako by pĂłzoval ve stylu slavnĂ˝ch lovcĹŻ. â€žMenĹˇĂ ĹˇarvĂˇtka, co? Bylo od tebe rozumnĂ©, Ĺľe ses schoval! Tyhle obludy jsou krkavÄŤĂ matky!”

Bill se rozpaÄŤitÄ› vynoĹ™il ze svĂ©ho Ăşkrytu. â€žNemĂˇte tady nÄ›kde schovanĂ˝ hlt whisky, Ĺľe ne?”

â€žNeĂ©. NeotĂrej se o personĂˇl. ZraĹ�uje to mou uĹˇlechtilou puritĂˇnskou krev. Ale prĂˇvÄ› pro tvoje chutÄ› a nezvyklĂ© zĂˇznamy ve sluĹľebnĂch spisech tÄ› GĂšV potĹ™ebuje!”

Jogurtatoust strÄŤil hlavu do kancelĂˇĹ™e. â€žJeĹľĂĹˇi. DĂky Mithrovi, pane! Dostal jste ho! Ten vrahounskĂ˝ ÄŚingr prostÄ› vrazil dovnitĹ™, odhodil mÄ› stranou a Ĺˇel pĹ™Ămo k vĂˇm!”

MuĹľĂk se otoÄŤil k Billovi a vÄ›noval mu ĹˇirokĂ˝ ĂşsmÄ›v. Bill zrozpaÄŤitÄ›l a zmohl se jen na Ĺˇkleb. â€žPĹ™ece jen, zase znovu, nastal ten den, kdy jste zachrĂˇnil sebe a blaho celĂ© galaxie!”

Ĺ�editel zabrblal: â€žVĹˇichni zpĂˇtky ke svĂ© prĂˇci. Jen sem poĹˇlete pracovnĂ ÄŤetu, aĹĄ uklidĂ ten binec. A â€” jako obyÄŤejnÄ›, nechte udÄ›lat z hlavy trofej, ano, Jogurtatouste? Tenhle kousek bude ĂşĹľasnĂ˝ nĂˇmÄ›t pro konverzaci pĹ™i veÄŤeĹ™i!”

â€žAno, pane!”

â€žA teÄŹ, Bille. BudeĹˇ vyslĂˇn na Planetu barĹŻ sÂ kompletnĂmi instrukcemi, kterĂ© ti budou chirurgicky zabudovĂˇny pod kĹŻĹľi na uĹˇnĂm lalĹŻÄŤku. NicmĂ©nÄ›, i pĹ™esto si mĹŻĹľeĹˇ vychutnĂˇvat svoje drinky. Bylo rozhodnuto, Ĺľe nejsi dostateÄŤnĂ˝ â€” ehm â€” alkoholik, nebudu zbyteÄŤnÄ› plĂ˝tvat slovy, pro to, co potĹ™ebujeme.” Insufledor si potĂˇhl z doutnĂku a pak ĹˇpiÄŤkou vyhrĂˇbl z jeĹˇtÄ›rovy krve sklĂˇdacĂ pouzdro a podal ho Billovi. â€žTohle obsahuje informace o nejvÄ›tĹˇĂm alkoholikovi, kterĂ˝ stĂˇle slouĹľĂ v GalaktickĂ© armĂˇdÄ›. Bude tÄ› doprovĂˇzet. PrvnĂ ÄŤĂˇstĂ tvĂ©ho Ăşkolu bude ho najĂt, nechat ho stĹ™ĂzlivÄ›t tak dlouho, aĹľ bude schopen pĹ™ijĂmat instrukce, a potom ho pĹ™ivĂ©st. Pak vĂˇs poĹˇleme na Planetu barĹŻ, abyste tam prozkoumali tu velmi dĹŻleĹľitou vÄ›c.”

â€žAno, pane,” vyrazil ze sebe nadĹˇenÄ› Bill, kterĂ©mu v hlavÄ› tancovaly nespoÄŤetnĂ© lĂˇhve.

NechtÄ›l propĂˇst pĹ™ĂleĹľitost dostat se na Planetu barĹŻ. Byl to sen vĹˇech vojĂˇkĹŻ a jedna z nemnoha BillovĂ˝ch ctiĹľĂˇdostĂ.

â€žJogurtatoust. UkaĹľ tomuhle skvÄ›lĂ©mu vojĂˇkovi, kudy se jde ven. Jo, a hni sebou pĹ™i shĂˇnÄ›nĂ tÄ›ch lidĂ na Ăşklid. Ĺ�ekni ochrance, Ĺľe by mÄ›la lĂp hlĂdat. TeÄŹ za nÄ› nemĹŻĹľu poĹ™Ăˇd dÄ›lat jejich prĂˇci, nebo snad ano?”

â€žAno, pane! VojĂˇku, byl byste prosĂm tak laskav a pomohl mi odtĂˇhnout tuhle nechutnou vÄ›c z Ĺ™editelovy kancelĂˇĹ™e, aby ho uĹľ dĂˇle neotravovala?”

TajemnĂk vzal jednu nohu a pomalu se sunul k dalĹˇĂ. Bill pokrÄŤil rameny a svou silou znaÄŤnÄ› pĹ™ispÄ›l k odklĂzenĂ. DveĹ™e Ĺ™editelovy kancelĂˇĹ™e se s prĂˇsknutĂm zavĹ™ely. ÄŚingrovy ruce zĹŻstaly trÄŤet v modernistickĂ© drĂˇtÄ›nĂ© plastice pokrytĂ© rybĂˇĹ™skĂ˝mi hĂˇÄŤky. Bill Ĺˇkubl silnÄ›ji. ÄŚingrova noha, uĹľ takhle z poloviny rozpĂˇranĂˇ a plnĂˇ stĹ™elnĂ˝ch ran, se rozpadla na zmÄ›ĹĄ kouskĹŻ jeĹˇtÄ›Ĺ™Ăho masa, Ĺľil a drĂˇtĹŻ.

DrĂˇty? Bill ÄŤekal, Ĺľe jich tam bude pĹŻlka. Na tom jeĹˇtÄ›rovi bylo nÄ›co podezĹ™elĂ©ho.

â€žNejlepĹˇĂ nĂˇpad, co kdy Ĺ™editel â€” a podnikovĂ˝ psychologâ€” mÄ›li. ChudĂˇk Ĺ™editel se kaĹľdĂ˝ den musĂ zabĂ˝vat ohroĹľovĂˇnĂm prosperity cĂsaĹ™stvĂ, ale k tomu, aby nÄ›koho zabil, se vlastnÄ› nedostane. Jednou za ÄŤas mu strÄŤĂme dovnitĹ™ umÄ›lĂ©ho kompopĂˇka nebo ÄŚingra, abychom ho udrĹľeli ve stĹ™ehu. StaĹ™Ăk to miluje! Pak mu dobrĂˇ nĂˇlada vydrĹľĂ nejmĂ©nÄ› tĂ˝den a nÄ›kdy aspoĹ� na chvĂli upustĂ od tradiÄŤnĂho biÄŤovĂˇnĂ personĂˇlu!”

Bill mrsknul jeĹˇtÄ›rovou nohou na zem a utĹ™el si ruce do kalhot. â€žMĂˇĹˇ za Ăşkol mÄ› seznĂˇmit s podrobnostma o tom vojĂˇkovi, kterĂ˝ho mĂˇm najĂt. Potom mÄ› nasmÄ›rujeĹˇ do nejbliĹľĹˇĂ hospody. UĹľ se celej tĹ™esu na tekutej obÄ›d.”

â€žSamozĹ™ejmÄ›, serĹľante!” PĹ™edal Billovi pouzdro, kterĂ© neustĂˇle podezĂravÄ› sledoval. â€žVysĂlaÄŤka se znaÄŤnĂ˝m rozsahem po celĂ˝m vesmĂru pro pĹ™ĂsnÄ› tajnĂ˝ zpĹŻsob pĹ™edĂˇvĂˇnĂ informacĂ â€” kdybyste mÄ›l problĂ©my nebo otĂˇzky. A mimochodem: nejlĂp, kdyĹľ ji budete mĂt na stopu daleko od pusy, jo?”

Bill byl v pokuĹˇenĂ mĂt svou stopu otisknutou nÄ›kde ĂşplnÄ› jinde, coĹľ by ho uspokojilo podstatnÄ› vĂc. Ale protoĹľe od tĂ©to chvĂle byl na dlouhou dobu zĂˇvislĂ˝ jen na zprĂˇvĂˇch od tohohle pitomce, rozhodl se, Ĺľe bude lepĹˇĂ, kdyĹľ si podobnĂ© drobnĂ© projevy nadĹˇenĂ odpustĂ.

OdchĂˇzel se napĂt, jak si slĂbil, a doufal, Ĺľe cestou nepotkĂˇ ĹľĂˇdnĂ©ho umÄ›lĂ©ho ÄŚingra nebo kompopĂˇka.

KAPITOLA 2

Bill byl ĂşplnÄ› na vrcholu blaha..

Tedy ne pĹ™Ămo na vrcholu. Nebo ne ĂşplnÄ›. NÄ›kde hluboko v jeho podvÄ›domĂ stĂˇle zĹŻstĂˇvalo cosi, co se sotva znatelnÄ› vynoĹ™ovalo z hloubky smutkĹŻ, asi jako kdyĹľ dubnovĂ© pĹ™ehĂˇĹ�ky, kterĂ© uĹľ v sobÄ› majĂ pĹ™Ăslib jara, vylĂˇkajĂ drobounkĂ© kvÄ›tnĂ pupeny kÂ rozkvÄ›tu.

Planeta barĹŻ!

Po vĹˇechny roky â€” kterĂ© mu pĹ™ipadaly jako staletĂ â€” co slouĹľil v GalaktickĂ© armĂˇdÄ›, v krutĂ˝ch bitkĂˇch a jeĹˇtÄ› horĹˇĂch podmĂnkĂˇch vĂ˝cvikovĂ˝ch tĂˇborĹŻ na obou stranĂˇch, kdyĹľ slouĹľil na zastrÄŤenĂ˝ch planetĂˇch a zapomenutĂ˝ch kosmickĂ˝ch lodĂch, kde si tak maximĂˇlnÄ› mohl nechat zdĂˇt o suĹˇenkĂˇch, odsouzenĂ˝ k bezĂştÄ›ĹˇnĂ© existenci na tvrdĂ˝ch postelĂch, mezi natvrdlĂ˝mi hlavami a bez dobrĂ© povÄ›sti… po vĹˇechny tyhle roky byl jakĂ˝koliv nĂˇznak R a R ve sluĹľbÄ› pĹ™ĂsnÄ› zakĂˇzĂˇn, a do skonÄŤenĂ sluĹľby bylo stĂˇle hodnÄ› daleko. VojĂˇkovou povinnostĂ bylo slouĹľit cĂsaĹ™i dvacet ÄŤtyĹ™i a pĹŻl hodiny dennÄ›, tĹ™i sta ĹˇedesĂˇt Ĺˇest dnĂ v roce, coĹľ odpovĂdalo zkostnatÄ›lĂ©mu galaktickĂ©mu magoriĂˇnskĂ©mu kalendĂˇĹ™i, kterĂ˝ byl jen z poloviny tak dlouhĂ˝ jako kalendĂˇĹ™ gregoriĂˇnskĂ˝. JedinĂ˝mi radostmi v ĹľivotÄ› vojĂˇka byly holky na rĂˇno s dvojĂ povÄ›stĂ na dvÄ› minuty (holky na noc byly pĹ™ĂliĹˇ drahĂ©), pokuĹ™ovĂˇnĂ cigaret bez dehtu a bez nikotinu (vojĂˇci mrhali ÄŤas tĂmhle pochybnÄ› pĹ™ĂjemnĂ˝m zvykem v nadÄ›ji, Ĺľe si tĂm zkrĂˇtĂ svĂ© utrpenĂ), ÄŤtenĂ komiksĹŻ (i kdyĹľ byly v salĂˇtovĂ©m vydĂˇnĂ, sprĂˇvnĂ© smĂ˝ĹˇlenĂ v nich bylo zesĂleno aĹľ na samu hranici chĂˇpĂˇnĂ, takĹľe ÄŚingrovĂ© a kompopĂˇci v nich vĹľdy pĹ™edstavovali zlosyny) a samozĹ™ejmÄ› chlast. I kdyĹľ i prostĂ© radosti vojenskĂ©ho Ĺľivota byly ÄŤĂm dĂˇl tĂm menĹˇĂ a slabĹˇĂ. Holky byly starĂ© a znudÄ›nĂ© a ze svĂ˝ch Ăşspor splĂˇcely koleÄŤkovĂˇ kĹ™esla na elektrickĂ˝ pohon. Cigarety se dÄ›laly z pĹ™esuĹˇenĂ˝ch tabĂˇkovĂ˝ch klackĹŻ. Ty z listĹŻ byly urÄŤeny pro dĹŻstojnickĂ˝ sbor. Komiksy nahrazovaly toaletnĂ papĂr - coĹľ byl vĂ˝raz nesmlouvavĂ© literĂˇrnĂ kritiky.

A chlast…

Kdyby se ten chlast pĹ™irovnal ke Ĺˇtole, byla by to urĂˇĹľka vĹˇech kopĂˇÄŤĹŻ a uhelnĂ˝ch dolĹŻ v celĂ©m znĂˇmĂ©m vesmĂru. Alkohol mÄ›l hnusnou pĹ™ĂchuĹĄ prĹŻmyslovÄ› vyrĂˇbÄ›nĂ©ho ethylalkoholu, Ĺˇeptalo se, Ĺľe se dÄ›lĂˇ na PlanetÄ› funebrĂˇkĹŻ, coĹľ by odpovĂdalo i tomu, jak byl fermentovanĂ˝.

Bill to dlouhou dobu nevÄ›dÄ›l, aĹľ jednou, kdyĹľ pĹ™i svĂ˝ch nesÄŤetnĂ˝ch dobrodruĹľstvĂch ochutnal opravdovĂ© pivo, pravĂ© rĂ©vovĂ© vĂno a z velkĂ© ÄŤĂˇsti nesyntetickou whisky, gin a rum, tak se rozhodl zasvÄ›tit svĹŻj Ĺľivot hledĂˇnĂ planety, kde by mohl znovu a znovu vychutnĂˇvat plody nezfalĹˇovanĂ©ho alkoholu.

JmĂ©no tĂ© planety, kterĂ© znÄ›lo jako Ĺˇepot ve tmÄ›, bylo Planeta barĹŻ.

A GalaktickĂ˝ svaz ho vysĂlĂˇ prĂˇvÄ› tam.

Jen kdyby tak naĹˇel toho chlapĂka, jehoĹľ sloĹľku dostal ve vanilkovĂ©m pouzdĹ™e. (VÄ›dÄ›l zcela bezpeÄŤnÄ›, Ĺľe pouzdro bylo z vanilkovĂ˝ch, a ne z manilovĂ˝ch vlĂˇken, protoĹľe jej v rĂˇmci svĂ©ho tekutĂ©ho obÄ›da snÄ›dl.)

Jak bylo Ĺ™eÄŤeno, vojĂˇk, kterĂ©ho mÄ›l Bill najĂt â€” serĹľant Hardtack Brandox junior â€” se tou dobou nachĂˇzel na tĂ©Ĺľe planetÄ› jako Bill, to jest na PlanetÄ› ĹˇuplĂkĹŻ, kde se nachĂˇzelo i hlavnĂ stĹ™edisko galaktickĂ©ho byrokratickĂ©ho aparĂˇtu. Bylo tam i centrum vĂ˝roby dĂˇmskĂ©ho spodnĂho prĂˇdla.

PĹ™ebrodil se hromadou ÄŤervenĂ˝ch tkaniÄŤek a splnÄ›nĂ˝ch ĂşkolĹŻ. Po kĹ™ĂĹľovĂ©m vyptĂˇvĂˇnĂ (nebudeme se zmiĹ�ovat o zastĂˇvkĂˇch v barech a na latrĂnĂˇch, kde se Bill pĂdil po BrandoxovĂ˝ch slavnĂ˝ch pijĂˇckĂ˝ch zvycĂch a moĹľnĂˇ k nim pĹ™idal i dva vlastnĂ) Bill zjistil, Ĺľe Ăştvar serĹľanta Brandoxe je na zĂˇkladnÄ› ZvonivĂ©ho etheru.

â€žPospÄ›Ĺˇ si,” zavrÄŤel kapitĂˇn DesetdekĂˇÄŤ a podezĂravĂ© se na Billa dĂval zpoza hromady ĂşĹ™ednĂch papĂrĹŻ. â€žSerĹľant Brandy? To je ale opilec. A jdeĹˇ moc pozdÄ›, troubo. MÄ›ls tady bejt o den dĹ™Ăv. Byl prĂˇvÄ› pĹ™evelen na NÄ›jakou bohem zapomenutou planetu.”

â€žNa jakou planetu?”

â€žNÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta, blbeÄŤku, ty snad ĹˇpatnÄ› slyĹˇĂĹˇ? To je jejĂ jmĂ©no. Tak se jĂ Ĺ™ĂkĂˇ. Planeta smrti 69, abych byl pĹ™esnÄ›jĹˇĂ. Jedna z nÄ›kolika set planet, kde probĂhaj krvavĂ˝ bitvy mezi lidma a ÄŚingrama, jedna z nejohavnÄ›jĹˇĂch planet ve vesmĂru. Ahuro Mazdo! AĹĄ shnijou jejich nepĹ™ĂˇtelskĂ˝ zelenĂ˝ kosti!”

â€žNo, moĹľnĂˇ byste ho mohl odvolat. Jsem tu ĂşĹ™ednÄ›.” Bill mu ukazoval identifikaÄŤnĂ nĂˇramek, kterĂ˝m ho vybavil GĂšV. NĂˇramek se mu klinkal na zĂˇpÄ›stĂ pod vysĂlaÄŤkou.

â€žJsi nezmar, vojĂˇku. Hrstka byrokratickejch pitomeÄŤkĹŻ tady nic neznamenĂˇ. Brandox uĹľ nasĂˇvĂˇ na odpalovacĂ rampÄ›.”

KapitĂˇn zĂˇdumÄŤivÄ› pozoroval hodiny. SpokojenĂ˝ s tĂm, Ĺľe stĂˇle jeĹˇtÄ› jdou, dĂˇl pĹ™ezkoumĂˇval standardnĂ vojenskĂ© hodiny s portrĂ©tem milovanĂ©ho cĂsaĹ™e. â€žMÄ›li by startovat asi za dvÄ› hodiny. KdyĹľ hneĹˇ zadkem, mohl bys to stihnout,” Ĺ™ekl kapitĂˇn a vycenil zuby v neskrĂ˝vanÄ› sadistickĂ©m ĂşsmÄ›vu. â€žNebo bys mohl letÄ›t s nĂm. SlyĹˇel jsem, Ĺľe Planeta smrti 69 je letos pĹ™Ămo jako dÄ›lanĂˇ pro sebevraĹľednĂ˝ sluĹľebnĂ poslĂˇnĂ.”

â€žNe, dĂk. MĂˇm pro co ĹľĂt,” bezmyĹˇlenkovitÄ› vyhrknul Bill.

KapitĂˇn si ho podezĂravÄ› prohlĂ©dl. â€žTady nÄ›co nehraje, vojĂˇku. PĹ™edpoklĂˇdĂˇ se, Ĺľe umĹ™eĹˇ pĹ™i plnÄ›nĂ povinnostĂ. Vracet se se ĹˇtĂtem nebo na ĹˇtĂtu. Tuhle blbost pĹ™ece znĂˇĹˇ.”

â€žNe, pane. MÄ›l jsem na mysli ano, pane!” Bill si s hrĹŻzou uvÄ›domil, Ĺľe mĂˇlem vykecal, Ĺľe je na cestÄ› na Planetu barĹŻ â€” a to rozhodnÄ› nechtÄ›l. Nejen proto, Ĺľe jeho poslĂˇnĂ bylo pĹ™ĂsnÄ› tajnĂ©, ale i proto, Ĺľe kapitĂˇn by ho patrnÄ› z upĹ™ĂmnĂ© zĂˇvisti na mĂstÄ› zastĹ™elil. â€žTo byl jen vĂ˝kĹ™ik z radosti nad tĂm, Ĺľe vidĂm usmĂvajĂcĂ se tvĂˇĹ™ naĹˇeho drahĂ©ho cĂsaĹ™e na pĹ™epĂˇĹľce.”

â€žJo? Tak si ho, kamarĂˇde, pĹ™ĂĹˇtÄ› v tÄ›chhle mĂstech nech pro sebe. TeÄŹ je pitomej pĹ™Ăˇtelskej mÄ›sĂc, kterej trĂˇvĂme na PlanetÄ› ĹˇuplĂkĹŻ. JasnĂ˝?”

Bill se uĹˇklĂbl a pĹ™edpisovĂ˝m zpĹŻsobem, jak nejlĂ©pe dovedl, ukĂˇzal dĂˇsnÄ›.

Zasalutoval obÄ›ma svĂ˝ma pravĂ˝ma rukama.

â€žAno, pane!” A rychle vybÄ›hl smÄ›rem k raketodromu, odkud mÄ›l startovat Brandox.

Na raketodrom Ĺ ĹĄastnĂ˝ch cest by to gazĂkem trvalo okolo dvou hodin jĂzdy, ale Bill, kterĂ˝ jel ozlomkrk a Ĺ™Ădil tĂ©mÄ›Ĺ™ naslepo s tĂm, Ĺľe cestou obÄ›toval nÄ›kolik psĹŻ, koÄŤek, jednu malou starĹˇĂ panĂ a jednoho ÄŤetaĹ™e, to stihl za nÄ›co mĂˇlo pĹ™es hodinu a pĹŻl.

Bill â€” jako vĹľdy, kdyĹľ dorazil k mohutnĂ˝m cĂsaĹ™skĂ˝m raketodromĹŻm â€” pĹ™i pohledu na krĂˇlovskĂ˝ majestĂˇt kosmickĂ˝ch korĂˇbĹŻ, kterĂ© hrdÄ› ÄŤnÄ›ly smÄ›rem k nebi, jednou nebo dvakrĂˇt obdivnÄ› vydechl. StĹ™ĂbrnĂ© hlavice pĹ™ĂdĂ vyzĂ˝valy k dobrodruĹľstvĂ.

Jako obyÄŤejnÄ› na nÄ›j potĂ©, co musel absolvovat zevrubnou vstupnĂ prohlĂdku na pĹ™ĂsluĹˇnĂ©m stanoviĹˇti, dolehla sklĂÄŤenost z pĂˇchnoucĂ a zaÄŤouzenĂ© reality skuteÄŤnĂ©ho cĂsaĹ™skĂ©ho raketodromu. Z prasklin na zemi se valil mastnĂ˝ kouĹ™. Vzduch byl prosycenĂ˝ sirnĂ˝mi a benzĂnovĂ˝mi vĂ˝pary. ZaÄŤouzenĂ mechanici, kteĹ™Ă zmatenÄ› jezdili kolem dokola v rozpadajĂcĂch se sluĹľebnĂch vozidlech, pĹ™ipomĂnali ÄŤerstvÄ› vylĂhlĂ© mravenÄŤĂ dÄ›lnice. Bylo tam asi dvacet kosmickĂ˝ch lodĂ, co vypadaly jako pokroucenĂ© houby vyrĹŻstajĂcĂ z jednoho podhoubĂ. Povrch lodĂ byl posetĂ˝ dolĂÄŤky od mezihvÄ›zdnĂ©ho prachu a potĹ™ĂsnÄ›nĂ˝ vĂ˝kaly ptĂˇkĹŻ z bezpoÄŤtu svÄ›tĹŻ.

OtĂˇzka znÄ›la, ve kterĂ© z nich je Brandox.

Bill zastavil vojĂˇka se Ĺˇedivou kĹŻĹľĂ, kterĂ˝ mÄ›l na brĂ˝lĂch desĂˇtnickĂ˝ prouĹľek, a zaÄŤal se vyptĂˇvat.

â€žPlaneta smrti 69? To je fakt tÄ›ĹľkĂ˝. MĂˇme tady asi tĹ™i lodÄ› pĹ™ipravenĂ˝ k prĹŻletu atmosfĂ©rou. Je obtĂĹľnĂ˝ je rozeznat od sebe.” Bill si vĹˇiml, Ĺľe desĂˇtnĂk mĂˇ na ÄŤele zĹ™etelnou jizvu, kterĂˇ jasnÄ› vypovĂdala o tom, Ĺľe prodÄ›lal fachotomii, a proto byl mimo. PravdÄ›podobnÄ› neustĂˇle dÄ›lal problĂ©my nebo se pokusil o NA (nÄ›co jako NA, neboli NedovolenĂˇ Absence, v armĂˇdÄ› neexistovalo, protoĹľe slovo â€ždovolenĂˇ” bylo cizĂho pĹŻvodu a rozhodnÄ› v armĂˇdÄ› nezdomĂˇcnÄ›lo). Fachotomie byla velmi podobnĂˇ lobotomii. Zhruba polovina mozku byla pĹ™i nĂ nahrazena poÄŤĂtaÄŤem, kterĂ˝ pak svĂ©ho ubohĂ©ho nositele pĹ™idrĹľoval pĹ™i plnÄ›nĂ povinnostĂ a zaruÄŤoval poĹľadovanĂ˝ smÄ›r jeho myĹˇlenĂ. DesĂˇtnĂk touĹľebnÄ› vzdychl. â€žKdybych tak mohl letÄ›t do vĂtÄ›znĂ˝ch bitev s nimi. Ale jĂˇ jsem jen pÄ›ĹˇĂˇk. SlouĹľĂm svĂ©mu cĂsaĹ™i v prachu a ĹˇpĂnÄ›. Ale jak Ĺ™ekl cĂsaĹ™: SlouĹľĂ mi i ti, kteĹ™Ă stojĂ a vyÄŤkĂˇvajĂ!”

â€žVyÄŤkĂˇvaj? Na co ÄŤekaj? Vypni to pseudoromantickĂ˝ blĂˇbolenĂ a Ĺ™ekni mi, kterĂˇ loÄŹ to je!”

DesĂˇtnĂk mÄ›l tupĂ˝ pohled a jen se usmĂval.

â€žNevadĂ,” Ĺ™ekl Bill. â€žNajdu si ji sĂˇm!”

Pro sebe si mumlal, Ĺľe to pĹ™ece nemĹŻĹľe bĂ˝t tak tÄ›ĹľkĂ©.

KosmickĂ© lodÄ›, kterĂ© se chystajĂ k odletu, se od tÄ›ch zbylĂ˝ch, neaktivovanĂ˝ch, znaÄŤnÄ› liĹˇĂ. TĹ™eba majĂ zavĹ™enĂ© dveĹ™e. DobrĂ˝ nĂˇpad! A taky se otĹ™ĂˇsajĂ jako sopka tÄ›snÄ› pĹ™ed erupcĂ, vypouĹˇtĂ pĂˇru a vĹŻbec vypadajĂ jako parnĂ kotel pĹ™ed vĂ˝buchem.

Sakra, nÄ›kterĂ© z nich opravdu bouchly a v tom okamĹľiku zabily vĹˇechno ĹľivĂ© kolem, z nejbliĹľĹˇĂho okolĂ nepĹ™eĹľil nikdo. V minulosti, kdy se pouĹľĂval jadernĂ˝ pohon, atomovĂ© vĂ˝buchy zniÄŤily celĂˇ mÄ›sta. Z toho dĹŻvodu bylo zakĂˇzĂˇno pouĹľĂvat jadernou energii pĹ™i startu. ParnĂ katapulty vystĹ™elily loÄŹ do vzduchu a potom uĹľ zaÄŤaly pracovat nosnĂ© rakety na chemickĂ© palivo. A kdyĹľ ty nĂˇhodou v atmosfĂ©Ĺ™e celkem decentnÄ› vybouchly, Ĺˇiroko daleko nebyl ĹľĂˇdnĂ˝ vysokĂ˝ dĹŻstojnĂk.

Billovi netrvalo moc dlouho najĂt tu nejnadÄ›jnÄ›jĹˇĂ kosmickou loÄŹ. UprostĹ™ed startovacĂ rampy stĂˇla znaÄŤnÄ› hluÄŤnĂˇ a smrdutĂˇ hromada plechu, kterĂˇ se otĹ™Ăˇsala jako ÄŤajnĂk plnĂ˝ vroucĂ vody. Motory byly patrnÄ› upevĹ�ovĂˇny za znaÄŤnĂ©ho spÄ›chu a svÄ›tlo z reflektorĹŻ zĂˇĹ™ilo rozptĂ˝lenÄ› kolem dokola. MĹŻstek byl stĂˇle jeĹˇtÄ› pĹ™istaven, odpalovacĂ zaĹ™ĂzenĂ zajiĹˇtÄ›nĂ© pĹ™Ădavnou pamÄ›tĂ a atomovĂ© hlavice byly takĂ© na svĂ©m mĂstÄ›. Z toho Bill usoudil, Ĺľe do startu zbĂ˝vĂˇ jeĹˇtÄ› nÄ›kolik mĂˇlo minut.

â€žHele kĂˇmo, s gazĂkem sem v ĹľĂˇdnĂ˝m pĹ™ĂpadÄ› nemĹŻĹľeĹˇ, vjedeĹˇ pĹ™Ămo do Belzebuba!” Ĺ™ekl strĂˇĹľnĂ˝, hromotluckĂ˝ serĹľant s nÄ›jakĂ˝mi drobky na ramenÄ›. Byly to evidentnÄ› zbytky kukuĹ™ice od obÄ›da, ale Bill nemÄ›l ÄŤas ani chuĹĄ tomu chlapĂkovi vyprĂˇvÄ›t, jak blbÄ› vypadĂˇ.

â€žJĂˇ nepĹ™ivĂˇĹľĂm auto, jĂˇ…”

â€žTak jdi do hajzlu. UĹľ je tu ÄŤumilĹŻ dost. JeÄŹ doprava, k odstavenĂ˝m pomocnĂ˝m raketĂˇm, nebo doleva na vrakoviĹˇtÄ› zrezavÄ›lejch raket. Hni se!”

â€žHele, tahle raketa letĂ na NÄ›jakou bohem zapomenutou planetu?”

SerĹľant VepĹ™ovĂ˝ na nÄ›j zĂral, jako kdyby spadl z MÄ›sĂce. â€žNo jasnÄ› Ĺľe letĂ na nÄ›jakou bohem zapomenutou planetu, tam pĹ™ece letĂ vĹˇechny!”

â€žNe, to je jejĂ jmĂ©no! NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta.”

â€žHele, kĂˇmo, kdyĹľ ani neznĂˇĹˇ jmĂ©no, tak ti nemĹŻĹľu pomoct!”

Jeho hlas zanikal v hlasitĂ©m syÄŤenĂ unikajĂcĂ pĂˇry.

â€žCoĹľe?” zeptal se Bill.

â€žJak to vypadĂˇ s druhou baseballovou ligou?” zeptal se chlapĂk.

â€žCoĹľe?”

â€žKdo, po krĂˇtkĂ˝m vĂ˝padku ImperialistĹŻ, vede ligu? KaĹľdej sportovnÄ› zamÄ›Ĺ™enej vojĂˇk to vĂ, blbeÄŤku!” Ĺ™ekl a podezĂravÄ› na Billa zaĹˇilhal. â€žNejsi nĂˇhodu ĹˇpiĂłn ÄŚingrĹŻ nebo nÄ›co takovĂ˝ho?”

Bill se rozhodl, Ĺľe ho neuĹˇkrtĂ. V ĂşsmÄ›vu vycenil zuby a strÄŤil mu pod desĂˇtnickĂ˝ nos povÄ›Ĺ™ujĂcĂ dokumenty, kterĂ˝mi ho vybavil GalaktickĂ˝ ĂşĹ™ad pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ.

â€žJĂ©je. Z centra. PromiĹ�te, excelence. Jak vĂˇm mĹŻĹľu poslouĹľit?” optal se tlusĹĄoch, kterĂ˝ se nĂˇhle samou uctivostĂ tĹ™Ăˇsl.

â€žKam letĂ tahle raketa?”

â€žPlaneta smrti 69, pane. Do Mlhoviny misionĂˇĹ™skĂ˝ch stanic.”

â€žTo je NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta!”

â€žAno, pane. SamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe je.” SerĹľant energicky pĹ™ikyvoval. â€žTo je pravĂ© peklo. VojĂˇci, kteĹ™Ă tam odletĂ, se nikdy nevrĂˇtĂ zpĂˇtky. Tedy ĹľivĂ. ProÄŤ vĂˇs tam GĂšV posĂlĂˇ? ZvlĂˇĹˇtnĂ poslĂˇnĂ?”

Bill spolkl svoje rozladÄ›nĂ. â€žNe, jĂˇ tam nepoletĂm. PotĹ™ebuju chlapa z tyhle rakety, kterĂ˝ho tam vysĂlaj. PotĹ™ebujeme ho. Je na palubÄ› dĹŻstojnĂk jmĂ©nem Brandox?”

StrĂˇĹľnĂ˝ se poradil s kapesnĂm poÄŤĂtaÄŤem. â€žJo. Tak tady je to. Brandox. Je na palubÄ›. Ale zbĂ˝vĂˇ nĂˇm jen pÄ›t minut do uzavĹ™enĂ dveĹ™Ă. Nechcete pĹ™ece, aby raketa odstartovala a dveĹ™e kolem nĂ vlĂˇly, nebo snad ano?”

â€žJeĹˇtÄ› jeden vtĂpek a jsi po smrti. OkamĹľitÄ› zastav vĹˇechny pĹ™Ăpravy ke startu!”

â€žNemĹŻĹľu!” naĹ™Ăkal strĂˇĹľnĂ˝, kterĂ˝ se celĂ˝ klepal strachy. â€žKdyĹľ zastavĂm odpoÄŤĂtĂˇvĂˇnĂ na nÄ›kterĂ˝m z tÄ›ch staroĹľitnejch pĹ™ĂstrojĹŻ, raketa vybouchne. OpatĹ™enĂ na Ăşsporu energie. CĂsaĹ™ĹŻv vĂ˝slovnej pĹ™Ăkaz.”

â€žTak musĂm dovnitĹ™ a dostat toho chlapa ven dĹ™Ăv, neĹľ se zavĹ™ou dveĹ™e. Tak. VojĂˇk musĂ dÄ›lat to, co musĂ.” ZejmĂ©na dostat ven toho alkoholickĂ©ho dĹŻstojnĂka, aby mohli oba odletÄ›t na Planetu barĹŻ. Bill zaparkoval gazĂk (a pĹ™itom prozkoumal serĹľantovy nohy, coĹľ stĂˇlo 45 vteĹ™in a vĂ˝kĹ™ik bolesti) a potom rychle vylezl na rampu.

Belzebub byl ve vojenskĂ© hantĂ˝rce JateÄŤnĂ dopravnĂk”, tedy kosmickĂˇ loÄŹ, kde jsou vojĂˇci rozstrkĂˇni do spoleÄŤnĂ˝ch mĂstnostĂ podle hodnostĂ â€” coĹľ Bill podle pĹ™ĂĹˇernĂ©ho smradu poznal hned, jak tam strÄŤil nos. Raketa sama o sobÄ› zaÄŤala lĂ©tat pĹ™ed hodnÄ› dlouhou dobou a hodnÄ› ÄŤasu uplynulo nejen od jejĂho prvnĂho letu, ale i od konce jejĂ zĂˇruÄŤnĂ doby. PlĂˇĹˇĹĄ mÄ›la pomaÄŤkanĂ˝, kabely neproudilo dost voltĹŻ a celou dobu se klepala jako ratlĂk v poslednĂm taĹľenĂ. PotĂ© co se Bill propletl mezi spoustou visĂcĂch kabelĹŻ a nepĹ™ipevnÄ›nĂ˝ch drĂˇtĹŻ, praĹˇtil ho do nosu zatuchlĂ˝ vzduch nevÄ›tranĂ˝ch vnitĹ™nĂch prostor. VĂ˝tahy byly natolik zrezavÄ›lĂ©, Ĺľe uĹľ nejezdily, a tak Bill musel vyĹˇplhat nahoru po nÄ›kolika ĹľebĹ™ĂcĂch.

Nakonec se dostal do tmavĂ© rozlehlĂ© mĂstnosti, kterĂˇ byla jen spoĹ™e osvÄ›tlena svÄ›tĂ©lkovĂˇnĂm z jĂˇdra rakety a nÄ›kolika svĂÄŤkami.

â€žJe tady serĹľant Brandox mladĹˇĂ?”

NĂˇĹ™ek. CinkĂˇnĂ cĂnovĂ˝ch pohĂˇrkĹŻ, rachot nĂˇdobĂ, zĂˇpach plesnivĂ©ho chleba a fazolĂ, Ĺ™inÄŤenĂ pout. Ze stĂnu se vynoĹ™ovaly nejasnĂ© postavy.

â€žTak jsem tu sprĂˇvnÄ›,” vydechl s nadÄ›jĂ Bill.

â€žTo nejsem jĂˇ!”

â€žAni jĂˇ ne!”

â€žJsem si jistej, Ĺľe ani jĂˇ nejsem Brandox!” vrÄŤivÄ› mu odpovĂdali.

Sakra. BÄ›ĹľĂ ÄŤas. DveĹ™e tohohle krĂˇmu se chystaly kaĹľdou chvĂli zaklapnout a Bill bude v pasti uvnitĹ™ lodi letĂcĂ na Planetu smrti 69 a nikdy se nevrĂˇtĂ!

â€žTak kde je ten blb?”

â€žJe nahoĹ™e, ve zvlĂˇĹˇĹĄ odpornĂ˝ ÄŤĂˇsti tyhle rakety. Je spolu s dalĹˇĂma pitomcema zavĹ™enej na samotce!”

â€žĂšĹľasnĂ˝.” Bill se nezabĂ˝val logikou spoleÄŤnÄ› sdĂlenĂ© samotky, nejen proto, Ĺľe nemÄ›l ÄŤas, ale i proto, Ĺľe tohle byl typickĂ˝ vojenskĂ˝ paradox. Po dalĹˇĂm ĹľebĹ™Ăku se vyĹˇkrĂˇbal do skuteÄŤnÄ› nechutnĂ© ÄŤĂˇsti lodi, kde ale bylo vĂc svÄ›tla, protoĹľe tam intenzivnÄ›ji pronikalo radioaktivnĂ zĂˇĹ™enĂ z raketovĂ©ho jĂˇdra. Bill si pomyslel, Ĺľe to jeĹˇtÄ› ujde. PozdÄ›ji sice trochu zbÄ›lĂˇ, ale mĹŻĹľe se napatlat opalovacĂm krĂ©mem.

â€žSerĹľant Brandox,” Ĺ™val. â€žMladĹˇĂ!”

â€žHej, kĂˇmo,” zahuhlal hlas. â€žSem jĂˇ! Co je?”

Bill se otoÄŤil. Naproti u zdi stĂˇla lidskĂˇ troska s litrovou lahvĂ ÄŤistĂ©ho alkoholu v ruce. MÄ›l ÄŤervenĂ˝ nos a krvĂ podlitĂ© oÄŤi, kterĂ© vypadaly, Ĺľe vĹŻbec nemajĂ bÄ›lmo â€” jen panenky a Ĺľilky. Billa ovanul smrad z chlastu. PoprvĂ© za celĂ˝ Ĺľivot byla Billovi vĹŻnÄ› alkoholu protivnĂˇ. VĹˇechno tam straĹˇnÄ› smrdÄ›lo.

â€žCvakneĹˇ si?”

â€žNe, teÄŹ ne. PodĂvej se na tohle.” Bill mĂˇval povÄ›Ĺ™enĂm od GĂšV pĹ™ed jeho nevidomĂ˝ma oÄŤima.

â€žPojÄŹ, serĹľante. MusĂme sebou hodit â€” ale rychle.”

â€žMĂˇĹˇ pravdu â€” ale musĂm si pĹ™inĂ©st svou flaĹˇku.”

â€žTak dÄ›lej. Proto tÄ› chceme!”

Bill za sebou vlekl opilce, kterĂ˝ smrdÄ›l jako zlevnÄ›nĂˇ korala z palĂrny ChcĂplĂ©ho psa. Bill se zhluboka nadechl a usoudil, Ĺľe bude lepĹˇĂ si od toho ochmelky chvĂli odpoÄŤinout, i pĹ™es to, Ĺľe byl pro cestu na Planetu barĹŻ skuteÄŤnÄ› dĹŻleĹľitĂ˝. Ale Brandox, udÄ›lal jeden vratkĂ˝ krok, pak se ozval vrzavĂ˝ zvuk a Brandox se zĹ™Ătil zpĂˇtky na zem.

â€žBrr,” prohlĂˇsil. â€žPromiĹ�. Malej problĂ©m,” vyrazil ze sebe trhanÄ› a ohmatĂˇval wolframovou obruÄŤ, kterou mÄ›l kolem hrudnĂku. Byl za ni pĹ™ikovĂˇn k pĹ™epĂˇĹľce Ĺ™etÄ›zem z kalenĂ© oceli, coĹľ byl nejtvrdĹˇĂ znĂˇmĂ˝ kov. â€žMĂˇĹˇ autogen?”

â€žDvÄ› minuty do uzavĹ™enĂ dveĹ™Ă,” zaskĹ™ehotal odpornĂ˝ hlas z tlampaÄŤe.

Bill zaĂşpÄ›l. SlabÄ› trhnul Ĺ™etÄ›zem, ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe to nenĂ to pravĂ©, a byl si skĂˇlopevnÄ› jistĂ˝, Ĺľe nemĂˇ ÄŤas shĂˇnÄ›t pilku na Ĺľelezo â€” a i kdyby ji naĹˇel, byla by mu platnĂˇ asi jako paraple v deĹˇti meteoritĹŻ.

â€žJe mi lĂto, Brandoxi. VypadĂˇ to, Ĺľe tu zĹŻstaneĹˇ trÄŤet. Jo a Ĺ™ĂkĂˇ se, Ĺľe na NÄ›jakĂ˝ bohem zapomenutĂ˝ planetÄ› jsou touhle dobou krĂˇsnĂ˝ zĂˇpady slunce.”

â€žTak to doufĂˇm, Ĺľe se tam dostanu, aĹľ se vrĂˇtĂm z Planety smrti 69,” odpovÄ›dÄ›l Brandox. â€ž A taky doufĂˇm, Ĺľe tam dÄ›laj dobrou Margaritu.”

OpilĂ˝ serĹľant urychlenÄ› odvrĂˇvoral.

â€žTaky dobĹ™e,” mumlal si Bill pro sebe, kdyĹľ hledal vĂ˝chod. â€žNemusĂm tu nacucanou houbu vlĂˇÄŤet na Planetu barĹŻ.”

Bill si pĹ™ipravoval hlĂˇĹˇenĂ, Ĺľe serĹľant Brandox je nevhodnĂ˝ pro plnÄ›nĂ ĂşkolĹŻ v rĂˇmci zvlĂˇĹˇtnĂho poslĂˇnĂ, kdyĹľ zjistil, Ĺľe spadl ĹľebĹ™Ăk.

Klestil si cestu tmou. Zoufale se snaĹľil dostat se z tohohle vojenskĂ©ho pekla a najĂt cestu k vĂ˝chodu. Bill byl tak rozÄŤilenĂ˝, Ĺľe si nevĹˇiml mohutnĂ©ho Ĺ™etÄ›zu, kterĂ˝ byl ve vĂ˝Ĺˇi kotnĂkĹŻ nataĹľenĂ˝ nad podlahou. Zakopl o nÄ›j a rozplĂˇcnul se o zeÄŹ. Ĺ�etÄ›z cvaknul. Ale jeho vycviÄŤenĂ© vojenskĂ© reflexy (a tvrdĂˇ vojenskĂˇ hlava) ho zachrĂˇnily pĹ™ed bezvÄ›domĂm. Hlavou narazil na nÄ›jakĂ˝ kov. I kdyĹľ vidÄ›l trochu rozmazanÄ›, rozhlĂĹľel se po vĂ˝chodu, protoĹľe si byl neustĂˇle vÄ›dom toho, Ĺľe kdyĹľ do dvou minut vystrÄŤĂ ze dveĹ™Ă jen hlavu, jeho pozadĂ pocestuje na Planetu smrti 69.

A to je NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta, aĹĄ se na to dĂval, odkud chtÄ›l.

Tady je to! Tudy vede cesta ven!

Najednou se pĹ™ed Billem vztyÄŤilo cosi, co mu zablokovalo cestu k vĂ˝chodu.

â€žZ cesty, idiote!” zaĹ™val Bill zuĹ™ivÄ›. â€žChci se dostat ven z tÄ›chhle necek!”

Z monstra se vyklubal chlupatĂ˝, fousatĂ˝ a znaÄŤnÄ› otrhanĂ˝ chlap. â€žPomalu, uhnu,” zaburĂˇcel chlap hlubokĂ˝m, zlovÄ›stnĂ˝m hlasem. â€žKousek po kousku, centimetr po centimetru…” Chlap zvedl nohu, za kterou byl pĹ™ikovanĂ˝ starĂ˝m, teÄŹ uĹľ prasklĂ˝m Ĺ™etÄ›zem. â€žJsem volnĂ˝! NemĹŻĹľu tomu uvÄ›Ĺ™it! Vysvobodil jsi mÄ›! Byl jsem v tĂ©hle raketÄ› pĹ™ikovanĂ˝ a zapomenutĂ˝ celĂ© roky. A ty jsi mÄ› osvobodil! Jak ti jen mĂˇm podÄ›kovat?”

â€žStaÄŤĂ, kdyĹľ uhneĹˇ! PotĹ™ebuju slĂ©zt dolĹŻ tam po tom ĹľebĹ™Ăku!”

V tlampaÄŤi zachrastilo: â€žMinuta do zavĹ™enĂ dveĹ™Ă. DalĹˇĂ zastĂˇvka: NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta.”

â€žTo ne. To je Planeta smrti 69! Je tam smrt, jenom smrt!”

Chlap v zoufalstvĂ padl pĹ™ed Billem na kolena. â€žProsĂm, dobrĂ˝ muĹľi! ProsĂm, vem mÄ› s sebou!”

â€žJdi mi z cesty!”

â€žProsĂm, pane! ProzradĂm ti tajemstvĂ vesmĂru. ZnĂˇm smysl Ĺľivota!”

â€žPodĂvej, zabednÄ›nÄŤe. NemĂˇm zĂˇjem. Ani kdybys mÄ›l klĂÄŤe od kapitĂˇnova lihovnĂku. Tahle loÄŹ za chvĂli vzlĂtne a jĂˇ nechci bejt na palubÄ›!”

â€žJĂˇ nelĹľu!”

â€žTĹ™icet vteĹ™in do uzavĹ™enĂ dveĹ™Ă… PoslednĂ Ĺˇance uzavĹ™Ăt letovĂ© pojiĹˇtÄ›nĂ. Pouze deset milionĹŻ bodĹŻ za hlavu. Dvacet devÄ›t vteĹ™in…”

Bill zaÄŤal panikaĹ™it. Rychle a tvrdÄ› do chlapa vrazil. Otrhanec upadl na zĂˇda pĹ™Ămo pĹ™es cestu ven. HrĂˇbl po otĹ™ĂˇsajĂcĂm se ĹľebĹ™Ăku â€” a pak se i s nĂm zĹ™Ătil dolĹŻ. Billa tĂm ĂşplnÄ› odĹ™Ăzl od vĂ˝chodu.

Bill jen otĹ™esenÄ› zĂral.

â€žDvacet pÄ›t vteĹ™in. Polibte si svoje vojenskĂ˝ zadky na rozlouÄŤenou,” skĹ™ĂpavÄ› se linulo z tlampaÄŤe.

TeÄŹ byl Bill v jeĹˇtÄ› horĹˇĂ kaĹˇi neĹľ pĹ™edtĂm, ale dobĹ™e vÄ›dÄ›l, co se mĂˇ ve vyloĹľenÄ› krizovĂ˝ch situacĂch dÄ›lat.

Ĺ˝ĂˇdnĂˇ panika, kterĂˇ niÄŤĂ mozek!

Nemyslet na bezprostĹ™ednĂ nebezpeÄŤĂ, pĹ™emĂ˝Ĺˇlet tĹ™eba o tom, jak se dostal z Venerie. Bill zajeÄŤel a po hlavÄ› skoÄŤil dolĹŻ.

PĹ™ekvapivÄ› mÄ›kce pĹ™istĂˇl.

â€žJĹŻ,” zaĹ™val nÄ›kdo. â€žJe”, pĹ™idal se k nÄ›mu druhĂ˝. â€žHej, kĂˇmo. Tys nĂˇm chtÄ›l zdrhnout. NaĹˇe ubytovĂˇnĂ nenĂ tak straĹˇnĂ˝, leĹľĂme na tlustĂ˝ matraci!”

NaĹˇtÄ›stĂ Bill pĹ™istĂˇl na obyÄŤejnĂ© vojenskĂ© matraci plnĂ© obyÄŤejnĂ˝ch vojĂˇkĹŻ.

ChtÄ›l se ohradit proti slovu â€žtlustĂˇ”, ale tlampaÄŤ vĹˇem nelĂtostnÄ› pĹ™ipomĂnal, Ĺľe zbĂ˝vĂˇ deset â€” ne, devÄ›t vteĹ™in do uzavĹ™enĂ vĂ˝chodĹŻ.

Bill se ĹˇkrĂˇbal pryÄŤ z matrace a cestou Ĺˇlapal po obliÄŤejĂch a rĹŻznĂ˝ch konÄŤetinĂˇch vojĂˇkĹŻ.

â€žHej kĂˇmo, proÄŤ sebou tak meleĹˇ?”

â€žJo, jsme vĹˇichni na jedny lodi!”

Bill rozdal nÄ›kolik bodyÄŤekĹŻ a vymotal se ze zmÄ›ti tÄ›l. SĂˇpal se smÄ›rem k matnĂ©mu svÄ›tĂ©lku, kterĂ© znamenalo vĂ˝chod.

â€žÄŚtyĹ™i vteĹ™iny. DvÄ› vteĹ™iny.”

â€žHej, poÄŤkejte chvilku,” jeÄŤel. â€žZapomnÄ›li jste na trojku!”

â€žTrojku?” zeptal se hlas v tlampaÄŤi. â€žFakt jsem zapomnÄ›l Ĺ™Ăct tĹ™i, Madge? Mohl bych pĹ™Ăsahat, Ĺľe jsem to ohlĂˇsil. Tak. TĹ™i vteĹ™iny. Jedna vteĹ™ina.”

â€žA co dvÄ› vteĹ™iny?” zaskuÄŤel Bill.

â€žDo hajzlu. Ĺ�ekl jsem dvojku! PodĂvej, kĂˇmo, nechceĹˇ snad, abych ti dÄ›lal ozvÄ›nu? Ale klidnÄ› mĹŻĹľu, vĂĹˇ. MĂˇme na to pĹ™Ăstroje!”

VĂ˝chod byl pĹ™Ămo pĹ™ed Billem.

DveĹ™e se zaÄŤaly zavĂrat. Bill si vzpomnÄ›l na pĹ™ĂĹˇernou dĹľungli, pot, strach a bolest, kdyĹľ si prostĹ™elil nohu, aby se dostal z tĂ© poslednĂ planety smrti, na kterĂ© se octnul. PohĂˇnÄ›nĂ˝ tou pĹ™edstavou, proskoÄŤil zavĂrajĂcĂmi se dveĹ™mi v poslednĂm moĹľnĂ©m zlomku vteĹ™iny.

KutĂˇlel se dolĹŻ po rampÄ›, funÄ›l a nadĂˇval. Zastavil se aĹľ o dva pĂˇry nohou. Jeden pĂˇr nohou byl obutĂ˝ a druhĂ˝ bosĂ˝, smrdutĂ˝ a neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› odpornĂ˝.

â€žHej, chlape,” Ĺ™ekl strĂˇĹľnĂ˝. â€žTenhle chlap je Brandox?”

Bill uĹľ mÄ›l na jazyku: Sakra, nenĂ, ale zastavily ho neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› jasnĂ© oÄŤi, kterĂ© si ho prohlĂĹľely zpod huĹ�atĂ©ho oboÄŤĂ. UĹľ uĹľ chtÄ›l Ĺ™Ăct: Sakra, ne, protoĹľe byl znaÄŤnÄ› rozÄŤilenĂ˝ z nedĂˇvnĂ©ho tÄ›snĂ©ho Ăşniku. NevÄ›dÄ›l, ÄŤĂm to bylo - moĹľnĂˇ nĂˇhlĂ˝ zĂˇblesk soucitu, kterĂ˝ vyĹˇlehl odnÄ›kud ze zastrÄŤenĂ©, mikroskopickĂ© ÄŤĂˇsti vÄ›domĂ. Soucit, zastrÄŤenĂ˝ v zaprĂˇĹˇenĂ©m koutÄ› jeho mozku z doby jeĹˇtÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ se dal k armĂˇdÄ›, ho zastavil. Nebo to bylo jen pĂˇlenĂ ĹľĂˇhy.

â€žJo. To je on. Jde se mnou!”

â€žDobĹ™e, radĂm vĂˇm, abyste nasedli do gazĂku a zmizeli odtud, protoĹľe ten krĂˇm se bude zvedat nahoru vĂ˝buchem, kterej spĂˇlĂ na Ĺˇkvarek vĹˇechno ĹľivĂ˝ na kilometry kolem.”

Potom odtamtud strĂˇĹľnĂ˝ vybÄ›hl jako o Ĺľivot. CoĹľ taky nÄ›co znamenalo.

ChlĂˇpek, kterĂ©ho Bill neÄŤekanÄ› zachrĂˇnil, se zalykal ĹˇtÄ›stĂm a drĂˇpal se na zadnĂ sedadlo gazĂku. Bill nabruÄŤenÄ› zasedl na Ĺ™idiÄŤovo mĂsto a naĹľhavil motor. â€žNevĂm, proÄŤ to dÄ›lĂˇm. To opravdu nevĂm,” brblal, zatĂmco ujĂĹľdÄ›l pryÄŤ.

â€žNebudeĹˇ toho litovat, Bille. To ti slibuju,” prohlĂˇsil chlap. TeÄŹ mluvil podstatnÄ› srozumitelnÄ›ji. A jeho hlas znÄ›l pĹ™ĂjemnÄ›. PĹ™Ăˇtelsky.

Za nÄ›kolik vteĹ™in Bill ucĂtil ĹľĂˇr vzlĂ©tajĂcĂ rakety. Plameny spĂˇlily vĹˇechno kolem dokola a gazĂk sebou Ĺˇkubl. Bill jel dĂˇl a poslouchal, jak Belzebub odlĂ©tĂˇ pryÄŤ a prorĂˇĹľĂ si cestu atmosfĂ©rou ke svĂ©mu pĹ™ĂĹˇernĂ©mu cĂli.

KdyĹľ si myslel, Ĺľe jsou v bezpeÄŤĂ, Bill zastavil a otoÄŤil se ke svĂ©mu pasaĹľĂ©rovi. â€žFajn, blboune. UĹľ jsi na mĂstÄ›. RadĹˇi bych…”

ZadnĂ sedadlo bylo prĂˇzdnĂ©.

Chlap byl skuteÄŤnÄ› pryÄŤ.

Bill pokrÄŤil rameny. Rozklepala ho tĹ™esavka. Kam ten chlap Ĺˇel?

ZĂˇchvÄ›v povÄ›rÄŤivĂ©ho strachu mu najeĹľil krĂˇtkĂ© vlasy na krku a taky mu roztĹ™Ăˇsl tlustĂ© stĹ™evo. Duch vojĂˇka z minulosti. Schoulil se do klubĂÄŤka k pedĂˇlĹŻm.

KAPITOLA 3

â€žVĂ˝sadkĂˇĹ™i Bille?”

Bill se zniÄŤenÄ› podĂval nahoru a vĹˇechno vidÄ›l jako skrz brĂ˝le z pivnĂch lĂˇhvĂ.

â€žVojĂˇku Bille? VidĂĹˇ mÄ›? ZĹ™etelnÄ›?”

Bill si uvÄ›domil, Ĺľe opravdu mĂˇ pivnĂ brĂ˝le, protoĹľe nasĂˇvĂˇ v baru ve vesmĂrnĂ©m pĹ™Ăstavu. VĹˇechno tam bylo potemnÄ›lĂ©, ĂştulnĂ© a mÄ›kkĂ©, tak jak to ve sprĂˇvnĂ©m baru mĂˇ bĂ˝t. AĹľ na to, Ĺľe ho bolely oÄŤi, protoĹľe leĹľel hlavou dolĹŻ na hrdlech pivnĂch lĂˇhvĂ. ShrĂˇbnul je, s mlaskĂˇnĂm a pleskĂˇnĂm tĹ™epal hlavou a zamraÄŤenÄ› se rozhlĂĹľel kolem sebe. V baru bylo jen pĂˇr dalĹˇĂch zĂˇkaznĂkĹŻ. Dva z nich, podle dobrĂ© armĂˇdnĂ tradice, leĹľeli na podlaze v louĹľĂch likĂ©rĹŻ.

â€žCoĹľesedÄ›je?” zeptal se Bill.

â€žPodĂvej se na svoje dvoukanĂˇlovĂ˝ super rĂˇdio, idiote,” dĹŻraznÄ› Ĺ™ekl hlas, kterĂ˝ se linul pĹ™Ămo z jeho zĂˇpÄ›stĂ. Bill si pĹ™Ăstroj zamraÄŤenÄ› prohlĂĹľel. VĹˇiml si, Ĺľe z pĹ™Ăstroje na nÄ›j obviĹ�ujĂcnÄ› zĂrĂˇ oĹˇklivĂ˝ obliÄŤej J.Edgara Insufledora. â€žPoslouchej, Bille. Rozhodli jsme se, Ĺľe tvĹŻj nezdar pĹ™i hledĂˇnĂ serĹľanta Brandoxe nĂˇm jen a jen prospÄ›l. DospÄ›li jsme k nezvratnĂ©mu zĂˇvÄ›ru, Ĺľe krycĂm alkoholikem budeĹˇ ty. ZdĂˇ se, Ĺľe pro to mĂˇĹˇ vrozenej talent.”

Bill se sice snaĹľil odpovÄ›dÄ›t, ale zmohl se jen na krkĂˇnĂ doprovĂˇzenĂ© Ĺˇkytavkou.

â€žSkvÄ›le. VidĂm, Ĺľe uĹľ se opravdu tvrdÄ› pĹ™ipravujeĹˇ. NicmĂ©nÄ›, rozhodli jsme se, Ĺľe za tÄ›chto okolnostĂ budeĹˇ potĹ™ebovat pomocnĂ©ho agenta. Je to jeden z naĹˇich nejlepĹˇĂch. TeÄŹ prĂˇvÄ› sedĂ pĹ™Ămo vedle tebe. Jmenuje se Elliot Methadrine, je to Gâ€”man. Elliote, Ĺ™ekni nazdar svĂ©mu novĂ©mu spolupracovnĂkovi a ukaĹľ mu, jak upĹ™ĂmnĂ a pĹ™ĂˇtelĹˇtĂ umĂ bĂ˝t cĂsaĹ™ovi Gâ€”mani.”

StojĂcĂ muĹľ se otoÄŤil a pĹ™Ăˇtelsky napĹ™Ăˇhl ruku. â€žGĂ©. Jsem rĂˇd, Ĺľe jsem tÄ› poznal, vĂ˝sadkĂˇĹ™i Bille. GĂ© - bude to skvÄ›lĂˇ vĂ˝prava, Ĺľe? Planeta barĹŻ! VsadĂm se, Ĺľe se mi tam povede nÄ›jakĂ˝ husarskĂ˝ kousek. ChachĂˇ!” Bill zdÄ›ĹˇenÄ› krÄŤil ÄŤelo a zĂˇroveĹ� mrkal, aby si vylepĹˇil pivnĂmi lĂˇhvemi rozostĹ™enĂ˝ zrak. GĂ©. Kde jen uĹľ ten vĂ˝raz pĹ™edtĂm slyĹˇel? A slyĹˇel ho vĹŻbec nÄ›kdy pĹ™edtĂm? MoĹľnĂˇ Ĺľe prĂˇvÄ› proto se jim Ĺ™ĂkĂˇ Gâ€”mani. Bill se stĂˇle jeĹˇtÄ› pĹ™i zmĂnce o cestÄ› na Planetu barĹŻ klepal vzruĹˇenĂm. StejnÄ› tak si se zĂˇchvÄ›vem hrĹŻzy uvÄ›domoval, Ĺľe z Belzebuba unikl jen o vlĂˇsek. A tak celĂ˝ rozklepanĂ˝ nejistÄ› vstal a potĹ™Ăˇsl nabĂzenou rukou.

Elliot Methadrine byl ÄŤerstvÄ› oholen, blond vlasy mÄ›l ulĂzanĂ© a sÄŤesanĂ© dozadu, oÄŤi nebesky modrĂ© a celkovÄ› byl od pohledu tak ÄŤistĂ˝ a zdravĂ˝, Ĺľe nikdy nemÄ›l v pupĂku smĂtko. Na sobÄ› mÄ›l ÄŤerstvÄ› vypranĂ˝ pepita oblek a solidnĂ nebesky modrou kravatu â€” barvou mohla soupeĹ™it s jeho oÄŤima â€” pĹ™idrĹľovanou zlatou sponou.

â€žBleblbi,” vyrazil ze sebe Bill, protoĹľe se jeho mluvidla jeĹˇtÄ› nevzpamatovala.

â€žGĂ©. NaÄŤisto zniÄŤĂme ty mizernĂ˝ ÄŚingry, tak je to, sprĂˇvnĂ˝ vojĂˇku Bille!” Elliotovi Methadrinovi samĂ˝m nadĹˇenĂm aĹľ nadskakovala hlava. â€žTo uvidĂĹˇ. Spolu budeme ĹˇpiÄŤkovĂ˝ komando. DoufĂˇm, Ĺľe tÄ› operace uĹˇnĂho lalĹŻÄŤku pĹ™ĂliĹˇ nebolela a nevyÄŤerpala.”

TeÄŹ, kdyĹľ na to obrĂˇtil pozornost, Bill zjistil, Ĺľe ho bolĂ ucho. Nebo moĹľnĂˇ se jen rozplynul alkoholickĂ˝ opar a jeho nervovĂ˝ systĂ©m zaÄŤal opÄ›t fungovat. Billovi zaÄŤalo Ĺˇkubat v zarudlĂ©m, opuchlĂ©m uchu. NavĂc ho taky nesmĂrnÄ› bolela hlava. Objednal si aspirin, dĂˇvku vitamĂnĹŻ, prĂˇĹˇek na vystĹ™ĂzlivÄ›nĂ a pivo. Aspirin a vitamĂny nasypal do piva, zatĹ™Ăˇsl s tĂm a vĹˇechno to dychtivÄ› vypil.

â€žBrrr,” vyjekl Bill, kdyĹľ mu smÄ›s explodovala v Ĺľaludku a po celĂ©m tÄ›le se mu rozbÄ›hly vlny. OkamĹľitÄ› mÄ›l ÄŤistou hlavu. VystĹ™ĂzlivÄ›l. To nenĂˇvidÄ›l. Podobizna jeho ĹˇĂ©fa na zĂˇpÄ›stĂ zase zaÄŤala mluvit. â€žJe to vynikajĂcĂ vidÄ›t vĂˇs spoleÄŤnÄ› pracovat. Jako obvykle musĂm vyĹ™Ădit nÄ›co neodkladnĂ©ho, takĹľe se musĂte spolu seznĂˇmit sami. Bille, vĹˇechny instrukce mĂˇĹˇ v uchu. A jestli se vĂˇm cestou podaĹ™Ă zabĂt nÄ›jakĂ©ho kompopĂˇckĂ©ho rozvraceÄŤe, tĂm lĂp! Konec!”

â€žGĂ© â€”Ĺľe je pan J. E. Insufledor vĹŻbec ten nejlepĹˇĂ ĹˇĂ©f?”

â€žElliote, kup mi dalĹˇĂ drink, A sĂˇm si dej taky jeden. Mohli bysme se taky spolu seznĂˇmit, co?”

â€žJo, jasnÄ›, hĂˇdĂˇm. ÄŚĂĹˇnĂku â€” pro kamarĂˇda totĂ©Ĺľ jeĹˇtÄ› jednouâ€”

â€žĹ ĂlĂĹˇ po vitamĂnech?” zeptal se barman.

â€žNe, blbeÄŤku. TeÄŹ jsem stĹ™ĂzlivÄ›j, takĹľe zpĂˇtky k chlastu. VelkĂ˝ pivo s panĂˇkem whisky.”

â€žA jĂˇ si dĂˇm zĂˇzvorovĂ© pivo! Miluju zĂˇzvor!”

â€žNo poÄŤkat! PosĂlajĂ mÄ› na Planetu barĹŻ s abstinentem. Co to budu krĂ˝t, pro KriĹˇnovy rĂˇny?”

â€žJe - gĂ© — jĂˇ piju, Bille. VĂˇĹľnÄ›, Ĺ™ĂkĂˇ se, Ĺľe mĂˇm opravdu dÄ›râ€”nohu!”

â€žTĂms chtÄ›l Ĺ™Ăct dutou nohu. Jak je moĹľnĂ˝, Ĺľe se se mnou nechceĹˇ napĂt? KdyĹľ se chtÄ›j dva chlapi vzĂˇjemnÄ› dĹŻkladnÄ› poznat, musĂ spolu vypĂt pĂˇr skleniÄŤek. A tĂm nemyslĂm skleniÄŤek limonĂˇdy!”

â€žGĂ©,” pĹ™ikyvoval Elliot, jako kdyby Bill Ĺ™ekl nÄ›co hlubokomyslnĂ©ho a moudrĂ©ho. â€žFajn. DĂˇm si pivo.”

â€žTak. To je lepĹˇĂ. MusĂme se vzĂˇjemnÄ› seznĂˇmit. Ĺ�eknu ti svĹŻj ĹľivotnĂ pĹ™ĂbÄ›h. Narodil jsem se. KdyĹľ jsem vyrostl, tak mÄ› chlapĂk jmĂ©nem Drang PĹ™ejusismrt, kterĂ˝ mÄ›l takovĂ˝hle sanice, podvodem vlĂˇkal do armĂˇdy!” Zkusmo palcem cvrnknul o vyÄŤnĂvajĂcĂ zub. ZnÄ›lo to jako vidliÄŤka rezonujĂcĂ tĂłnem bis.

â€žProĹˇel jsem peklem tam a zpĂˇtky, rozlil jsem spoustu piva, zlomil jsem nÄ›kolik srdcĂ a srazil nÄ›kolik hlav a je mi mÄ› nesmĂrnÄ› lĂto. A umĹ™u. NejspĂĹˇ brzo, ale doufĂˇm, Ĺľe to nebude dĹ™Ăv, neĹľ splnĂm tenhle Ăşkol. A co ty?”

â€žGĂ© â€” to je ale patriotismus. To je drsnĂˇ filosofie! Jsi opravdu tvrdej chlap! VĹˇichni si z tebe mĹŻĹľeme vzĂt pĹ™Ăklad!”

Billa zase pojalo podezĹ™enĂ. Ten hejkal mluvĂ jako starej lampasĂˇk. Ale barman mu dolil a to ho zmĂˇtlo. Bill se uvolnil a zhluboka se napil.

â€žTak do toho, Ĺ™ekni mi svĹŻj pĹ™ĂbÄ›h, parĹĄĂˇku!”

â€žJasnÄ›,” odpovÄ›dÄ›l a rukĂˇvem si utĹ™el pÄ›nu z Ăşst. â€žNenĂ moc co povĂdat. Ale dĂˇm se do toho!”

Podle toho, co Elliot vyklĂˇdal, se narodil proto, aby se stal Gâ€”manem. SamozĹ™ejmÄ› se narodil na jednĂ© z Gâ€” planet, kterĂˇ obĂhĂˇ kolem slunce, jemuĹľ se Ĺ™ĂkĂˇ Gâ€”svist. V dobÄ› pro lidstvo netypickĂ©ho mĂru byly Gâ€”svÄ›ty kolonizovĂˇny prĂˇvnĂky, vlĂˇdnĂmi ĂşĹ™ednĂky a agenty tajnĂ˝ch sluĹľeb pĹ™edcĂsaĹ™skĂ©ho obdobĂ. Vzhledem k tomu, Ĺľe tou dobou, co se tĂ˝ÄŤe nĂˇsilnĂ©ho udrĹľovĂˇnĂ mĂru, nemÄ›li nic moc na prĂˇci, prĂˇvnĂci emigrovali do uĹľ kolonizovanĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Planety pak byly zĂˇhy osĂdleny rasisty, volnomyĹˇlenkĂˇĹ™i a proto â€” faĹˇisty, co tam uprchlĂ pĹ™ed spravedlnostĂ. VyhlĂˇsili vlastnĂ prĂˇvnĂ Ĺ™Ăˇd, kterĂ˝m vÄ›tĹˇinu ÄŤinnostĂ na planetÄ› postavili mimo zĂˇkon, tedy kromÄ› prodeje zbranĂ. Velmi zĂˇhy si zaÄŤali silou â€” co moĹľnĂˇ nejbrutĂˇlnÄ›ji a za co nejvÄ›tĹˇĂho krveprolitĂ - vynucovat dodrĹľovĂˇnĂ novĂ˝ch poĹ™ĂˇdkĹŻ. KdyĹľ pĹ™iĹˇli Gâ€”mani, na prvnĂ pohled tam zuĹ™ila vĂˇlka. Jakmile desperĂˇti zaÄŤali prohrĂˇvat, tak zaÄŤali importovat kriminĂˇlnĂ Ĺľivly, mafiĂˇny a distributory drog, aby jim pomohli Gâ€” many porazit. Import byl okamĹľitÄ› podpoĹ™en i prĂˇvnĂmi opatĹ™enĂmi. Jeden schopnĂ˝ podnikatel zavedl zvlĂˇĹˇtnĂ dokumentĂˇrnĂ kanĂˇl v galaktickĂ© kabelovĂ© televizi pro vysĂlĂˇnĂ pĹ™ĂmĂ©ho pĹ™enosu z Gâ€”svÄ›tĹŻ, kterĂ˝ se okamĹľitÄ› stal nejsledovanÄ›jĹˇĂ stanicĂ. Ĺ lo to aĹľ tak daleko, Ĺľe se soupeĹ™ilo o zĂˇbÄ›ry z nejzdaĹ™ilejĹˇĂch akcĂ, a najednou prĂˇsk. Byl vyhlĂˇĹˇen galaktickĂ˝ mĂr. CĂsaĹ™stvĂ vzniklo, aby byl obnoven mĂr, a to i za pouĹľitĂ sĂly, kdyby to bylo potĹ™eba. MÄ›li bĂ˝t zachrĂˇnÄ›ni, i kdyby pĹ™itom mÄ›li bĂ˝t zniÄŤeni. To uĹľ znÄ›lo povÄ›domÄ›. ZĂˇhy se lidĂ© ze vĹˇech svÄ›tĹŻ zaÄŤali znova mezi sebou stĹ™Ălet a mlĂˇtit, coĹľ bylo zavrĹˇeno restauracĂ cĂsaĹ™stvĂ jednou provĹľdy a pro vĹˇechny. PotĂ© co byl nastolen mĂr, byli generĂˇlovĂ© a admirĂˇlovĂ© ÄŤĂm dĂˇl tĂm neklidnÄ›jĹˇĂ. Proto s otevĹ™enou nĂˇruÄŤĂ pĹ™ivĂtali ohroĹľenĂ ÄŚingry, kterĂ© jim pĹ™iĹˇlo nĂˇramnÄ› vhod. SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe neĹˇlo o ohroĹľenĂ v pravĂ©m slova smyslu, protoĹľe ÄŚingĹ™i o vĂˇlce nikdy neslyĹˇeli. StaÄŤila malĂˇ, obratnÄ› vedenĂˇ propaganda â€” a vĂˇlka byla tady! TeÄŹ mohli generĂˇlovĂ© vÄ›novat veĹˇkerou svou energii na zniÄŤenĂ nepĹ™Ătele a vzĂˇjemnÄ› si rozdĂˇvat medaile.

Elliot Methadrine pochĂˇzel z dlouhĂ© linie Gâ€”manĹŻ zamÄ›Ĺ™enĂ˝ch na vynucovĂˇnĂ prohibice na Gâ€”planetĂˇch, ale kromÄ› toho jeho rodina vlastnila vinaĹ™skĂ© zĂˇvody, palĂrny a pivovary. (Odtud tedy Elliotova shovĂvavost k alkoholu.) Byl vycviÄŤen na akademii Gâ€”planety jako specialista na vĂ˝buĹˇniny, laserovĂ© a palnĂ© zbranÄ›, ovlĂˇdal deset druhĹŻ bojovĂ©ho umÄ›nĂ a umÄ›l pĹ™ipravit smaĹľenĂ˝ toufuâ€”burgr. Mezi jeho konĂÄŤky se Ĺ™adilo pozorovĂˇnĂ ptĂˇkĹŻ, pletenĂ a sbĂrĂˇnĂ NedotknutelnĂ˝ch komiksĹŻ (hinduistickĂ© publikace, jeden z mĂˇla druhĹŻ povolenĂ˝ch nĂˇboĹľensky zamÄ›Ĺ™enĂ˝ch komiksĹŻ), dĂˇle jeden vĂkend v mÄ›sĂci pracoval jako kat v ZĂˇloĹľnĂm spolku popravÄŤĂch a pomĂˇhal svĂ˝m sestĹ™enicĂm vystudovat prĂˇvnickou Ĺˇkolu.

Bill sklonÄ›nĂ˝ nad pivem poslouchal vĹˇechny ty kecy s obrovskĂ˝m nezĂˇjmem. Tou dobou uĹľ mÄ›li v sobÄ› nÄ›kolik drinkĹŻ. Bill se viditelnÄ› klĂˇtil na Ĺľidli, ale Elliot neustĂˇle vypadal svÄ›Ĺľe a ÄŤile bez ohledu na to, Ĺľe se neustĂˇle nalĂ©val pomÄ›rnÄ› silnĂ˝m pitĂm.

â€žFajn. ZnĂ to dobĹ™e,” prohlĂˇsil Bill. â€žTeÄŹ mi Ĺ™ekni nÄ›jakĂ˝ vtip.”

â€žGĂ©â€” vtip? ProÄŤ vtip, vojĂˇku Bille?”

â€žPotĹ™ebuju se smĂˇt, proto.”

â€žAha. Fajn. Nech mÄ› si to rozmyslet. UĹľ to mĂˇm, znĂˇm jeden dobrej vtip.” Elliot se zhluboka napil. â€žChlĂˇpek Ĺˇel k doktorovi, protoĹľe mu nebylo dobĹ™e. Doktor mu udÄ›lal nÄ›kolik vyĹˇetĹ™enĂ. ChlĂˇpek se zeptal: Tak co mi je, doktore? Doktor odpovÄ›dÄ›l: Ĺ patnĂ© zprĂˇvy, mĂˇte galaktickou formu AIDS, svrab z VenuĹˇe a sluneÄŤnĂ lepru. ChlĂˇpek se zeptal: A co mĂˇm dÄ›lat, doktore? — Tak za prvĂ© vĂˇm pĹ™edepĂĹˇu pizzovou, tortillovou a palaÄŤinkovou dietu. ProÄŤ zrovna tuhle dietu, doktore? ProtoĹľe to jsou jedinĂ˝ vÄ›ci, kterĂ˝ se daj prostrÄŤit pode dveĹ™ma!”

Bill vybuchl smĂchy. PraĹˇtil s pĹŻllitrem o vĂ˝ÄŤepnĂ pult a poplĂˇcal Elliota po zĂˇdech. â€žTo je skvÄ›lĂ˝! To je hnusnĂ˝! Miluju to! To je pĹ™esnÄ› mĹŻj oblĂbenej vojenskej kameĹ�Ăˇk!”

â€žGĂ© â€” sem rĂˇd, Ĺľe se ti lĂbĂ, Bille.”

â€žTak co bys Ĺ™ek tomu, Ĺľe to jeĹˇtÄ› poĹ™ĂˇdnÄ› roztoÄŤĂme, neĹľ budem muset vyrazit?!”

â€žNechceĹˇ si zapnout implantĂˇt v uchu, Bille?”

â€žA proÄŤ? DobrovolnÄ› poslouchat rozkazy, kdyĹľ nemusĂm? MĂˇĹˇ se jeĹˇtÄ› moc co uÄŤit. Jestli musĂme, poslechnem si je zejtra rĂˇno. Co bys Ĺ™ek flĂˇmu do rĂˇna? DĂˇme si tady pĂˇr skleniÄŤek a moĹľnĂˇ zajdem do EM, jestli budou mĂt otevĹ™Ăno.”

â€žGĂ© â€” Bille. To znĂ skvÄ›le. Co je to EM?” Uf, pomyslel si Bill v zajetĂ alkoholovĂ©ho opojenĂ. Tenhle chlĂˇpek je vĂˇĹľnÄ› fajn. I kdyĹľ je neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› pitomej. Ale bylo v nÄ›m nÄ›co, co Billa trĂˇpilo… vypadalo to, Ĺľe je do vĹˇeho pĹ™ĂliĹˇ hrr. Jako nÄ›jakĂ˝ prchajĂcĂ malĂ˝ jeĹˇtÄ›r.

Ale, gĂ©, pomyslel si Bill, na druhou stranu je tenhle Elliot Methadrine dobrej kĂˇmoĹˇ. DobĹ™e se s nĂm pije.

KAPITOLA 4

Po pĹ™Ăchodu na palubu HvÄ›zdnĂ©ho uzenĂˇÄŤe, coĹľ byla sluĹˇnĂˇ loÄŹ tĹ™Ădy MK â€” mezihvÄ›zdnĂ˝ kĹ™iĹľnĂk â€” Bill s Elliotem dostali lĂstky, kterĂ© pro nÄ› byly rezervovĂˇny. I kdyĹľ vojĂˇkĹŻm bylo dovoleno cestovat pouze tĹ™etĂ tĹ™Ădou, Bill si pohrĂˇval se stĹ™Ăbrnou napodobeninou barmanskĂ©ho nĂˇÄŤinĂ dĹŻstojnickĂ©ho baru, kterou mu vÄ›noval Elliot. DĹŻstojnickĂ˝ pĹ™evlek byl sice jen doÄŤasnĂ˝, ale i pĹ™es to stoupl Billovi do hlavy. OdmĂtal pomoc, krÄŤil nos, pĹ™edstĂral zĹľenĹˇtilĂ˝ pĹ™Ăzvuk a vĹŻbec dÄ›lal vĹˇechno, o ÄŤem vÄ›dÄ›l, Ĺľe dÄ›lajĂ dĹŻstojnĂci. Na cestÄ› vesmĂrem jim bylo dobĹ™e a Bill si uĹľĂval kaĹľdou dalĹˇĂ vteĹ™inu svĂ© novĂ© existence, kdy nemusel poklonkovat â€” kdyĹľ ho zniÄŤehonic pĹ™epadl ĂşkladnĂ˝ vrah, kterĂ˝ v ruce tĹ™Ămal nejstraĹˇnÄ›jĹˇĂ zbraĹ�, jakou kdy Bill vidÄ›l.

PĂˇr vteĹ™in pĹ™edtĂm Bill balancoval na konci skokanskĂ©ho prkna. MÄ›l na sobÄ› svĂtivĂ© rĹŻĹľovozelenĂ© plavky, v ruce drĹľel plechovku piva a odhadoval vzdĂˇlenost, kterĂˇ ho dÄ›lila od opalizujĂcĂ hladiny bazĂ©nu. ProstĹ™edek tÄ›la mÄ›l uĹľ silnÄ› zarudlĂ˝ od toho, jak se pokouĹˇel skoÄŤit Ĺˇipku. Byl rozhodnutĂ˝, Ĺľe tentokrĂˇt se mu uĹľ skok musĂ podaĹ™it, i kdyby se mÄ›l pĹ™itom zabĂt.

â€žCo myslĂĹˇ, Elliote? PĹ™ed skokem si mĂˇm stoupnout kousek dozadu, nebo se mĂˇm odrazit aĹľ ze samĂ© ĹˇpiÄŤky prkna?”

Elliot se na nÄ›j z lehĂˇtka pozornÄ› podĂval, nÄ›jakou chvĂli mu trvalo, neĹľ spoÄŤĂtal rovnici dopadu, usrkl si aldebaranskĂ©ho a prohlĂˇsil: â€žPĹ™emĂ˝ĹˇlĂm o tom, co dÄ›lĂˇĹˇ, Bille. A - gĂ© â€” moĹľnĂˇ by ses zamyslet nad tĂm, Ĺľe zahodĂĹˇ plechovku s pivem. MĂˇm ten dojem, Ĺľe ti naruĹˇuje rovnovĂˇhu.”

â€žJo,” odpovÄ›dÄ›l Bill. Dopil pivo a zmaÄŤkal plechovku a hodil ji po Elliotovi. â€žDobrej nĂˇpad, Elliote., Mimochodem, chci se tÄ› na nÄ›co dĹŻleĹľitĂ˝ho zeptat… proÄŤ poĹ™Ăˇd Ĺ™ĂkĂˇĹˇ gĂ©?”

Billa uĹľ to zaÄŤalo ĹˇtvĂˇt. Ne proto, Ĺľe by mÄ›l nÄ›co proti slovu gĂ© â€” v podstatÄ› se mu zdĂˇlo roztomilĂ©. Ne. To, co ho Ĺˇtvalo, byl Eager Beager v tĂˇboĹ™e Lva TrockĂ©ho, kterĂ˝ v jednom kuse Ĺ™Ăkal gĂ©. ÄŚasem se pĹ™iĹˇlo na to, Ĺľe je vlastnÄ› ÄŚingr Bgr, a pokaĹľdĂ©, kdyĹľ mÄ›l Bill nÄ›jakĂ˝ malĂ©r, tak slyĹˇel jeho gĂ©. Bgr pĹ™i svĂ©m pĹ™evleku za Eagera Beagera pouĹľĂval humanoidnĂho robota, kterĂ©ho ovlĂˇdal pomocĂ Ĺ™ĂdĂcĂho centra v mozkovnÄ›, protoĹľe sĂˇm byl jen sedm palcĹŻ velkĂ˝.

Bill zaÄŤĂnal bĂ˝t podezĹ™ĂvavĂ˝. PoĹľĂˇdal Elliota, aby si s nĂm Ĺˇel zaplavat do lodnĂho bazĂ©nu, a pokud by se Elliot odmĂtl namoÄŤit, tak by bylo jasnĂ©, Ĺľe je robot. Ale Elliot se z koupele nÄ›jak vykroutil i pĹ™es to, Ĺľe mÄ›l na sobÄ› sluĹˇivĂ© plavky.

Bill s Elliotem se podle pĹ™ĂkazĹŻ z implantĂˇtu v BillovÄ› uchu ubytovali v kajutÄ› vĂ˝letnĂ lodi HvÄ›zdnĂ˝ uzenĂˇÄŤ, coĹľ byla pĹŻvodnÄ› loÄŹ slouĹľĂcĂ jako kontejner na odpad, kterou spoleÄŤnost NechutnĂˇ zĂˇbava pĹ™estavÄ›la do podoby ledovce. (PropagaÄŤnĂ slogan hlĂˇsal: VrcholnĂˇ pohoda â€” pohoda na ĹˇpiÄŤce.) LoÄŹ byla pĹ™ecpanĂˇ dĹŻstojnĂky s jejich paniÄŤkami, pĹ™ĂtelkynÄ›mi, dÄ›vkami â€” a v mnoha pĹ™Ăpadech s sebou mÄ›li oficĂĹ™i pĹ™Ătele â€” loÄŹ byla konec koncĹŻ urÄŤena k radovĂˇnkĂˇm. JĂdlo bylo hnusnĂ© stejnÄ› jako zĂˇbava, coĹľ ovĹˇem nevadilo, protoĹľe pĹ™evĂˇĹľnĂˇ ÄŤĂˇst hostĹŻ byla stejnÄ› vÄ›tĹˇinu ÄŤasu zpitĂˇ pod obraz. TrĂ©novali si ledviny a jĂˇtra na Planetu barĹŻ. VĹˇechno to bylo pÄ›knÄ› odpornĂ©, ale Bill si myslel, Ĺľe je v rĂˇji. CoĹľ ovĹˇem nemĂˇlo vypovĂdĂˇ o jeho ĹľebĹ™ĂÄŤku hodnot. TeÄŹ zrovna ÄŤekal na odpovÄ›ÄŹ na svou velmi dĹŻleĹľitou otĂˇzku.

â€žGĂ©, Bille. JĂˇ nevĂm. Moje mĂˇma i tĂˇta Ĺ™Ăkali gĂ© poĹ™Ăˇd. A nakonec, jĂˇ jsem Gâ€”man.”

Bill nebyl pĹ™ĂstupnĂ˝ logickĂ˝m argumentĹŻm. â€žJinĂ˝ dĹŻvod uĹľ nevymyslĂĹˇ?”

â€žGĂ© â€” ne. ProÄŤ ti to tak vadĂ?”

â€žVĂĹˇ, znal jsem jednoho ÄŚingra, kterej straĹˇnÄ› ÄŤasto Ĺ™Ăkal gĂ©.”

â€žAha. MyslĂĹˇ Bgr. VÄ›dÄ›l jsem to. ÄŚekal jsem, kdy mi tu otĂˇzku poloĹľĂĹˇ, Bille. Moc rĂˇd ti odpovĂm. Ne, jĂˇ nejsem Bgr. VypadĂˇm na sedm palcĹŻ velkĂ©ho jeĹˇtÄ›ra se ÄŤtyĹ™ma rukama?”

â€žNo, to ne, ale…”

â€žTak, a mĂˇĹˇ to. Tenhle problĂ©m je vyĹ™eĹˇen. A teÄŹ k problĂ©mu, kterej je bezprostĹ™ednÄ› na Ĺ™adÄ›. ProÄŤ ses na ten skok nezeptal implantĂˇtu? TĹ™eba by ti poradil.”

Jak se ukĂˇzalo, implantĂˇt byl zĂˇzrak bioelektroniky, zabudovanĂ˝ pĹ™Ămo do Billova malĂ©ho mozku. Obsahoval Ăşctyhodnou databĂˇzi vÄ›domostĂ, jakousi umÄ›lou inteligenci, a dal se pouĹľĂt i jako kapesnĂ kalkulaÄŤka. BillĹŻv problĂ©m spoÄŤĂval v tom, Ĺľe se nemohl nauÄŤit ho ovlĂˇdat, aniĹľ by si pĹ™ĂliĹˇ nerozbolavÄ›l uĹľ tak dost bolavĂ˝ uĹˇnĂ lalĹŻÄŤek.

Bill si rozumovÄ› vysvÄ›tlil, Ĺľe teÄŹ si mĹŻĹľe vybrat jen mezi bolavĂ˝m uchem a jeĹˇtÄ› bolavÄ›jĹˇĂm bĹ™ichem.

Bill se zatahal za ucho. â€žDotaz. Jak mĂˇm skoÄŤit do vody, abych se zas nepraĹˇtil do bĹ™icha?”

ImplantĂˇt byl zjevnÄ› vybaven vĹˇemi druhy senzorĹŻ â€” pamÄ›ĹĄovĂ˝m mikroÄŤipem, zĂˇkladnĂ umÄ›lou inteligencĂ a hlasovĂ˝m stimulĂˇtorem â€” kterĂ© byly zapojeny do Billovy nervovĂ© soustavy. (SmÄ›ĹˇnĂ©, pomyslel si Bill, hlasovĂ˝ stimulĂˇtor je v uchu.) HorĹˇĂ bylo, Ĺľe ĹˇĂlenĂ˝ programĂˇtor implantĂˇtu miloval hudbu dĂˇvno zaniklĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Musel si ji nahrĂˇt z digitalizovanĂ© databanky od nÄ›kterĂ©ho starĂ©ho vesmĂrnĂ©ho vandrĂˇka. Omylem ji nahrĂˇl i do harddisku v BillovÄ› uĹˇnĂm lalĹŻÄŤku. Asi poslouchal hudbu, kdyĹľ celĂ© dlouhĂ© hodiny ĂşpornÄ› programoval. Nic proti tomu. Ale udÄ›lal program tak blbÄ›, Ĺľe se do nÄ›j dostala i muzika, kterou si pouĹˇtÄ›l. Billovi, aĹľ na samĂ©m prahu slyĹˇitelnosti, vyhrĂˇvalo cosi v latinÄ› a vzdĂˇlenÄ› to pĹ™ipomĂnalo hudbu k tanci hulaâ€”hop.

â€žDÄ›lej!” houkl Bill, kterĂ˝ se snaĹľil pĹ™ekĹ™iÄŤet drnÄŤenĂ kytar. â€žSkoky do vody â€”jak mĂˇm skĂˇkat do vody?”

Bill, kterĂ˝ oÄŤekĂˇval vĂ˝poÄŤet drĂˇhy s propoÄŤtem odporu vzduchu a vody v zĂˇvislosti na vĂˇze a sĂle gravitace, byl odpovÄ›dĂ samozĹ™ejmÄ› zklamĂˇn.

OdpovÄ›ÄŹ totiĹľ znÄ›la: â€žNeskĂˇkej!”

â€žCo tĂm sakra myslĂĹˇ, neskĂˇkej? SkoÄŤĂm, i kdyby mÄ› to mÄ›lo stĂˇt krk!”

â€žPĂłĂłslouchej, zabednÄ›nÄŤe. MĂˇĹˇ pĹŻvab a mrĹˇtnost nejvÄ›tĹˇĂho taneÄŤnĂka flamenka â€” ale MRTVĂťHO taneÄŤnĂka!”

â€žPodĂvej, aspoĹ� pro jednou bych si pĹ™Ăˇl, aby ses choval jako stroj, coĹľ vypadĂˇ, Ĺľe seĹˇ, a odpovĂdal mi na to, na co se tÄ› ptĂˇm,” Ĺ™val Bill a zlostnÄ› se tahal za ucho. â€žA moh bys pĹ™estat s tou pitomou muzikou a odpovÄ›dÄ›t na mou otĂˇzku?”

Elliot Methadrine vzhlĂ©dl ze svĂ©ho lehĂˇtka. â€žGĂ© -mluvĂĹˇ se svĂ˝m uchem, Ĺľe jo? DivĂm se, Ĺľe ten pĹ™Ăstroj nedali mnÄ›!”

â€žUpĹ™ĂmnÄ› bych si pĹ™Ăˇl, aby ti ho dali!” Bill si zuĹ™ivÄ› kroutil uchem, aby ten krĂˇm koneÄŤnÄ› vypnul. â€žTeÄŹ se chystĂˇm skoÄŤit do vody a teÄŹ se mi to povede a â€””

Bill nemÄ›l Ĺˇanci Ĺ™Ăct, co se stane, pokud skoÄŤĂ opÄ›t naplocho na bĹ™icho nebo dokonce i sprĂˇvnÄ›. Nakonec stejnÄ› skonÄŤil ve vodÄ›.

A to kvĹŻli tomu, Ĺľe ze sluĹľebnĂho vchodu vybÄ›hl atentĂˇtnĂk.

Ten chlap mÄ›Ĺ™il pÄ›t stop a devÄ›t palcĹŻ. MÄ›l dlouhĂ© hustĂ© vlasy staĹľenĂ© duhovĂ˝m ĹˇĂˇtkem, aby mu nepadaly do oÄŤĂ, kozĂ bradku a lenonky. ObleÄŤenĂ˝ byl ve ĹˇpinavĂ©m obarvenĂ©m triÄŤku, zvonovĂ˝ch kalhotĂˇch a koĹľenĂ˝ch mokasĂnech. Na krku se mu houpal velkĂ˝ medailon â€” symbol mĂru. V rukou tĹ™Ămal laserovĂ©ho mausera â€” zcela jistÄ› symbol vĂˇlky. Byla to ta nejzhoubnÄ›jĹˇĂ zbraĹ�, jakou kdy Bill vidÄ›l.

â€žChcĂpni, ty imbariĂˇlistickĂ˝ prase,” zajeÄŤel mladĂk a namĂĹ™il svĹŻj pohled a ĂşstĂ pistole pĹ™Ămo na Billa. NormĂˇlnÄ› by si Bill vybral souboj (asi by si nemohl pĹ™ĂliĹˇ vybĂrat), protoĹľe mÄ›l lepĹˇĂ trĂ©nink neĹľ ten mladĂk. Ale teÄŹ byl ne-ozbrojenĂ˝, v otevĹ™enĂ©m prostoru a pĹ™edstavoval skvÄ›lĂ˝ terÄŤ, takĹľe nemÄ›l moc na vĂ˝bÄ›r. SkoÄŤil po hlavÄ› do vody. Ĺ˝Ăˇr seĹľehl mĂsto, kde jeĹˇtÄ› pĹ™ed okamĹľikem stĂˇl. Bill dopadl do vody nohama napĹ™ed a potopil se tak hluboko, jak jen mohl. CĂtil, jak voda nad nĂm vĹ™e, jak se ho atentĂˇtnĂk snaĹľil ve vodÄ› dostat. Ale Bill vÄ›dÄ›l, Ĺľe potĂˇpÄ›jĂcĂ se cĂl je tÄ›ĹľkĂ© zasĂˇhnout, a co se tĂ˝ÄŤe vodnĂch sportĹŻ, nic neĹˇlo Billovi lĂ©pe neĹľ potĂˇpÄ›nĂ. NaĹˇtÄ›stĂ byl ve ÄŤtyĹ™icet stop hlubokĂ© ÄŤĂˇsti bazĂ©nu, takĹľe se mÄ›l kam potĂˇpÄ›t. NaneĹˇtÄ›stĂ se pĹ™ed tĂm, neĹľ skoÄŤil, zapomnÄ›l zhluboka nadechnout a kapacita jeho plic nebyla neomezenĂˇ, takĹľe hned jak se dotkl dna, zaÄŤal pĹ™emĂ˝Ĺˇlet o tom, Ĺľe bude muset nahoru pro nÄ›jakĂ˝ vzduch.

Bill byl natolik inteligentnĂ, aby vÄ›dÄ›l, Ĺľe nenĂ moudrĂ© vynoĹ™it se tam, kde se potopil. Plaval tak daleko, jak jen mohl, neĹľ se praĹˇtil o stÄ›nu bazĂ©nu. Potom se zaÄŤal vynoĹ™ovat na hladinu obliÄŤejem vzhĹŻru a s nadÄ›jĂ, Ĺľe aĹľ vyplave, mladĂk uĹľ bude dĂky Elliotovi mrtvĂ˝ â€” a Ĺľe tedy nekoupĂ ĹľĂˇdnou rĂˇnu.

Jakmile se vynoĹ™il na hladinu a dopĹ™Ăˇl si hlubokĂ˝ vojenskĂ˝ nĂˇdech, okamĹľitÄ› zaregistroval, Ĺľe kolem bazĂ©nu panuje naprostĂ˝ chaos. VĹˇude se vĂˇlela pĹ™evrĂˇcenĂˇ lehĂˇtka a seĹľehnutĂ© ruÄŤnĂky a Elliotova plastikovĂˇ loÄŹka spolu s gumovou kaÄŤenkou plavaly na hladinÄ› vzhĹŻru nohama. Ve vzduchu bylo cĂtit spĂˇlenĂ© maso.

Bill se vyhoupnul ven zÂ bazĂ©nu a utĂkal se schovat.

Vykukoval ze dveĹ™Ă s nĂˇpisem Ĺ˝ENY.

NÄ›kdo je popĂˇlenĂ˝, to je jistĂ©… ale nikde nebyla ani znĂˇmka po zuhelnatÄ›lĂ˝ch tÄ›lech nebo nÄ›ÄŤem takovĂ©m. Bill byl pĹ™ipravenĂ˝ pĹ™ebÄ›hnout pro svĂ© vÄ›ci do pĂˇnskĂ© Ĺˇatny, kdyĹľ Elliot Methadrine vklopĂ˝tal do dveĹ™Ă. UdÄ›lal pĂˇr krokĹŻ a pak se svalil k zemi. Na pravĂ© ruce mÄ›l malĂ˝ okrouhlĂ˝ puchĂ˝Ĺ™ek, levĂˇ ruka byla oĹˇklivÄ› popĂˇlenĂˇ.

â€žLĂ©kĂˇrnu!” Bill hlasitÄ› a automaticky kĹ™iÄŤel. â€žLĂ©kĂˇrnu!”

â€žGĂ© â€” moĹľnĂˇ, Ĺľe lodnĂ lĂ©kaĹ™ je lepĹˇĂ nĂˇpad, co, Bille?” pronesl Elliot, kterĂ˝ se bolestĂ Ĺˇklebil, ale snaĹľil se tvĂˇĹ™it, Ĺľe to nic nenĂ. â€žJsem zvÄ›davĂ˝, jestli je nÄ›jakĂ˝ vojenskĂ˝ lĂ©kaĹ™ na palubÄ›. Jednu pÄ›knou jsem od toho chlĂˇpka koupil!”

Bill se podĂval dolĹŻ. ZranÄ›nĂ nevypadalo moc pÄ›knÄ›. Ale jednu dobrou strĂˇnku pĹ™ece jen mÄ›lo â€” potvrzovalo, Ĺľe tenhle chlap v ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› nemĹŻĹľe bĂ˝t ÄŚingr jmĂ©nem Bgr v humanoidnĂm robotu. Tohle byl ÄŤlovÄ›k, o tom nebylo sporu.

ÄŚlovÄ›k, kterĂ˝ utrpÄ›l Ĺˇok.

â€žTo teda jo!” Ĺ™ekl Bill a odeĹˇel k telefonu zavolat lodnĂ lĂ©kaĹ™skou pohotovost. PĹ™es to vĹˇechno se ukĂˇzalo, Ĺľe pohotovost na HvÄ›zdnĂ©m uzenĂˇÄŤi funguje opravdu rychle. VĹˇude se rozsvĂtila ÄŤervenĂˇ svÄ›tla. Bill uslyĹˇel dupot a pleskĂˇnĂ bÄ›ĹľĂcĂch nohou. Pomoc tu bude kaĹľdou chvĂli.

NeĹľ Elliota odvezou na vozĂÄŤku, musel se ho Bill na nÄ›co zeptat. Trochu ho propleskl, aby do pĹ™ivedl zpĂˇtky k vÄ›domĂ. Nakonec se mu to povedlo.

â€žElliote, sakra, kdo byl ten chlap? A co se s nĂm stalo?”

â€žJĂˇ nevĂm, Bille,” odpovÄ›dÄ›l Elliot. â€žHnal jsem se za nĂm, popĂˇlil mÄ› a pak zaÄŤal poplach a on utekl. PronĂˇsledoval jsem ho chodbou celou cestu aĹľ na pĹ™ĂÄŹ… A pak se prostÄ›… vypaĹ™il.”

â€žChceĹˇ Ĺ™Ăct, Ĺľe jsi ho nenaĹˇel. TakĹľe je stĂˇle jeĹˇtÄ› nÄ›kde tady, na palubÄ›.”

â€žGĂ© â€” ne. VypaĹ™il se. Do vzduchu. Zmizel jako nÄ›jakej duch. Jednu chvĂli tam byl â€” vlasatĂ˝, s divokĂ˝m vĂ˝razem v oÄŤĂch. A pak se prostÄ› rozplynul do vzduchu.”

â€žRozplynul?”

â€žNe, poÄŤkat. Jako kdyby tam byla dĂra. VĂr energie… a on si do nÄ›j stoupnul a… zmizel.”

Elliot se zhluboka nadechl. â€žGĂ© â€” Bille. MyslĂĹˇ, Ĺľe se umĂ pohybovat v ÄŤase? MyslĂĹˇ, Ĺľe je to jeden z tÄ›ch, kterĂ˝… a Ĺľe se tÄ› snaĹľil dostat jako prvnĂho?”

â€žMyslĂm,” odpovÄ›dÄ›l Bill, â€žĹľe potĹ™ebuju poĹ™ĂˇdnĂ˝ho panĂˇka whisky.”

â€žA jeĹˇtÄ› jedna vÄ›c, Bille. Poznal jsem ho… myslĂm ne pĹ™Ămo jeho, ale ty, ke kterejm patĹ™Ă. Byl to hippie, Bille. Hippie z PekelnĂ˝ planety. Bille, vĂĹˇ, co to znamenĂˇ?”

Bill vyvalil oÄŤi. â€žJo. To znamenĂˇ, Ĺľe tu whisky potĹ™ebujeĹˇ taky!”

KAPITOLA 5

Hippie!

Z PekelnĂ˝ planety!

Bill sice pĹ™esnÄ› nevÄ›dÄ›l, co to znamenĂˇ, ale neznÄ›lo to dobĹ™e.

Elliota odvezli na lodnĂ marodku zvlĂˇĹˇtnĂ pĂ©ÄŤe dĹ™Ăv, neĹľ mu to stihnul vysvÄ›tlit. Bill doklopĂ˝tal do baru a objednal si svĹŻj dĹľbĂˇn whisky â€” ale napĹ™ed se ujistil, Ĺľe mĂˇ u sebe pistoli, nabitou a odjiĹˇtÄ›nou.

V zĹˇeĹ™elĂ©m lodnĂm baru zaÄŤal Bill diskrĂ©tnÄ› zjiĹˇĹĄovat, jak je to s pravou totoĹľnostĂ chlapĂka, co se ho pokusil zabĂt.

â€žHej, mĂˇtohy,” oslovil shromĂˇĹľdÄ›nĂ© staĹ™iÄŤkĂ© serĹľanty a kapitĂˇny s vygumovanĂ˝ma hlavama, kteĹ™Ă se vĹˇichni kymĂˇceli na ĹľidlĂch zepĹ™edu dozadu, zarudlĂ© oÄŤi jim svĂtily a na rtech se jim leskly sliny. â€žVĂ nÄ›kdo z vĂˇs, co jsou zaÄŤ hippĂci z PekelnĂ˝ planety?”

Jestli to nÄ›kdo vÄ›dÄ›l, tak neodpovÄ›dÄ›l. Anebo byl tak zpitĂ˝, Ĺľe ho vĹŻbec nevnĂmal. Bill si objednal jeĹˇtÄ› jednou totĂ©Ĺľ. PitĂm si krĂˇtil ÄŤas, kterĂ˝ zbĂ˝val do pĹ™istĂˇnĂ HvÄ›zdnĂ©ho uzenĂˇÄŤe na PlanetÄ› barĹŻ. Elliot Methadrine byl mimo nÄ›kolik dnĂ… a Billa ani nenapadlo, aby se vyptĂˇval svĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe v uchu, kterĂ˝ moĹľnĂˇ znal odpovÄ›ÄŹ…

Nebo moĹľnĂˇ jenom momentĂˇlnÄ› nemÄ›l nĂˇladu na dalĹˇĂ dĂˇvku folklĂłrnĂ muziky.

AĹĄ uĹľ to bylo ÄŤĂmkoli, Bill strĂˇvil zbytek cesty na Planetu barĹŻ mohutnou pĹ™Ăpravou svĂ©ho organismu na to, co ho podle jeho mĂnÄ›nĂ ÄŤekalo po pĹ™istĂˇnĂ.

Chlastal.

â€žGĂ©, Bille. To je skvÄ›lĂ˝ mĂsto,” prohlĂˇsil Elliot Methadrine a gestikuloval zdravou rukou. Ta druhĂˇ, v plastikovĂ©m obvazu, mu schlĂple visela na pĂˇsce. DoktorĹŻm z HvÄ›zdnĂ©ho uzenĂˇÄŤe se povedl zĂˇzrak. V dobÄ› poÄŤĂtaÄŤovĂ© mikrochirurgie, rostoucĂch protĂ©z a vnitĹ™nĂch implantĂˇtĹŻ odvedli dokonalou fuĹˇeĹ™inu. Za normĂˇlnĂch okolnostĂ by se zranÄ›nĂˇ ruka dala vylĂ©ÄŤit bÄ›hem nÄ›kolika dnĹŻ. JenomĹľe nÄ›jak ĹˇpatnÄ› naprogramovali sloĹľenĂ vĹˇelĂ©ku, a tak Elliotova ruka byla tou dobou jeĹˇtÄ› stĂˇle k nepotĹ™ebÄ›.

â€žJupĂ,” nadĹˇenÄ› souhlasil Bill. â€žTo je vĂˇĹľnÄ› nÄ›co!” Sledoval fotbal, kterĂ˝ probĂhal kolem nÄ›j. Skupina nakrĂˇtko ostĹ™ĂhanĂ˝ch oĹˇklivĂ˝ch mladĂkĹŻ v hloupÄ› vypadajĂcĂch chrĂˇniÄŤĂch a helmĂˇch se zaÄŤala honit za mĂÄŤem, kopali do nÄ›j i do sebe navzĂˇjem. DivĂˇci se ÄŤas od ÄŤasu zapojili do hry a potom rozdĂˇvali rĂˇny na vĹˇechny strany. CelkovÄ› vlĂˇdla bouĹ™livĂˇ atmosfĂ©ra naplnÄ›nĂˇ duchem pĹ™ĂˇtelstvĂ a zdravĂ© soutÄ›Ĺľivosti.

Bill s Elliotem prĂˇvÄ› pĹ™istĂˇli na PlanetÄ› barĹŻ. Podle rozkazĹŻ implantĂˇtu v BillovÄ› uchu si k pĹ™istĂˇnĂ vybrali neobvyklĂ© mĂsto â€” ostrov RĹŻĹľovĂ©ho pohĂˇru.

TamnĂ starĂ© a malebnÄ› prorezlĂ© domy v rozliÄŤnĂ˝ch stadiĂch historickĂ©ho rozkladu utvĂˇĹ™ely hologramovou scenĂ©rii plnou rozpadajĂcĂch se mrakodrapĹŻ a slumĹŻ dĂˇvno zaniklĂ©ho starĂ©ho svÄ›ta. StarosvÄ›tskĂ© putyky specializovanĂ© na gin i koktejlovĂ© salonky tu provozovaly svou hluÄŤnou Ĺľivnost.

ProtoĹľe, po tom vĹˇem, tohle byla Planeta barĹŻ.

â€žGĂ© â€”- co tady dÄ›lajĂ vĹˇechny ty mĂÄŤe, Bille?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t Elliot. â€žBary, to bych chĂˇpal â€” ale co to mĂˇ spoleÄŤnĂ˝ho s atletikou?”

V jednĂ© slabĂ© a nudnĂ© chvilce, kdyĹľ se vrĂˇtili zpĂˇtky do baru na palubÄ› HvÄ›zdnĂ©ho uzenĂˇÄŤe, se Bill zatahal za ucho a spolu s jĂˇsavou slovanskou hudbou dostal i informaci, kterou chtÄ›l.

â€žTak podĂvej, Elliote, i kdyĹľ jsou hospĹŻdky na PlanetÄ› barĹŻ tĂm hlavnĂm lĂˇkadlem, je to taky ĂşnikovĂˇ planeta. DÄ›lĂ se na spoustu pododdĂlĹŻ.”

â€žA ten ostrov byl jeden z nich, Ĺľe mĂˇm pravdu?”

â€žJo, mĂˇĹˇ pravdu. Ten ostrov slouĹľĂ jako ĂştoÄŤiĹˇtÄ› nasĂˇvajĂcĂm fotbalovĂ˝m hrĂˇÄŤĹŻm a fanouĹˇkĹŻm.”

â€žCo je fotbal?”

â€žTo nevĂm. Teda vĂm, bylo mi to vysvÄ›tlenĂ˝, ale nepochopil jsem z toho ani slovo. NÄ›co o dvou muĹľstvech a vĂ˝kopu. Pak se mĂÄŤ musĂ dostat z jednĂ© strany na druhou, pĹ™ihrĂˇvat a kopat do brĂˇny. ProstÄ› nÄ›co takovĂ˝ho.”

â€žZnĂ to pĹ™ĂĹˇernÄ› sloĹľitÄ›. PĹ™edstavuju si to jako sport jen pro intelektuĂˇly.”

â€žJo. RozumovĂ© vypÄ›tĂ se u fotbalu projevovalo i tĂm, Ĺľe fanouĹˇci, kteĹ™Ă sledovali zĂˇpas svĂ˝ch muĹľstev, se potom navzĂˇjem mlĂˇtili. Jednou za ÄŤas, jen tak z legrace, se zpili do nÄ›moty, vznikla hromadnĂˇ panika a stovky lidĂ byly uĹˇlapanĂ˝. SkvÄ›lej sport, ne?”

Elliot Methadrine pronĂˇsledoval divoce se kutĂˇlejĂcĂ ovĂˇlnĂ˝ mĂÄŤ. â€žGĂ© â€” myslĂm, Ĺľe jsem z formy!”

â€žTo je ale skvÄ›lĂ˝ mĂsto, co, Elliote?”

â€žJasnÄ›, Bille,” odpovÄ›dÄ›l Elliot a s potĂĹľemi se nadechl kyselĂ©ho vzduchu. â€žSmrad je tu, jako by tu vaĹ™ili mejdlo!”

â€žNesmĂĹˇ si vĹˇĂmat vĹŻnĂ dĹ™Ăv, neĹľ se usadĂme tam, kam mĂˇme namĂĹ™eno, do baru U strĂ˝ÄŤka transvestity Nancy. DĂˇme si pĂˇr skleniÄŤek a uvidĂĹˇ, Ĺľe vĹˇechno, co nĂˇm z GUV zadali, pak vyĹ™eĹˇĂme â€” pĹ™esnÄ›, jak Ĺ™ĂkĂˇm. A pak budu mĂt, co jeĹˇtÄ› nikdy ĹľĂˇdnĂ˝ vojĂˇk nemÄ›l.” Billovi vytryskla slza ĹˇtÄ›stĂ, kterĂˇ mu nĂˇslednÄ› slanÄ› ukĂˇpla do pivnĂ pÄ›ny. â€žVezmu si dovolenou, budu mĂt volno! JeĹˇtÄ› furt tomu nevÄ›Ĺ™Ăm, dokonce ani nevĂm, jak se to pĂĹˇe â€” ale to je jedno, stejnÄ› si ji vemu.”

â€žTo znĂ dobĹ™e i mnÄ›, Bille,” opĂˇÄŤil Elliot. â€žVezmu si taky jednu. AspoĹ� bude mĂt moje ruka Ĺˇanci dĂˇt se do poĹ™Ăˇdku.”

â€žJo. Elliote, je mi to lĂto. VĂĹˇ, zachrĂˇnil jsi mi Ĺľivot. MyslĂm, Ĺľe ti nÄ›co dluĹľĂm. SpravĂ to skleniÄŤka?”

â€žGĂ© â€” Bille, hĂˇdĂˇm, Ĺľe neĹľ tohle skonÄŤĂ, budeĹˇ mĂt Ĺˇanci zachrĂˇnit Ĺľivot ty mnÄ›!”

Bill nepĹ™ĂtomnÄ› pĹ™ikyvoval. ĂšplnÄ› ho pohltilo vraĹľednĂ© mnoĹľstvĂ hospod kolem dokola. NÄ›kterĂ© putyky mÄ›ly neĂłnovĂ© vĂ˝vÄ›snĂ ĹˇtĂty, jinĂ˝m nad vchodem visely starĂ© zbranÄ›, dalĹˇĂ mÄ›ly jmĂ©no napsanĂ© na zavÄ›ĹˇenĂ©m dĹ™evÄ›nĂ©m prknÄ›, nÄ›kde dokonce i s obrĂˇzkem. Byly tu hospody vĹˇech typĹŻ a rozmÄ›rĹŻ, prostÄ› hospody vĹˇeho druhu. MalĂ© bary, velkĂ© hospody i ovocnĂ© bary. Ze vĹˇech vyzaĹ™ovala pĹ™ĂˇtelskĂˇ bujarĂˇ nĂˇlada, ozĂ˝valy se z nich odrhovaÄŤky nebo rvaÄŤka â€” a taky dobĹ™e znĂˇmĂ˝ zvuk zvracenĂ. A navĂc z nich vychĂˇzela neuvÄ›Ĺ™itelnĂˇ vĹŻnÄ› nejlepĹˇĂho pitĂ, jakou kdy Bill vĹŻbec cĂtil.

Z obÄ›ĹľnĂ© drĂˇhy byly SvÄ›ty barĹŻ docela dobĹ™e vidÄ›t. Osm planet, kterĂ© obĂhaly kolem slunce jmĂ©nem BiliĂˇr III., pĹ™ipomĂnalo osm kuleÄŤnĂkovĂ˝ch koulĂ. Nebo pĹ™inejmenĹˇĂm si to Bill myslel, kdyĹľ v domnÄ›nĂ, Ĺľe je tam zĂˇchod, vlezl do pozorovatelny a uvidÄ›l je. V noci na pozadĂ hvÄ›zd vypadaly SvÄ›ty barĹŻ jako osvÄ›tlenĂ˝ poolovĂ˝ stĹŻl boha Yawaha. Byly tam vĹˇechny hĹ™Ăchy lidstvu znĂˇmĂ©, a moĹľnĂˇ i s miliony neznĂˇmĂ˝ch hĹ™ĂchĹŻ v zĂˇsobÄ› â€” a zemÄ›, ostrovy, mÄ›sta, pĹ™Ăstavy, plujĂcĂ lodÄ› a podmoĹ™skĂˇ mÄ›sta, vĹˇechno plnĂ© hospod, putyk a barĹŻ. Planeta deseti tisĂcĹŻ barĹŻ! O tom nemohlo bĂ˝t sporu. AĹľ na jednu byly ostatnĂ planety ve sluneÄŤnĂ soustavÄ› BiliĂˇr III. pro normĂˇlnĂ lidskĂ© bytosti neobyvatelnĂ©. RozklĂˇdala se na nich ĹˇirĂˇ moĹ™e rozliÄŤnĂ˝ch druhĹŻ alkoholickĂ˝ch nĂˇpojĹŻ. KdyĹľ se utvĂˇĹ™el tento solĂˇrnĂ systĂ©m, tak ve fĂˇzi pĹ™echodu od taveniny do pevnĂ©ho stĂˇdia vznikly zcela evidentnÄ› normĂˇlnĂ organickĂ© molekuly. Ale evoluce se tam ubĂrala zcela odliĹˇnou cestou. Ĺ˝ĂˇdnĂ ĹľivoÄŤichovĂ© se nevyvinuli, vznikly pouze rostliny. RostlinnĂ˝ Ĺľivot bujel a vzkvĂ©tal. Rostliny, vyĹľivovanĂ© jasnĂ˝mi sluneÄŤnĂmi paprsky, vytvĂˇĹ™ely ze sopeÄŤnĂ©ho oxidu uhliÄŤitĂ©ho cukr. A potom se - jako hrdinskĂ˝ ÄŤin pĹ™Ărody, ĹˇĹĄastnĂ˝ mutant a vychytralĂ© semĂnko â€” objevila prvnĂ kvasinka. ZĂˇhy potĂ© zaÄŤaly vĹˇechny oceĂˇny bublat, protoĹľe vĹˇechno vĹˇude kvasilo. PrvnĂ vĂˇrka alkoholickĂ© polĂ©vky byla na svÄ›tÄ›. Byl to skvÄ›lĂ˝ oceĂˇn!

Je velmi nesnadnĂ© laikovi vysvÄ›tlit celĂ˝ proces, jak sopky a skalnĂ jeskynÄ› vytvoĹ™ily pĹ™ĂrodnĂ destilaÄŤnĂ kolonu. Ale opravdu se to stalo â€” a to byl poÄŤĂˇtek Planety barĹŻ.

Nejen na PlanetÄ› barĹŻ, ale i na ostatnĂch planetĂˇch SvÄ›ta barĹŻ vznikly obdobnĂ© vynikajĂcĂ vÄ›ci. NapĹ™Ăklad vznikla Planeta skotskĂ©, Planeta ginu, Planeta vodky… Tenhle vrtoch pĹ™Ărody vnĂmali prvnĂ osadnĂci jedinĂ© obyvatelnĂ© planety SvÄ›ta barĹŻ jako dar z nebe a hbitÄ› vybudovali hospĹŻdky pro dalĹˇĂ ĹľĂznivĂ© nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky z vesmĂru. Ĺ Ă©fovĂ© z Planety barĹŻ â€žtÄ›Ĺľili” i na ostatnĂch planetĂˇch a pouĹľĂvali k tomu geneticky upravenĂ© nepĹ™ĂˇtelskĂ© bytosti, kterĂ© byly schopnĂ© snĂˇĹˇet odliĹˇnĂ© sloĹľenĂ atmosfĂ©ry. VĂ˝tÄ›Ĺľky se pak zuĹľitkovĂˇvaly buÄŹ pĹ™Ămo v tavernĂˇch na PlanetÄ› barĹŻ nebo se vyvĂˇĹľely do ostatnĂch hvÄ›zdnĂ˝ch soustav. ZnaÄŤka planety s pĂpou, kterou se oznaÄŤoval export z Planety barĹŻ, se brzy po celĂ© galaxii stala synonymem kvality. Takto oznaÄŤenĂ© produkty byly ovĹˇem takĂ© odstraĹˇujĂcnÄ› drahĂ©, a tak Bill aĹľ do tĂ© doby pouze jednou ochutnal napodobeninu dingleberskĂ©ho vĂna, kterĂ© z Planety barĹŻ pochĂˇzelo… ale i to chutnalo znamenitÄ›.

A teÄŹ byl tady!

Bill s Elliotem bloudili ulicemi podle mapy, kterou jim poskytl poÄŤĂtaÄŤ v BillovÄ› uchu, hledali jim urÄŤenĂ© mĂsto a pĹ™itom se vyhĂ˝bali ĹˇĂlenĂ˝m sportovcĹŻm, co po ulicĂch honili mĂÄŤe. Billa mĂˇlem svedl z cesty dobrodruĹľnĂ˝ letec, kterĂ˝ se skromnĂ˝m vĂ˝razem nabĂzel spoĹ™e odÄ›nĂ© blondĂ˝nky a vany plnĂ© ĹˇampaĹ�skĂ©ho, ale Elliot mu poradil, aby si to schoval na pozdÄ›ji, aĹľ bude mĂt vĂc ÄŤasu. Nakonec to mĂsto objevili pĹ™esnÄ› tam, kde mÄ›lo podle mapy bĂ˝t â€” i kdyĹľ tu skvrnu od hoĹ™ÄŤice nÄ›kdo pĹ™esunul.

â€žTo je ono,” zajĂˇsal nadĹˇenÄ› Bill a ukazoval na staromĂłdnĂ vĂ˝vÄ›snĂ ĹˇtĂt zavÄ›ĹˇenĂ˝ na dvou Ĺ™etÄ›zech. â€žU strĂ˝ÄŤka transvestity Nancy.”

Elliot se nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› podĂval vzhĹŻru a drbal se na hlavÄ›. â€žCo je na tom ĹˇtĂtu?”

â€žVypadĂˇ to jako ĹľenskĂˇ v dlouhĂ˝ch Ĺˇatech s krĂˇtkĂ˝mi vlasy,” odpovÄ›dÄ›l mu Bill, kterĂ©ho to nijak zvlĂˇĹˇĹĄ nezajĂmalo. Bill mÄ›l zĂˇjem jen o to, aby co nejdĹ™Ăv ovinul ruce kolem nÄ›kterĂ©ho z proslulĂ˝ch pĹŻllitrĹŻ, o kterĂ˝ch se Ĺ™Ăkalo, Ĺľe se do nich vejde galon piva. NapĹ™ed se napĂt a vychutnat si pivo â€” a pak teprve byl ochoten uvaĹľovat o nepĹ™etrĹľitĂ©m ÄŤase, ÄŚingrech a ÄŤemkoli jinĂ©m, co se od nÄ›j oÄŤekĂˇvalo. DĹŻleĹľitĂˇ byla ta podmĂnka, pÄ›nivĂˇ, tmavĂˇ podmĂnka. Bill si olĂzl rty. To pĹ™ĂliĹˇnĂ© pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ donutilo pracovat jeho slinnĂ© ĹľlĂˇzy. Rty mu zvlhly a tĹ™pytily se.

â€žGĂ© â€” ne, Bille. MĂˇm dojem, Ĺľe na ceduli je nÄ›co jinĂ˝ho. Opravdu to vypadĂˇ jako chlap v dlouhejch Ĺˇatech!”

â€žNesmysl,” opĂˇÄŤil s protestantskou pĹ™ĂmoÄŤarostĂ Bill. â€žChlapi nenosĂ dlouhĂ˝ Ĺˇaty.” Bill pĹ™ikyvoval a v opileckĂ© pĂ˝Ĺˇe si blahopĹ™Ăˇl ke svĂ©mu ostrovtipu.

PĹ™ed vlastnĂm barem byla jeĹˇtÄ› vstupnĂ mĂstnost, kterĂˇ kaĹľdĂ©mu, kdo tam nakouknul, pĹ™ipomĂnala Ĺˇatnu. Za starodĂˇvnĂ˝mi dubovĂ˝mi dveĹ™mi se ozĂ˝val zpÄ›v muĹľskĂ˝ch hlasĹŻ a klenĂ.

CelĂ˝ bez sebe nadĹˇenĂm hrĂˇbnul Bill po klice.

â€žHej, kĂˇmo,” zadunÄ›l hlubokĂ˝ hlas ze Ĺˇatny. â€žKampa si, doprÄŤic, myslĂte, Ĺľe takle vohozenĂ˝ dete?”

â€žGĂ©,” bystĹ™e odpovÄ›dÄ›l Elliot. â€žProÄŤ, jdeme do hospody dĂˇt si jedno dobrĂ˝, studenĂ˝ pivo!”

â€žMĂˇme penĂze,” opĂˇÄŤil Bill a uĹľ v duchu vychutnĂˇval nejbliĹľĹˇĂ oÄŤekĂˇvanou budoucnost. â€žNeboj.”

â€žTo je v Ĺ™Ăˇdku, lidi. Vim, Ĺľe na to mĂˇte. Ale vohozenĂ˝ v tÄ›hle hadrech nemĹŻĹľete dovnitĹ™. To je proti podnikovĂ˝mu poĹ™Ăˇdku. Tak to holt je, ale moĹľnĂˇ bych vĂˇm moh pomoct.”

Billovi se zkalil zrak, byl v Ĺˇoku z toho, co vidÄ›l. Ten chlap, co se opĂral o jednu pĹŻlku dveĹ™Ă â€” hrana, pĹ™edpisovÄ› ostĹ™Ăhanej s cigĂˇrem v koutku, se zjizvenĂ˝m a ĹˇerednĂ˝m ksichtem, kterĂ˝m by se pyĹˇnil kaĹľdej vojĂˇk zvlĂˇĹˇtnĂch jednotek (a taky se pyĹˇnil, pokud ho mÄ›l) â€” mÄ›l na sobÄ› plesovĂ˝ Ĺˇaty z karmĂnovĂ˝ho sifonu a z vĂ˝stĹ™ihu mu vykukoval chomĂˇÄŤ hustĂ˝ch ÄŤernĂ˝ch chlupĹŻ.

â€žDost dobrĂ˝, co?” prohlĂˇsil pyĹˇnÄ›, kdyĹľ si vĹˇiml, Ĺľe po nÄ›m Bill pokukuje. â€žKoupil jsem je ve vĂ˝prodeji u BlĹŻmrĹŻ.”

â€žGĂ© â€” dobrĂ˝,” opĂˇÄŤil Elliot. â€žOpravdu pÄ›knĂ˝! Ale co je ĹˇpatnĂ˝ho na tom, co mĂˇme na sobÄ›?”

â€žNic. Jen to prostÄ› nemĹŻĹľete mĂt na sobÄ› vevnitĹ™ U strejÄŤka Nancy. DyĹľ se chcete napĂt U strejÄŤka transvestity Nancy, musĂte mĂt pÄ›knĂ˝ Ĺˇaty. PodnikovĂ˝ pravidlo. AĹĄ chcete nebo ne. A co vĂˇm v tom brĂˇnĂ?”

Bill byl zdÄ›ĹˇenĂ˝. â€žV ĹľĂˇdnĂ˝m pĹ™ĂpadÄ› si dĂˇmskĂ˝ Ĺˇaty na sebe nevemu! Nikdy a kvĹŻli nikomu!”

Ale pak, jak mluvil, ze dveĹ™Ă lĂˇkavÄ› zavonÄ›lo dobrĂ˝ pitĂ.

â€žVĂˇĹľnÄ› ti to dost sluĹˇĂ Bille. Opravdu ses feĹˇĂˇk!”

â€žBuÄŹ zticha,” navrhnul mu Bill.

â€žNe, opravdu a bez legrace. ZelenĂˇ ti sluĹˇĂ. LĂˇtka je opravdu ĹˇpiÄŤkovĂˇ a ten stĹ™ih se mi taky lĂbĂ. MoĹľnĂˇ by armĂˇda mÄ›la uvaĹľovat o tom, Ĺľe zavede pro slavnostnĂ pĹ™ĂleĹľitosti plesovĂ˝ Ĺˇaty.”

â€žMyslĂĹˇ nÄ›co jako slavnostnĂ pucovĂˇnĂ hajzlĹŻ? PĹ™estĂˇvĂˇ se mi to lĂbit!”

Bill se cĂtil dost nepohodlnÄ›. Prakticky ve svĂ©m vojenskĂ©m mantlu Ĺľil, taky v nÄ›m spal a dokonce se v nÄ›m i koupal. Sebrali mu ho a v dlouhĂ˝ch zelenĂ˝ch veÄŤernĂch Ĺˇatech se cĂtil divnÄ›. ZnaÄŤnÄ› nezvyklĂ© bylo i to, Ĺľe mu vzduch vĂĹ™il kolem chlupatĂ˝ch nohou, a to aĹľ nahoru k jeho VIP. PĹ™ipadal si nahĂ˝. DĂky bohu, Ĺľe ten vtipĂˇlek v ĹˇatnÄ› jim dovolil nechat si zbranÄ›. (â€žĹ˝Ăˇdnej problĂ©m s kvĂ©rem, milĂˇÄŤkovĂ©. Chlap musĂ mĂt kvĂ©r. Ale vaĹˇe gatÄ› tady zĹŻstanou se mnou.”)

Elliot mÄ›l na sobÄ› stĹ™Ăbrem protkĂˇvanĂ˝ kostĂ˝m, v hlubokĂ©m vĂ˝stĹ™ihu mu cinkal nĂˇhrdelnĂk. Ĺ aty byly bez zad, staĹľenĂ© ĹˇirokĂ˝m ÄŤernĂ˝m pĂˇskem, a na nohou mÄ›l sluĹˇivĂ© lodiÄŤky. Elliot byl samĂ˝ ĂşsmÄ›v, zdĂˇlo se, Ĺľe je opravdu sĂˇm se sebou spokojen, i kdyĹľ to vypadalo, Ĺľe chĹŻze v lodiÄŤkĂˇch mu pĹŻsobĂ menĹˇĂ problĂ©my. Bill v duchu dÄ›koval chlapovi s cigĂˇrem, Ĺľe mu dovolil nechat si vojenskĂ© boty. (â€žPokud mĂˇĹˇ Ĺˇaty aĹľ na zem, je nĂˇm celkem jedno, jakĂ˝ kĹ™Ăˇpy mĂˇĹˇ na nohĂˇch.”)

Bar U strĂ˝ÄŤka transvestity Nancy jinak splĹ�oval vĹˇechny Billovy pĹ™edstavy o tom, jak by mÄ›l bar vypadat. VĹˇude dĹ™evÄ›nĂ© obloĹľenĂ, zrcadla a obrĂˇzky nahĂ˝ch holek rozvÄ›ĹˇenĂ© po zdech. TlumenĂ© svÄ›tlo. Krb. DobĹ™e vypolstrovanĂ˝ nĂˇbytek. PÄ›knĂ© ÄŤervenĂ© pĹ™ehozy. Barpult z masivnĂho mahagonu pĹ™es celou mĂstnost â€” zĂˇzrak vyĹ™ezanĂ˝ do tvaru ĹľenskĂ©ho tÄ›la â€” vyleĹˇtÄ›nĂ˝ tak, Ĺľe se jen tĹ™pytil. Vzadu police nacpanĂ© lĂˇhvemi tvrdĂ©ho alkoholu. A taky nepĹ™ebernĂ© mnoĹľstvĂ pĂp rĹŻznĂ˝ch tvarĹŻ a barev, na tmavĂ©, svÄ›tlĂ© nebo kvasnicovĂ© pivo. VĹˇechno to bylo zahaleno v alkoholovĂ©m oparu a ve vzduchu se vznĂˇĹˇela vĹŻnÄ› obrovskĂ©ho mnoĹľstvĂ poklidnÄ› vypitĂ˝ch skleniÄŤek a rychle vymlasknutĂ˝ch panĂˇkĹŻ.

KrĂˇtce, tak nÄ›jak si Bill pĹ™edstavoval nebe.

SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe muĹľskĂ© osazenstvo v dĂˇmskĂ˝ch spoleÄŤenskĂ˝ch Ĺˇatech vypadalo divnÄ›. S rozparky, v minisuknĂch i v dlouhĂ˝ch splĂ˝vavĂ˝ch Ĺˇatech. Byly tu zastoupeny Ĺˇaty rĹŻznĂ˝ch barev, stĹ™ihĹŻ a velikostĂ z rĹŻznĂ˝ch historickĂ˝ch obdobĂ. NehledÄ› na to, jak vĂ˝stĹ™ednÄ› v dĂˇmskĂ˝ch Ĺˇatech vypadali, se chlapi chovali stejnÄ›, jako kdyby na sobÄ› mÄ›li vojenskou nebo jinou uniformu nebo jinĂ© normĂˇlnĂ obleÄŤenĂ. KlĂˇbosili, smĂˇli se, plĂˇcali jeden druhĂ©ho po zĂˇdech, vĹˇechno probĂhalo v pĹ™ĂˇtelskĂ©m duchu a vĹˇeobecnĂ© veselĂ narĹŻstalo s poÄŤtem vypitĂ˝ch skleniÄŤek. OvĹˇem pro Billa bylo pĹ™ĂĹˇernÄ› tÄ›ĹľkĂ© nevĹˇĂmat si toho, Ĺľe vĹˇichni majĂ na sobÄ› dĂˇmskĂ© Ĺˇaty. JeĹˇtÄ› horĹˇĂ ale pro nÄ›j bylo nevĹˇĂmat si toho, Ĺľe je mĂˇ na sobÄ› i on.

DvÄ› prĂˇzdnĂ© barovĂ© stoliÄŤky je jako SirĂ©ny lĂˇkaly k sobÄ›.

Bill ukĂˇzal smÄ›rem k nim. â€žBrrr. TeÄŹ se vĂˇĹľnÄ› potĹ™ebuju napĂt!”

â€žGĂ© â€”jasnÄ›, Bille,” souhlasil Elliot. â€žNa mÄ›.”

Sedli si vedle chlapa ve vyzĂ˝vavĂ˝ch Ĺˇatech, kterĂ˝ mlÄŤel.

â€žTeÄŹ to zas nech na mÄ›, Bille,” prohlĂˇsil Elliot.

â€žTady majĂ bĂ˝t neustĂˇvajĂcĂ ÄŤasovĂ© smrĹˇti?”

â€žSprĂˇvnÄ›,” odpovÄ›dÄ›l Bill. â€žZnova jsem podrobnosti probĂral s poÄŤĂtaÄŤem. MusĂme si stanovit dalĹˇĂ postup. Ale teÄŹ snad nebude vadit, kdyĹľ si dĂˇme pĂˇr skleniÄŤek a, jak se Ĺ™ĂkĂˇ, naÄŤichnem lokĂˇlem a plĂˇcnem sebou o zem.”

â€žGĂ© â€” jasnÄ›, Bille. OdpĹ™isĂˇhnu, Ĺľe se taky potĹ™ebuju trochu napĂt. To pĹ™istĂˇnĂ bylo trochu tvrdĂ˝ i na chlapa, co je zvyklej na gĂ©ÄŤka.”

Usadili se na pohodlnĂ˝ch stoliÄŤkĂˇch a opĹ™eli se o barpult. Bill si vychutnĂˇval naleĹˇtÄ›nĂ˝ barpult. Jo, ÄŤlovÄ›k se tu lehko zapomene. ZejmĂ©na s pomocĂ nÄ›kterĂ˝ho z tÄ›ch korbelĹŻ chlastu. Je to dost jasnĂ˝, vĹˇichni chlapi pijou z ohromnejch brobdignagiĂˇnskejch kameninovejch korbelĹŻ, aĹľ majĂ nosy a ksichty celĂ˝ od pivnĂ pÄ›ny.

Bill netrpÄ›livÄ› zvedl prst, aby pĹ™ivolal obsluhu.

OkamĹľitÄ› byl u nich barman, aby si mohli objednat. â€žÄŚĂmpak vĂˇm teÄŹ mohu poslouĹľit, pĂˇnovĂ©?”

Bill otevĹ™el pusu, aby si objednal, ale nevydal ze sebe ani hlĂˇsku. UvÄ›domil si, Ĺľe se straĹˇnÄ› tÄ›ĹˇĂ na skleniÄŤku nefalĹˇovanĂ©ho pitĂ z Planety barĹŻ, ale ĹˇirokĂ˝ vĂ˝bÄ›r chlastu ho tak vyvedl z mĂry, Ĺľe nevĂ, ÄŤĂm by mÄ›l zaÄŤĂt.

JednoznaÄŤnÄ› toho bylo na vĂ˝bÄ›r straĹˇnÄ› moc.

â€žDdddd… dadada… dadaddaal…”

Barman mÄ›l kulatĂ˝ obliÄŤej, ÄŤervenĂ˝ nos a zakulacenĂ© bĹ™ĂĹˇko a taky vousy a lokny a pĹŻvabnĂ© ÄŤervenĂ© Ĺˇaty s kanĂ˝rem. CelĂ˝ jeho vĂ˝raz vyzaĹ™oval pochopenĂ. â€žAch, ano. NovĂˇÄŤek. StĂˇvĂˇ se to ÄŤasto,” obrĂˇtil se na Elliota,” domnĂvĂˇm se, Ĺľe vĂˇĹˇ kamarĂˇd je na PlanetÄ› barĹŻ poprvĂ˝.”

â€žJak to vĂte?” zeptal se Elliot.

â€žSyndrom novĂˇÄŤkĹŻ. Obecnej problĂ©m. A teÄŹ, co myslĂte, Ĺľe by si vĂˇĹˇ kamarĂˇd dal â€” mimochodem, oba mĂˇte nĂˇdhernĂ˝ Ĺˇaty.”

Barman se otoÄŤil a vrhl letmĂ˝ pohled na arzenĂˇl pitiva, kterĂ˝ byl k dostĂˇnĂ. â€žHmm. Tak co tady mĂˇme? Co takhle trochu dobrĂ˝ho vĂna, pĹ™Ămo z Planety vĂn, novÄ› lisovanĂ© speciĂˇlnĂmi ĹˇlapacĂ a zkvaĹˇenĂ© ve zvlĂˇĹˇtnĂch sudech pĹ™Ămo U strĂ˝ÄŤka Nancy?

â€žEeeeeĂ©gr,” vyrazil ze sebe Bill a rezolutnĂm otĂˇÄŤenĂm hlavou dĂˇval najevo, Ĺľe ne. â€žEeeeeĂ©gr!”

â€žĂ�. CoĹľ takhle nÄ›jakou z naĹˇich lihovin? MĂˇme dnes opravdu velmi dobrou cenu bourbonu, je tak nĂˇdhernÄ› naslĂˇdlĂ˝, Ĺľe vĂˇm vĹľene slzy naprostĂ˝ho blaha do oÄŤĂ.”

â€žGĂ© â€” ne,” prohlĂˇsil Elliot. â€žMyslĂm, Ĺľe to, co bychom si, kamarĂˇd a jĂˇ, dali, jsou tamty dvÄ› mamutĂ sklenice toÄŤenĂ©ho piva… Ale mĂˇte ho tady moc druhĹŻ!”

Bill kĂ˝val hlavou nahoru a dolĹŻ a chroptÄ›l. Skoro se udusil, jak mu tekly sliny.

â€žBoĹľe, vĂˇĹˇ pĹ™Ătel mĂˇ slintavej syndrom. To je na PlanetÄ› barĹŻ vĹˇeobecnej problĂ©m vĹˇech ĹľĂznivejch. Tak tedy pivo.

Ne svÄ›tlĂ©, ne kvasnicovĂ©…” Barman si zkoumavÄ› prohlĂĹľel dlouhou Ĺ™adu moĹľnostĂ. â€ž Dali byste si chmelovĂ©? Nebo moĹľnĂˇ nÄ›jakĂ˝ leĹľĂˇk?”

â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe Bill by rĂˇd nÄ›co, co dobĹ™e chutnĂˇ. Ve sluĹľbÄ› cĂsaĹ™i si toho moc neuĹľijem.”

â€žĂ�. UĹľ to mĂˇm! Pro dneĹˇek DruhĂ© nejlepĹˇĂ pivo. ZvlĂˇĹˇtnĂ StarĂ© ÄŤernĂ© srdce!” Barman se natĂˇhl pro dvÄ› obrovskĂ© sklenice.

â€žĂ‰ â€” DruhĂ© nejlepĹˇĂ? ProÄŤ ne nejlepĹˇĂ?”

â€žProtoĹľe, naneĹˇtÄ›stĂ, StarĂ˝ vĂ˝bÄ›rovĂ˝, velmi zvlĂˇĹˇtnĂ, je vyprodanĂ˝, je mi lĂto. Ale veĹˇkerĂ© pivo je skvÄ›lĂ©. DruhĂ© nejlepĹˇĂ bude za chvilku tady.”

RoztoÄŤil pĂpu a tmavĂ˝ pÄ›nivĂ˝ nĂˇpoj vytĂ©kal z kohoutku jako prĂˇce, kterou nikdo nechce dÄ›lat. GalonovĂˇ sklenice se plnila. ZaÄŤal stĂˇÄŤet dalĹˇĂ pivo. â€žJsem si jistej, Ĺľe tohle vaĹˇemu kamarĂˇdovi rozvĂˇĹľe jazyk.” Postavil obrovskou sklenici pĹ™ed Billa.

Bill ji zvedl a pil. Pil a pil a pil, a kdyĹľ si musel na chvĂli dĂˇt pauzu, aby se mohl nadechnout, ve sklenici ubylo jen nepatrnÄ›. JeĹˇtÄ› jednou si pĹ™ihnul, pak sklenici musel odloĹľit, aby si na chvĂli odpoÄŤinul od tĂ© neuvÄ›Ĺ™itelnĂ© nĂˇdhery.

NezmÄ›rnĂˇ rozkoĹˇ!

Snopy obilĂ, vÄ›rtele chmelu, chutnĂˇ pramenitĂˇ voda a umÄ›lĂ© smĂĹˇenĂ a pĹ™edpisovĂ© kvaĹˇenĂ podrĂˇĹľdily chuĹĄovĂ© buĹ�ky. Billem probÄ›hly vlny pĹ™edstavivosti, tÄ›lem se mu rozlĂ©valo teplo, jako kdyby ho polĂbila vÄ›rnĂˇ milenka. ĂšĹľasnĂ© blaho. Byl to mohutnĂ˝ zĂˇvan chuĹĄovĂ© poezie.

Bill si utĹ™el pusu do rukĂˇvu a delikĂˇtnÄ› si krknul.

â€žĹ marjĂˇ. To je neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝,” vydechl Bill.

â€žTomu, co vidĂme, se Ĺ™ĂkĂˇ syndrom uspokojenĂ,” Ĺ™ekl barman a postavil pĹ™ed Elliota sklenici.

Elliot ochutnal jejĂ obsah a souhlasil s tĂm, Ĺľe je to vĂˇĹľnÄ› okouzlujĂcĂ.

Bill mÄ›l okamĹľitÄ› nutkĂˇnĂ napĂt se znovu, ale nÄ›co ho zarazilo. PotĂ©, co si krknul, byl dokonale spokojenĂ˝ a mÄ›l tak druĹľnou nĂˇladu, Ĺľe si chtÄ›l popovĂdat s barmanem. â€žJĂˇ sem Bill. Se dvÄ›ma el. A tohle je mĹŻj parĹĄĂˇk, Elliot. Sme turisti!”

â€žGĂ© â€” to je fakt. Turisti,” konstatoval Elliot.

â€žTak, Bille a Elliote, to jsem rĂˇd, Ĺľe vĂˇs poznĂˇvĂˇm,” Ĺ™ekl barman. â€žJsem strĂ˝ÄŤek Nancy.”

â€žStrĂ˝ÄŤek Nancy? GĂ© â€” ten majitel?”

â€žSprĂˇvnÄ›,” odpovÄ›dÄ›l strĂ˝ÄŤek Nancy, viditelnÄ› potÄ›ĹˇenĂ˝ sĂˇm sebou. â€žNikdo jinĂ˝!”

â€žTak mi nÄ›co Ĺ™ekni, strĂ˝ÄŤku Nancy. ProzradĂĹˇ mi nÄ›co?” Bill se rozhlĂ©dl po lokĂˇle a zaĹˇklebil se do davu. â€žProÄŤ jsou tady vĹˇichni chlapi v dĂˇmskejch Ĺˇatech?”

â€žTo ĂşplnÄ› pochopĂĹˇ, aĹľ se v dĂˇmskĂ˝ch Ĺˇatech zpijeĹˇ do nÄ›moty, Bile,” odpovÄ›dÄ›l strĂ˝ÄŤek Nancy a Ĺˇklebil se. â€žTeÄŹ bych se mÄ›l radĹˇi vÄ›novat dalĹˇĂm zĂˇkaznĂkĹŻm!”

â€žGĂ©, promiĹ�te mi, pane strĂ˝ÄŤku Nancy,” ozval se Elliot, â€žale nejsou to snad knihy, tam nahoĹ™e na tÄ›ch policĂch?” DĂval se smÄ›rem nahoru a Bill nĂˇsledoval jeho pohled. Zcela jistÄ› visely v tmavĂ©m vĂ˝klenku nahoĹ™e u stropu police s dlouhĂ˝mi Ĺ™adami knih. Vedle nich byl plakĂˇt s latinskĂ˝m nĂˇpisem:

Veni, bibi, transvestivi.

â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe jsou,” opĂˇÄŤil strĂ˝ÄŤek Nancy a jeho ĂşĹˇklebek se rozĹˇĂĹ™il.

â€žCo znamenĂˇ ten latinskej nĂˇpis?” zeptal se Elliot. â€žPĹ™iĹˇel jsem, napil se a oblĂk se do Ĺľenskejch ĹˇatĹŻ,” odpovÄ›dÄ›l strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žGĂ© â€” pane strĂ˝ÄŤku Nancy,” pronesl Elliot, â€žvĹˇechny ty knihy… nejste ÄŤlen Kompopu?”

Najednou ĂşplnÄ› utichl veĹˇkerĂ˝ hovor. VĹˇechny hlavy se otoÄŤily k Ellitovi. ÄŚelisti se sevĹ™ely. Svaly nabÄ›hly. Ruce se zatly do pÄ›stĂ.

â€žSakra, ne!” vykĹ™ikl strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žNormĂˇlnĂ chlap si pĹ™ece mĹŻĹľe ÄŤĂst, to pĹ™ece jeĹˇtÄ› nic neznamenĂˇ!”

â€žGĂ© â€” to zĂˇleĹľĂâ€”” Elliot jen staÄŤil zaÄŤĂt, neĹľ mu Bill ucpal dlanĂ pusu.

â€žMĹŻj kamarĂˇd chtÄ›l Ĺ™Ăct, Ĺľe ho potÄ›Ĺˇilo, kdyĹľ vidÄ›l, kolik mĂˇte krĂˇsnejch knih!”

NapÄ›tĂ povolilo, lidi se vrĂˇtili zpĂˇtky ke svĂ˝m rozhovorĹŻm.

Bill hlasitÄ› vydechl Ăşlevou. OsobnÄ› nemÄ›l nic proti knihĂˇm. Jen dĂˇval pĹ™ednost komiksĹŻm, to bylo vĹˇechno. OdjakĹľiva zastĂˇval zĂˇsadu ĹľĂt a nechat ĹľĂt, coĹľ ho neĂşprosnou logikou nutilo k tomu, aby Ĺľil rĂˇd. TakĹľe osobnÄ› nemÄ›l nic proti literĂˇrnĂm dĂlĹŻm. OstatnÄ› nikdy neumÄ›l pĹ™ĂliĹˇ dobĹ™e ÄŤĂst. Nepachtil se za ĹľĂˇdnĂ˝mi universitnĂmi tituly. ZapomeĹ� na knihy â€” jsi na PlanetÄ› barĹŻ. VykaĹˇli se na ÄŚingry!

â€žJo, sem rĂˇd, Ĺľe se vĂˇm lĂbĂ,” prohlĂˇsil strĂ˝ÄŤek Nancy. UkĂˇzal na dalĹˇĂ dlouhou polici plnou knih vĂˇzanĂ˝ch v kĹŻĹľi nad lĂˇhvemi likĂ©rĹŻ, kterĂˇ se tĂˇhla po celĂ© dĂ©lce lokĂˇlu. â€žTo je moje sbĂrka klasikĹŻ. UkĂˇĹľu vĂˇm, jak krĂˇsnÄ› jsou jednotlivĂ© vzĂˇcnĂ© dĂly svĂˇzanĂ©. PrĂ˝ jsou nÄ›kterĂ© z nich ze samĂ©ho poÄŤĂˇtku ZemÄ›. To je samozĹ™ejmÄ› nesmysl, ale je hezkĂ© se nad nimi zamyslet!”

S velkou pĂ©ÄŤĂ a Ăşctou vybral jednu knihu a poloĹľil ji pĹ™ed Billa s Elliotem. MÄ›kkĂ˝, jemnĂ˝ papĂr. PozlacenĂˇ oĹ™Ăzka. ÄŚernĂˇ a ÄŤervenĂˇ barva. Byla vĂˇĹľnÄ› krĂˇsnĂˇ. I Billa nadchla.

â€žDavid Copperfield, od Charlese Dickense,” ÄŤetl nahlas Bill. â€žTo je nÄ›co o kaprech?”

â€žNe! To je klasika, Bille,” Ĺ™ekl strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žPĹ™ekrĂˇsnĂˇ kniha o nĂˇstupu novĂ© doby na poÄŤĂˇtku viktoriĂˇnskĂ˝ Ă©ry.”

â€žSmrdĂ to!” prohlĂˇsil drsnĂ˝ a rezavĂ˝ hlas za BillovĂ˝mi zĂˇdy. â€žJe to svinstvo.” Bill se otoÄŤil a zdÄ›sil se toho, co vidÄ›l. StĂˇl za nĂm ten hippie z PekelnĂ© planety, co se ho pokusil usmaĹľit.

KAPITOLA 6

Ne, nebyl to on.

Ve skuteÄŤnosti ten chlapĂk jenom vypadal jako ten hippie, co se pokusil Billa zastĹ™elit a popĂˇlil Elliota. AÄŤkoliv mÄ›l ĂşplnÄ› stejnÄ› dlouhĂ© vlasy, stejnĂ˝ ĹˇĂˇtek a zvonovĂ© kalhoty, byl to drsĹ�Ăˇk, poÄŹobanec a nebyl to ĹľĂˇdnĂ˝ zelenĂˇÄŤ.

A pĹ™es to vĹˇechno, jako nechutnĂ˝ vtĂpek, mÄ›l na sobÄ› orientĂˇlnĂ blĹŻziÄŤku s rĹŻĹľovĂ˝m potiskem.

â€žTĂˇhne,” Ĺ™ekl chlap rezolutnÄ›. V oÄŤĂch mÄ›l divokĂ˝ zĂˇblesk anarchie.

â€žMĂˇm ten dojem, Ĺľe jsem vĂˇm hipĂkĹŻm Ĺ™Ăkal, Ĺľe vĂˇs nechci vidÄ›t poblĂĹľ svojĂ hospody,” prohlĂˇsil strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žGĂ© â€”jĂˇ tomu sice nerozumĂm, ale vĂˇĹľnÄ› to vypadĂˇ, Ĺľe to je pÄ›knĂˇ kniha,” lĂsal se Elliot. â€žJakĂ© knihy mĂˇte rĂˇd vy?”

Chlap vycenil zuby a zafunÄ›l. Byly z nÄ›j cĂtit vonnĂ© tyÄŤinky a bylinnĂ˝ ÄŤaj. Z Ăşst mu silnÄ› pĂˇchlo, podstatnÄ› vĂc, neĹľ je normĂˇlnĂ po makrobiotickĂ© stravÄ›. â€žLĂbĂ se mi…” odpovÄ›dÄ›l se znaÄŤnÄ› ĂştoÄŤnĂ˝m tĂłnem, â€žtvrdĂ˝ porno komiksy.”

â€žTak to je dobĹ™e,” zajĂˇsal Bill a souhlasnÄ› se napil piva. â€žMÄ› se taky lĂbĂ tâ€”porno!”

ChlapĂk bez varovĂˇnĂ chytil Billa zepĹ™edu za Ĺˇaty. â€žTak tomu ÄŤlovÄ›ÄŤe neĹ™Ăkej! To nenĂ ĹľĂˇdnĂ˝ tĂ©â€”pĂ© nebo tâ€”porno nebo jinĂˇ z tÄ›ch zkratek, slyĹˇĂĹˇ? To je starĂ˝ dobrĂ˝, vĹˇude znĂˇmĂ˝ tvrdĂ˝ porno!”

â€žGĂ©, pane,” ozval se Elliot. â€žNemusĂte hned Ĺˇahat k nĂˇsilĂ!”

Za normĂˇlnĂch okolnostĂ by si Bill toho chlapa podal a zahĂˇjil tĂm poĹ™Ăˇdnou hospodskou rvaÄŤku. Ale usoudil, Ĺľe rvĂˇt se v dĂˇmskĂ˝ch Ĺˇatech by nebylo to pravĂ© â€” protoĹľe dĂˇmy se nervou. A taky by si pĹ™itom mohl roztrhnout Ĺˇaty. â€žPromiĹ�, kĂˇmo. Nic jsem tĂm nemyslel. Zvu tÄ› na skleniÄŤku!”

Chlap vypadal nervĂłznÄ›. â€žJo, myslĂm, Ĺľe si mĹŻĹľu dĂˇt skleniÄŤku lomcovĂˇka.”

â€žLomcovĂˇk â€” to je podobnĂ˝ formaldehydu?” zavrÄŤel uĹˇtÄ›paÄŤnÄ› strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žJe to dobrej nĂˇpad, kamarĂˇde. Moc zlĂ˝ ale je to, Ĺľe tu mĂˇm jen samĂ˝ dobrĂ˝ pitĂ.”

Bill, kterĂ˝ uĹľ pĹ™ed tĂm formaldehyd opravdu pil, zavrtÄ›l hlavou, protoĹľe vÄ›dÄ›l, Ĺľe to se dĂˇ pĂt aĹľ po smrti.

â€žNo tak, strĂ˝ÄŤku Nancy. AĹĄ je tady vĹˇechno v klidu!” Bill se totiĹľ blahem pĹ™Ămo vznĂˇĹˇel na oblĂˇÄŤku alkoholovĂ˝ch vĂ˝parĹŻ a chtÄ›l, aby i vĹˇem ostatnĂm bylo fajn. â€žMĂˇm se dobĹ™e, tak aĹĄ se vĹˇichni ostatnĂ mĂˇj taky dobĹ™e. ProÄŤ bys nemoh tady mĂ˝mu vlasatĂ˝mu kamarĂˇdovi nalejt z lĂˇhve nebo natoÄŤit z pĂpy skleniÄŤku toho nejsilnÄ›jĹˇĂho pitĂ, co tady mĂˇĹˇ!”

â€žZa okamĹľĂÄŤek to tu bude!” Barman otevĹ™el ĹˇuplĂk a vytĂˇhl z nÄ›j malou lahviÄŤku s ÄŤervenou etiketou. Na etiketÄ› bylo starodĂˇvnĂ˝m pĂsmem napsĂˇno StarobylĂˇ smrt a pod tĂm velmi drobnĂ˝m pĂsmem Na vÄ›domĂ dĂˇvĂˇme vĂˇm, Ĺľe niĹľĂˇdnĂ˝ ÄŤlovÄ›k celĂ© lĂˇhve vypitĂ nepĹ™eĹľil.

â€žChci taky,” zaĹˇkemral Bill v opileckĂ© chamtivosti.

â€žA mnÄ› tĹ™etĂ.” Elliot teÄŹ mluvil stejnÄ› jako Bill.

â€žTohle je poslednĂ,” oznĂˇmil jim strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žAle mĂˇm tĹ™i lĂˇhve kvaĹˇenĂ˝ho jaÄŤĂho mlĂka, rĂˇd se s vĂˇma o nÄ› podÄ›lĂm. Je to touhle dennĂ dobou mĹŻj nejoblĂbenÄ›jĹˇĂ drink.”

Rychle vĹˇechny lĂˇhve otevĹ™el, jednu si hrdlem napĹ™ed strÄŤil do krku a zbylĂ© jim podal. â€žNa toho dobrĂ˝ho jaka!” Pronesl pĹ™Ăpitek, kdyĹľ uĹľ mÄ›l skoro dopito.

Nechutnalo to jako nic, co kdy pĹ™edtĂm Bill pil, propalovalo se to dolĹŻ Ĺľaludkem, aĹľ to explodovalo. Ale dobrĂ˝ to bylo.

Billovi se samou radostĂ zalily oÄŤi. SnaĹľil se svou radost vyjĂˇdĹ™it slovy, ale dostal ze sebe jen: â€žBĹŻĹŻĹŻ.”

â€žUf,” vydechl strĂ˝ÄŤek Nancy a utĂral si vlastnĂ slzy. â€žTohle je to pravĂ˝ pitĂ â€” bĹŻĹŻĹŻ!”

Elliot Methadrine si dal jen hlt. Ale hippie se uĹˇklĂbal nad jejich vĂ˝levem citĹŻ a svou lĂˇhev vyzunkl jednĂm douĹˇkem. Vypadalo to, jako kdyby mu z uĹˇĂ vystupovaly oblĂˇÄŤky kouĹ™e. Ale mĂsto toho, aby se uvolnil â€” nebo umĹ™el â€” se mu oÄŤi rozzĂˇĹ™ily jeĹˇtÄ› divoÄŤeji. Zcela evidentnÄ› to nebylo poprvĂ©, co reklama lhala.

TakĹľe,” Ĺ™ekl strĂ˝ÄŤek Nancy s rukama zkĹ™ĂĹľenĂ˝ma na prsou na znamenĂ nesouhlasu,” co pĹ™esnÄ› pĹ™ivĂˇdĂ nÄ›co takovĂ˝ho jako seĹˇ ty do mĂ˝ho podniku?”

â€žHej, ÄŤlovÄ›ÄŤe, nerozÄŤiluj mÄ›,” zamumlal hippie. â€žSnaĹľĂm se vzpomenout si. Jsem ĂşplnÄ› mimo, ÄŤlovÄ›ÄŤe. MusĂ to bejt po nÄ›ÄŤem, co sem kouĹ™il. Nebo vypil. Nebo si Ĺˇlehnul. Nebo nÄ›co takovĂ˝ho.”

Bill dopil svou lahviÄŤku. PrĂˇzdnĂ˝m pĹŻllitrem tĹ™Ăsknul o barpult. â€žRadĹˇi mi nalej normĂˇlnĂ. TmavĂ˝. VydrĹľĂ mi o chvilku dĂ˝l.” Bill se cĂtil krĂˇsnÄ› nad vÄ›cĂ. Obvykle ho pitĂ pĹ™es mĂru tvrdÄ› praĹˇtilo do hlavy. Tenhle tmavĂ˝, skvÄ›lĂ˝ mok ho ale rozjaĹ™oval.

â€žGĂ©,” prohodil Elliot. â€žNic z toho neznĂ moc dobĹ™e.”

â€žTo taky ne, ÄŤlovÄ›ÄŤe, to neznĂ. MĂˇm dojem, Ĺľe sem hotovej, jako hadr nacucanej kyselinou, ÄŤlovÄ›ÄŤe.”

â€žTo musĂ pĂˇlit.”

â€žNe, nenĂ to tak zlĂ˝,” opĂˇÄŤil Bill. â€žMohlo by to bejt dobrĂ˝, kdyby se to poĹ™ĂˇdnÄ› naĹ™edilo. JeĹˇtÄ› teÄŹ se toho nemĹŻĹľu ani dotknout. To by mÄ› zniÄŤilo.”

StrĂ˝ÄŤek Nancy se poĹ™ĂˇdnÄ› zamraÄŤil. â€žMyslĂm, Ĺľe ten chlap mluvĂ o druhu diethylaminu kyseliny lysergovĂ˝.”

â€žCo?”

â€žTo je psychotropnĂ lĂˇtka, kterĂˇ pozmÄ›Ĺ�uje vnĂmĂˇnĂ reality,” vysvÄ›tlil Elliot a odvĂˇĹľnÄ› si dal dalĹˇĂ lok. â€žHm. ZnĂ to zajĂmavÄ›,” usoudil Bill. â€žA co to dÄ›lĂˇ?”

â€žÄŚlovÄ›ÄŤe. Tem Ĺˇmejd mÄ› ĂşplnÄ› vodrovnal!” odpovÄ›dÄ›l mu hippie. OÄŤi mu vylezly aĹľ navrch hlavy, jako by se uĹľ nikdy nechtÄ›ly vrĂˇtit zpĂˇtky, â€žÄŚlovÄ›ÄŤe… ty knihy tam nahoĹ™e… ty mÄ› tady vodrovnaj. To neni, neni dobrĂ˝.”

StrĂ˝ÄŤek Nancy zlostnÄ› zavrÄŤel, naĹˇtval se a pod barpultem ĹˇĂˇtral po svĂ©m koĹľenĂ©m obuĹˇku, kdyĹľ hippie najednou vstal a zvedl ruce nad hlavu jako pĹ™i zvolĂˇnĂ â€žheureka”.

â€žVzpomnÄ›l jsem si! TeÄŹ jsem si vzpomnÄ›l! VzpomnÄ›l jsem si, co tady mĂˇm dÄ›lat,” kĹ™iÄŤel vĂtÄ›zoslavnÄ›.

â€žCoĹľe?” zeptal se strĂ˝ÄŤek Nancy, kterĂ˝ stĂˇle svĂral obuĹˇek. â€žPro boha, co to mĂˇ znamenat?”

â€žDej mi hlt StarĂ˝ho kabĂˇtu!”

EvidentnÄ› vynervovanĂ˝ divokĂ˝m nalĂ©hĂˇnĂm strĂ˝ÄŤek Nancy poslechl a natoÄŤil do tuplĂˇku jantarovÄ› ĹľlutĂ˝ mok. ChlapĂk s divokĂ˝ma oÄŤima si tuplĂˇk s bezudnou radostĂ pĹ™isunul k sobÄ›. Naklonil se pĹ™es barpult, chĹ�apl barmana za vestiÄŤku a za podprsenku a pĹ™itĂˇhl si ho k sobÄ›. Barmanovi vypadl obuĹˇek z ruky dĹ™Ăv, neĹľ ho stihl pouĹľĂt.

â€žMĂˇĹˇ tu nÄ›kde hajzl, ÄŤlovÄ›ÄŤe? MusĂm!”

UĹľaslĂ˝ strĂ˝ÄŤek Nancy ukĂˇzal na konec lokĂˇlu. DĹ™Ăv neĹľ se nÄ›kdo staÄŤil vzpamatovat, hippie shrĂˇbnul skoro plnĂ˝ tuplĂˇk StarĂ©ho kabĂˇtu a hnal se na toaletu jako ÄŤlovÄ›k, co uĹľ to nemĹŻĹľe vydrĹľet.

â€žGeronimo!” zaĹ™val.

A byl pryÄŤ.

â€žNevĂm proÄŤ,” oznĂˇmil jim strĂ˝ÄŤek Nancy, â€žale mĂˇm z toho chlapa Ĺˇpatnej pocit!”

â€žGĂ©â€”” souhlasil Elliot. â€žJĂˇ taky!”

RozjaĹ™enĂ˝ Bill rozlil pivo. â€žZdĂˇ se, Ĺľe ten chlap mÄ›l dobrej nĂˇpad,” zamumlal. Znova si vydatnÄ› loknul. CelĂ˝ ĹˇĹĄastnĂ˝ nechal alkoholickĂ˝ mok protĂ©kat dolĹŻ krkem, zurÄŤel jako Bakchova divokĂˇ Ĺ™eka. TeÄŹ uĹľ vÄ›dÄ›l, Ĺľe by chtÄ›l umĹ™Ăt tak, Ĺľe se utopĂ v tomhle bĂˇjeÄŤnĂ©m moku.

KdyĹľ s mlasknutĂm odtrhl rty od pĹŻllitru, vĹˇiml si, Ĺľe vĹˇechno vypadĂˇ… tak trochu jinak.

V prvnĂ chvĂli pĹ™iÄŤĂtal tu zmÄ›nu na vrub toho, Ĺľe si poĹ™ĂˇdnÄ› pĹ™ihnul. Pak si ale uvÄ›domil, Ĺľe normĂˇlnÄ›, pokud vÄ›ci dostanou takovĂ˝hle obrat, tak leĹľĂ na podlaze a zĂrĂˇ do zemÄ›.

TeÄŹ sedÄ›l perfektnÄ› rovnÄ›, a kdyĹľ ne stĹ™ĂzlivĂ˝, tak zcela jistÄ› plnÄ› pĹ™i smyslech.

CelĂ˝ bar se zmÄ›nil.

Bylo pryÄŤ pĹ™ĂĹˇeĹ™Ă, pĹ™ĂjemnĂ© dĹ™evo i zakouĹ™enĂ˝ vzduch. Nahradily je jasnĂˇ svÄ›tla, kovovĂ˝ lesk, plasty a sklo a tĹ™pyt mnoha zrcadel. Ve vzduchu najednou nebyl cĂtit tabĂˇk a pivo, ale bonbĂłny a masĂˇĹľnĂ emulze.

Bill musel mrkat, protoĹľe tam bylo pĹ™ĂliĹˇ svÄ›tla. Z ĂşĹľasu zaÄŤal panikaĹ™it. Ve vĹˇech pĹ™Ăpadech ohroĹľenĂ, a pokud mĂˇ sklenici na dosah, kaĹľdĂ˝ dobrĂ˝ vojĂˇk vĂ, co mĂˇ dÄ›lat. DopĂt.

Bill sĂˇhnul po sklenici, kterĂˇ stĂˇla pĹ™ed nĂm, zhluboka se napil a…

Vyplivl to. TÄ›Ĺľce lapal po dechu.

Byla to jakĂˇsi podivnĂˇ kombinace ovoce, jogurtu a ÄŤert vĂ ÄŤeho vĹˇeho jeĹˇtÄ›. Bill uĹľ sice pĹ™edtĂm o tomhle druhu nealkoholickĂ©ho a nechutnĂ©ho pitĂ slyĹˇel â€” ale nikdy nedovolil, aby se mu to dostalo do blĂzkosti pusy.

UtĹ™el si pusu do rukĂˇvu. PrĂˇvÄ› vypil (uf!) ZDRAVĂť koktejl.

Ale co se stalo s jeho pivem?

RozhlĂĹľel se po Nancym, od kterĂ©ho chtÄ›l vysvÄ›tlenĂ, a byl v Ĺˇoku z toho, Ĺľe barman uĹľ na sobÄ› nemĂˇ dĂˇmskĂ© Ĺˇaty. MĂsto nich mÄ›l na sobÄ› tmavÄ› modrĂ˝ Ăşplet. Z rozhalenky se mu draly ven chlupy v barvÄ› pepĹ™ a sĹŻl. Bill se podĂval smÄ›rem k zemi a zjistil, Ĺľe ani on sĂˇm uĹľ na sobÄ› nemĂˇ plesovĂ© Ĺˇaty, dokonce ani Elliot Methadrine je nemÄ›l. MĂsto ĹˇatĹŻ mÄ›li na sobÄ› jasnÄ›zelenĂ© a rĹŻĹľovĂ© pĹ™ilĂ©havĂ© kraĹĄasy a triÄŤko.

NadĂˇvky pĹ™ivĂˇbily Billovu pozornost k druhĂ©mu konci mĂstnosti, kde chlapi se svaly jak hora zvedali ÄŤinky.

â€žTohle uĹľ v ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› nenĂ Planeta barĹŻ,” Ĺ™ekl Elliot hlasem, ve kterĂ©m nebyla ani stopa dĹ™ĂvÄ›jĹˇĂ vĂˇhavosti. â€žZmÄ›nila se na Planetu barbarĹŻ.”

â€žMoje Ĺˇaty!” plakal nÄ›jakĂ˝ chlap. A dalĹˇĂ si stÄ›Ĺľoval: â€žCo se to stalo s mejma krĂˇsnejma ĹˇatiÄŤkama!”

â€žTen hippie!” prohlĂˇsil Elliot a zakĹ™upal klouby na rukou. UkĂˇzal smÄ›rem k pĂˇnskĂ˝m zĂˇchodĹŻm. â€žTo snad nenĂ moĹľnĂ©, aby ta toaleta byla ÄŤasoprostorovĂˇ rezonujĂcĂ propast?!”

StrĂ˝ÄŤek Nancy zamĹľikal. “No, teda, moĹľnĂˇ myslĂm, Ĺľe vĹˇechny bary uĹľĂvajĂ ÄŤasoprostorovĂ˝ instalaÄŤnĂ systĂ©m. Ale o propastech nevĂm nic.”

â€žTak je to, Bille. MusĂ tam bĂ˝t,” zaĹ™val Elliot. StĂˇhnul si jasnÄ›ÄŤervenĂ© chrĂˇniÄŤe a znechucenÄ› je hodil na zem. â€žTo, po ÄŤem dem, jsme mÄ›li pĹ™Ămo pod nosem a nevĹˇimli jsme si toho! To ty si tak umĂnÄ›nÄ› trval na tom chlastu!”

â€žA co je na tom ĹˇpatnĂ˝ho?” ohradil se Bill bojovnÄ›. â€žJsme na PlanetÄ› barĹŻ! Nebo jsme kaĹľdopĂˇdnÄ› byli!” Mdle a pochybovaÄŤnÄ› se kouknul na chlapa, co zvedal ÄŤinky. Na vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂ zdi visely plakĂˇty, na kterĂ˝ch byl nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ chlap planety, missĂˇk Mlhoviny a missĂˇk SvÄ›telnĂ© rychlosti. VĹˇichni tĹ™i mÄ›li svaly velikosti melounĹŻ.

â€žMoje knihy!” naĹ™Ăkal strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žCo je â€”jsou pryÄŤ?”

â€žNe â€” ale podĂvejte, jsou… jsou jinĂ˝!”

Bill se podĂval dolĹŻ. Bylo jistĂ˝, Ĺľe jsou jinĂ˝. Na prvnĂ pohled to nevidÄ›l, ale kdyĹľ se podĂval pozornÄ›ji, vidÄ›l, jak jsou pozmÄ›nÄ›nĂ©.

Z tĂ©, co pĹŻvodnÄ› byla David Copperfield od Charlese Dickense, teÄŹ byla Spousta svalĹŻ od I. PosilovnĂ©ho, zatĂmco Vojna a mĂr Lva TolstĂ©ho se teÄŹ jmenovala Bicepsy a tricepsy, autor VzpÄ›ra BudujtÄ›lo.

â€žMoje knihy! Moje skvÄ›lĂˇ literatura!” plakal strĂ˝ÄŤek Nancy, protoĹľe tohle ho zdrtilo mnohem vĂc neĹľ fakt, Ĺľe nemĂˇ svoje krĂˇsnĂ© Ĺˇaty. â€žZe vĹˇech jsou teÄŹ pitomĂ˝ nĂˇvody na svaly!”

â€žCejtim, Ĺľe tu pracoval mÄ›niÄŤ ÄŤasu,” prohlĂˇsil Elliot Methadrine. â€žUrÄŤitÄ› je to dĂlo toho ĹˇĂlenĂ˝ho hippieho, co utekl â€” ale jak to udÄ›lal? NemĂˇm ani jeden sprĂˇvnĂ˝ nĂˇpad!”

Ani Bill ten sprĂˇvnĂ˝ nĂˇpad nemÄ›l. V prvnĂ Ĺ™adÄ› sbĂral odvahu a v druhĂ© Ĺ™adÄ› byl v Ĺˇoku z toho straĹˇnĂ©ho Ăştoku. PĹ™edstavoval si, jak mu po celoĹľivotnĂm hledĂˇnĂ teÄŤe pĹ™Ăval mlĂˇdĂ (nebo aspoĹ� v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› proud vermutu) pĹ™Ămo do krku â€” staÄŤilo jen ho najĂt. PĹ™ĂĹˇernĂ˝. Dostal se na Planetu barĹŻ a jedinĂ˝, ÄŤeho se napije â€” celĂ˝ se otĹ™Ăˇsl â€” budou zdravĂ˝ koktejly?

â€žCo… Co jen mohl ten pitomÄ›j hippie udÄ›lat?” vykoktal ze sebe nesouvisle a zuby mu cvakaly jako okna hospody ve vÄ›tru;

â€žĹ�eknu ti, co udÄ›lal,” poĹˇkleboval se Elliot. â€žTo jsi vĂˇĹľnÄ› tak natvrdlej? VrĂˇtil se zpĂˇtky do minulosti a zmÄ›nil dÄ›jiny!”

StrĂ˝ÄŤek Nancy se zoufale dĂval na svoje knihy a trhal si plnĂ© hrsti svĂ˝ch rychle ubĂ˝vajĂcĂch vlasĹŻ.

â€žZnamenĂˇ to snad… Ĺľe jsme neuspÄ›li?” mumlal si Bill, kterĂ˝ ztrĂˇcel souvislosti.

â€žTo nevĂm. PojÄŹme tomu pĹ™ijĂt na kloub.” Elliot si trochu loknul ze sklenice bublajĂcĂ DobrĂ© vody a podrbal se mezi oboÄŤĂm na zpocenĂ©m ÄŤele. â€žOtĂˇzka, pane. JeĹˇtÄ› probĂhĂˇ vĂˇlka s ÄŚingrama?”

â€žÄŚingrovĂ©,” odpovÄ›dÄ›l mu ÄŤlovÄ›k s jednoznaÄŤnÄ› rakouskĂ˝m pĹ™Ăzvukem. â€žĂ�. Ja. Ja. Pamatuju si na nÄ› se Ĺˇkola. Ja! Oni byli sniÄŤena jako sfinÄŤik, co oni byla. UĹľ pĹ™ed stĂłvĂˇky let!”

â€žTak,” prohlĂˇsil Bill, â€žto je kaĹľdopĂˇdnÄ› dobrĂˇ zprĂˇva!”

â€žJĂˇ a to se stalo sa ÄŚtfrtĂ˝ ĹˇĂĹˇe. Sieg heil!” oznĂˇmil jim RakuĹˇĂˇk a zasalutoval plakĂˇtu, na kterĂ©m byl muĹľ s tenkĂ˝m knĂrkem. â€žFĂtÄ›snĂˇ ÄŚtfrtĂˇ reich taky sakacĂˇno alkohol und tabĂˇk.

â€žĹ˝Ăˇdnej dalĹˇĂ alkohol,” kvĂlel zpitomÄ›lĂ˝ Bill. Jeho svÄ›t byl prĂˇvÄ› zniÄŤen.

â€žTo volĂˇ po radikĂˇlnĂm zĂˇsahu,” prohlĂˇsil Elliot Methadrine a vytĂˇhnul svou identifikaÄŤnĂ znĂˇmku. â€žJmenuju se Elliot Methadrine a pracuju pro MezidimensionĂˇlnĂ oddÄ›lenĂ potĂrĂˇnĂ ÄŤasovĂ© kriminality.”

â€žFĂzl z ÄŚasovĂ˝ho!” vykĹ™ikl ohromenÄ› strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žHele, vy z ÄŚasovĂ˝ho jste zvyklĂ se zastavit na skleniÄŤku zadarmo nebo pro Ăşplatek v kaĹľdĂ˝m ÄŤase, Ĺľe jo?”

â€žMyslel jsem, Ĺľe dÄ›lĂˇĹˇ pro GUV,” Klesnul Bill.

â€žUĹľ se za to nemusĂm schovĂˇvat, Bille,” Ĺ™ekl Elliot, kterĂ˝ byl najednou samĂˇ prĂˇce. â€žPoslouchal jsem rozkazy, ale ty jsou pryÄŤ. TeÄŹ uĹľ je pĹ™ĂliĹˇ pozdÄ› na to se skrejvat!” ObrĂˇtil se na svalovce. â€žPotĹ™ebuju zabavit nÄ›jakĂ© Ĺˇaty a zbranÄ›!”

â€žJa. Profedu,” odpovÄ›dÄ›l ten chlap, co mÄ›l sval i mĂsto mozku. â€žFĹˇichni mĂˇme moc rĂˇdi die Police. Respektujeme der Autorit na Planeta barbarĹŻ. To je podle psĂˇni naĹˇeho tatĂÄŤka, sfatĂ©ho Arnolda, Ăˇbysme byli chodnĂ˝, umytĂ˝, uctifĂ˝ a sadistickĂ˝ hory sfalĹŻ!”

â€žSkvÄ›lĂ˝, bezvadnĂ˝,” odpovÄ›dÄ›l mu Elliot. â€žStrĂ˝ÄŤku Nancy, jak vĂˇm tady funguje ÄŤasoprostorovĂˇ kanalizace? Ten vlasatec s tĂm urÄŤitÄ› nÄ›co dÄ›lal. Kde to mĂˇ vnitĹ™ek, odkud se to ovlĂˇdĂˇ?”

â€žTo kdybych, sakra, vÄ›dÄ›l,” odpovÄ›dÄ›l strĂ˝ÄŤek Nancy a jeho velkĂ˝ masitĂ˝ obliÄŤej zrudnul. â€žNejsem instalatĂ©r ÄŤasovĂ˝ kanalizace. My sami pouĹľĂvĂˇme chronologickej odpad, a instalatĂ©rĹŻm to vĹľdycky trvĂˇ celou vÄ›ÄŤnost, neĹľ se sem dohrabou. Asi se na to budem muset podĂvat, Ĺľe jo?”

â€žTak pojÄŹ, Bille.” vyzval ho Elliot Methadrine. â€žPĹ™evlĂkni se a potom se na to podĂvĂˇme!”

Bill se uĹˇklĂbl a smutnÄ› vrtÄ›l hlavou.

Bavit se o tom, co protejkĂˇ kanĂˇlama!

KAPITOLA 7

StrĂ˝ÄŤek.Nancy zavedl Billa s Elliotem na toaletu.

â€žHnusnĂ˝! Jen se podĂvejte, jak se to zmÄ›nilo!” brblal barman a zdÄ›ĹˇenÄ› zĂral na barevnĂ© dlaĹľdiÄŤky, novĂˇ svÄ›tla, bidety a zĂˇsobnĂky na mĂ˝dlo a na kolĂnskou. â€žByly tu jen ĹľlĂˇbky a rozmlĂˇcenĂ˝ umyvadla. A â€” a dĂˇvkovaÄŤ na mejdlo byl vÄ›ÄŤnÄ› rozbitej a prĂˇzdnej. Bylo to tu pĹ™ĂˇtelskĂ˝ a domĂˇckĂ˝ s tÄ›ma ÄŤmĂˇranicema na zdech. MĂˇm na mysli obrĂˇzky.”

Bill trochu nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› zĂral na tĹ™i zĂˇĹ™ivÄ› bĂlĂ© zĂˇchodovĂ© mĂsy. â€žUĹľ musĂm,” zamumlal.

â€žTady ne, ty idiote!” zaĹ™val Elliot. â€žCopak si neslyĹˇel toho chlapa? Tady je propast ÄŤasu!”

Bill zamrkal. LegraÄŤnĂ, mnÄ› se zdĂˇ, Ĺľe jsou to hajzlĂky. Pravda, sice nezvykle ÄŤistĂ˝ a nezvykle modernĂ, ale pĹ™ece jen hajzlĂky.

â€žTak pardon, mĹŻĹľu poÄŤkat…”

Barman s Billem konsternovanĂ© zĂrali, jak Elliot tĹ™aslavÄ› natĂˇhl ruku, chytil splachovadlo, zhluboka se nadechl a potom splĂˇchnul.

VĂ˝sledek byl mnohem dramatiÄŤtÄ›jĹˇĂ neĹľ obyÄŤejnÄ›. Dokonce pĹ™edÄŤil i splachovĂˇnĂ levnĂ˝ch vakuovĂ˝ch mĂs v narychlo postavenĂ˝ch hvÄ›zdnĂ˝ch lodĂch, kde nikdy nenĂ jistĂ©, jestli pochĹŻzka na onu mĂstnost neskonÄŤĂ fistulĂ.

â€žJe,” vyjekl pĹ™ekvapenÄ› Bill.

â€žJo,” souhlasil Elliot. Najednou v rukou drĹľel malĂ˝ pĹ™Ăstroj s vypĂnaÄŤi, knoflĂky a s osciloskopem.

â€žPodle mĂ˝ho ÄŤasostroje â€” vĹˇichni z ÄŚasovĂ˝ho jsou vybaveni stejnÄ› dobĹ™e â€” je tady mnohem vÄ›tĹˇĂ dĂra v ÄŤase, neĹľ jsme ÄŤekali. Jo â€” teÄŹ uĹľ je mi jasnĂ˝, jak se tomu tajemnĂ˝mu hipĂkovi povedlo proskoÄŤit zpĂˇtky v ÄŤase a nadÄ›lat takovou paseku. Do tyhle dĂry by se veĹˇel i slon!”

Bill couvl o dva kroky a pro jistotu zastrÄŤil zĂˇstrÄŤku na dveĹ™Ăch u zĂˇchoda. PĹ™ipadal si, jako kdyby ztrĂˇcel rovnovĂˇhu. ĂšplnÄ› cĂtil, Ĺľe ho ta slonĂ dĂra vtahuje do svojĂ tlamy.

ÄŚasovĂˇ brĂˇna nÄ›kam odsunula vĹˇechno sanitĂˇrnĂ zaĹ™ĂzenĂ. Paprsky svÄ›tla se otĂˇÄŤely a hĂˇzely jiskry kolem dokola. Ĺ�ĂdĂcĂ centrum s obrazovkou zabudovanou v konzole se nĂˇpadnÄ› podobalo rozladÄ›nĂ© televiznĂ obrazovce. Podle toho, jak pulzoval ÄŤasovĂ˝ vĂtr, objevovaly se na obrazovce nÄ›kterĂ© velmi zajĂmavĂ© scĂ©ny.

Bill hlasitÄ› zavÄ›tĹ™il. â€žSmrdĂ to,” prohlĂˇsil huhĹ�avÄ›, protoĹľe si ucpal nos.

â€žSamozĹ™ejmÄ›. ProtoĹľe Ĺ�eka ÄŤasu teÄŤe na Planetu barĹŻ pĹ™Ămo z Planety smetiĹˇĹĄ. ZĂˇleĹľĂ na tom, kterĂ˝ Ăşsek minulosti si vyladĂĹˇ,” opĂˇÄŤil Elliot. â€žTahleta Ă©ra napĹ™Ăklad je pro naĹˇince obzvlĂˇĹˇĹĄ odpornĂˇ.” UtĹ™el si nos. â€žA prĂˇvÄ› proto vedenĂ ÄŚasovĂ˝ho rozhodlo, Ĺľe agentĹŻm, co se k nĂ mĂˇj pĹ™iblĂĹľit, zlikviduje ÄŤich.”

â€žA z kterĂ˝ doby by mÄ›la bejt? MyslĂm ta, ze kterĂ˝ seĹˇ, ” chtÄ›l vÄ›dÄ›t strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žTajnĂˇ informace,” odsekl rozladÄ›nÄ› Elliot. Vlasy mu vlĂˇly a sledoval svĹŻj pĹ™Ăstroj. StĹ™elky se divoce toÄŤily. ÄŚervenĂˇ kontrolka varovnÄ› svĂtila. A osciloskop se zblĂˇznil.

â€žJĂ©jky,” vyjekl Elliot. Vypadal vyplaĹˇenÄ› a zcela netypicky ĂşplnÄ› mimo. â€žTa ÄŤasovĂˇ brĂˇna…”

â€žNeĹ™Ăkej,” kĹ™iÄŤel strĂ˝ÄŤek Nancy, â€žĹľe se stane nÄ›co straĹˇnĂ˝ho, co nĂˇs vĹˇechny zabije!”

â€žNe, no moĹľnĂˇ, Ĺľe jo. MĹŻĹľe se stĂˇt cokoli â€” protoĹľe tahle vÄ›c, ta ÄŤasovĂˇ brĂˇna, coĹľ jĂˇ shledĂˇvĂˇm tÄ›ĹľkĂ˝ k pochopenĂ, je nevypoÄŤitatelnostnĂ.”

â€žTo je jedno z tÄ›ch dlouhejch slov,” vysvÄ›tloval Bill, mĂˇm dojem, Ĺľe znamenĂˇ nevypoÄŤitatelnost â€” bez toho stnĂ uĹľ to neznĂ tak straĹˇnÄ›, co?”

â€žNe, pitomÄŤe. To znamenĂˇ promÄ›nlivost. PromÄ›nlivost a vlastnĂ inteligenci! CoĹľ je vĂc, neĹľ se vÄ›tĹˇinou dĂˇ Ĺ™Ăct o tobÄ›.” Elliot Methadrine strachy a ĂşĹľasem vrtÄ›l hlavou. â€žZa celou dobu, ve vĹˇech Ă©rĂˇch, co jsem agentem ÄŚasovĂ˝ho, jsem nikdy nic podobnĂ˝ho nevidÄ›l!”

â€žAÄŤ bÄ›da, jĂˇ neĹˇĹĄastnĂky tvĂ©ho typu vĂdĂˇm aĹľ pĹ™ĂliĹˇ ÄŤasto,” Ĺ™ekl kdosi sytĂ˝m barytonem. MÄ›l britskĂ˝ pĹ™Ăzvuk a znaÄŤnÄ› kultivovanĂ˝ projev silnÄ› podbarvenĂ˝ ironiĂ a dalĹˇĂmi formami ÄŤernĂ©ho humoru. â€žDobrĂ©ho dne, pĹ™i svĂ©m biologickĂ©m programovĂˇnĂ jste se dopustili politovĂˇnĂhodnĂ©ho omylu. Ĺ�eÄŤeno slovy mĂ©ho vĂˇĹľenĂ©ho pĹ™edka, ÄŤasofonnĂho pĹ™Ăstroje Alexandra Grahama, zvonili jste?”

ÄŚasovĂˇ brĂˇna tetelivÄ› Ĺľhnula, byla to fascinujĂcĂ podĂvanĂˇ. Prostor za nĂ byl zapuĹˇtÄ›nĂ˝ do cizĂ kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ© hmoty a jednotlivĂ© plochy zĂˇĹ™ily v duhovĂ˝ch barvĂˇch tĹ™pytem klenotĹŻ, jakoby s drobounkou svatozĂˇĹ™Ă. SvÄ›telnĂ© Ăˇrie a moĹľnĂˇ dokonce svÄ›telnĂ© opery, snad Haydn nebo Delius â€” anebo to bylo MikĂˇdo od Gilberta a Sullivana? Na obrazovkĂˇch nad nimi se promĂtaly scĂ©ny z galaktickĂ© historie. Podpis Deklarace nezĂˇvislosti. CĂsaĹ™ovo vĂ˝roÄŤnĂ prohlĂˇĹˇenĂ. Bitva Napoleona V. u Waterclosetu.

â€žVy… Vy jste ÄŤasovĂˇ brĂˇana?” vykoktal ze sebe Bill ochromenĂ˝ ĂşĹľasem.

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe jsem ÄŤasovĂˇ brĂˇna, a ne ÄŤasovĂˇ vrĂˇna, vy bujĂcĂ pleveli. Nejsem ani ÄŤasovĂˇ rĂˇna. Jsem plnohodnotnĂ˝, plnÄ› funkÄŤnĂ model â€” vystudovanĂ˝ v Etonu a v Oxfordu — vzdÄ›lanĂ© brĂˇny ÄŤasu. A milĂ˝ chlapÄŤe, je velmi smutnĂ©, Ĺľe s tak nepopiratelnÄ› vysokou inteligencĂ, jakou mĂˇm, musĂm odpovĂdat kaĹľdĂ©mu, kdo vezme za Ĺ™etĂzek. ZejmĂ©na kdyĹľ se jednĂˇ o hluÄŤnĂ©, negramotnĂ© a nesvĂ©prĂˇvnĂ© opiÄŤĂˇky jako jste vy.”

â€žTĹ™eba to tak je, nechte to plavat,” Ĺ™ekl Elliot a napĹ™Ămil se v celĂ© svĂ© hubenosti a dĂ©lce. â€žPrĂˇvÄ› kvĹŻli tomu, co jste nĂˇm teÄŹ Ĺ™ekl aĹľ pĹ™ĂliĹˇ podrobnÄ›, jste jeden z vyvolenĂ˝ch a musĂte nĂˇm pomoct!” Elliot blĂ˝skal svĂ˝m odznakem agenta z ÄŚasovĂ©ho oddÄ›lenĂ, a pak na portĂ˝ra vytĂˇhl i prsten kapitĂˇna TajnĂ© vesmĂrnĂ© dekĂłdovacĂ sluĹľby.

â€žJo, sprĂˇvnÄ›,” vyhrkl strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žA ze vĹˇeho nejdĹ™Ăv chceme vÄ›dÄ›t, kam se sakra zdejchnul ten vlasatec!”

â€žCo, to Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, drahĂ˝ chlapÄŤe? ChlapĂk s dlouhĂ˝mi vlasy Ĺ™ĂkĂˇĹˇ? Ă�! SamozĹ™ejmÄ›! MusĂĹˇ mĂti na mysli toho odpornĂ©ho hippieho z PekelnĂ© planety. Ano, nechte mne mluvit. Jsem pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe se vrĂˇtil zpĂˇtky do minulosti s chvĂˇlyhodnou snahou zmÄ›nit historii. BuÄŹ se stalo tak, jak jsem Ĺ™ekl, nebo jsem si vÄŤera v noci do svĂ˝ch obvodĹŻ zapojil pĹ™ĂliĹˇ mnoho diod.”

â€žTak se podĂvejte,” vyzval ho Bill, â€žmusĂme nÄ›co zmÄ›nit. Tahle mĂstnost patĹ™Ăvala ke krĂˇsnĂ˝mu baru! Ne k upocenĂ© tÄ›locviÄŤnÄ›, co patĹ™Ă vypatlanĂ˝m vzpÄ›raÄŤĹŻm s nÄ›meckĂ˝m pĹ™Ăzvukem.”

â€žAno, ano. TakovĂ© vÄ›ci se nÄ›kdy stĂˇvajĂ. Ve svĂ©m vesmĂru nemĂˇte ÄŤasovĂ© brĂˇny a tak na drobnĂ© zmÄ›ny, kterĂ© se ÄŤas od ÄŤasu stĂˇvajĂ, nejste zvyklĂ!”

â€žDrobnĂ© zmÄ›ny,” vyÄŤĂtavÄ› Ĺ™ekl Elliot Methadrine. â€žTady se jednĂˇ o dalekosĂˇhlou katastrofu! Dokonce ani nevĂm, jestli stĂˇle jeĹˇtÄ› existuje GalaktickĂ˝ ĂşĹ™ad pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ!”

JantarovÄ› zabarvenĂ© svÄ›tlo ĹľertovnÄ› zamrkalo. â€žCo prosĂm?” zeptal se portĂ˝r. â€žAch tak! PodĂvejte se do mĂ©ho kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ©ho umyvadla.”

Z podlahy se vynoĹ™ilo umyvadlo naplnÄ›nĂ© jiskĹ™ĂcĂ tekutinou. Plavala v nÄ›m zlatĂˇ rybiÄŤka. Na hladinÄ› se zaÄŤaly objevovat obrĂˇzky. Bill vidÄ›l opancĂ©Ĺ™ovanĂ© tanky typu Panther a vrtulovĂˇ letadla Spandau. OkovanĂ© boty dupaly v hvÄ›zdnĂ©m blĂˇtÄ›. VĹˇude preclĂky a pivnice. Hmm, pomyslel si. MoĹľnĂˇ ty zmÄ›ny nejsou tak nejhorĹˇĂ. MÄ›l totiĹľ rĂˇd pivnice i preclĂky.

Nakonec se obrazy ustĂˇlily na kĹ™ivĂ©m nĂˇpisu. â€žTak, tady to mĂˇte, pĂˇnovĂ©,” prohlĂˇsil. â€žObrazy toho, jak to teÄŹ chodĂ. GalaktickĂ˝ ĂşĹ™ad pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ,” ÄŤetl nahlas. â€žVidĂte, Ĺľe k zas tak velkĂ˝m zmÄ›nĂˇm nedoĹˇlo. VĹˇechny totalitnĂ reĹľimy jsou vĂcemĂ©nÄ› stejnĂ©. Chci Ĺ™Ăct, jestli byste pro mne v obÄŤerstvenĂch, mezi tÄ›mi aminokyselinami a jogurty, nenaĹˇli ĹˇĂˇlek ÄŤaje a dokĹ™upava upeÄŤenĂ˝ kolĂˇÄŤek nebo dva?”

Bill zaĹˇilhal na nĂˇpis. â€žTo je lodnĂ nĂˇpis,” prohlĂˇsil, celĂ˝ spokojenĂ˝ se svou pozorovacĂ schopnostĂ - aÄŤkoliv, po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, stĂˇl na mĂstÄ›, odkud bylo nejlĂ©pe vidÄ›t. â€žLoÄŹ?” zeptal se strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žJo. VidĂm… nĂˇpis na boku… stojĂ tam SS GalaktickĂ˝ ĂşĹ™ad pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ.”

â€žTo je moc ĹˇpatnĂ˝, Bille,” Ĺ™ekl Elliot. â€žTo nenĂ loÄŹ! To je SS! NechvalnÄ› proslulĂˇ tajnĂˇ policie nacistickĂ© strany!”

Bill zamrkal. â€žNo, a ÄŤĂm se liĹˇĂ? Copak vĹˇechny tajnĂ˝ policie nevydĂrajĂ kaĹľdĂ˝ho politika, kterej je aspoĹ� z jedny setiny sluĹˇnej, a copak jejich agenti nekradou punÄŤ, co se rozdĂˇvĂˇ na cĂsaĹ™em poĹ™Ăˇdanejch oslavĂˇch?”

â€žTakĹľe jsou to vĹˇechno podÄ›lanĂ˝ hajzlovĂ©,” prohlĂˇsil strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žVĹľdycky jsem to vÄ›dÄ›l!”

Elliot Methadrine stĂˇhl obliÄŤej do bolestnĂ©ho ĂşĹˇklebku a v zĂˇchvatu nelĂÄŤenĂ©ho zoufalstvĂ se tloukl do hlavy. â€žPodĂvej, ÄŤasovĂˇ brĂˇno. Ve jmĂ©nu pravdy, zĂˇkona, spravedlnosti a nevinnĂ©ho lidstvaâ€””

â€žTy mĂˇĹˇ Ĺ�ĂˇkĂ˝ vĂno?” skoÄŤil mu do Ĺ™eÄŤi Bill. â€žHned bych si dal!”

â€žZavĹ™i klapaÄŤku,” navrhl Billovi Elliot. PronikavÄ› zaskĹ™Ăpal zubama a obrĂˇtil se znovu na ÄŤasovou brĂˇnu. â€žMusĂte nĂˇm pomoct zabrĂˇnit tomu… tomu zmatku. MusĂte nĂˇs vrĂˇtit do toho okamĹľiku v ÄŤase, kdy ten hippie zmÄ›nil historii. To co udÄ›lal, je straĹˇnĂ˝. Kde se to stalo?”

â€žAno? ÄŚas, kdy ten vlasatec zmizel? A proÄŤ, prosĂm? Je to otravnĂ© a obtÄ›Ĺľuje mne to, jsem nucen pĹ™iznat, Ĺľe mi to ĂşplnÄ› vypadlo z pamÄ›ti. DomnĂvĂˇm se ale, Ĺľe bych moĹľnĂˇ mohl projĂt vĹˇechny svĂ© soubory a najĂt tu sprĂˇvnou informaci. I kdyĹľ, promiĹ�te prosĂm moje zĂvnutĂ, musĂm pĹ™iznat, Ĺľe na tom nemĂˇm pĹ™ĂliĹˇ velkĂ˝ zĂˇjem.”

â€žĂ� a mĹŻĹľu si troufnout se zeptat, co vĂˇs pĹ™imÄ›lo k tomu, abyste pĹ™istoupil na poĹľadavky toho hippieho?”

ZĂˇĹ™e se zformovala do vĂ˝razu ÄŤĂhajĂcĂ elektronickĂ© chestchirskĂ© koÄŤky. â€žAbych byl upĹ™ĂmnĂ˝, drahĂ˝ chlapÄŤe, v podstatÄ› penĂze na ruku.”

Elliot se podrĂˇĹľdÄ›nÄ› drbal na ÄŤele. â€žSakra, co vy jste vlastnÄ› zaÄŤ?” Vzal si malĂ˝ zĂˇpisnĂk a tuĹľku. â€žChci vaĹˇe jmĂ©no, sĂ©riovĂ© ÄŤĂslo a registraÄŤnĂ kĂłd pro intergalaktickĂ˝ ÄŤasostroj!”

â€žNaprostĂˇ blbost,” zaburĂˇcel hlas bezstarostnĂ˝m tĂłnem. â€žAbsolutnÄ› nepouĹľitelnĂ©! ProtoĹľe jĂˇ pochĂˇzĂm z neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› starobylĂ© a tĂm pĂˇdem neregistrovanĂ© rasy PortĂ˝rĹŻ ÄŤasu! Jmenuji se Dudlaj D. DĂˇ, svobodnĂ˝ pĂˇn, z pravĂ©ho aristokratickĂ©ho transsubstancionĂˇlnĂho rodu RytĂĹ™ĹŻ pĹ™ĂleĹľitostnĂ˝ch letĹŻ jumbojetĹŻ. NĂˇĹˇ rod vznikl stejnÄ› s ÄŤasem - vlastnÄ› jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv neĹľ ÄŤas.”

â€žDĹ™Ăv neĹľ ÄŤas,” zamumlal Bill, kterĂ˝ se snaĹľil si to srovnat v hlavÄ›. Ale jeho myĹˇlenky byly zmatenĂ© jeĹˇtÄ› vĂc neĹľ normĂˇlnÄ›. â€žMyslĂte tĂm, Ĺľe vĂˇĹˇ rod tady byl dĹ™Ăv neĹľ hodiny, digitĂˇlnĂ hodinky a ostatnĂ ÄŤasomĂry?” NĂˇhle mu mozkem bleskla myĹˇlenka makrovÄ›dy. â€žTĂm chcete Ĺ™Ăct, dĹ™Ăv neĹľ byla zavedenĂˇ zavĂracĂ doba v hospodĂˇch!”

â€žPĹ™esnÄ› tak. A jakĂˇ to byla skvÄ›lĂˇ doba,” Ĺ™ekl Dudlaj. â€žAle kdyĹľ o tom tak pĹ™emĂ˝ĹˇlĂm, doba tehdy jeĹˇtÄ› nebyla, Ĺľe ne? JeĹˇtÄ› takĂ© nebyly zavedeny dny. Ani noci. Existoval pouze nepĹ™etrĹľitĂ˝ skvÄ›lĂ˝ veÄŤĂrek s obÄŤasnĂ˝mi hĂˇdkami a stĹ™ĂlenĂm ptĂˇkĹŻ. TvrdĂ© a vyÄŤerpĂˇvajĂcĂ â€” ale skvÄ›lĂˇ zĂˇbava!”

â€žNeuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝,” vydechl Bill, oÄŤi se mu rozbÄ›hly a mysl se stĂˇle vracela k poslednĂ poznĂˇmce.

â€žRytĂĹ™i ÄŤasu,” Ĺ™ekl Elliot a hlas se mu zachvĂval posvĂˇtnou bĂˇznĂ. â€žKvĹŻli vĂˇm byly vĹľdycky zmatky na ĂşstĹ™edĂ â€” a veĹˇkerĂ˝ telefonnĂ spojenĂ bylo taky v kĂ˝blu. Tak proto jsme naĹˇli pozĹŻstatky starovÄ›kĂ˝ civilizace z dob jeĹˇtÄ› pĹ™ed prvnĂma zaznamenanĂ˝ma lidma! Ty teda patĹ™ily… vaĹˇemu rodu?”

â€žNe ve skuteÄŤnosti. Jsem pĹ™esvÄ›dÄŤen o tom, Ĺľe v tomto pĹ™ĂpadÄ› se jednĂˇ o veĹ™ejnÄ› rozĹˇĂĹ™enĂ˝ zĂˇznam toho, Ĺľe RytĂĹ™i ÄŤasu stojĂ za prvnĂmi zaznamenanĂ˝mi potomky lidskĂ©ho rodu,” odpovÄ›dÄ›l samolibÄ› Dudlaj.

â€žJo. HĂˇdĂˇm, Ĺľe prĂˇvÄ› kvĹŻli tomu jste za vĹˇema vtĂpkama,” zachrochtal strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žPĹ™Ăstup k RytĂĹ™ĹŻm ÄŤasu je teda jednĂm ze zĂˇkladnĂch klĂÄŤĹŻ k vesmĂru a sakra taky k levnĂ˝mu cestovĂˇnĂ,” vyhrkl Elliot. â€žJak je moĹľnĂ˝, Ĺľe se k tomu dostali hipĂci z PekelnĂ˝ planety?”

StrĂ˝ÄŤek Nancy se poĹˇkrĂˇbal na hlavÄ›. â€žVykradli banky?”

â€žNe. Ne. Ne!” dupnul si Elliot. â€žTo je pĹ™ĂliĹˇ zĂˇsadnĂ a taky rozhodujĂcĂ. Sakra, o hipĂkĂˇch z PekelnĂ˝ planety toho nevĂme dost. ZĂˇklad k ĂşspÄ›chu naĹˇeho poslĂˇnĂ je zjistit, jak se dostali k RytĂĹ™ĹŻm ÄŤasu, a taky pochopit RytĂĹ™e ÄŤasu.”

ZĂˇĹ™ĂcĂ brĂˇna se rozzĂˇĹ™ila vnitĹ™nĂm svÄ›tlem plnĂ˝m pĂ˝chy nad tĂm, Ĺľe bude moci vyloĹľit pĹ™ĂbÄ›h RytĂĹ™ĹŻ ÄŤasu.

â€žEhm,” zaÄŤal sir Dudlaj. â€žNa poÄŤĂˇtku, jeĹˇtÄ› pĹ™ed Ĺ™Ăzenou dopravou a senoseÄŤĂ, mluvenĂ˝m filmem a prĹŻkazy k depositnĂm ĂşvÄ›rĹŻm nebylo nic, jen vesmĂr a ĹľĂˇdnĂ˝ ÄŤas na nic a pro nikoho. KosmickĂ˝ galaktickĂ˝ nĂˇrod jako prvnĂ zavedl toÄŤenĂ© pivo a kanadskĂ© vtipy, protoĹľe se snaĹľil dĂˇt vÄ›cem smysl. To jsme byli my â€” RytĂĹ™i ÄŤasu. Je zbyteÄŤnĂ© Ĺ™Ăkat, Ĺľe nic z toho nefungovalo â€” jako vĹľdy, kdyĹľ nÄ›co zaÄŤnete, aniĹľ byste to pĹ™edchozĂ dodÄ›lali. VĂ˝sledkem toho byl vĹˇeobecnĂ˝ zmatek.

‘Co potĹ™ebujeme, pravil jedineÄŤnÄ› inteligentnĂ gentleman Ĺ imon ÄŚasovĂ˝, RytĂĹ™ filosof, je zavĂ©st aspoĹ� nÄ›jakĂ˝ druh poĹ™Ăˇdku do vzniklĂ©ho chaosu. MĂˇm na mysli, Ĺľe kdyĹľ nevĂte, kdy je ÄŤas na odpolednĂ ÄŤaj, nelze hovoĹ™it o ĹľĂˇdnĂ© civilizaci.’

A, tak Ĺ imon ÄŚasovĂ˝ pĹ™iĹˇel na myĹˇlenku ÄŤasu, coĹľ byl jen takovĂ˝ poÄŤĂˇteÄŤnĂ a revoluÄŤnĂ nĂˇvrh. NeĹľ byla myĹˇlenka ÄŤasu vĹˇeobecnÄ› pĹ™ijata, trvalo to celĂ© eĂłny let. Ale kdyĹľ uĹľ byla pĹ™ijata, slunce a planety se zaÄŤaly otĂˇÄŤet v rytmu dnĹŻ a let jako neĹˇĹĄastnĂ© hodiny kosmu, zatĂmco Ĺľivot bujel a plynul, civilizace se rozvĂjely a zanikaly. AÄŤkoliv tato nekoneÄŤnÄ› nudnĂˇ pravda mĂˇ s ÄŤasem spoleÄŤnĂ©ho asi tolik jako opiÄŤĂ vĂ˝kaly s ĹľenskĂ˝m klĂˇĹˇterem. AspoĹ� vidĂte, na kolik let nudnĂ© nicoty se mÄ›Ĺ™Ă prĹŻmÄ›rnĂ˝ Ĺľivot.

VĹˇechno to bylo velice dobrĂ© a teÄŹ si mĹŻĹľeme klidnÄ› dĂˇt vajĂÄŤka namÄ›kko, ale pro RytĂĹ™e ÄŤasu znamenal souÄŤasnĂ˝ ÄŤas pouze nĂˇvrh. VidĂte, Ĺľe z pohledu vyĹˇĹˇĂ atomistickĂ© teorie je ÄŤas jen jeden ze zpĹŻsobĹŻ zblbnutĂ. Ve skuteÄŤnosti pro nĂˇs ÄŤas neexistuje, i kdyĹľ si pĹ™edstavujeme, Ĺľe ano, a pouĹľĂvĂˇme tedy nerezavÄ›jĂcĂ ocel a kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂˇ pouzdra. JednoduĹˇe jsme vytvoĹ™ili urÄŤitou vĂ˝Ĺˇi molekulĂˇrnÄ› sdĂlenĂ© iluze, kterĂˇ se rozĹˇĂĹ™ila po celĂ©m vesmĂru. Proto mĹŻĹľeme cestovat â€” nebo bĂ˝t dopraveni â€” skrze tak zvanĂ˝ ÄŤas a vĹľdycky jsme na vĹˇech skvÄ›lĂ˝ch veÄŤĂrcĂch prvnĂ a nikdy z nich nemusĂme odejĂt. V kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› je to trochu nudnĂ© a jĂˇ opravdu nejsem pĹ™ĂstupnĂ˝ vaĹˇim drobnĂ˝m problĂ©mĹŻm.”

StrĂ˝ÄŤek Nancy se zaĹˇklebil. â€žFurt nerozumĂm tomu, co to mĂˇ spoleÄŤnĂ˝ho s hipĂkama. Sakra, jak teÄŹ dostanu zpĂˇtky svĹŻj bar?”

Bill se s vĂ˝razem Ăşzkosti podrbal v rozkroku. NemÄ›l ani nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu o tom, co se stalo, ani o ÄŤem je Ĺ™eÄŤ. A co bylo nejhorĹˇĂ, ani o tom, kde by dostal nÄ›co k pitĂ.

â€žSkrze mlhu vaĹˇeho ÄŤasovĂ©ho zmatku vidĂm urÄŤitĂ˝ smysl,” zafilosofoval Elliot, â€žSmysl mÄ› prostupuje a teÄŹ tomu rozumĂm! Hippies to nÄ›jakĂ˝m zpĹŻsobem podvÄ›domÄ› pochopili… a hypnotizovali vĂˇs. Nemuseli vĂˇs pĹ™esvÄ›dÄŤovat tak jako my. NÄ›jak si spoÄŤĂtali, Ĺľe z nÄ›jakĂ©ho dĹŻvodu tady v urÄŤitou hodinu budete a budete pĹ™ĂstupnĂ˝ k tomu skoku v ÄŤase, kterĂ˝ potĹ™ebovali udÄ›lat… takhle to bylo! Takhle byl ten ĹˇpiĂłn schopen vrĂˇtit se v ÄŤase a zmÄ›nit historii.”

â€žAle proÄŤ ty nacistickĂ˝ opiÄŤĂˇrny?” zeptal se strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žTo absolutnÄ› neladĂ s tĂm, co vĂm o zĂˇkladech filosofie hippies.”

â€žTo se dĂˇ vyĹ™eĹˇit i pozdÄ›jc,” prohlĂˇsil Elliot. â€žTeÄŹ se musĂme vrĂˇtit zpĂˇtky a zabrĂˇnit katastrofÄ›, kterou ten vlasatec spĂskal!” OtoÄŤil se k ÄŤasovĂ© brĂˇnÄ›.

â€žDudlaji… tedy sire â€” mĂˇm takovĂ˝ dojem, Ĺľe to je vĂˇĹˇ sprĂˇvnĂ˝ titul.”

â€žProÄŤpak, ano, samozĹ™ejmÄ›, Ĺľe je,” Dudlaj se uculil, potÄ›ĹˇenĂ˝ tak zcela evidentnĂm Ĺ™iĹĄolezectvĂm.

â€žVĹˇechno, co musĂte udÄ›lat, je jen znovu otevĹ™Ăt ÄŤas pĹ™esnÄ› v tom mĂstÄ›, kde vyskoÄŤil ten hippie, a dovolit nĂˇm skoÄŤit tam! V tom pĹ™ĂpadÄ› se mĹŻĹľeme vrĂˇtit zpĂˇtky a zabrĂˇnit katastrofÄ›!”

â€žKatastrofa? Opakuji, Ĺľe nevidĂm ĹľĂˇdnou katastrofu. PopravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, Elliote Methadrine, agente ÄŚasovĂ©ho oddÄ›lenĂ, nevĂm pĹ™esnÄ›, kde to bylo. NicmĂ©nÄ› pĹ™esnĂ© mĂsto je velmi dĹŻleĹľitĂ©. MĂˇĹˇ snad nÄ›co, po ÄŤem bych si vzpomnÄ›l?”

â€žNo, vzal jsem s sebou pĂˇr megabĂˇlĂkĹŻ dolĂˇÄŤĹŻ na zvlĂˇĹˇtnĂ vĂ˝daje.”

â€žĂ�. To je skvÄ›lĂ©! To je podstatnÄ› vĂc, neĹľ mi zaplatil ten hippie. Tak se podĂvĂˇme na ty balĂky, a potom si rozpomenu na pĹ™esnĂ© mĂsto.”

Elliot vytĂˇhl zĂˇĹ™ivĂ© kotouÄŤe, kterĂ© mÄ›ly na obou stranĂˇch portrĂ©t ĹˇilhavĂ©ho cĂsaĹ™e. V nepĹ™ĂˇtelskĂ©m prostĹ™edĂ kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ© brĂˇny se s cinknutĂm otevĹ™ela zĂˇsuvka na penĂze a schlamstla nabĂzenĂ˝ obolos.

â€žSkvÄ›lĂ©. A teÄŹ pĹ™ijde na Ĺ™adu splnÄ›nĂ mojĂ poloviny dohody. Jenom mi dopĹ™ejte chvilku soustĹ™edÄ›nĂ!” Vysunuly se antĂ©ny. Rozkmitaly se. Mezi koulemi van der Graafova generĂˇtoru zaÄŤala praskat statickĂˇ elektĹ™ina. Dolary a centy vylĂ©tĂˇvaly z pokladny.

â€žProboha! On to vĂˇĹľnÄ› udÄ›lĂˇ,” kĹ™iÄŤel strĂ˝ÄŤek Nancy a ukazoval na oblaka mlhy, kterĂˇ se valila z otvoru v ÄŤase.

Bill se rozhlĂ©dl. Nedalo se pochybovat o tom, Ĺľe s bujnou fantaziĂ byl v barevnĂ© mlze vidÄ›t pĹ™elud.â€” Duch ÄŤasu, pokud chcete â€” a taky ten hippie z PekelnĂ© planety, jak na pozadĂ zĂˇbleskĹŻ hvÄ›zd mizĂ: v okamĹľiku skoku mezi TEÄŽ a nÄ›jakĂ˝m POTOM.

â€žAno,” zaĹ™val Elliot. â€žTo je ono! To je pĹ™esnĂ˝! DrĹľ to! ” ObrĂˇtil se na Billa a strĂ˝ÄŤka Nancy. â€žPĂˇnovĂ©! Moment pravdy! Jdete se mnou?”

â€žUf,” Ĺ™ekl strĂ˝ÄŤek Nancy a nucenĂ© se usmĂval. â€žSem jen obyÄŤejnej barman. VlastnÄ› tu mĂˇm svoje povinnosti a mĂˇm dojem, Ĺľe… moĹľnĂˇ bych moh trochu dÄ›lat aerobic! Nebo zvedat ÄŤinky! Nebo udÄ›lat pĂˇr temp v bazĂ©nu! ZĹŻstaneme ve spojenĂ. Dejte mi vÄ›dÄ›t, jak to vĹˇechno skonÄŤilo!” Barman couvl a servilnÄ› se usmĂval.

â€žCo se dĂˇ dÄ›lat,” prohlĂˇsil Elliot. â€žTak pojÄŹ, Bille! UkĂˇĹľeme vesmĂru, jak se chovajĂ pravĂ chlapi v akci!”

â€žVĂĹˇ,” neartikulovanÄ› zahuhlal Bill. â€žJe mi tak trochu, vĹˇak vĂĹˇ, trochu blbÄ›. MoĹľnĂˇ, Ĺľe pĂˇr mÄ›sĂcĹŻ trĂ©ninku by mi vrĂˇtilo formu, kterou potĹ™ebuju pro tenhle druh zvlĂˇĹˇtnĂch povÄ›Ĺ™enĂ!”

â€ž… moĹľnĂˇ si mÄ› najmou, abych jim mĂchal mlĂ©ÄŤnĂ˝ koktejly,” ozĂ˝val se hlas strĂ˝ÄŤka Nancy za dveĹ™mi.

â€žMlĂ©ÄŤnĂ˝ koktejly!” Tahle poslednĂ poznĂˇmka Billa uzemnila. ZĹŻstal zaraĹľenÄ› stĂˇt na mĂstÄ› tak dlouho, Ĺľe po nÄ›m Elliot stihnul hrĂˇbnout.

â€žTak pojÄŹ, vojĂˇku. Je na ÄŤase, aby sis zaslouĹľil Ĺľold, co dostĂˇvĂˇĹˇ od cĂsaĹ™e!”

Co se dÄ›lo pak, si uĹľ Bill pamatoval â€” Elliot Methadrine ho vrazil pĹ™Ămo do chĹ™tĂˇnu ÄŤasovĂ© brĂˇny.

KAPITOLA 8

MyĹˇlenka vykopnutĂ vzhĹŻru byla Billovi docela dobĹ™e znĂˇmĂˇ. Jen to, Ĺľe byl povĂ˝Ĺˇen do svĂ© souÄŤasnĂ© hodnosti, zĹ™etelnÄ› ukazovalo, Ĺľe prĂˇvÄ› vykopnutĂ vzhĹŻru je zĂˇkladnĂ hybnou silou byrokratickĂ©ho aparĂˇtu. Nikdy ovĹˇem ono vykopnutĂ vzhĹŻru necĂtil - a doslovnÄ› ho pociĹĄoval aĹľ teÄŹ.

NepĹ™ipomĂnalo to dokonce ani poletovĂˇnĂ ve stavu beztĂĹľe.

Bylo to, jako by se vesmĂr nĂˇhle otoÄŤil o 180 stupĹ�ĹŻ a on padal z nÄ›jakĂ©ho Ăştesu hlavou napĹ™ed, ale ne smÄ›rem dolĹŻ. NeustĂˇle nabĂral ÄŤĂm dĂˇl tĂm vÄ›tĹˇĂ rychlost a padal na zlovÄ›stnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ skĂˇly nad sebou.

SkĂˇly vyhlĂĹľely stejnÄ› nepĹ™ĂjemnÄ›, jako kdyby byly pod nĂm.

Ĺ˝aludek na vodÄ›, mozek ĂşplnÄ› k nepotĹ™ebÄ›, hvĂzdĂˇnĂ vzduchu, pach ze zatuchlĂ˝ch sportovnĂch taĹˇek, vĂ˝kĹ™iky strachu.

V poslednĂ chvĂli skĂˇly uhnuly a ÄŤas sĂˇm se Ĺ™Ătil do tohohle bezvĂ˝znamnĂ©ho vĂru.

Bill se dotkl zemÄ› â€” lehounce, jako prachovĂ© peĹ™ĂÄŤko. V prvnĂm okamĹľiku se mu zdĂˇlo, Ĺľe ztratil vÄ›domĂ a teÄŹ se probĂrĂˇ ze mdlob s lehkĂ˝m brnÄ›nĂm hlavy. Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno to bylo podstatnÄ› pĹ™ĂjemnÄ›jĹˇĂ, neĹľ kdyĹľ se ĂşplnÄ› bezmocnĂ˝ probĂral s pĹ™ĂĹˇernou kocovinou. Ale i tak se teÄŹ cĂtil trochu nesvĹŻj.

ZatĂmco se zmatenÄ› rozhlĂĹľel kolem sebe, pĹ™emĂ˝Ĺˇlel, kde to sakra je.

Vypadalo to jako nÄ›jakĂ© ĂşdolĂ obklopenĂ© vrcholky hor, jeĹľ byly porostlĂ© borovicemi.

Na ÄŤistÄ› azurovĂ©m nebi bez milosti ohnivÄ› Ĺľhnulo zĂˇĹ™ivĂ© slunce.

Zem, na kterĂ© leĹľel, byla vyprahlĂˇ, posetĂˇ chomĂˇÄŤky zhnÄ›dlĂ© suchĂ© trĂˇvy a trsy nĂˇdhernÄ› kvetoucĂch kaktusĹŻ druhu saguaro.

PouĹˇĹĄ! Byl na nÄ›jakĂ© pouĹˇti. RozhlĂĹľel se, jestli nÄ›kde v okolĂ nenĂ nÄ›jakĂˇ kantĂ˝na, s nadÄ›jĂ, Ĺľe by tam mohli mĂt nÄ›co studenĂ©ho, tekutĂ©ho a s obsahem alkoholu. Ĺ˝ĂˇdnĂˇ kantĂ˝na, ĹľĂˇdnĂ© pivo. Taky dobĹ™e. Copak ve svĂ© oblĂbenĂ© knize â€” OpilcĹŻv prĹŻvodce opicĂ â€” kterĂˇ se stala jeho biblĂ, neÄŤetl, Ĺľe tequilla se dÄ›lĂˇ z kaktusĹŻ? A nebylo tu toho poslednÄ› jmenovanĂ©ho spousta? Muselo by to staÄŤit aspoĹ� na nÄ›kolik lĂˇhvĂ onoho prvnÄ› jmenovanĂ©ho.

Ale neĹľ staÄŤil Bill zaÄŤĂt s tradiÄŤnĂm shĂˇnÄ›nĂm pitĂ, vyruĹˇilo ho nĂˇhlĂ© Ĺľuchnuti Ăˇ vĂ˝kĹ™ik. â€žAuvajs!”

OtoÄŤil se a uvidÄ›l Elliota Methadrina, jak leĹľĂ na zĂˇdech na hromadÄ› pĂsku. KĹ™iÄŤel, protoĹľe nĂˇsledkem ĹˇpatnĂ©ho dopadu mÄ›l jeden trnitĂ˝ kus kaktusu pĹ™Ămo pĹ™ibitĂ˝ k zadnici.

â€žAuvajs,” vĹ™Ăskal Elliot, kterĂ˝ se pomalu hrabal na nohy a kroutil hlavou, aby zjistil, co to mĂˇ zapĂchnutĂ©ho v zadku. OpatrnÄ› vytrhĂˇval jednotlivĂ© trny z jehelnĂku, na kterĂ˝ se dĂky pĂˇdu zmÄ›nil jeho zadek.

â€žTeda! Ty jsi ale hrdina,” servilnÄ› pronesl Bill, kterĂ˝ sledoval celĂ© pĹ™edstavenĂ. â€žJĂˇ bych si musel dĂˇt panĂˇka, neĹľ bych se do toho dal!” RozhlĂĹľel se kolem, aby zjistil, kde to vlastnÄ› pĹ™istĂˇli. â€žVĂĹˇ, Elliote, nevidÄ›l jsem ten pajzl uĹľ hodnÄ› dlouhou dobu, takĹľe mohlo dojĂt i k takovĂ˝hle zmÄ›nÄ›!” Elliot si vytĂˇhl poslednĂ kaktusovĂ˝ trn ze zadnice a pochybovaÄŤnÄ› se rozhlĂĹľel kolem sebe. â€žNikde tady toho hippieho nevidĂm!”

â€žNe. JedinĂ˝, co vidĂm, jsou pÄ›knĂ˝ guĂˇnovĂ ptĂˇci, co krouĹľĂ nad nĂˇma. MoĹľnĂˇ to jsou inteligentnĂ obyvatelĂ© tyhle planety a pĹ™iĹˇli nĂˇs pĹ™ivĂtat.”

â€žNe, Bille,” odpovÄ›dÄ›l mu Elliot. â€žTohle jsou supovĂ©. Je mi lĂto, ale ÄŤekaj tady na to, aĹľ umĹ™em, aby si na nĂˇs mohli pochutnat. NapĹ™ed se zobĂˇkem pustĂ do slabin a mÄ›kkĂ˝ch tkĂˇnĂ. OÄŤi jako zĂˇkusek.”

â€žNemluv tak!” Bill se zachvÄ›l a se strachem se podĂval vzhĹŻru na krouĹľĂcĂ ptĂˇky. â€žTo nenĂ zpĹŻsob, jak bych chtÄ›l umĹ™Ăt. V zĂˇsadÄ› â€” jĂˇ vĹŻbec nechci umĹ™Ăt. A vĹŻbec, kde to sakra jsme, Elliote? MĂˇĹˇ nÄ›jakej nĂˇpad, jak to zjistit? A kdyĹľ jo, tak co budeme dÄ›lat?”

â€žNejsem si ĂşplnÄ› jistej, ale vypadĂˇ to, sakra, jako Dunovej svÄ›t nebo PouĹˇtnĂ planeta, a jestli vÄ›Ĺ™ĂĹˇ pohĂˇdkĂˇm, tak jako pouĹˇĹĄ na dĂˇvno zaniklĂ©, leÄŤ nikdy nezapomenutĂ© Zemi. VĂĹˇ, co by se nĂˇm prĂˇvÄ› teÄŹ nĂˇramnÄ› hodilo?”

â€žPivo… ne, dvÄ› piva. Ĺ�eknÄ›me tĹ™i piva!”

â€žBuÄŹ zticha, Bille. ZkusĂm si promluvit s ÄŤasovou brĂˇnou Dudlajem DĂˇ.”

â€žMoĹľnĂˇ nĂˇm pĹ™inese dĂˇrkovĂ˝ balenĂ po Ĺˇesti,” Ĺ™ekl Bill pochybovaÄŤnÄ›. Ĺ˝hnoucĂ slunce ho pĂˇlilo vzadu na krku a citlivĂˇ kĹŻĹľe na hlavÄ› se mu pod ĹľhavĂ˝mi paprsky pĹ™Ămo ĹˇkvĂĹ™ila.

â€žSlyĹˇel jsem sprĂˇvnÄ›, opravdu je mĂ© vzneĹˇenĂ© jmĂ©no brĂˇno nadarmo, pĂˇnovĂ©?” prohlĂˇsil hlas s britskĂ˝m pĹ™Ăzvukem.

Bill s Elliotem se otoÄŤili jak na obrtlĂku.

V rozumnĂ© vzdĂˇlenosti od pichlavĂ˝ch ostnĹŻ se nematerializoval nikdo jinĂ˝ neĹľ zmĂnÄ›nĂ˝ sir Dudlaj. V zĂˇplavÄ› jiskĹ™ivĂ˝ch paprskĹŻ se v tĂ©to zvlĂˇĹˇtnĂ krajinÄ› vynoĹ™ila brĂˇna ÄŤasu.

â€žMluv!” naĹ™Ădil mu Bill. â€žKde to sakra jsme?”

â€žSem utekl ten hippie?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t Elliot.

KĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂˇ Ĺ™ada kontrolek uvnitĹ™ brĂˇny zaÄŤala blikat a pulsovat a tanÄŤit v rytmu ÄŤehosi, co se nĂˇramnÄ› podobalo Pochodu serĹľanta Bogieho. Z televiznĂ obrazovky zmizely scĂ©ny z historie, kterĂ© nahradil zĂˇbÄ›r z nekoneÄŤnÄ› dlouhĂ© ÄŤĂˇsti neobyÄŤejnÄ› nudnĂ©ho kriketovĂ©ho zĂˇpasu.

Dudlaj podezĹ™ele dlouho mlÄŤel.

â€žDudlaji,” zavolal Elliot. â€žSire Dudlaji. DomnĂvĂˇme se, Ĺľe provÄ›Ĺ™ujete okolnosti, abyste mohl odpovÄ›dÄ›t na naĹˇi otĂˇzku!”

â€žCoĹľe? Ne, vlastnÄ› sleduji kriketovĂ˝ zĂˇpas Anglieâ€” Indie. ProklatÄ›, cizinci vedou! OmluvĂte mÄ›?”

â€žDomnĂvali jsme se, Ĺľe zjiĹˇĹĄujete, kde je ten hippie, co zmÄ›nil vesmĂr!”

â€žAno, musĂte mÄ› omluvit, ale kriket se ani v nejmenĹˇĂm nezmÄ›nil. NejdelĹˇĂ a nejnudnÄ›jĹˇĂ hra je vĂˇĹľnÄ› kriket. MĂˇme to v krvi. Tak je to, mĂˇm to v krvi, teda pokud nÄ›jakou mĂˇm. IntelektuĂˇlnĂ sport, pravdÄ›podobnÄ›â€”

â€žBuÄŹte zticha,” zavelel Bill. Podrbal se na ĹˇkvĂĹ™ĂcĂ se hlavÄ› a spĂˇlil si pĹ™i tom prsty. â€žNechci uĹľ nic slyĹˇet o ĹľĂˇdnĂ˝ch hrĂˇch â€” chci slyĹˇet, jak se odsud dostanu!”

Sir Dudlaj byl zaujatĂ˝ a okouzlenĂ˝ svĂ˝m monologem a vĹŻbec Billa nevnĂmal. â€žVelmi mnoho jsem o kriketovĂ© hĹ™e pĹ™emĂ˝Ĺˇlel. Kriket je vÄ›ÄŤnĂ˝, takĹľe se ani nedĂˇ poÄŤĂtat mezi hry. Ale zpĂˇtky k tomu vlasatĂ©mu nevychovanci, Ĺľe?”

Kontrolky spustily starou znĂˇmou podĂvanou jeĹˇtÄ› jednou a nakonec se v nĂˇhlĂ©m zĂˇchvatu rozsvĂtily vĹˇechny. Z reproduktorĹŻ znÄ›l (BillĹŻv nejoblĂbenÄ›jĹˇĂ) Pochod Johna Philipa Podobraz.

â€žVy jste ho naĹˇel! NaĹˇel jste ho!” kĹ™iÄŤel Bill. â€žNo, abych byl upĹ™ĂmnĂ˝, nenaĹˇel. ZvlĂˇĹˇtnĂ. VypadĂˇ to, Ĺľe je v centrĂˇle troĹˇiÄŤku zmatek.”

â€žV centrĂˇle?”

â€žAno. ZdĂˇ se, Ĺľe procesor paradoxĹŻ je ponÄ›kud pĹ™etĂĹľen. Moji milĂ, jsem volĂˇn zpÄ›t!”

Sir Dudlaj se zaÄŤal chvÄ›t a otĹ™Ăˇsat. Pomalu mizel v Ĺ™ĂdkĂ©m vzduchu.

â€žPoÄŤkejte! VraĹĄte se!” jeÄŤel Elliot. â€žNebo nĂˇm tu aspoĹ� nechte nÄ›co k pitĂ!” kĹ™iÄŤel Bill. â€žJe mi lĂto, pĂˇnovĂ©! NĂˇvrat spotĹ™ebovĂˇvĂˇ vĹˇechny mĂ© sĂly. DoufĂˇm, Ĺľe se vĂˇm podaĹ™Ă pĹ™eĹľĂt na tomto bohem zapomenutĂ©m…”

A pak, se sotva slyĹˇitelnĂ˝m mlasknutĂm, zmizel. SuchĂ˝ vzduch truchlivÄ› zavĂĹ™il na mĂstÄ›, kde pĹ™edtĂm stĂˇl, a zdvihl prach â€” a vĹˇechno bylo zase tichĂ© a nehybnĂ©.

Elliot potĹ™Ăˇsal hlavou. â€žSakra! Kdyby to aspoĹ� tolik neĹˇtĂpalo! Ten chcĂpĂˇk se nĂˇm ani neobtÄ›Ĺľoval Ĺ™Ăct, kde to sakra vĹŻbec jsme! Ani mĂsto. Ani rok. Ani datum. Ani hodinu… vĹŻbec nic. MuĹľem akorĂˇt doufat, Ĺľe tohle je to mĂsto, kam utek ten hippie. A Ĺľe prĂˇvÄ› tady zmÄ›nil ÄŤas, budoucnost i minulost. Kde provĂˇdÄ›l ty zloÄŤiny, kterĂ˝ musĂme napravit.”

â€žA co ten tvĹŻj ÄŤasostroj, pane fĂzle z ÄŚasovĂ˝ho?” zeptal se Bill.

â€žNo jo. Tady nastal menĹˇĂ zĂˇdrhel,” Ĺ™ekl Elliot a ukĂˇzal na zem. PĹ™Ăstroj leĹľel na zemi. Displeje nadranc. Zcela evidentnÄ› byl nepouĹľitelnĂ˝.

â€žTak se to aspoĹ� pokus spravit!” Z Billa kĹ™iÄŤela podezĂravost. â€žMyslĂm, Ĺľe bysme mÄ›li nÄ›co udÄ›lat, abysme zjistili, kde vlastnÄ› jsme!”

Elliot se zahledÄ›l do dĂˇlky. â€žJojo. VÄ›Ĺ™Ăm tomu, Ĺľe jsme na nejlepĹˇĂ cestÄ› vyzkouĹˇet to na vlastnĂ kĹŻĹľi!”

â€žNa vlastnĂ kĹŻĹľi?” Bill se otoÄŤil smÄ›rem tam, kam Elliot zĂral. Zcela jistÄ› se k nim pĹ™ibliĹľoval oblĂˇÄŤek prachu.

Prach zcela jistÄ› nevĂĹ™ili kohouti, aÄŤkoliv vzĂˇpÄ›tĂ si Bill s Elliotem zcela jistÄ› pĹ™Ăˇli, aby to kohouti byli.

KAPITOLA 9

PĹ™ihnali se za dusotu kopyt s jeÄŤivĂ˝m vĂˇleÄŤnĂ˝m pokĹ™ikem. PĹ™edchĂˇzel je pach nevydÄ›lanĂ˝ch zvĂĹ™ecĂch kĹŻĹľĂ - koĹ�skĂ˝ch a bizonĂch.

Jeli na podivnĂ˝ch, divokĂ˝ch ÄŤtyĹ™nohĂ˝ch zvĂĹ™atech, kterĂˇ Bill znal jako kuny, nebo konÄ›, nebo tak nÄ›jak se jim Ĺ™Ăkalo v Historickoâ€”westernovĂ˝ch hororovĂ˝ch komiksech. VĂˇleÄŤnĂci sedÄ›li na hĹ™betech kun â€” nebo to byli kĹŻni? â€” oÄŤi jim divoce svĂtily, tÄ›la i tvĂˇĹ™e pomalovanĂ© vĂˇleÄŤnĂ˝mi barvami. Ve vÄ›tru za nimi, jako pyĹˇnĂˇ hĹ™Ăva, vlĂˇly ÄŤelenky z peĹ™Ă, kterĂ© se na slunci oslnivÄ› blĂ˝skaly.

Kaâ€” rak!

NÄ›co zasviĹˇtÄ›lo kousek od Billova ucha.

HvĂĂĂĂĂĂĂzd.

OstrĂ© opeĹ™enĂ© stĹ™ely prosviĹˇtÄ›ly kolem nich, ostrĂ© hroty se zabodly do pĂsku nebo do kaktusĹŻ.

â€žĹ Ăpy,” zajeÄŤel Elliot. â€žStĹ™ĂlĂ po nĂˇs ĹˇĂpy, Bille!”

â€žOpeĹ™enĂ© kulky,” zaskuÄŤel Bill, kterĂ˝ uĹľ byl, v rĂˇmci svĂ©ho ĹˇĂlenĂ©ho Ăşprku, uprostĹ™ed prvnĂho mĂlovĂ©ho skoku.

â€žStĹ™ĂlĂ po nĂˇs opeĹ™enĂ˝ kulky, Elliote!”

Potom, co se pĹ™iblĂĹľili skoro na dosah, se divoĹˇi na konĂch rozdÄ›lili do dvou skupin, aby mohli pronĂˇsledovat oba dva cestovatele v ÄŤase. Bill se najednou ocitl pĹ™ed pĂˇrem divoce vyhlĂĹľejĂcĂch divochĹŻ a mĂĹ™ila na nÄ›j ostĹ™e vypadajĂcĂ kopĂ.

Bill usoudil, Ĺľe by bylo moudrĂ© pĹ™estat utĂkat. OkamĹľitÄ› kapituloval a zvedl ruce nad hlavu. Elliot se zachoval stejnÄ› moudĹ™e, ale navĂc na znamenĂ svĂ© totĂˇlnĂ porĂˇĹľky padl ponĂĹľenÄ› na kolena.

KdyĹľ Bill vidÄ›l, Ĺľe je to patrnÄ› to nejlepĹˇĂ, co mohou ve svĂ© souÄŤasnĂ© beznadÄ›jnĂ© situaci udÄ›lat, svalil se na zem taky.

DivoĹˇi se zlĂ˝ma oÄŤima povolili otÄ›Ĺľe svĂ˝m oĹ™ĹŻm a tÄ›snÄ› svĂˇzali oba nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky. OĹˇtÄ›py na nÄ› nepĹ™estĂˇvaly mĂĹ™it, a za obzvlĂˇĹˇĹĄ nepohodlnĂ˝ povaĹľoval Bill kus oceli pod krkem, ostrĂ˝ jako bĹ™itva. NÄ›kdo se asi pletl holiÄŤĹŻm do Ĺ™emesla.

â€žUf!” ozval se za nimi velitelskĂ˝ hlas.

â€žMyslel jsem si to,” zasĂpal Elliot, kterĂ˝ mÄ›l problĂ©my s mluvenĂm, protoĹľe i jemu se stejnĂ˝ kus oceli zaĹ™ezĂˇval do krku. â€žIndiĂˇni!”

â€žMyslĂĹˇ ty, co hrĂˇli kriket proti druĹľstvu sira Dudlaje?” zeptal se Bill.

â€žAle ne, Bille. RudĂ IndiĂˇni. SeveroameriÄŤtĂ prĂ©rijnĂ IndiĂˇni z devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ, ztracenĂˇ, ale nezapomenutĂˇ ZemÄ›! Nechci se vytahovat, ale dÄ›jepis mi v ÄŚasovĂ© Ĺˇkole vĹľdycky Ĺˇel.”

â€žJak to mĹŻĹľeĹˇ vÄ›dÄ›t tak jistÄ›?”

â€žObjevili jsme se nÄ›kde uprostĹ™ed neobydlenĂ˝ch plĂˇnĂ americkĂ©ho jihozĂˇpadu, tihle chlapĂci vypadaj ĂşplnÄ› jako z mĂ˝ho oblĂbenĂ˝ho filmu Johna Whina â€” Pevnost Scrofula â€” a mimochodem uf je urÄŤitÄ› indiĂˇnskĂ˝ slovo a znamenĂˇ mrzutĂ˝ uvĂtĂˇnĂ.”

â€žSamĂ˝ kecy,” pronesl ten samĂ˝ hlas. â€žJen jsem tĂm dĂˇval najevo krajnĂ nechuĹĄ k vaĹˇemu odpornĂ˝mu zjevu!”

Bill se otoÄŤil.

V sedle vzpĹ™ĂmenÄ› sedÄ›l vzneĹˇenÄ› vypadajĂcĂ rudoch a vypĂnal prsa v pyĹˇnĂ©m gestu. MÄ›l mohutnĂ˝ hrudnĂk, velkĂ© bicepsy pokrytĂ© rituĂˇlnĂmi koĹľenĂ˝mi Ĺ™emĂnky a cvoÄŤky, nĂˇhrdelnĂk z drĂˇpĹŻ a zubĹŻ dĂˇvno vyhynulĂ© Ĺˇelmy. Bill vĂdal jemu podobnĂ© v barech a obvykle nad nimi ve rvaÄŤkĂˇch vĂtÄ›zil, protoĹľe tihle nĂłbl pĂˇnovĂ© se vĹľdycky prali podle pravidel, zatĂmco BillĹŻv styl byl jakĂ˝mkoli pravidlĹŻm na hony vzdĂˇlen. Ale vĹˇechny ty na nÄ›j namĂĹ™enĂ© puĹˇky a ĹˇĂpy, spolu s ostrou ÄŤepelĂ pod bradou, v tuto chvĂli Billa ochrĂˇnily od jakĂ©koli myĹˇlenky na rvaÄŤku.

â€žAch,” Ĺ™ekl Bill a nasadil svĹŻj nejpodlĂ©zavÄ›jĹˇĂ ĂşsmÄ›v. â€žNazdĂˇrek! SkvÄ›lĂ˝ pomalovĂˇnĂ!” UsmĂˇl se a pokraÄŤoval: â€ž Ĺ ikovnĂ˝ cvoÄŤky. U koho Ĺˇijete?”

â€žMusĂm se zeptat na totĂ©Ĺľ,” zaburĂˇcel IndiĂˇn. â€žJeĹˇtÄ› nikdy jsem takovĂ˝ hadry nevidÄ›l, a to jsem absolventem Harvardu!”

Podrbal se na hlavÄ›. â€žNebo to byl Yale! PĹ™ĂsahĂˇm, Ĺľe je to tĂm spalujĂcĂm sluncem, Ĺľe mi to doĹˇlo aĹľ tak pozdÄ›! Buffalo Billalongu! Moje lĂ©ky!”

â€žAno, Ăł nejvyĹˇĹˇĂ Hluku hromu,” vyĹˇtÄ›kl malĂ˝ podsaditĂ˝ muĹľĂk, kterĂ˝ mÄ›l na hlavÄ› klobouk na dvaapĹŻl metrĂˇku brambor s pĹˇtrosĂm pĂ©rem zapĂchnutĂ˝m v dĂ˝nku a se Ĺˇpunty pohupujĂcĂmi se kolem krempy na provĂˇzku. Nahnul se ke koni svĂ©ho pĂˇna. Medicinman mÄ›l kolem ramen zavÄ›ĹˇenĂ˝ nafouklĂ˝ koĹľenĂ˝ pytel, ze kterĂ©ho vytĂˇhl lĂˇhev s nezdravÄ› zelenou tekutinou. â€žTady to mĂˇte, pane. BrĂ˝ den, hoĹˇovĂ©. Jo a mimochodem, ĹˇĂ©fovi dÄ›lali to malovĂˇnĂ v Kalamazoo v obchodnĂm institutu.” RudonosĂ˝ chlĂˇpek pak pĹ™i otevĂrĂˇnĂ obrovskĂ© plechovky Fosterova leĹľĂˇku mohutnÄ› pokropil vĹˇechny pĹ™ihlĂĹľejĂcĂ. â€žTak. DĂˇm si dneska jeĹˇtÄ› jednu takovou a budu hotovej. Ale co, sakra!”

ChlapĂk pĹ™iloĹľil plechovku ke rtĹŻm a pil, ohryzek a Ĺˇpunty na klobouku mu nadĹˇenÄ› nadskakovaly.

Bill vyvalil oÄŤi. JĂ©ĹľiĹˇ, jak by si dal to pivo! I kdyĹľ mnohem vĂc neĹľ pivo si Bill pĹ™Ăˇl, aby jeho krÄŤnĂ tepna zĹŻstala vcelku, protoĹľe jinak by jeho krev chtÄ› nechtÄ› pokropila okolnĂ vyprahlou zem.

â€žVidĂĹˇ, Bille, co jsem Ĺ™Ăkal,” prohlĂˇsil Elliot. â€žTypickĂ˝ indiĂˇnskĂ˝ medicinman. Odhaduju, Ĺľe musĂme bĂ˝t na americkĂ©m jihozĂˇpadÄ› â€” Ĺ™ekl bych nÄ›kdy okolo roku 1885.”

â€žMusĂm se znova zeptat,” pronesl nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žKdo jste? Rychle, neĹľ vĂˇm proĹ™Ăznu bĹ™icho a pĹ™edhodĂm vaĹˇe vnitĹ™nosti supĹŻm!”

â€žJsme cestujĂcĂ v ÄŤase, velkĂ˝ nĂˇÄŤelnĂku. Jsme sluĹľebnĂci pravdy a prĂˇva a fanouĹˇci velkĂ©ho Tonta,” odpovÄ›dÄ›l co nejposluĹˇnÄ›jĹˇĂm tĂłnem Elliot.

â€žHledĂˇme tady ĹˇpinavĂ©ho, vlasatĂ©ho hippieho, kterĂ˝ chce zmÄ›nit sloĹľenĂ ÄŤasu ze 100% bavlny na 50% polyesteru a 50% celuĂłzy,” Ĺ™ekl Bill a nepĹ™etrĹľitÄ› potĹ™Ăˇsal hlavou nad tĂm, co to zase Ĺ™ekl. To vedro! Dostalo ho!

â€žAno, a celĂ˝ budoucĂ vesmĂr je nacistickĂ˝ a jen jĂˇ, Elliot Methadrine a mĹŻj dobrĂ˝ pĹ™Ătel Billâ€””

â€žTen se dvÄ›ma el â€””

â€žâ€” a jen Bill se dvÄ›ma el a jĂˇ ho mĹŻĹľeme zachrĂˇnit tĂm, Ĺľe chytnem toho hippieho, kterĂ˝ niÄŤĂ historii. Tak co, nĂˇÄŤelnĂku â€” co na to Ĺ™eknete? PĹ™ece nechcete, aby vesmĂr husĂm pochodem ovlĂˇdli poĹľĂraÄŤi vuĹ™tĹŻ, nebo ano? To uĹľ nemluvĂm o tÄ›ch odpornÄ› smrdutĂ˝ch vykuĹ™ovaÄŤĂch trĂˇvy.”

â€ž50% polyesteru a 50% celulĂłzy,” vyĹˇtÄ›kl nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žPĹ™esnÄ› takovej je mĹŻj wigwam!”

â€žMoc daleko,” oznĂˇmil jim medicinman a prĂˇzdnou plechovkou od piva sundal jednoho supa. â€žV podstatÄ›,” pokraÄŤoval, zatĂmco vytĂˇhl obrovskou dĂ˝mku mĂru a nacpal jejĂ hlaviÄŤku velkĂ˝m, podezĹ™ele vyhlĂĹľejĂcĂm zelenĂ˝m chumĂˇÄŤem, â€žmusĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe je to zatracenÄ› kosmickĂ˝, kamarĂˇdĂÄŤkovĂ©!”

â€žGĂ©,” zasĂpal pĹ™iduĹˇenÄ› Elliot smÄ›rem ke svĂ©mu spoleÄŤnĂkovi. â€žNemyslĂĹˇ, Bille, Ĺľe je dost nepravdÄ›podobnĂ˝, Ĺľe by se sem ten hippie vrĂˇtil podĂvat se na trĂˇvu a omylem zmÄ›nil historii?”

â€žMyslĂm, Ĺľe jĂˇ osobnÄ› bych se podĂval na jedno z tÄ›ch piv!” zachraptÄ›l Bill.

â€žĹ�eknÄ›te, vzneĹˇenĂ˝ nĂˇÄŤelnĂku,” zakĹ�uÄŤel podbĂzivÄ› Elliot. â€žProÄŤ si nevezmeme sakypaky a nejedeme zpĂˇtky k vaĹˇim vigvamĹŻm, moĹľnĂˇ bychom se mohli nÄ›ÄŤeho napĂt a pak si pÄ›knÄ› v klidu povĂdat!”

â€žTicho,” naĹ™Ădil nĂˇÄŤelnĂk. â€žJednĂm slovem â€” ne! ZatĂm nevĂme, co s vĂˇmi, tupĂ˝mi bytostmi z budoucnosti, proto musĂme vĹˇe projednat s vyĹˇĹˇĂmi mĂsty!”

â€žĂ�! Ĺ�ĂkĂˇte, Ĺľe je tady nÄ›kde kavalerie SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ,” vydechl si Elliot. â€žVĂĹˇ, Bille, mĹŻj uÄŤitel dÄ›jepisu vĹľdycky Ĺ™Ăkal, Ĺľe na ZĂˇpadÄ› kavalerie vĹľdycky pĹ™iĹˇla v podobnĂ˝ch pĹ™Ăpadech na pomoc. SamozĹ™ejmÄ›, aĹľ na vĂ˝jimku v pĹ™ĂpadÄ› Custera!”

â€žCuster? To se jĂ? Neboje to k pitĂ?” zeptal se Bill, kterĂ©mu se do mozku nikdy neveĹˇla vĂc jak jedna informace, maximĂˇlnÄ› dvÄ›.

â€žChtÄ›l jsem tĂm Ĺ™Ăct, vy odpornĂ cizĂˇci, Ĺľe vĂˇs pĹ™ivedeme k oltĂˇĹ™i bohĹŻ, a tam se rozhodne, co s vĂˇrna bude!”

â€žOltĂˇĹ™ bohĹŻ,” zakĹ�oural Elliot. â€žTo znĂ zlovÄ›stnÄ›!”

Se zruÄŤnostĂ divochĹŻ Billa s Elliotem dĹŻkladnÄ› svĂˇzali a pak je vlekli rozpĂˇlenou pouĹˇtĂ smÄ›rem k mĂstu jejich schĹŻzky s tamnĂmi boĹľstvy.

KdyĹľ se to vezme kolem a kolem, pomyslel si Bill, tak je mĹŻj prvnĂ den v minulosti znaÄŤnÄ› skliÄŤujĂcĂ.

Ale v podstatÄ› to nebylo aĹľ tak pĹ™ekvapujĂcĂ, protoĹľe celĂˇ Billova minulost byla znaÄŤnÄ› skliÄŤujĂcĂ.

Billovi do obliÄŤeje vyĹˇplĂchla voda.

I kdyĹľ normĂˇlnÄ› touto tekutinou pohrdal, pĹ™istihl se, Ĺľe ji automaticky hltĂˇ plnĂ˝mi douĹˇky, aby uhasil mamutĂ ĹľĂzeĹ�, kterĂˇ ho suĹľovala. Na okamĹľik si myslel, Ĺľe se ocitl na nÄ›jakĂ© blaĹľenĂ© planetÄ› rozkoĹˇĂ, kde v plavkĂˇch a s nafukovacĂmi kĹ™idĂ©lky laĹˇkuje s vodnĂmi vĂlami. AĹľ k tak velkĂ©mu ĹˇĂlenstvĂ ho dohnalo spalujĂcĂ slunce. Ach ano. Oblast Bublyâ€”bubly na planetÄ› GIo, nebo moĹľnĂˇ spĂĹˇ plĂˇĹľ Ĺ plĂchâ€” Ĺˇplouch v oblasti Ĺ˝bluĹ�kâ€”cĂˇk.

Ale jakmile ho douĹˇky vody pĹ™ivedly zpÄ›t z hlubin bezvÄ›domĂ, Bill si uvÄ›domil, Ĺľe na nÄ›j nepraĹľĂ slunce kdesi v rekreaÄŤnĂ oblasti, ale stĂˇle jeĹˇtÄ› trÄŤĂ v pĹ™ĂĹˇernĂ© pouĹˇti a v mizernĂ©m ÄŤase. NavĂc mÄ›l v zadnĂ ÄŤĂˇsti tÄ›la zapĂchnutĂ˝ch nÄ›kolik tuctĹŻ kaktusovĂ˝ch trnĹŻ.

â€žAu â€” auvajs!” vykĹ™ikoval a hrabal se zpĂˇtky na nohy, sĂpal a mĹľoural. Vypadalo to, Ĺľe mu sundali pouta, coĹľ ovĹˇem nemuselo nutnÄ› znamenat nÄ›co skvÄ›lĂ©ho. KlopĂ˝tal a vytĂral si vodu z oÄŤĂ. SnaĹľil se zĂskat zpĂˇtky cit a rovnovĂˇhu. â€žElliote! Kde si, Elliote?” kĹ™iÄŤel a snaĹľil se zkalenĂ˝m zrakem prozkoumat vyprahlĂ˝ okolnĂ terĂ©n. VrĂˇvoral dopĹ™edu tak dlouho, dokud do nÄ›ÄŤeho nenarazil â€” do nÄ›ÄŤeho tvrdĂ©ho. UslyĹˇel stereo sykot a pomyslel si, Ĺľe asi vrazil do auta, kterĂ© mĂˇ propĂchnutĂ© dvÄ› duĹˇe. Ustoupil o kousek dozadu, chtÄ›l si tu pĹ™ekĂˇĹľku lĂ©pe prohlĂ©dnout, nechtÄ›l ji obchĂˇzet.

â€žJĂ©jky,” vyjekl Bill, kterĂ˝ v tu chvĂli zapomnÄ›l i na kaktusovĂ© trny v zadku. TyÄŤila se pĹ™ed nĂm dobĹ™e deset stop vysokĂˇ obluda s dĂ©monickou tvĂˇĹ™Ă. Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, mÄ›la dvÄ› tvĂˇĹ™e â€” a obÄ› dvÄ› jejĂ hlavy vypadaly jako hadĂ nebo krokodĂ˝lĂ, nebo kaĹľdopĂˇdnÄ› ÄŤingrovitÄ›.

RozeklanĂ© jazyky vyplazovala do ĂşctyhodnĂ© vzdĂˇlenosti. JiskĹ™ĂcĂ oÄŤi upĂrala dolĹŻ na Billa. Ale to zdaleka nebyly vĹˇechny hrĹŻzy, kterĂ˝mi takhle krajnÄ› odpornĂˇ pĹ™ĂĹˇera oplĂ˝vala. Pazoury napĹ™aĹľenĂ© na Billa mÄ›ly mĂsto dlanĂ ĹˇtĂĹ™Ă klepeta. Z hrudi obludy visela â€” jako dvÄ› nepĹ™ipevnÄ›nĂˇ podpaĹľnĂ pouzdra na drobnÄ›jĹˇĂ dÄ›la â€” dvÄ› obrovskĂˇ prsa. AĹĄ uĹľ byla ta obluda cokoliv, urÄŤitÄ› to byla samice. Dokonce mÄ›la na sobÄ› i jakousi sukni. Velmi zvlĂˇĹˇtnĂ a vĂ˝stĹ™ednĂ mĂłda! PĹ™i pohledu zblĂzka se ukĂˇzalo, Ĺľe celĂˇ suknÄ› je ze ĹľivĂ˝ch, kroutĂcĂch se hadĹŻ!

Ne, tohle rozhodnÄ› nebyla samice, kterĂˇ by odpovĂdala jeho chlĂpnĂ˝m pĹ™edstavĂˇm.

Bill zaÄŤal couvat, ale zakopl a upadl. S hlasitĂ˝m vrÄŤenĂm a vĂ˝hruĹľnĂ˝m Ĺ™evem se hrnula smÄ›rem k nÄ›mu.

â€žNeĹľer mÄ›!” jeÄŤel Bill. â€žNebudu ti chutnat! Elliote! Pomoc! Sire Dudlaji! Pomoc! PomoĹľte mi nÄ›kdo!”

Ale ani Elliot ani sir Dudlaj neodpovĂdali a ani nikdo jinĂ˝ mu na pomoc nepĹ™iĹˇel. Obluda se dĂˇl hrnula na Billa, pĹ™Ămo se vznĂˇĹˇela.

â€žKdo… kdo jste?” zeptal se Bill a zaĹˇilhal smÄ›rem vzhĹŻru, slunce ho oslepovalo.

â€žMĂ© jmĂ©no,” odpovÄ›dÄ›la pĹ™ĂĹˇera, â€žje Copycop, mocnĂˇ bohynÄ› AztĂ©kĹŻ, strĂˇĹľĂcĂ toto ĂşdolĂ. SeĹľeru kaĹľdĂ©ho, kdo se odvĂˇĹľĂ riskovat vstup do velmi vĂ˝znamnĂ© posvĂˇtnĂ© jeskynÄ› nebo do jejĂho okolĂ, protoĹľe na tato posvĂˇtnĂˇ mĂsta je vstup pĹ™ĂsnÄ› zakĂˇzĂˇn! A jak ty?”

â€žBill.”

â€žBill. HezkĂ˝ a znĂ to jedle.” Dva pĂˇry oÄŤĂ se jako drahokamy zatĹ™pytily na slunci. â€žBille â€” vÄ›ci… buÄŹ jsi ĹˇĂlenec, jestli jsi sem Ĺˇel sĂˇm, nebo tÄ› sem dolĹŻ hodili mocnĂ vĂˇleÄŤnĂci kmene Epoxy, abys mohl sklouznout dolĹŻ do mĂ©ho hladovĂ©ho bĹ™icha!”

â€žPo pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno ani jedno, ani druhĂ˝. Jsem… ehm… pĹ™Ăˇtelskej poutnĂk, kterĂ˝ zkoumĂˇ nadpĹ™irozeno. Myslel jsem, Ĺľe bych moĹľnĂˇ mohl pouĹľĂt vĂˇĹˇ chrĂˇm. O zdejĹˇĂm nĂˇboĹľenstvĂ toho moc nenĂ. Jsou tady v okolĂ, kromÄ› vaĹˇĂ vzneĹˇenosti, jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ dalĹˇĂ bohovĂ©?”

â€žTakĹľe ty chceĹˇ pomoct s nĂˇboĹľenstvĂm. V ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› â€” nenarodil jsi se v kmenovĂ©m klanu. A tak ti nikdo z ostatnĂch nepomĹŻĹľe. OkolnĂ boĹľstva, to je na pĹ™Ăklad Hlen-hoho, jeden z tÄ›ch, co si libujĂ ve ĹľvĂ˝kĂˇnĂ jeĹˇtÄ› tlukoucĂch srdcĂ. A potom je tu Texako, kondorovitĂˇ bestie, rĂˇd pojĂdĂˇ lidskĂˇ nemluvĹ�ata. A samozĹ™ejmÄ› vzneĹˇenĂ˝ krĂˇl bohĹŻ KoaxiĂˇlkoitus, kterĂ˝ Ĺľere nahĂ© lidskĂ© panny. Pak je tu spousta menĹˇĂch boĹľstev. DomnĂvĂˇm se, Ĺľe to je hlavnĂ zdejĹˇĂ pantheon, vetĹ™elce. Ted’, kdyĹľ budeĹˇ v klidu, provedu krĂˇtkou bolestivou operaci â€” mĂsto dlouhĂ© smrtelnĂ© agĂłnie â€” aĹľ tebe bude moje odpolednĂ obÄ›tnĂ pĹ™esnĂdĂˇvka. DobrĂˇ a vhodnĂˇ!”

Bill vĹŻbec nemÄ›l v Ăşmyslu stĂˇt se nÄ›ÄŤĂ pĹ™esnĂdĂˇvkou, bohynÄ› nebohynÄ›. â€žPodĂvejte se, mĂˇm v sobÄ› zabodnutou spoustu pichlĂˇkĹŻ. Budu straĹˇnÄ› ĹˇkrĂˇbat v krku!”

â€žĹ˝ĂˇdnĂ˝ problĂ©m. NapĹ™ed tÄ› zabiju a pak tÄ› oberu!” AztĂ©ckĂˇ bohynÄ› mluvila burĂˇcivÄ› s Billem a pĹ™itom neustĂˇle postupovala smÄ›rem k nÄ›mu.

Bill mÄ›l moc dobrĂ˝ dĹŻvod ji zastavit.

â€žZĹŻstaĹ� v klidu, nedĂˇ se utĂ©ct bohĹŻm!” Ĺ™vala obluda. â€žJak tÄ› mĂˇm zabĂt, kdyĹľ mi uteÄŤeĹˇ?”

NesmĂ pĹ™estat mluvit! Adrenalinem vyprovokovanĂˇ myĹˇlenka probleskla Billovi mozkovĂ˝ma buĹ�kama. â€žAle jĂˇ jsem chtÄ›l pouÄŤenĂ Ăłd bohĹŻ, velkĂˇ bohynÄ› Copycop. Nemohla bys prozradit hĹ™ĂĹˇnĂkovi, co pĹ™esnÄ› je tam za tÄ›ma dveĹ™ma?”

â€žCo je za posvĂˇtnĂ˝ma dveĹ™ma? MĂˇĹˇ na mysli dveĹ™e do mystickĂ©ho tunelu, kterĂ˝ vede do ĂşplnÄ› odliĹˇnĂ©ho svÄ›ta? Ty dveĹ™e, kterĂ© hlĂdĂˇm? Tak to ti opravdu nemĹŻĹľu Ĺ™Ăct, nebo teÄŹ uĹľ ano? BudiĹľ Ĺ™eÄŤeno â€” jsem zde proto, abych strĂˇĹľila tajemstvĂ a â€” poÄŤkat… hej, pocem zpĂˇtky! Podvedls mÄ›! NechtÄ›l jsi to vÄ›dÄ›t doopravdy! ChtÄ›l jsi jenom ode mÄ› utĂ©ct! UrÄŤitÄ› jsi nahnilĂ˝! NezaslouĹľĂĹˇ si, aby tÄ› snÄ›dl bĹŻh!”

â€žĹ�eknu ti, co bys mohla snĂst, Copycop!”

MezitĂm Bill pĂˇdil pryÄŤ, zdrhal mĂlovĂ˝mi skoky, ĹˇĹĄastnĂ˝, Ĺľe je ĹľivĂ˝, bez ohledu na nepohodlĂ, kterĂ© mu pĹŻsobily kaktusovĂ© trny. PĹ™ekvapenĂ˝ jako vĹľdycky, kolik energie dokĂˇĹľe vyvinout k tomu, aby si zachrĂˇnil holĂ˝ Ĺľivot, se ĹˇkrĂˇbal do svahu, cestou vytrhl divoce rostoucĂ kmĂnek, pomocĂ kterĂ©ho se gigantickĂ˝m skokem pĹ™ehoupnul na druhou stranu kopce. Byl straĹˇnÄ› spokojenĂ˝, Ĺľe syÄŤenĂ a chĹ™estÄ›nĂ bohynÄ›â€”strĂˇĹľkynÄ› Copycop slyĹˇĂ za sebou. Na opaÄŤnĂ© stranÄ› praĹˇnĂ©ho kopce se Bill kutĂˇlel dolĹŻ, lapal po dechu a sĂpal.

A najednou s plesknutĂm narazil do pĂˇru nohou. â€žDobrĂ˝ boĹľe,” pronesl aĹľ pĹ™ĂliĹˇ znĂˇmĂ˝ hlas. â€žTouhle dobou uĹľ jsi mÄ›l bejt dost dĹŻkladnÄ› seĹľvejkanej!”

Bill se podĂval vzhĹŻru. Nad nĂm se tyÄŤil nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu a za nĂm stĂˇli jeho muĹľi, stejnÄ› jako pĹ™edtĂm se straĹˇidelnĂ˝mi, smrtonosnĂ˝mi zbranÄ›mi.

â€žTo je prĂˇskanej chlap, pane,” prohlĂˇsil Buffalo Billalong, kmenovĂ˝ mediciman. â€žCopycop svou Ĺˇanci dostala, jak bylo urÄŤeno. DovolĂm si navrhnout, abysme pĹ™idali dalĹˇĂ poleno do obÄ›tnĂho ohnÄ›.”

Bill zakvĂlel a padl obliÄŤejem do prachu. TakovĂ˝hle Ĺ™eÄŤi opravdu nemÄ›l rĂˇd.

Ĺ�eÄŤi o smaĹľenĂ na pĂˇnvi…

KAPITOLA 10

… a do ohnÄ›!

â€žDalĹˇĂ pÄ›knej zmatek,” pronesl Elliot. â€žBude z toho mĹŻj ĹľivotnĂ zĂˇĹľitek!”

Elliot Methadrine byl pĹ™ivĂˇzanĂ˝ ke kĹŻlu zaraĹľenĂ©mu do zemÄ›. A Bill, ke svĂ©mu zdÄ›ĹˇenĂ, byl pĹ™ivĂˇzĂˇn z druhĂ© strany tĂ©hoĹľ kĹŻlu. Kolem nohou se mu pomalu vrĹˇila balzovĂˇ polĂnka, co tam nosily dvÄ› squaw.

â€žSir Dudlaj se pro nĂˇs vrĂˇtĂ,” vydechl Bill, kterĂ˝ se ĂşpornÄ› snaĹľil pĹ™esvÄ›dÄŤit sĂˇm sebe, Ĺľe jeĹˇtÄ› majĂ nÄ›jakou Ĺˇanci. â€žA jeĹˇtÄ› by nĂˇs z toho mohli vytĂˇhnout ty tvĂ chlĂˇpci z ÄŚasovĂ˝ho.”

â€žSme jen jehla v kupce ÄŤasu, Bille. Nikdy nĂˇs nenajdou!” bÄ›doval Elliot. â€žA je mi to moc lĂto, ale takovou dĹŻvÄ›ru v sira Dudlaje zas nemĂˇm!”

â€žTak co budeme dÄ›lat?” zeptal se Bill.

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe bysme se mÄ›li pokusit pĹ™esvÄ›dÄŤit tyhle divochy,” vzdychl Elliot, â€ž i kdyĹľ musĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe jsou pĹ™ĂĹˇernÄ› upnutĂ˝ na to svoje pohanskĂ˝ upalovĂˇnĂ. AÄŤkoli jsem rĂˇd, Ĺľe mĂˇm spoleÄŤnost, je mi lĂto, Ĺľe tÄ› vidĂm zrovna tady. KdyĹľ tÄ› chytli poprvĂ©, huhĹ�ali nÄ›co o tom, Ĺľe tÄ› obÄ›tujou nÄ›jakĂ˝mu niĹľĹˇĂmu boĹľstvu nebo tak nÄ›co.”

Bill mu struÄŤnÄ› nastĂnil, co se s nĂm dÄ›lo.

â€žHm. Dost divnĂ˝,” oznĂˇmil mu Elliot. â€žTajnĂˇ chodba, Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, a hlĂdajĂ druh hadovitĂ˝ obludy z aztĂ©ckĂ˝ho pantheonu. VĂĹˇ, Bille, je tady nÄ›co, co mÄ› na tomhle prostĹ™edĂ Ĺˇtve. MyslĂm, nÄ›co mi tady nejde dohromady s Arizonou konce devatenĂˇctĂ˝ho stoletĂ.”

Bill, kterĂ˝ toho vÄ›dÄ›l o historii mĂˇlo â€” a staral se o ni jeĹˇtÄ› mĂĹ� â€” nervĂłznÄ› sledoval squaw, kterĂ© k nÄ›mu pĹ™inesly dalĹˇĂ dĂˇvku dĹ™ĂvĂ na podpal. Jedna z nich mu zcela evidentnÄ› sloĹľila pÄ›knÄ› tÄ›ĹľkĂ˝ kus balzy pĹ™Ămo na palec. Bill potlaÄŤil vĂ˝kĹ™ik a zeptal se se stisknutĂ˝mi zuby: â€žNenĂ to taky pÄ›knÄ› divnĂ˝, ten obrovskej barĂˇk tĂˇmhle?”

To, o ÄŤem Bill mluvil, byla kamennĂˇ pyramida pĹ™ibliĹľnÄ› ÄŤtyĹ™icet stop vysokĂˇ, potĹ™ĂsnÄ›nĂˇ zaschlou krvĂ a ozdobenĂˇ lidskĂ˝mi srdci, ĹˇklebĂcĂmi se hlavami a pohĹ™ebnĂmi vÄ›nci s vybledlĂ˝mi pentlemi.

â€žNe, nenĂ, Bille. VĹˇichni IndiĂˇni je maj.”

â€žMyslĂĹˇ toho medicinmana s divnĂ˝m pĹ™Ăzvukem, co pije FosterĹŻv leĹľĂˇk?”

â€žAle ne, Bille. Medicinmani jsou pro zĂˇpadnĂ indiĂˇnskĂ˝ kultury moc dĹŻleĹľitĂ˝!”

Bill se chtÄ›l poĹˇkrĂˇbat na hlavÄ›, ale nemohl. â€žHele, nemohl bys mi dĂˇt malou dÄ›jepisnou lekci a pĹ™i tom pĹ™emejĹˇlet, jak se odsud dostanem?”

â€žPĹ™ipadĂˇ mi to pÄ›knÄ› vzruĹˇujĂcĂ. V mnoha smÄ›rech se zdĂˇ, Ĺľe je to v kaĹľdĂ˝m ohledu normĂˇlnĂ americkej zĂˇpad. Ale jsou tu nÄ›jakĂ˝ anomĂˇlie!”

â€žTĹ™eba jako konÄ›?”

â€žTvoje vzdÄ›lĂˇnĂ je silnÄ› omezenĂ˝ a tvoje slovnĂ zĂˇsoba hraniÄŤĂ s tĂm, Ĺľe ĹľĂˇdnou nemĂˇĹˇ. Ne animĂˇlie, ty dutĂˇ makovice. AnomĂˇlie jsou vÄ›ci, kterĂ˝ nepasujou do nÄ›jakĂ˝ho zabÄ›hanĂ˝ho poĹ™Ăˇdku. NapĹ™Ăklad nebe, to mi nesedĂ. NenĂ ĂşplnÄ› v poĹ™Ăˇdku!”

â€žNebe? MyslĂĹˇ protoĹľe je zelenĂ˝?”

â€žNe, Bille. Je zelenĂ˝ jen proto, Ĺľe, jak se ukazuje, jsi taky barvoslepej. Ne, jde o to spalujĂcĂ slunce!”

â€žJĂ©je. To je vedro! Ale i blbec jako jĂˇ, Elliote,” poĹˇkleboval se Bill a snaĹľil se zĂskat pĂˇr bodĹŻ, â€ž i pĹ™es to, Ĺľe nemĂˇ ĹľĂˇdnou slovnĂ zĂˇsobu, vĂ, Ĺľe vÄ›tĹˇina sluncĂ hĹ™eje. NepotĹ™ebuju ĹľĂˇdnou universitu jako nÄ›kdo, abych to vÄ›dÄ›l!”

â€žPodĂvejme, nĂˇĹˇ malej chytrĂˇÄŤek by se chtÄ›l poĹˇklebovat. Ano, samozĹ™ejmÄ› je vÄ›tĹˇina sluncĂ horkĂˇ, Bille! Ale vĹˇim sis, jak se tohle houpe?”

â€žCopak se vĹˇechny slunce nehoupou?”

â€žJen kdyĹľ furt chlastĂˇĹˇ!”

Bill ignoroval Ăştok a podĂval se pĹ™ivĹ™enĂ˝ma oÄŤima na slunce. â€žMoĹľnĂˇ â€”jo. ZastavĂ se a zase se hne. NÄ›kdy couvĂˇ, a pak se zas hne dopĹ™edu. Jako kdyby se nemohlo rozhodnout, jestli chce na zĂˇpad, nebo jestli chce zpĂˇtky, zapadnout na vĂ˝chodÄ›.”

â€žNejsem si ĂşplnÄ› jistej, Bille, jestli to, o ÄŤem mluvĂme, je astronomicky moĹľnĂ˝!”

NeĹľ o tom mohl Bill dĂˇl zbyteÄŤnÄ› pĹ™emĂ˝Ĺˇlet, pĹ™ijel nĂˇÄŤelnĂk s medicinmanem a mnoĹľstvĂ zlovÄ›stnÄ› vypadajĂcĂch rudochĹŻ, kteĹ™Ă drĹľeli v rukou pochodnÄ›.

â€žV poĹ™Ăˇdku,” oznĂˇmil Buffalo Billabong, a jak otvĂral dalĹˇĂ plechovku Fosterova leĹľĂˇku, postĹ™Ăkal vĹˇechno kolem. NÄ›kolik muÄŤivĂ˝ch kapek dopadlo Billovi na kalhoty, ale ĹľĂˇdnĂˇ mu neskĂˇpla do pusy. â€žBrej den, kĂˇmoĹˇi. Dneska si zahrajem na peÄŤenĂ˝ ĹˇvĂˇby z MortonskĂ˝ zĂˇtoky, jo?”

â€žJe to opravdu nutnĂ˝?” zakĹ�oural Elliot. â€žVĂˇĹľnÄ› bych vĂˇs radĹˇi podplatil nÄ›jakĂ˝m wampumem, co vy na to?”

â€žNemĂˇte nĂˇhodou nÄ›jakou ohnivou vodu, Ĺľe ne?” zeptal se Bill. NejasnÄ› si na poslednĂ chvĂli vybavil vĂ˝tisk z Ĺ™ady 3D komiksĹŻ s nĂˇzvem Ĺ�voucĂ teplĂ kovbojovĂ© a transvestitnĂ IndoĹˇi.

â€žO ÄŤem se prĂˇvÄ› teÄŹ bavĂte, vy idioti?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žMohli byste, pro boĹľĂ smilovĂˇnĂ, mluvit normĂˇlnÄ›, a ne tou pohanskou hatmatilkou?”

â€žAle co dÄ›lĂˇte teÄŹ vy â€” pohanskĂ˝ obĹ™ady, Ĺľe ano?” odpovÄ›dÄ›l Elliot.

â€žSamozĹ™ejmÄ›,” zavrÄŤel Hluk hromu, â€žjak si myslĂte, Ĺľe uchlĂˇcholĂte pohanskĂ˝ bohy, kdyĹľ ne pohanskĂ˝m obĹ™adem? DoufĂˇm, Ĺľe si nemyslĂte, Ĺľe by na nÄ› udÄ›lalo dojem, kdybysme vĂˇs pokĹ™tili, Ĺľe ne?”

â€žProÄŤ to nezkusĂte?” navrhl Bill.

â€žNo, ve skuteÄŤnosti je to docela pĹ™ĂjemnĂ˝ a roztomilĂ˝ obĹ™ad, ale nejde ani trochu dohromady s naĹˇĂ krvelaÄŤnou tradicĂ,” prohlĂˇsil Buffalo Billabong. â€žNe, myslĂm, Ĺľe upĂˇlenĂ je urÄŤitÄ› mnohem vhodnÄ›jĹˇĂ, co vy na to? Nejenom Ĺľe se bohovĂ© uchlĂˇcholĂ, ale jeĹˇtÄ› budou mĂt peÄŤenĂˇ ĹľebĂrka k veÄŤeĹ™i!” Usrknul si z obrovskĂ© plechovky Fosterova leĹľĂˇku a vytĂˇhl z boÄŤnĂ kapsy knihu. Jak ÄŤetl umaĹˇtÄ›nĂ© strĂˇnky knihy, pohyboval rty a Ĺˇpunty na klobouku poskakovaly mezi mraÄŤnem much.

â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe to je sbĂrka nĂˇvodĹŻ, jak uctĂvat bohy!” podotkl Elliot. â€žNevidĂte, Ĺľe je to celĂ˝ smÄ›ĹˇnĂ˝? Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ bohovĂ© nejsou! VypadĂˇ to, Ĺľe se vĂˇĹˇ povÄ›rÄŤivej kmen stal obÄ›tĂ -

â€žSklapni, tluÄŤhubo,” kĹ™ikl nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žNebo ti nacpu ĹľivĂ˝ho prĂ©rijnĂho psa do huby!”

VĂ˝hrĹŻĹľka byla dost efektivnĂ na to, aby Elliot zmlknul. A Bill taky. ÄŚĂˇsteÄŤnÄ› i proto, Ĺľe nĂˇÄŤelnĂk si pĹ™itĂˇhl vodĂtko a smÄ›rem k nim zlovÄ›stnÄ› pohĂˇnÄ›l pĂˇrek tlustĂ˝ch prĂ©rijnĂch psĹŻ.

â€žSkvÄ›le,” komentoval to medicinman, kterĂ˝ vĹˇemu pĹ™ihlĂĹľel. V ruce drĹľel knihu. Na jejĂm koĹľenĂ©m hĹ™betÄ› bylo napsĂˇno Jak dobĹ™e slouĹľit krvelaÄŤnĂ˝m pohanskĂ˝m bohĹŻm. â€žV podstatÄ› je to kuchaĹ™ka! PodĂvejte… Zvratky papal, velkĂ˝ bĹŻh nad nĂˇmi…”

â€žMyslĂm, Ĺľe je to KoaxiĂˇlkoitus,” prohlĂˇsil Bill. â€žTo jste nĂˇm Ĺ™Ăkal pĹ™edtĂm.”

â€žAch, ano… to je. Tak, tak je to, kĂˇmo. UvidĂĹˇ, eĹˇtÄ› dostaneĹˇ trochu vzdÄ›lĂˇnĂ, neĹľ to pĹ™ijde. Ĺ patnej recept.” Listoval tak dlouho, dokud nenaĹˇel ten sprĂˇvnĂ˝. â€žDobĹ™e. DobĹ™e. DobĹ™e. VypadĂˇ to, Ĺľe aÄŤkoliv je obĂˇvanĂ˝ a svatĂ˝ KoaxiĂˇl ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ sĂdlĂ v naĹˇich srdcĂch â€” a obÄ›tovali jsme mu vĹˇechna ta srdce, co jsme na tomto mĂstÄ› vyĹ™Ăzli â€” mĂˇ radÄ›ji svĂ© pokrmy naloĹľenĂ© ve FosterovÄ› leĹľĂˇku!” Bill nastraĹľil uĹˇi. â€žPivo?”

â€žTo je vono, kĂˇmo!” Buffalo Billabong si dal prsty do pusy a hvĂzdl. OkamĹľitÄ› se rychle, s velkou obĹ™adnostĂ a ohĹ�ostrojem, objevil trakaĹ™ s fĹŻrou plechovek Fosterova leĹľĂˇku.

Bill zaÄŤal slintat. S neutuchajĂcĂ pozornostĂ sledoval, jak dva IndiĂˇni bravurnÄ› otevĹ™eli dvÄ› plechovky piva a potom vykroÄŤili vpĹ™ed, obliÄŤeje staĹľenĂ© vĂˇĹľnostĂ, a Ĺˇeptem mumlali cizĂ obĹ™adnĂˇ slova jako Schlitz, Budvar a Staropramen. MoĹľnĂˇ, pomyslel si Bill, Ĺľe tihle IndiĂˇni nebudou aĹľ takovĂ divoĹˇi, jak si pĹŻvodnÄ› myslel Elliot. ZavĹ™el oÄŤi a v oÄŤekĂˇvĂˇnĂ otevĹ™el pusu. NamĂsto toho, aby mu IndiĂˇni nalili pivo do krku, nalili mu ho na hlavu. StĂ©kalo mu po vlasech dolĹŻ pĹ™es uĹˇi a vsakovalo se mu do koĹˇile. V prvnĂ chvĂli prskal, ale potom zaÄŤal zoufale nasĂˇvat pramĂnky, kterĂ© mu stĂ©kaly po obliÄŤeji, ale nakonec z toho byl jen muÄŤivĂ˝ srk.

KdyĹľ byla plechovka prĂˇzdnĂˇ, Bill otevĹ™el oÄŤi. â€žChci Ĺ™Ăct, dyĹĄ vĂĹˇ, Buffe, Ĺľe trochu naloĹľit zevnitĹ™ by pomohlo!”

â€žNechte tÄ›ch nesmyslĹŻ! HnÄ›te se a zapalte hranici,” zaburĂˇcel nĂˇÄŤelnĂk. â€žUpalte ty idioty! VelcĂ bozi jsou netrpÄ›livĂ!”

â€žNe, ne. PoÄŤkat…” vyjekl medicinman. â€žMoĹľnĂˇ, Ĺľe mĂˇ pravdu, nĂˇÄŤelnĂku. To nĂ©ni blbej nĂˇpad.”

â€žNo, kdyĹľ myslĂĹˇ. Nakonec ty jsi tady medicinman a existuje cosi jako protokol. Ale pospÄ›Ĺˇ si s tĂm. NemĹŻĹľeĹˇ ÄŤekat, Ĺľe se tu budou bohovĂ© vznĂˇĹˇet celej den a ÄŤekat na svou obÄ›ĹĄ!”

Bill ĹˇĹĄastnÄ› vzdychl. Nakonec dostane pivo, nebo i dvÄ›, pĹ™edtĂm, neĹľ bude muset ÄŤelit plamenĹŻm. Ale kdyĹľ se to vezme kolem a kolem, nebylo to pĹ™esnÄ› to, na co by se tÄ›Ĺˇil. DĂval se, jak IndiĂˇni bravurnÄ› vypĂˇÄŤili Elliotovi pusu a nalili mu do nĂ plechovku Fosterova leĹľĂˇku.

KdyĹľ pivo dorazilo do Billovy pusy, polkl ho jednĂm mocnĂ˝m douĹˇkem. To IndiĂˇny natolik ohromilo, Ĺľe se rozhodli, Ĺľe je nutnĂ© nalĂt mu do chĹ™tĂˇnu jeĹˇtÄ› jednu plechovku. Bill si samozĹ™ejmÄ› nestÄ›Ĺľoval, pĹ™ijal ji s povdÄ›kem a hltavÄ› ji vypil. I kdyĹľ po tĹ™etĂ a po ÄŤtvrtĂ© plechovce pĹ™iĹˇel na to, Ĺľe je ponÄ›kud obtĂĹľnĂ© vypĂt dalĹˇĂ pivo, a po ĹˇestĂ©, s bĹ™ichem bolestnÄ› roztaĹľenĂ˝m, zjistil nejen to, Ĺľe je opilĂ˝, coĹľ bylo dobĹ™e, ale navĂc je mu i znaÄŤnÄ› nepĹ™ĂjemnÄ›.

Potom Bill zabrblal nÄ›co, o ÄŤem se domnĂval, Ĺľe za celĂ˝ svĹŻj Ĺľivot alkoholika nikdy nemĹŻĹľe Ĺ™Ăct. â€žMyslĂmâ€” Ĺˇkyt â€” Ĺľe piva mĂˇm dost…”

â€žNemĹŻĹľu souhlasit s dalĹˇĂm,” prohlĂˇsil nĂˇÄŤelnĂk. â€žUĹľ s tĂm pohnÄ›te! Chci vidÄ›t tyhle bledĂ˝ tvĂˇĹ™e pÄ›knÄ› opeÄŤenĂ˝! BohovĂ© musĂ bĂ˝t usmĂĹ™eni! AĹĄ zaÄŤne roĹľnÄ›nĂ!”

Bill spokojenÄ› krkal. Byl tak naloĹľenĂ˝ zevnitĹ™, Ĺľe ho to nezajĂmalo. Zato Elliot, kterĂ˝ byl schopen vypĂt jen jedinou plechovku Fosterova leĹľĂˇku, zaÄŤal prosit o Ĺľivot, uvĂˇdÄ›l pĂˇdnĂ© argumenty ke svĂ©mu propuĹˇtÄ›nĂ, apeloval na jejich smysl pro ÄŤest a ptal se jich, co by si myslely jejich matky, kdyby nÄ›kdo takhle obÄ›toval je. V ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› nic z toho IndiĂˇny neohromilo.

â€žA teÄŹ je to hotovo,” prohlĂˇsil Buffalo Billabong, pokyvoval hlavou nad pĹ™Ăpravami a prohledĂˇval si kapsy. â€žTĂˇk. Kdo mĂˇ sirky a nĂˇplĹ� do zapalovaÄŤe?”

â€žTady. PouĹľij moje,” ochotnÄ› se nabĂdl nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu a spolu s funkÄŤnĂm zapalovaÄŤem vytĂˇhl i pikslu s nĂˇpisem Zippo Oâ€”pĂ©kâ€”acĂ nĂˇplĹ�.

â€žFajn!” Medicinman shrĂˇbl nĂˇplĹ� a postĹ™Ăkal s nĂ balzovĂ© dĹ™evo u nohou Billa a Elliota. â€žVĂte, kĂˇmoĹˇi, nebude to tak zlĂ˝. OpeÄŤe vĂˇs to pĹ™Ămo v plameni. Pak vĂˇs posolĂme a okoĹ™enĂme, pĹ™esnÄ› podle pĹ™edpisu, se spoustou ÄŤesneku, navrch dĂˇme petrĹľelku a naservĂrujeme vĂˇs bohĹŻm.”

Bill, trochu pĹ™iopilĂ˝ FosterovĂ˝m leĹľĂˇkem, uvaĹľoval o smrti. Divil se, jak mĹŻĹľe umĹ™Ăt, kdyĹľ se jeĹˇtÄ› nenarodil. Nebylo to pravdÄ›podobnĂ©. KromÄ› toho, Bill jeĹˇtÄ› nikdy pĹ™edtĂm neumĹ™el, a tak nevÄ›dÄ›l, co mĂˇ vlastnÄ› ÄŤekat. UĹľ se mu pĹ™edtĂm sice stalo, Ĺľe mĂˇlem umĹ™el, ale to bylo jen napĹŻl, oproti tomu teÄŹ mÄ›l umĹ™Ăt ĂşplnÄ›.

ZĂral na hoĹ™ĂcĂ zapalovaÄŤ a uvaĹľoval o ĹľivotÄ› a smrti. Konec koncĹŻ, mĹŻĹľe bĂ˝t docela rĂˇd, Ĺľe odejde teÄŹ, kdyĹľ uĹľ ne v plnĂ© slĂˇvÄ›, tak alespoĹ� v plnĂ©m jasu.

PĹ™ipitĂ˝ pivem, s hlavou v oblacĂch a s pĹ™edstavami Avalonu, Valhally, Olympu a SvatĂ©ho grilâ€”baru, kterĂ© mu jedna pĹ™es druhou tancovaly v hlavÄ› â€” Johanko z Arku, dĂvej se! TeÄŹ pĹ™ichĂˇzĂ Bill JasnĂ˝, pomyslel si.

Jak se tĹ™epotavĂ˝ plamen blĂĹľil k tĹ™ĂskĂˇm na podpal, Bill koutkem oka zaznamenal, Ĺľe se k nim z horizontu blĂĹľĂ podivnĂ˝ oblĂˇÄŤek. OblĂˇÄŤek naĹˇtvanÄ› uhĂˇnÄ›l po obloze. SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe oblĂˇÄŤky se normĂˇlnÄ› nerozÄŤilujou, ale takhle naĹˇtvanej mrak Bill jeĹˇtÄ› na jihozĂˇpadÄ› SevernĂ Ameriky nevidÄ›l. Zamrkal, aby se pĹ™esvÄ›dÄŤil, Ĺľe opravdu uhĂˇnĂ, jako by byl vzducholoÄŹ, plul pĹ™Ămo na nÄ›, jako by ho tam nÄ›kdo poslal se zvlĂˇĹˇtnĂm Ăşkolem.

BillĹŻv zĂˇjem o mrak ĂşplnÄ› zmizel souÄŤasnÄ› se zlovÄ›stnĂ˝m praskĂˇnĂm a syÄŤenĂm plamenĹŻ. ZaÄŤalo bĂ˝t trochu horko.

PodĂval se dolĹŻ a ke svĂ© hrĹŻze zjistil, Ĺľe zapalovaÄŤ ĂşspÄ›ĹˇnÄ› podpĂˇlil troud a plameny nejenĹľe olizujĂ dĹ™evo, ale vyslovenÄ› nepĹ™ĂjemnĂ˝m zpĹŻsobem se zakusujĂ i do jeho bot.

â€žAch… ach… prosĂm, ne. SnaĹľnÄ› vĂˇs prosĂm, ĹˇlechetnĂ domorodci,” kvĂlel Elliot. â€žJsem moc mladej na to, abych umĹ™el! ÄŚekĂˇ na mÄ› spousta ĂşkolĹŻ, kterĂ˝ musĂm splnit, Ĺľen, kterĂ˝ musĂm milovat â€””

â€žâ€”a piva, kterĂ˝ musĂm vypĂt,” souhlasnÄ› ho doplnil ‘Bill, â€žmÄ› taky neupalujte!” SnaĹľil se najĂt nÄ›co vhodnĂ©ho na svou obhajobu, ale zjistil, Ĺľe v hlavÄ› nemĂˇ vĹŻbec nic, aĹľ na to, Ĺľe ztrĂˇcĂ odvahu. â€žVy blbci, vy si to budete do smrti pamatovat!” Nebyl to ĹľĂˇdnĂ˝ oslnivĂ˝ proslov, a tak vyvolal na tvĂˇĹ™Ăch IndiĂˇnĹŻ jen ĂşĹˇklebek.

Plameny Ĺˇlehaly vĂ˝Ĺˇ.

ĂšsmÄ›vy na tvĂˇĹ™Ăch rudochĹŻ byly ÄŤĂm dĂˇl ĹˇirĹˇĂ. Na oslavu toho skvÄ›lĂ©ho upalovĂˇnĂ zaÄŤali divoce tancovat.

Ale neodvratnÄ› se blĂĹľilo nÄ›co vĂ˝jimeÄŤnĂ©ho.

NÄ›co tak nepravdÄ›podobnĂ©ho a nepatĹ™iÄŤnĂ©ho, jako kdyĹľ doktora prĂˇv vezmou do nebe.

IndiĂˇni tloukli do tamtamĹŻ a pĹ™ivĂˇdÄ›li se do varu hysterie, pĹ™ĂliĹˇ nadĹˇenĂ, nÄ›Ĺľ aby si mraku plujĂcĂmu nad nimi vĹˇimli dĹ™Ăv, neĹľ bylo pĹ™ĂliĹˇ pozdÄ›.

S ohluĹˇujĂcĂm rachotem zaburĂˇcel hrom a vypukla minibouĹ™ka. Voda se lila pĹ™Ămo na oheĹ�, kterĂ˝ s praskĂˇnĂm, syÄŤenĂm a spoustou kouĹ™e uhasila. Blesk se zaklikatil a udeĹ™il do jednoho rudocha, kterĂ©ho vyhodil z mokasĂnĹŻ.

â€žSlyĹˇte! VypadĂˇ to, jako by shĹŻry moĹľnĂˇ pĹ™ichĂˇzela nÄ›jakĂˇ zprĂˇva,” zaburĂˇcel nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žVĂˇĹľnÄ› si myslĂm, Ĺľe to vypadĂˇ jako nÄ›jakĂ© znamenĂ od bohĹŻ!”

AĹĄ to bylo znamenĂ ÄŤĂ chtÄ›lo, Bill byl ĹˇĹĄastnĂ˝. Ten ohnĂÄŤek mĂˇlem zniÄŤil vĹˇechny jeho ambice, kterĂ© by mohl mĂt, co se tĂ˝ÄŤe potomkĹŻ.

â€žDo prdele prĂˇce,” Ĺ™val zklamanĂ˝ medicinman. â€žNemluvte mi o deĹˇti pĹ™i oslavĂˇch! Co jsme udÄ›lali ĹˇpatnÄ›, Ăł bohovĂ©, Ĺľe takhle lijĂˇkem zhĂˇĹˇĂte naĹˇe obÄ›tnĂ grilovĂˇnĂ?”

â€žBille,” kĹ™iÄŤel Elliot. â€žPodĂvej!”

Bill se podĂval.

A doopravdy se bylo na co dĂvat.

â€žMĂˇĹˇ pravdu! Na trakaĹ™i jsou jeĹˇtÄ› plnĂ© plechovky Fosterova leĹľĂˇku!”

â€žNe, ty vychlastanej zelenej pitomÄŤe, ne,” zajeÄŤel Elliot. â€žNe to pivo! Mrak! PodĂvej se na ten mrak!”

Bill zamrkal a snaĹľil se zamÄ›Ĺ™it svou pozornost na mrak. UvidÄ›l, Ĺľe pĂˇra, ze kterĂ© mrak sestĂˇval, se pĹ™eskupuje - hĂ˝bala se tak usilovnÄ›, aĹľ se z nĂ udÄ›lal obliÄŤej.

ObliÄŤej se sklĂˇdal z velkĂ©ho klaunskĂ©ho nosu, vypoulenĂ˝ch oÄŤĂ, kudrnatĂ˝ch zrzavĂ˝ch vlasĹŻ a namalovanĂ˝ch vrĂˇsek.

â€žSlyĹˇte a hĂ˝kejte!” prohlĂˇsil boĹľskĂ˝ klaun a zatroubil na roh, ze kterĂ©ho vyletÄ›la nahromadÄ›nĂˇ voda. â€žJmenuju se KecalkotÄ›l, klaun smÄ›ĹˇnĂ˝ch, krveĹľĂznivĂ˝ch, pohanskĂ˝ch aztĂ©ckĂ˝ch obĹ™adĹŻ. Byl jsem vyslĂˇn KoaxiĂˇlkoitem, abych vĂˇm Ĺ™ekl, Ĺľe to dÄ›lĂˇte ĹˇpatnÄ›!”

â€žĹ patnÄ›,” zaĂşpÄ›l Buffalo Billabong. â€žProÄŤ je to ĹˇpatnÄ›, vĹľdyĹĄ jsme je pro nejvyĹˇĹˇĂho pĹ™ece naloĹľili!”

BoĹľskĂ˝ klaun zafunÄ›l. â€žJo. CĂtĂm je aĹľ sem. Ale obĹ™ad nebyl v poĹ™Ăˇdku. Recept je v poĹ™Ăˇdku, ale obĹ™ad sĂˇm ne, jeĹˇtÄ› je potĹ™eba dodrĹľet ceremoniĂˇl, aby byla obÄ›ĹĄ sprĂˇvnÄ› vykonĂˇna!”

â€žA sakra. SamozĹ™ejmÄ›! ZapomnÄ›l jsem na kopeÄŤky ĹˇlehaÄŤky,” zakvĂlel medicinman.

â€žSprĂˇvnÄ›,” Ĺ™ekl boĹľskĂ˝ klaun. â€žPodmĂnkou pro sprĂˇvnĂ© rituĂˇlnĂ upĂˇlenĂ obÄ›tĂ jsou rozmazanĂ© kopeÄŤky ĹˇlehaÄŤky na jejich obliÄŤejĂch!”

â€žTo je stejnÄ› blbĂ˝ jako zapĂˇlenĂˇ tĹ™Ăska v oku,” mumlal si pro sebe medicinman a kousal svĹŻj klobouk vÂ nĂˇvalu znechucenĂ sebou samĂ˝m. â€žZapomnÄ›l jsem na kopeÄŤky ĹˇlehaÄŤky!” Padl pĹ™ed boĹľskĂ˝m klaunem na kolena. â€žCo dĂˇl vĂˇĹˇ pokornĂ˝, kajĂcnĂ˝ sluĹľebnĂk zapomnÄ›l, vaĹˇe VelkĂ© nosĂˇÄŤstvo?”

â€žGumovĂ˝ kuĹ™e s ukousnutou hlavou!”

Buffalo Billabongovi se rozĹˇĂĹ™ily oÄŤi. â€žGumovĂ˝ kuĹ™e â€” samozĹ™ejmÄ›! Jak jsem jen moh zapomenout na to pitomĂ˝ kuĹ™e! ZkrĂˇtka dneĹˇek nenĂ mĹŻj den!”

â€žPitomÄŤe, teÄŹ to schytĂˇĹˇ. PĹ™iprav se na svĹŻj trest, ty nepozornej, bezcennej slouho!”

Medicinman se schoulil a zavĹ™el oÄŤi. Z mraku vylĂ©tla sprĹˇka bublinkatĂ© vody a udeĹ™ila ho do pusy. Pak nĂˇsledovala leklĂˇ makrela, kterĂˇ ho mokĹ™e pleskla do ÄŤela.

PosvĂˇtnĂ˝ krvelaÄŤnĂ˝ vtipĂˇlek zaburĂˇcel kaĹ�ony. Jen Bill s Elliotem se museli zasmĂˇt. Tohle je lepĹˇĂ neĹľ umĂrĂˇnĂ, pomyslel si Bill. TeÄŹ, kdyĹľ mÄ›l Ĺˇanci utĂ©ct â€” navĂc s nÄ›jakĂ˝m dalĹˇĂm pitĂm â€” vĹˇechno bylo v nejlepĹˇĂm poĹ™Ăˇdku.

Buffalo Billabong kvĂlel a posunky naznaÄŤoval nejbliĹľĹˇĂmu IndiĂˇnovi, aby obstaral ty dĹŻleĹľitĂ© vÄ›ci, na kterĂ© on zapomnÄ›l.

MezitĂm Bill pocĂtil nÄ›co divnĂ©ho na zĂˇpÄ›stĂ. ChvilkovĂ˝ tlak â€” a pak zjistil, Ĺľe mu pouta spadla k nohĂˇm.

â€žE?” podivil se Bill.

â€žPĹˇt!” syknul Elliot. â€žTen oheĹ� s tĂm lijĂˇkem nĂˇm uvolnily pouta. Nehejbej se â€” dokud nezaÄŤnu utĂkat jĂˇ!”

â€žJasnÄ›, ty zaÄŤneĹˇ!”

â€žOdpusĹĄte mi, pane Kecalkotle,” pronesl Elliot, â€žale rĂˇd bych vĂˇm poloĹľil dĹŻleĹľitou filosofickou otĂˇzku.”

â€žNech mÄ› hĂˇdat,” Ĺ™ekl mrak. â€žChceĹˇ vÄ›dÄ›t, jestli vesmĂr opravdu leĹľĂ na zĂˇdech Ĺľelvy, kterou podpĂrajĂ dva obrovĹˇtĂ sloni?”

â€žSkoro, ale nenĂ to pĹ™esnÄ› ono.”

â€žNech toho, pitomÄŤe â€” otĂˇzku budoucĂ peÄŤenÄ› nebudu hĂˇdat dvacetkrĂˇt. Tak co to je?”

â€žOdpovÄ›ÄŹ na velmi jednoduchou otĂˇzku. JestliĹľe vy, bohovĂ©, jste tak velkorysĂ, jak je moĹľnĂ˝, Ĺľe dovolĂte celĂ© kavalerii SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ, aby sem pĹ™ijela a pĹ™ekazila tenhle pĹ™ĂĹˇernej obĹ™ad?”

VĹˇechny hlavy, vÄŤetnÄ› tĂ© boĹľskĂ©, se otoÄŤily smÄ›rem k praĹˇnĂ© plĂˇni.

Elliot s Billem setĹ™Ăˇsli pouta a utĂkali, jako by na tom zĂˇvisel jejich Ĺľivot. A ten na tom samozĹ™ejmÄ› zĂˇvisel.

KAPITOLA 11

Bill mÄ›l pĹ™ipĂˇlenĂ˝ zadek. A jak bÄ›Ĺľel, bĹ™icho plnĂ© piva se mu natĹ™Ăˇsalo, houpalo a pĹ™evalovalo. FunÄ›l a lapal po dechu. Elliot, kterĂ˝ se Ĺ™Ătil vedle nÄ›j, taky funÄ›l a lapal po dechu. Kolem uĹˇĂ jim hvĂzdaly ĹˇĂpy a pod nohama jim vybuchovaly petardy, kterĂ© po nich hĂˇzel boĹľskĂ˝ klaun, a z jednĂ© strany se objevilo nÄ›co, co vĹŻbec nemohli potĹ™ebovat - proklatĂˇ Copycop, prskajĂcĂ a syÄŤĂcĂ, kterĂˇ se hrnula smÄ›rem k nim a vypadala nesmĂrnÄ› rozladÄ›nÄ›.

Konec koncĹŻ, zauvaĹľoval Bill, kterĂ˝ uĹľ byl na pokraji sil, jestli by nĂˇhodou nebylo lepĹˇĂ vrĂˇtit se zpĂˇtky na obÄ›tnĂ hranici, vyprĂˇzdnit nĂˇdrĹľ plnou Fosterova leĹľĂˇku a nechat se vykopnout ze svÄ›ta ĹľivĂ˝ch dĹ™Ăv, neĹľ se vĹŻbec narodil.

â€žVrata do tunelu,” kĹ™ikl Elliot a uskoÄŤil pĹ™ed ĹˇĂpem. â€žKde si Ĺ™Ăkal, Ĺľe ty dveĹ™e sou?”

Bill â€” klopĂ˝tal, klel a pĹ™itom se uhĂ˝bal ĹˇĂpĹŻm â€” byl tvrdÄ› nucen k odpovÄ›di.

â€žTady je ten druhej zatracenej aztĂ©ckej bĹŻh, Bille,” mumlal Elliot. â€žĹ�Ăkajs, Ĺľe vrata jsou nÄ›kde poblĂĹľ jeĹˇtÄ›Ĺ™Ăho boha, tak kde sou? ÄŚlovÄ›ÄŤe, dÄ›lej, nebo kdyĹľ nĂˇs nedostanou IndiĂˇni, tak ta obluda jo!”

Bill vidÄ›l, Ĺľe Elliot mĂˇ v podstatÄ› pravdu. Copycop, znaÄŤnÄ› naĹˇtvanĂˇ, ale syÄŤĂcĂ radostĂ nad tĂm, Ĺľe mĂˇ na dosah toho chlĂˇpka, co jĂ pĹ™ed chvĂlĂ utekl pĹ™Ămo z tlamy, Ĺ™vala, vrÄŤela a valila se na nÄ›. OÄŤividnÄ› trvala na tom, Ĺľe Billa ĂşplnÄ› zniÄŤĂ, seĹľvĂ˝kĂˇ, strĂˇvĂ a jednou provĹľdy zniÄŤĂ ne jednĂm, ale nÄ›kolika zpĹŻsoby.

â€žTunel,” vydechl Bill. â€žSprĂˇvnÄ›! Je tĂˇmhle!”

NapĹ™aĹľenĂ˝ ukazovĂˇÄŤek se mu tĹ™Ăˇsl, kdyĹľ se snaĹľil ukĂˇzat pĹ™esnÄ› tam, kde vidÄ›l mystickĂ˝ vstup do jinĂ©ho svÄ›ta, o kterĂ©m se zmĂnila Copycop.

â€žBille!” zajeÄŤel Elliot. â€žNevidĂm ho!” Elliot bÄ›Ĺľel, zoufale jeÄŤel a uskakoval â€” coĹľ bylo dohromady znaÄŤnÄ› obtĂĹľnĂ©. â€žNevidĂm ho, ale zato vidĂm toho boha a ta pĹ™ĂĹˇera je obrovskĂˇ!”

Opravdu. ÄŚelisti Copycop, ze kterĂ˝ch odkapĂˇvaly sliny, nemluvÄ› o ĹˇkorpiĂłnovitĂ˝ch klepetech, se k nim blĂĹľily s neuvÄ›Ĺ™itelnou rychlostĂ.

â€žZabte je!” naĹ™Ădil Hluk hromu. â€žZastĹ™elte je!”

DalĹˇĂ sprĹˇka ĹˇĂpĹŻ prosviĹˇtÄ›la vzduchem. Bill v tu chvĂli pĹ™esnÄ› nevnĂmal, takĹľe dalĹˇĂ udĂˇlosti se sebÄ›hly podle toho - zakopl. KlopĂ˝tl o balvan a pĹ™itom srazil ElĂiota k zemi. Ale ĹˇtÄ›stĂ stĂˇlo pĹ™i nich. NĂˇhodou. Oba se svalili v jednom chumlu na zem a v ten moment slyĹˇeli hvĂzdĂˇnĂ ĹˇĂpĹŻ, kterĂ© naprĂˇzdno prosviĹˇtÄ›ly pĹ™esnÄ› tam, kde jeĹˇtÄ› pĹ™ed okamĹľikem stĂˇli. OdrĂˇĹľely se a zapichovaly do rĹŻznĂ˝ch ÄŤĂˇstĂ tÄ›la aztĂ©ckĂ© bohynÄ› jmĂ©nem Copycop.

StojĂ psĂˇno, Ĺľe i legendĂˇrnĂ pĹ™ĂĹˇery jsou z masa a krve, nebo pĹ™inejmenĹˇĂm z nÄ›ÄŤeho odpornĂ©ho, co krev a maso pĹ™ipomĂnĂˇ, a tak Bill ÄŤekal, Ĺľe Copycop zaÄŤne pĹ™inejmenĹˇĂm trochu krvĂˇcet â€” doufal, Ĺľe je smrtelnÄ› nebo aspoĹ� vĂˇĹľnÄ› zranÄ›nĂˇ.

PĹ™ekvapenÄ› sebou trhnul, kdyĹľ mĂsto toho aztĂ©ckou bohynĂ probÄ›hl zcela evidentnĂ elektrickĂ˝ zkrat.

Jedna z jejĂch jeĹˇtÄ›rovitĂ˝ch hlav vybuchla. VĂ˝buch odhalil drĂˇty a jinĂ© elektronickĂ© souÄŤĂˇstky. VÄ›tĹˇina ĹˇĂpĹŻ se jĂ Sice odrazila od prsou, ale z tÄ›ch, kterĂ© se zabodly dovnitĹ™, teÄŹ srĹˇely sprĹˇky jisker. Hadi se kroutili a svĂjeli. Mezi nimi pĹ™eskakovaly vĂ˝boje statickĂ© elektĹ™iny.

â€žGrrr. Cvak. Ĺ kr. PrĂˇsk,” rachotila Copycop. â€žZabte nevÄ›Ĺ™ĂcĂ! Za cĂsaĹ™e! FĂ fĂ© fĂł fĂz!”

Pak se pomalu hroutila, trhala sebou a vypouĹˇtÄ›la oheĹ� a jiskry. Nato se zĹ™etelnÄ› kovovĂ˝m zaĹ™inÄŤenĂm dopadla na zem.

â€žVy domorodĂ˝ indiĂˇnskĂ˝ idioti,” Ĺ™val nĂˇÄŤelnĂk Hluk hromu. â€žZastĹ™elili jste bohyni!”

â€žVÄ›Ĺ™il bych tomu,” mumlal Buffalo Billabong, â€žĹľe tohle je to, ÄŤemu se kdysi Ĺ™Ăkalo, ‘ĂşplnÄ› ĹˇpatnĂ˝ zprĂˇvy’!”

â€žNevÄ›Ĺ™ĂcĂ!” zaburĂˇcel boĹľskĂ˝ klaunâ€”mrak a schovĂˇval se za svĹŻj mrak. â€žNesmĂ se jim dovolit utĂ©ct! Ĺ�ĂkĂˇm vĂˇm, Ĺľe mĹŻj hnÄ›v je straĹˇnĂ˝, budou tady brzo nÄ›jacĂ grilovanĂ rudoĹˇi, jestliâ€””

Je to ĂşdÄ›l nehodnĂ˝ boha, kdyĹľ bĹŻh nemĹŻĹľe dokonÄŤit ani zatracenou vÄ›tu. Z vraku, kterĂ˝ zĹŻstal po padlĂ© Copycop, nĂˇhle vyletÄ›l oblouk energie, kterĂ˝ potĂ©, co se dostal do kontaktu s mrakem, s ohromnĂ˝m rĂˇmusem explodoval. Na zem zaÄŤaly prĹˇet tiĹˇtÄ›nĂ© spoje a tranzistory a spolu s nimi se pĹ™Ămo na IndiĂˇny vyvalila velkĂˇ spousta vody. ĂšplnÄ› promoÄŤenĂ IndiĂˇni sebou po hlavÄ› plĂˇcli do nekoneÄŤnĂ©ho jezera blĂˇta u svĂ˝ch nohou.

â€žRoboti!” vykĹ™ikl Elliot. â€žBille, oba ti bohovĂ© byli roboti! VĂĹˇ, co to znamenĂˇ?”

â€žTo neni dobrĂ˝! To znamenĂˇ, Ĺľe jsem zpĂˇtky na PlanetÄ› otrockĂ˝ch robotĹŻ, a to jsme v hĂˇji!”

â€žJsme furt na tom samĂ˝m mĂstÄ›, ty idiote! To mÄ›lo bejt vysvÄ›tlenĂ, ale teÄŹ nenĂ ÄŤas si tim lĂˇmat hlavu! Jestli si chceĹˇ lĂˇmat hlavu, tak se podĂvej tĂˇmhle â€” hni se!”

Bill se tam podĂval. A opravdu. Ve stÄ›nÄ› kaĹ�onu byl vchod do tunelu. Kus skalnĂ stÄ›ny se se skĹ™ĂpÄ›nĂm valil zpĂˇtky, se zvukem kamene narĂˇĹľejĂcĂho na kov.

â€žPodĂvej,” vykĹ™ikl Bill. â€žCo sem ti Ĺ™Ăkal?”

â€žTak tady neleĹľ chcĂple jak rozĹˇlĂˇpnutej ĹˇvĂˇb! MusĂme sebou hodit, neĹľ se IndiĂˇni vzpamatujou!”

To Billa dĹŻkladnÄ› vzpruĹľilo. NamĂˇhavÄ› se zvedl ze zemÄ› a pokraÄŤoval smÄ›rem k pohybujĂcĂmu se ĂşstĂ jeskynÄ›. Elliot dusal vedle nÄ›j. Ale brĂˇna byla jenom pootevĹ™enĂˇ, takĹľe do nĂ mohlo vstoupit nanejvĂ˝Ĺˇ jeden a pĹŻl ÄŤlovÄ›ka. PopohĂˇnÄ›ni strachem a nalĂ©havĂ˝m pudem sebezĂˇchovy dorazili k brĂˇnÄ› oba dva pĹ™esnÄ› v tom samĂ©m okamĹľiku. Cpali se do otvoru jako dva komici v hodnÄ› praĹˇtÄ›nĂ©m filmu. Ale nebylo to ĹľĂˇdnĂ© prosĂm, aĹľ po vĂˇs, ani jdi napĹ™ed, kamarĂˇde.

â€žVojĂˇci jdou prvnĂ,” hulĂˇkal Bill a strkal loktem do Elliota, co mu sĂly staÄŤily.

â€žNe. JĂˇ jsem z ÄŚasovĂ˝ho! ProhlaĹˇuju to za prioritnĂ a trvĂˇm na tom, Ĺľe jĂˇ pĹŻjdu prvnĂ!”

Po nÄ›kolika minutĂˇch vzruĹˇenĂ© diskuse na danĂ© tĂ©ma a po zoufalĂ©m strkĂˇnĂ je jejich spoleÄŤnĂˇ touha zachrĂˇnit si kĹŻĹľi vecpala do tÄ›snĂ©ho objetĂ, a tak se propasĂrovali dovnitĹ™. VklopĂ˝tali do potemnÄ›lĂ©ho tunelu, Elliot se rozplĂˇcl obliÄŤejem napĹ™ed na kovovou podlahu a Bill naboural do stÄ›ny.

DveĹ™e do tunelu se za nimi zaklaply.

Billa okamĹľitÄ› praĹˇtil do nosu ten rozdĂl. ZatĂmco venku byl svÄ›ĹľĂ a suchĂ˝ pouĹˇtnĂ vzduch, jako kdyby ÄŤlovÄ›k stĂˇl pĹ™ed ventilĂˇtorem dobĹ™e fungujĂcĂ klimatizace, v tĂ©hle spoĹ™e osvÄ›tlenĂ© chodbÄ› to pĂˇchlo zatuchlinou a Ĺľelezem â€” a ĂşplnÄ› nepatrnÄ› pizzou. KrĂˇtce, smrdÄ›lo to tu stejnÄ› jako na neblaze proslulĂ© starĂ© italskĂ© lodi S.S. Kakabene, na kterĂ© Bill jednou, cestou z planety Mondo Pizzaiola, slouĹľil.

â€žPoÄŤkej chvĂli,” poĹľĂˇdal Bill Elliota a nejistÄ› se ĹˇkrĂˇbal zpĂˇtky na nohy. â€žKosmickĂˇ loÄŹ! SmrdĂ to tu jak v chodbÄ› kosmickĂ˝ lodi!”

â€žPĹ™esnÄ› tak, Bille,” odpovÄ›dÄ›l mu Elliot a ĹˇĹĄoural se v nose. â€žProto jsem ti taky ukazoval to kejvajĂcĂ se slunce!”

â€žProÄŤ by mÄ›la bejt kosmickĂˇ loÄŹ pĹ™ilepenĂˇ ke stÄ›nÄ› pouĹˇtnĂho kaĹ�onu?” zeptal se Bill, ĂşplnÄ› vyvedenĂ˝ z mĂry a totĂˇlnÄ› popletenĂ˝ tou zĂˇhadou.

â€žTy pitomÄŤe, ty to vĂˇĹľnÄ› nechĂˇpeĹˇ? To, Ĺľe ti bohovĂ© byli roboti, to ti nic neĹ™ĂkĂˇ? To proto, Ĺľe â€””

Elliot zmlknul, podÄ›ĹˇenĂ˝ postavou, kterĂˇ krĂˇÄŤela smÄ›rem k nim a pĹ™ed sebou strkala jakousi dlouhou a zlovÄ›stnÄ› vypadajĂcĂ vÄ›c. PĹ™ĂĹˇernĂ˝, pomyslel si Bill a ustraĹˇenÄ› poĹˇilhĂˇval do Ĺˇera. DalĹˇĂ hroznĂˇ divoĹˇskĂˇ zbraĹ�? NÄ›jakĂ© krutĂ© niĹľĹˇĂ boĹľstvo se pĹ™iĹˇlo pomstĂt tÄ›m, co vlezou dovnitĹ™?

Ne, ani jedno z toho, coĹľ spatĹ™il, kdyĹľ ta kreatĹŻra pĹ™iĹˇla blĂĹľ. TeÄŹ teprve vidÄ›l, Ĺľe ta pĹ™ĂĹˇernĂˇ vÄ›c, kterou tlaÄŤĂ pĹ™ed sebou, je…

SmetĂˇk!

SmetĂˇk tlaÄŤil rozloĹľitĂ˝, svalnatĂ˝ chlap v khaki uniformÄ›. MÄ›l ĹˇirokĂˇ ramena a ne jednu, ale dvÄ› hlavy.

UĹľ bylo moc pozdÄ› na to se schovat, a tak Bill vykroÄŤil smÄ›rem k nÄ›mu s rukou napĹ™aĹľenou k tradiÄŤnĂmu pozdravu, kterĂ˝m se na Figerinadonu zdravĂ domovnĂci. â€žNazdĂˇrek, sousede.”

â€žZdravĂÄŤko, chlapci,” odpovÄ›dÄ›la hlava s dlouhĂ˝mi vlasy. â€žCizinci, co vy tady dÄ›lĂˇte? NormĂˇlnÄ› tady zametĂˇme jen kosti a lebky. Nikdy pĹ™edtĂm jsme tu jeĹˇtÄ› nemÄ›li pĂˇrek Ĺľivejch lidĂ, Ĺľe ne, Bille?”

â€žNene, Bobe. UrÄŤitÄ› nemÄ›li! JupĂ, jupĂ,” mumlala ta druhĂˇ hlava s krĂˇtkĂ˝mi jeĹľatĂ˝mi vlasy a s prĂˇzdnĂ˝mi, slabomyslnĂ˝mi rysy.

â€žJsme Billâ€”Bob!” pĹ™Ăˇtelsky vysvÄ›tloval domovnĂk. â€žJsme z Novejch lidĂ!”

â€žÄŽj â€” jo! Jsme zmĹŻĹŻâ€”tovanĂ˝ vzbĹŻĹŻâ€”Ĺ™enci,” slintala nadĹˇenÄ› ta druhĂˇ hlava.

â€žPatrnÄ› jste chtÄ›li Ĺ™Ăct, Ĺľe jste zmutovanĂ˝ uprchlĂci,” docela s nadÄ›jĂ navrhoval Elliot.

â€žNe, my uctĂvĂˇme Svatou krĂˇvu, ze kterĂ˝ byly vydojenĂ˝ vĹˇechny vÄ›ci, i inteligence,” prohlĂˇsil Bob.

â€žMusĂte omluvit mojĂ horĹˇĂ poloviÄŤku. Byl za dveĹ™ma, kdyĹľ se rozdĂˇvaly mozky!”

â€žSakra, Bobe! VĂˇĹľnÄ›? ChtÄ›l jsem, abys mÄ› zavolal. VĹľdycky sem chtÄ›l mĂt mozek!”

Bill byl z toho hroznĂ©ho pĹ™edstavenĂ v Ĺˇoku.

â€žJak se nÄ›kdo tak blbej mĹŻĹľe jmenovat Bill?”

A pak dostal nĂˇpad.

â€žNo. Vy musĂte bejt jeden z tÄ›ch BillĹŻ, co se pĂĹˇou s jednĂm el,” Ĺ™ekl.

â€žKdepak,” odpovÄ›dÄ›l mu mĹŻĹŻâ€”tant. â€žJĂˇ se pĂĹˇu se trĂ©ma el,” dodal pyĹˇnÄ› Billl.

â€žNe, ty tele. PĂĹˇeĹˇ se se dvÄ›ma el!”

â€žSe dvÄ›ma? Chci eĹˇtÄ› jedno! Podvedli mÄ›!”

Bill, znechucenĂ˝ svĂˇrlivĂ˝m mutantem, se ho chystal nakopnout, coĹľ-povaĹľoval v danĂ© chvĂli za vhodnĂ©, ale Elliot vzal okamĹľitÄ› vÄ›ci do svĂ˝ch rukou.

â€žTo je vĂˇĹľnÄ› ĂşplnÄ› smÄ›ĹˇnĂ˝. Billeâ€”Bobe, nebo jak se vlastnÄ› jmenujete â€”jsme agenti spravedlnosti. PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe nĂˇs vezmete k loÄŹnĂm dĹŻstojnĂkĹŻm nebo k nÄ›komu, kdo tady velĂ!”

â€žDĹŻstojnĂci? VelenĂ?” zaskĹ™ehotal Bill a jeho pĹ™iblblĂ˝ vĂ˝raz pĹ™esnÄ› odrĂˇĹľel vĂ˝raz mentĂˇlnÄ› postiĹľenĂ©ho Billa, kterĂ˝ stĂˇl proti nÄ›mu.

â€žBille, ty jsi neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› zabednÄ›nĂˇ obÄ›ĹĄ vojenskĂ˝ho vymejvĂˇnĂ mozkĹŻ! To vĂˇĹľnÄ› v ty velkĂ˝ bouli, co ti sedĂ na ramenou, nemĂˇĹˇ vĹŻbec nic? To ĂşdolĂ, roboti, houpajĂcĂ se slunce, dvouhlavej zmutovanej vzbouĹ™enec s koĹˇtÄ›tem â€” a pak tady, ta zahnutĂˇ kovovĂˇ chodba, jeĹˇtÄ› nic?”

Bill nÄ›co zamumlal a podrbal se na hlavÄ›. â€žTohle je oĹ™ĂĹˇek, Elliote. MoĹľnĂˇ se ukĂˇĹľe, Ĺľe tenhle starovÄ›kej americkej ZĂˇpad je mnohem podivnÄ›jĹˇĂ mĂsto neĹľ jakejkoli komiks, to je skoro jistĂ˝!”

â€žNe, ty nechutnĂˇ, vlĂˇdou posvÄ›cenĂˇ dutĂˇ palice! Jsme v kosmickĂ˝ lodi! Nehli jsme se v ÄŤase ani o chlup! Nespolehlivej Dudlaj nĂˇs poslal na ĹˇpatnĂ˝ mĂsto! Ten hippie tady nebyl, je nÄ›kde jindeâ€”jindy a ĂşplnÄ› jinde!”

â€žJemine,” zamumlala idiotskĂˇ mutantova Ăşsta, â€žten chlap ale pouĹľĂvĂˇ dlouhĂ˝ slova. Co znamenĂˇ to prvnĂ slovo? To dlouhĂ˝ â€” ne?”

Bill o tĂ© myĹˇlence uvaĹľoval, ale vĹŻbec tomu nerozumÄ›l.

â€žPodĂvej, Elliote, proÄŤ by nÄ›kdo naklĂˇdal pouĹˇĹĄ a ĂşdolĂ do kosmickĂ˝ lodi?”

â€žA proÄŤ nÄ›kdo naklĂˇdĂˇ tebe do kosmickĂ˝ lodi? Na to se zas ptĂˇm jĂˇ, Bille.”

â€žPodĂvejte,” prohlĂˇsil Bob. â€žNerad pĹ™eruĹˇuju vĂˇĹˇ pĹ™Ăˇtelskej rozhovor, ale mĂˇm, sakra, jeĹˇtÄ› moc co zametat pĹ™edtĂm, neĹľ dostanu veÄŤernĂ misku ovesnĂ˝ kaĹˇe a hrnek mlĂka k tomu navĂc. Tak chcete, abych vĂˇs odvedl na mĹŻstek, nebo ne?”

Elliot poskoÄŤil a nadskoÄŤil radostĂ. â€žVidĂĹˇ! VidĂĹˇ, Bille, Ĺ™ekl mĹŻstek! TakĹľe tady musĂ bĂ˝t mĹŻstek! A na kosmickĂ˝ lodi musĂ bejt mĹŻstek! TakĹľe tohle je kosmickĂˇ loÄŹ!”

â€žMĹŻstek mĹŻĹľe bejt taky pĹ™es Ĺ™eku,” mumlal temnÄ› Bill, kterĂ˝ si stĂˇle jeĹˇtÄ› nebyl jistĂ˝ tĂm, co se vlastnÄ› dÄ›je.

â€žCĂtim, Ĺľe vĂˇs musĂm varovat,” oznĂˇmil jim Bob. â€žKapitĂˇn je vĂˇĹľnÄ› trochu cvok. Kdybyste se mÄ› ptali, poradĂm vĂˇm, abyste se mu klidili z oÄŤĂ. Dlouho to trvĂˇ, neĹľ jeden poznĂˇ druhĂ˝ho, a jĂˇ znĂˇm jen jednoho na krk ode mÄ›. Ale mi zmĹŻĹŻâ€”tovanĂ˝ vzbĹŻĹŻâ€”Ĺ™enci vĂme, co mĂˇme dÄ›lat. Jen si hledĂme svojĂ sluĹľby, snaĹľĂme se zapomenout na minulost, v nedÄ›li chodĂme do kostela, ĹľĂˇdnĂ˝ poflakovĂˇnĂ jen tak â€” a ÄŤistĂme si pravidelnÄ› nosy. A to je obzvlĂˇĹˇĹĄ tÄ›ĹľkĂ˝, kdyĹľ mĂˇte ty nosy dva, Ĺľe jo, Bille?”

â€žJe pravda, Bobe. Cokoli Ĺ™ekneĹˇ. To jsou zatracenÄ› dlouhĂ˝ slova, to jĂˇ a mÄ›!”

â€žTak poÄŹme na to,” zamumlal nedoÄŤkavÄ› Elliot. â€žAle napĹ™ed… je nÄ›jak moĹľnĂ˝, abysme se mohli podĂvat na slunce? ZdĂˇlo se mi moc divnĂ˝ â€” neĹ™ĂkĂˇm, Ĺľe takovĂ˝ ve vesmĂru nemĹŻĹľe existovat!”

â€žSlunce? JasnĂˇ vÄ›c! InĹľenĂ˝r sluneÄŤnĂho Ĺ™ĂzenĂ je mĹŻj dobrej kĂˇmoĹˇ!”

â€žÄŚeho si Ĺ™Ăkal, Ĺľe je inĹľenĂ˝r?”

â€žAha, tak pojÄŹ… ukĂˇĹľu ti, co jsem tĂm pĹ™esnÄ› myslel.” DvouhlavĂ˝ mĹŻĹŻâ€”tant Ĺˇermoval rukama.

Bill s Elliotem nĂˇsledovali dlouhou, klikatĂcĂ se chodbou ĹˇmajdajĂcĂ postavu. Po dlouhĂ© a nudnĂ© prochĂˇzce dorazili ke dveĹ™Ăm, kterĂ© se se skĹ™ĂpĂˇnĂm otevĹ™ely, jakmile Billâ€” Bob hrĂˇbnul po klice a celou svou vahou se na ni povÄ›sil. VĹˇichni vstoupili dovnitĹ™.

Za svĹŻj Ĺľivot vidÄ›l Bill spoustu pozoruhodnostĂ, ale mosaznou vĂˇleÄŤnou kosmickou loÄŹ jeĹˇtÄ› ne.

Billâ€”Bob, Elliot a Bill se octli na rozpadajĂcĂ se kovovĂ© ploĹˇinÄ› nÄ›kolik stop nad kartounovĂ˝m a hlinĂkovĂ˝m povrchem, kterĂ˝ se tĂˇhl aĹľ k obzoru. ModrĂ˝ nĂˇtÄ›r byl mĂsty oprĂ˝skanĂ˝ a mĂsty rezavĂ˝. NedĂˇvalo to ĹľĂˇdnĂ˝ smysl. PĹ™es celou plochu vedly koleje. Bill seskoÄŤil dolĹŻ, trochu se proĹˇel podĂ©l kolejĂ â€” a pak se podĂval vzhĹŻru.

A zpotil se strachem a celĂ˝ se roztĹ™Ăˇsl, prstama se kĹ™eÄŤovitÄ› chytil kolejnic. Nad nĂm byly pouĹˇĹĄ, skĂˇly a IndiĂˇni. A on padal vzhĹŻru, smÄ›rem k nim.

â€žPadĂˇm! To je konec!” jeÄŤel.

â€žNech toho, idiote,” uĹˇklĂbl se Elliot, kterĂ˝ popoĹˇel vedle nÄ›j. SnaĹľil se odtrhnout Billovy prsty od kolejnice.

â€žNespadneĹˇ â€” i pĹ™es to, Ĺľe stojĂĹˇ na obloze…”

â€žTo jsi mi teda pomoh!”

â€žPodĂvej, blbeÄŤkuâ€” padĂˇm snad jĂˇ? Nebo nĂˇĹˇ dvouhlavĂ˝ prĹŻvodce? Jsi uvnitĹ™ kosmickĂ˝ lodi, a to je celĂ˝. Ta se otĂˇÄŤĂ ve vesmĂru a vĹˇechno uvnitĹ™ drĹľĂ odstĹ™edivou silou. O odstĹ™edivĂ˝ sĂle jsi uĹľ slyĹˇel, nebo ne?”

â€žTo jo, ale zapomnÄ›l jsem co!”

â€žPoĹľadavky na vzdÄ›lĂˇnĂ nejsou takovĂ˝, jakĂ˝ by mÄ›ly bejt. PodĂvej, co se stane, kdyĹľ naplnĂĹˇ kyblĂk vodou, pĹ™ivĂˇĹľeĹˇ na nÄ›j provĂˇzek a roztoÄŤĂĹˇ ho kolem hlavy?”

â€žBudu mokrej!” odpovÄ›dÄ›j Bill s nadÄ›jĂ v hlase.

â€žJo â€” ty patrnÄ› jo. Ale kdokoliv jinej by s tĂm kĂ˝blem toÄŤil tak rychle, Ĺľe by se voda nevylila!”

â€žTĂˇmhle jede!” zahulĂˇkal dvouhlavĂ˝ domovnĂk.

Po kolejĂch k nim se vzdĂˇlenĂ˝m houkĂˇnĂm pĹ™ijĂĹľdÄ›lo slunce. Jak se k nim slunce blĂĹľilo, byla jeho zĂˇĹ™e ÄŤĂm dĂˇl tĂm tlumenÄ›jĹˇĂ. VidÄ›li, Ĺľe za nĂm je rozpadajĂcĂ se parnĂ lokomotiva.

â€žKejsi! Kejsi!” hulĂˇkal mĹŻĹŻâ€”tant.

â€žJĂ©, Billâ€”Bob! Jak se mĂˇte?” zeptal se chlĂˇpek, kdyĹľ se lokomotiva dostateÄŤnÄ› pĹ™iblĂĹľila k ploĹˇinÄ›. Zatahal za provaz, kterĂ˝ byl pĹ™ivĂˇzanĂ˝ k parnĂ pĂĹˇĹĄale. PĂĹˇĹĄala ze sebe vydala zvuk jako ztracenĂˇ a zatracenĂˇ duĹˇe, kterĂˇ prochĂˇzĂ oÄŤistcem. Nebo nÄ›co na ten zpĹŻsob. Pak lokomotiva projela oblĂˇÄŤkem a oni vidÄ›li bzuÄŤĂcĂ klikovĂ© generĂˇtory pro speciĂˇlnĂ efekty. GenerĂˇtory vytvĂˇĹ™ely na obloze zdĂˇnĂ mrakĹŻ, produkovaly ty svĂ© ubohĂ© filmovĂ© triky nad hlavami nic netuĹˇĂcĂho indiĂˇnskĂ©ho kmene na pouĹˇti pod nimi.

NejneuvÄ›Ĺ™itelnÄ›jĹˇĂ na tom vĹˇem byla zastaralĂˇ parnĂ lokomotiva na rezavĂ˝ch kolejĂch, kterĂˇ pĹ™ed sebou napĹ™ĂÄŤ â€žoblohou” tlaÄŤila tÄ›ĹľkĂ© atomovĂ© slunce.

â€žĂšĹľas!” nadchnul se Elliot. â€žPovÄ›sti o ApollĂłnovi a jeho spĹ™eĹľenĂ! Tenhle drobeÄŤek je mnohem lepĹˇĂ neĹľ starĂ˝ bĂˇchorky!”

â€žZĂˇzrak?” zeptal se Bill.

â€žNic si z toho nedÄ›lej, Bille. ZmĂnky o nĂˇboĹľenstvĂch jsou nad tvou inteligenci â€” nebo vzdÄ›lĂˇnĂ.”

ZatĂm bylo stĂˇle jeĹˇtÄ› vidÄ›t, lokomotiva pĹ™ed sebou dĂˇl tlaÄŤila slunce po faleĹˇnĂ© obloze. TeÄŹ Bill pochopil, proÄŤ se slunce tolik houpalo â€” koleje byly viditelnÄ› starĂ© a zchĂˇtralĂ©, byla na nich spousta hrbolĹŻ a dÄ›r, na kterĂ˝ch se lokomotiva kymĂˇcela a drncala. Billovi, kterĂ˝ vĹˇechno pozoroval ze svĂ©ho vĂ˝hodnĂ©ho stanoviĹˇtÄ›, se chtÄ›lo zvracet jenom z toho, jak se na tu kymĂˇcejĂcĂ se parodii pĹ™Ărody podĂval.

â€žĂšĹľasnĂ˝, co Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, Bille?” pronesl Elliot. â€žVĂĹˇ, co tĂm chci Ĺ™Ăct? Pod nĂˇmi je uvÄ›znÄ›nĂ˝ svÄ›t!”

Bill vypadal rozpaÄŤitÄ›. â€žSpĂĹˇ obrovskĂ˝ pĹ™esejpacĂ hodiny!”

â€žTo je Kejsi BĹŻâ€”Jones, inĹľenĂ˝r umÄ›lĂ˝ho slunce. Kejsi, tyhle chlapĂci jsou cestovatelĂ© v ÄŤase, jsou tady omylem!”

VelkĂ˝ rudolĂcĂ muĹľ vyplivl tabĂˇkovou moÄŤku. PĹ™eĹľvykoval a zĂral na nÄ›. â€žProÄŤ by sem nÄ›kdo chodil, dyĹľ ne omylem?”

â€žMĹŻĹľete nĂˇm Ĺ™Ăct, jak tohle mĂsto k tomu vĹˇemu pĹ™iĹˇlo?” zeptal se Elliot.

â€žSakra, to kdybych vÄ›dÄ›l. Jak jsem pĹ™iĹˇel ke tĹ™em palcĹŻm?” InĹľenĂ˝r jim pro nĂˇzornost ukĂˇzal tĹ™i ĹˇpinavĂ© prsty.

â€žProtoĹľe ses mĹŻĹŻâ€”tant, Kejsi!” smĂˇl se Bob.

â€žSvatĂˇ krĂˇvo! To je fakt! Tak omluvte mÄ›, pĂˇnovĂ©, tady starĂˇ Bety uĹľ zase prskĂˇ, a pĹ™edtĂm, neĹľ budu dÄ›lat zĂˇpad slunce, ji musĂm vypnout.” UkĂˇzal na konec lacinĂ˝ch divadelnĂch kulis. â€žMusĂm s tĂm starĂ˝m kĹ™Ăˇpem projet celou traĹĄ nazpĂˇtek, aby bylo vĹˇechno pĹ™ipravenĂ˝ na zĂtĹ™ek. Ach jo â€” to je dĹ™ina!”

â€žTak, Kejsi,” prohlĂˇsil Bob, â€žvĹˇichni vĂme, Ĺľe to zvlĂˇdneĹˇ. JeĹˇtÄ› si neproĹˇvihnul ani jeden den, aĹľ na ten jeden nebo dva, kdy ti doĹˇlo uhlĂ. To jsme si vĹˇichni ten spĂˇnek navĂc uĹľili. AĹľ na IndiĂˇny, samozĹ™ejmÄ›. UvidĂme se!”

â€žTaky doufĂˇm â€” aspoĹ� pokud se starĂ˝ slunce udrĹľĂ v pohybu! A teÄŹ bys mÄ›l radĹˇi vzĂt tyhle cestovatele nahoru a pĹ™edstavit je kapitĂˇnovi. NezapomeĹ� dĂˇvat pozor na zlĂ˝ mĹŻĹŻâ€”tanty. Tak hoĹˇi, musĂm jĂt! Jinak by ani mlĂko neteklo! Chacha!”

Oba, ne vĹˇichni tĹ™i mĹŻĹŻâ€”tanti se smĂˇli tomu hloupĂ©mu vtipu. Pak Kejsi BĹŻâ€”Jones zmĂˇÄŤkl vrzavou mechanickou klapku a stroj se pohnul. ZasyÄŤela pĂˇra a sunul se vpĹ™ed, svĹŻj jasnĂ˝, zĂˇĹ™ĂcĂ nĂˇklad tĂˇhl za sebou.

â€žPĹŻsobivĂ˝ — nenĂ divu, Ĺľe jsou tady samĂ mutanti,” prohlĂˇsil Elliot. â€žTo slunce vypadĂˇ nebezpeÄŤnÄ› radioaktivnÄ›!”

â€žSlunce?” zeptal se Bob, protoĹľe pĹ™eslechl jeho poznĂˇmku. â€žAha. To byste mÄ›li vidÄ›t ten reaktor, co pohĂˇnĂ tuhle loÄŹ. OkamĹľitÄ› by se na nÄ›m usmaĹľilo celĂ˝ stĂˇdo dobytka!”

â€žBlasâ€”fĂ©â€”mie!” mumlal mĹŻĹŻâ€”Bill.

â€žA jo, mĂˇĹˇ pravdu,” Ĺ™ekl mĹŻĹŻâ€”Bob. â€ž Na tyhle lodi nejĂme ani hamburgery, ani bifteky, ani nic, co by bylo z hovÄ›zĂho, to z Ăşcty ke SvatĂ˝ krĂˇvÄ›, pochvĂˇleno budiĹľ jejĂ svatĂ© vemeno!”

â€žNĂˇboĹľenskĂ˝ rozhovory pozdÄ›jc!” pĹ™eruĹˇil ho Elliot. â€žTen mĹŻstek, o kterĂ˝m si mluvil. TeÄŹ nĂˇs tam zavedeĹˇ, jo?”

â€žJo. To neni problĂ©m.”

â€žAle Bobe,” poznamenal mĹŻĹŻâ€”Bill, â€žno, vzpomĂnĂˇĹˇ si, co se stalo poslednÄ›!”

â€žO to se, brĂˇcho, nestarej! NemusĂĹˇ vĹŻbec nic dÄ›lat, jen drĹľ zavĹ™enou klapaÄŤku! MyslĂĹˇ, Ĺľe bys tak asi hodinu vydrĹľel neĹ™Ăkat nic hloupĂ˝ho?”

â€žAle â€” mĹŻĹľu snad Ĺ™Ăct nÄ›co chytrĂ˝ho?”

â€žNebudeme riskovat ĹľĂˇdnĂ˝ tvoje posuzovĂˇnĂ! PÄ›knÄ› mlÄŤ, jasnĂ˝? Nechceme slyĹˇet nic o generaÄŤnĂ lodi!”

â€žJasnÄ›, brĂˇcho!”

MĹŻĹŻâ€”tant pevnÄ› zatnul zuby.

â€žCo je zaÄŤ ten kapitĂˇn, cos o nÄ›m mluvil?” zeptal se Elliot.

â€žUvidĂĹˇ!”

â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe bych moh pouĹľĂt jeho vysĂlaÄŤku? MoĹľnĂˇ Ĺľe by se mi s nĂ podaĹ™ilo spojit se se svejma nadĹ™Ăzenejma!” Elliot byl plnĂ˝ nadÄ›je.

â€žTo budeĹˇ muset napĹ™ed probrat s kapitĂˇnem!” odpovÄ›dÄ›l mu mĹŻĹŻâ€”Bob. â€žTak dem. Hej, brĂˇcho. Sakra, tohle je urÄŤitÄ› lepĹˇĂ neĹľ povinnÄ› zametat, co?”

â€žMnmmmmmn!” odpovÄ›dÄ›l mu muâ€”Bill, kterĂ˝ toho se zavĹ™enou pusou ani vĂc Ĺ™Ăct nemohl.

KAPITOLA 12

Cestou zaprĂˇĹˇenĂ˝mi a zatuchlĂ˝mi chodbami napadly Billa dvÄ› vÄ›ci.

Za prvĂ©, Ĺľe mĂˇ urÄŤitÄ› chuĹĄ se nÄ›ÄŤeho napĂt.

A za druhĂ©, Ĺľe ani maliÄŤko nechĂˇpe, o ÄŤem jejich dvouhlavĂ˝ prĹŻvodce mluvil. Co to vlastnÄ› je, ta generaÄŤnĂ loÄŹ?

Cestou na legendĂˇrnĂ mĹŻstek, kdyĹľ poklusĂˇvali za ĹˇĹĄastnĂ˝m zmĹŻĹŻâ€”tovanĂ˝m domovnĂkem, se zeptal Elliota. â€žCo je to generaÄŤnĂ loÄŹ? Mohla by to bejt loÄŹ pohĂˇnÄ›nĂˇ elektrickĂ˝m generĂˇtorem?”

â€žPĂˇne jo!” vykĹ™ikl mĹŻĹŻâ€”Bob. â€ž Ten chlap je jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ blbec neĹľ mĹŻj brĂˇcha!”

â€žHmmmmmmmmnmn!” zamumlal radostnÄ› mĹŻĹŻâ€”Bill.

â€žNe, Bille. To by bylo generĂˇtorovĂˇ. Tohle je generaÄŤnĂ. VĂĹˇ, jako Ĺľe lidi pochĂˇzĂ jeden z druhĂ˝ho. KaĹľdĂ˝ mĂˇ svou generaci.”

â€žNo a co s tĂm?” zamumlal Bill, kterĂ˝ stĂˇle jeĹˇtÄ› nechĂˇpal. â€žVĂm, co je to generace. Ale co to mĂˇ co spoleÄŤnĂ˝ho s lodĂ?”

â€žPoslouchej a uÄŤ se, ty zĂˇĹˇkolĂˇku. GeneraÄŤnĂ lodÄ› jsou, no, patĹ™Ă do starovÄ›kĂ© historie ZemÄ›, protoĹľe i ZemÄ› mĂˇ svou historii. CoĹľ bys vÄ›dÄ›l, kdybys neustĂˇle nechodil za Ĺˇkolu.”

â€žZemÄ›. NÄ›co o nĂ vĂm. VynĂˇlezci piva, vĂna a destilĂˇtĹŻ!”

â€žA pravlast pĹŻvodnĂ SvatĂ© krĂˇvy!” doplnil ho mĹŻĹŻâ€” Bob.

â€žO tom asi jeĹˇtÄ› uslyĹˇĂme pozdÄ›jc, Ĺľe ano?” skoÄŤil mu do Ĺ™eÄŤi Elliot. â€žMĂˇm dojem, Ĺľe teÄŹ bude lepĹˇĂ odpovÄ›dÄ›t Billovi. VĂĹˇ, Bille, rychlost vÄ›tĹˇĂ neĹľ rychlost svÄ›tla a podobnĂ˝ vÄ›ci, to nebylo znĂˇmo odjakĹľiva. Dokonce neexistovalo ani vesmĂrnĂ˝ cestovĂˇnĂ. V podstatÄ›, jak ses mohl pĹ™esvÄ›dÄŤit v ÄŤĂˇsti ovlĂˇdnutĂ©ho vesmĂru, na americkĂ©m jihozĂˇpadÄ›, lidĂ© k cestovĂˇnĂ pouĹľĂvali konÄ›. Na koni se dost dobĹ™e nedĂˇ lĂtat z planety na planetu, nebo dokonce z hvÄ›zdy na hvÄ›zdu, Ĺľe ne?”

Pak Elliot pokraÄŤoval ve vysvÄ›tlovĂˇnĂ a zabĂhal pĹ™i tom do nudnĂ˝ch detailĹŻ, jako Ĺľe tenkrĂˇt lidskĂˇ vÄ›da uvÄ›Ĺ™ila EinsteinovÄ› teorii relativity, Ĺľe ĹľĂˇdnĂˇ hmota nemĹŻĹľe pĹ™ekonat rychlost svÄ›tla. Srdce a mozky lidĂ neustĂˇle prahly po osidlovĂˇnĂ novĂ˝ch hvÄ›zdnĂ˝ch soustav, vpĹ™ed je pohĂˇnÄ›la neutuchajĂcĂ touha po pokroku, dobĂ˝vĂˇnĂ a vÄ›tĹˇĂch, niÄŤivÄ›jĹˇĂch vĂˇlkĂˇch. Pak nÄ›jakĂ˝ faĹˇistickĂ˝ pitomec pĹ™iĹˇel se smÄ›ĹˇnĂ˝m nĂˇpadem zavĹ™Ăt lidi do obrovskĂ˝ch kosmickĂ˝ch lodĂ a vystĹ™elit je ke hvÄ›zdĂˇm. V tÄ›ch lodĂch velmi pravdÄ›podobnÄ› mohli pĹ™eĹľĂt praprapravnuci dĂˇvno mrtvĂ© pĹŻvodnĂ posĂˇdky, kteĹ™Ă by mohli doletÄ›t ke vzdĂˇlenĂ˝m hvÄ›zdĂˇm a osĂdlit je.

Tahle scestnĂˇ myĹˇlenka dodala odvahu dalĹˇĂm vÄ›dcĹŻm, kteĹ™Ă pĹ™iĹˇli s tĂm, Ĺľe aby uzavĹ™enĂˇ skupina osob mohla takhle cestovat vesmĂrem celĂ© desĂtky let potĹ™ebnĂ˝ch k tomu, neĹľ dorazĂ do nÄ›kterĂ© ze sousednĂch sluneÄŤnĂch soustav, musĂ mĂt zajiĹˇtÄ›no uspokojovĂˇnĂ zĂˇkladnĂch lidskĂ˝ch potĹ™eb. I kdyby trvalo mnoho generacĂ, neĹľ dorazĂ ke svĂ©mu cĂli, jak by to lidĂ© mohli odmĂtnout, kdyĹľ se jim na lodi nabĂzel komfort vÄ›tĹˇĂ neĹľ doma? Zkusili to, pĹ™estoĹľe nebyli pĹ™ĂliĹˇ okouzleni tĂm, Ĺľe budou vystĹ™eleni na cestu, ze kterĂ© se nevrĂˇtĂ, ale co mohli dÄ›lat, kdyĹľ pro to horovali ÄŤlenovĂ© parlamentu a tisk to masovÄ› propagoval? â€žDobrovolnĂci” prvnĂ generace tÄ›chto lodĂ, spoutanĂ a plaÄŤĂcĂ, byli vypraveni ze ZemÄ›.

NaneĹˇtÄ›stĂ vstoupily do hry dalĹˇĂ dva faktory. Za prvĂ© â€” tĂ©mÄ›Ĺ™ souÄŤasnÄ› s odletem prvnĂch generaÄŤnĂch lodĂ byl objeven zpĹŻsob cestovĂˇnĂ, kterĂ˝ pĹ™ekonal rychlost svÄ›tla. A lidstvo okamĹľitÄ› pozapomnÄ›lo na vĹˇechny ty uzavĹ™enĂ© spoleÄŤnosti na generaÄŤnĂch lodĂch, kterĂ© smÄ›Ĺ™ovaly na takovĂˇ mĂsta jako Alfa, Beta a Proxima Centauri.

Za druhĂ© â€” jak se postupnÄ› zaĹ™ĂzenĂ generaÄŤnĂch lodĂ rozpadalo a chĂˇtralo, nebylo moĹľnĂ© ho vymÄ›nit ani ho neumÄ›li opravit. SpoleÄŤnost na lodĂch zpustla, stali se z nich divoĹˇi. Ĺ piÄŤkovĂ© technologie zapomnÄ›li, Ĺ™ĂdĂcĂ systĂ©m pĹ™estal fungovat a lodÄ› samozĹ™ejmÄ› pĹ™estaly drĹľet kurs. PosĂˇdka zapomnÄ›la, kam a proÄŤ letĂ.

CoĹľ byl ve struÄŤnosti i pĹ™Ăpad tĂ©hle generaÄŤnĂ lodi. â€žAle proÄŤ by nÄ›kdo naklĂˇdal pouĹˇĹĄ do kosmickĂ˝ lodi?” zeptal se Bill.

â€žTo je jasnĂ˝, Bille. ProtoĹľe nÄ›kdo pĹ™edvĂdal moĹľnost, Ĺľe civilizace na lodĂch takhle zdegeneruje. Tak podle historickĂ˝ho vzoru vytvoĹ™il umÄ›lou sobÄ›staÄŤnou civilizaci, kterĂˇ divochy pĹ™ipoutala k pĹŻvodnĂmu nĂˇboĹľenstvĂ, aby pak, aĹľ dorazĂ do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, se mohli zase zpĂˇtky pĹ™evychovat. Ĺ lo samozĹ™ejmÄ› o provizornĂ Ĺ™eĹˇenĂ, ale alespoĹ� dĂˇvalo Ĺˇanci, Ĺľe pĹ™inejmenĹˇĂm pĂˇr lodĂ splnĂ to, co se od nich ve vzdĂˇlenĂ˝ch svÄ›tech oÄŤekĂˇvalo.”

Jo. Bill koneÄŤnÄ› pĹ™istoupil na Elliotovy argumenty. â€žTo vysvÄ›tluje ty IndiĂˇny, to je v poĹ™Ăˇdku,” prohlĂˇsil Bill, â€žale odkud se vzali ti mutanti?”

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe to brzy zjistĂme. SlyĹˇel jsi slovo vzpoura. MoĹľnĂˇ, Ĺľe pĹ™evzali velenĂ od pĹŻvodnĂch vĹŻdcĹŻ - vzbouĹ™ili se â€” a zaÄŤali generaÄŤnĂ loÄŹ Ĺ™Ădit sami.”

â€žAle kterĂ˝m smÄ›rem?”

â€žTo budeme muset zjistit.”

â€žNa mĹŻstku?”

â€žVidĂm, Ĺľe zaÄŤĂnĂˇĹˇ pĹ™emejĹˇlet â€” i kdyĹľ ti to poĹ™Ăˇd dĂˇ dost prĂˇce. TakĹľe, tam se setkĂˇme s kapitĂˇnem â€” a moĹľnĂˇ, Ĺľe i se Svatou krĂˇvou… mĂstnĂm boĹľstvem, jak se zdĂˇ.”

ProchĂˇzeli zaprĂˇĹˇenĂ˝mi, zatuchlĂ˝mi chodbami, ve kterĂ˝ch slabÄ› svĂtily matnĂ©, jen 15W ĹľĂˇrovky, ze kterĂ˝ch byla polovina prasklĂˇ. KdyĹľ zahnuli do dalĹˇĂ chodby, Bill si vĹˇiml malĂ©ho okĂ˝nka, kterĂ˝m probleskovaly tĹ™pytivĂ© paprsky svÄ›tla. â€žHvÄ›zdy!” vydechl Bill.

â€žNe,” Ĺ™ekl mu mĹŻĹŻâ€”Bill. â€žTo jsou jen posvĂˇtnĂ© svatojĂˇnskĂ© muĹˇky. PomocnĂ˝mu personĂˇlu nenĂ dovoleno dĂvat se na hvÄ›zdy. Jen knÄ›zi Vemena SvatĂ© krĂˇvy smĂ zĂrat na zĂˇĹ™ivĂ© bÄ›snÄ›nĂ hvÄ›zd!”

â€žHvÄ›zdy jen svĂtĂ ve vesmĂru, a to je vĹˇechno,” pokrÄŤil rameny Bill. â€žNic zvlĂˇĹˇtnĂho!”

â€žNezahrĂˇvej si se svatokrĂˇdeĹľĂ, Bille!” napomenul ho Elliot. â€žPro nÄ›kterĂ© lidi jsou hvÄ›zdy bozi!”

â€žBozi, pĹˇtĹŻĹŻdle!” prohlĂˇsil mĹŻĹŻâ€”Bill. â€žDyĹĄ hvÄ›zdy sou akorĂˇt svĂtiÄŤkovatĂ˝ hovna SvatĂ˝ krĂˇvy!”

Bratr mu okamĹľitÄ› vlepil poĹ™ĂˇdnĂ˝ pohlavek. â€žĹ�Ăkal jsem ti, Ĺľe mĂˇĹˇ sakra drĹľet hubu!”

DebilnĂ dvojÄŤe zmutovanĂ©ho pĂˇru vypadalo straĹˇnÄ› neĹˇĹĄastnÄ›. â€žAch!” OkamĹľitÄ› ale znova zatlo zuby a obÄ›ma spoleÄŤnĂ˝ma rukama se chytlo za pusu.

DvouhlavĂ˝ mutant je zavedl do haly, odkud se dalo jĂt na velkĂ˝ balkĂłn. Z balkĂłnu byla vidÄ›t rozlehlĂˇ opuĹˇtÄ›nĂˇ plocha se spoustou dveĹ™Ă a vstupĹŻ do rĹŻznĂ˝ch chodeb.

â€žHele, co to v nich je?” zeptal se Bill a ukazoval na Ĺ™adu lednic.

â€žHĂˇdej,” odpovÄ›dÄ›l mu Billâ€”Bob.

â€žPitĂ!” zajĂˇsal Bill.

â€žMmmhmmm!” oznĂˇmil jim jeĹˇtÄ› nadĹˇenÄ›ji mĹŻĹŻâ€”Bill, kterĂ˝ nemohl mluvit.

MĹŻĹŻâ€”Bob byl sĂˇm se sebou velmi spokojen. â€žNe! BudeĹˇ hĂˇdat znova?”

â€žZmrazenĂ lidĂ©?” navrhl rozpaÄŤitÄ› Elliot.

â€žKdepak!” prohlĂˇsil mĹŻĹŻâ€”Bob. â€žMlĂ©ÄŤnĂ˝ vĂ˝robky!”

â€žMlĂ©ÄŤnĂ˝ vĂ˝robky?” zdÄ›ĹˇenÄ› zasĂpal Elliot.

â€žMĂˇte tam nÄ›jakĂ˝ zkvaĹˇenĂ˝ jaÄŤĂ mlĂko?” zeptal se Bill, kterĂ˝ si v duchu rychle proĹˇel vĹˇechny moĹľnĂ© alkoholy, co se dÄ›lajĂ z mlĂ©ka.

â€žNic takovĂ˝ho! MĂˇme mĂˇslo, plnotuÄŤnĂ˝ mlĂko a kefĂr, nebo pĹŻl na pĹŻl. Ĺ lehaÄŤku i odstĹ™edÄ›nĂ˝ mlĂko. SĂ˝ry mnoha druhĹŻ a vĹŻnĂ. PodmĂˇslĂ, atd. atd. atd., Ĺľe je to tak, brĂˇcho?”

â€žMmmmmmhm!” odpovÄ›dÄ›l mĹŻĹŻâ€”Bill.

Billâ€”Bob chtÄ›l jĂt k lednicĂm, ale Elliot po nÄ›m hrĂˇbl. â€žMĂˇĹˇ nĂˇs dovĂst na ten vĂˇĹˇ pitomÄ›j mĹŻstek a pĹ™edstavit nĂˇs kapitĂˇnovi!”

â€žMĹŻstek? KapitĂˇn?” divil se mĹŻĹŻâ€”Bob s malĂ˝m zĂˇbleskem v oÄŤĂch. â€žA tak! SamozĹ™ejmÄ›! PromiĹ�te, kdyĹľ jsem blĂzko mlĂÄŤnejch vĂ˝robkĹŻ, jsem vĹľdycky trochu mimo!”

â€žTak ĹľĂˇdnĂ˝ jaÄŤĂ mlĂko, co?” zklamanÄ› konstatoval Bill.

Billâ€”Bob je pak zavedl ke kulatĂ˝m kovovĂ˝m dveĹ™Ăm. OtevĹ™el je kosatci. UdÄ›lal to tak, Ĺľe z nejbliĹľĹˇĂho kvÄ›tinĂˇÄŤe vytrhl kosatce a hodil je na dveĹ™e.

VĹˇichni vstoupili na velitelskĂ˝ mĹŻstek generaÄŤnĂ lodi.

Bill uĹľ byl samozĹ™ejmÄ› na mnoha velitelskĂ˝ch mĹŻstcĂch, leĹˇtil tam podlahy, ale nejvĂc ÄŤasu na obrovitĂ˝ch lodĂch Jeho cĂsaĹ™skĂ©ho VeliÄŤenstva strĂˇvil u laserovĂ˝ch dÄ›l, kdyĹľ kĹ™ĂĹľem krĂˇĹľem prohledĂˇval vesmĂr, aby mohl pĹ™ekazit plĂˇny zloÄŤinnĂ˝ch ÄŚingrĹŻ. Nebo alespoĹ� tak se to psalo ve VojenskĂ©m denĂku.

VÄ›tĹˇina velitelskĂ˝ch mĹŻstkĹŻ na cĂsaĹ™skĂ˝ch lodĂch byla vybavena ĂşÄŤelovÄ›. Na mĹŻstku stĂˇlo pohodlnĂ© kĹ™eslo s bezpeÄŤnostnĂmi pĂˇsy pro kapitĂˇna, dalĹˇĂ kĹ™eslo bez pĂˇsĹŻ, ale s ovlĂˇdacĂ pĂˇkou pro pilota; a pak tam musela bĂ˝t spousta technikĹŻ na ovlĂˇdĂˇnĂ spousty knoflĂkĹŻ, spĂnaÄŤĹŻ a pĹ™epĂnaÄŤĹŻ Ĺ™ĂzenĂ pĹ™etechnizovanĂ©ho, supervÄ›deckĂ©ho mezihvÄ›zdnĂ©ho letu. ProtoĹľe jak kapitĂˇn, tak i pilot byli obvykle pitomci nejvyĹˇĹˇĂho Ĺ™Ăˇdu, takĹľe jejich Ĺ™ĂzenĂ stĂˇlo za pendrek.

Ale tady byly vĹˇechny kontrolky seĹ™azeny do pĹŻvabnĂ˝ch rovnomÄ›rnĂ˝ch Ĺ™ad, tĹ™pytily se neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› blikajĂcĂm svÄ›tlem a mihotaly se v ĂşchvatnĂ˝ch holografickĂ˝ch obrazcĂch hvÄ›zd, planet, komet a mlhovin. Takhle nĂˇdhernou ukĂˇzku architektury Bill jeĹˇtÄ› nevidÄ›l. Bloky poÄŤĂtaÄŤĹŻ vypadaly mnohem modernÄ›ji neĹľ staronovĂ© ĂşÄŤelovĂ© vybavenĂ pouĹľĂvanĂ© na cĂsaĹ™skĂ˝ch lodĂch.

Ale Billa nejvĂc pĹ™ekvapil kapitĂˇn a posĂˇdka.

â€žKapitĂˇne BĹŻĹŻnure, pane!” vyĹˇtÄ›kl slouĹľĂcĂ mutant. Zvedl k pozdravu dvÄ› ruce ke dvÄ›ma ÄŤelĹŻm. â€žDomovnĂk tĹ™etĂ tĹ™Ădy Billâ€”Bob podĂˇvĂˇ hlĂˇĹˇenĂ! MĂˇme tu hosty, pane! A jakĂ© hosty! Cestovatele v ÄŤase!”

â€žU pĂˇdĂcĂ galaxie!” vydechl Elliot. â€žJsou to krĂˇvy!”

Jo, pomyslel si Bill. Jsou to doopravdy krĂˇvy! Nejsou to lidĂ© s kravskou hlavou ani krĂˇvy s lidskou hlavou. Nejsou to zmutovanĂ˝ krĂˇvy ani lidskĂ˝ mutanti. Jsou to normĂˇlnĂ pĹ™eĹľvykujĂcĂ straÄŤeny, co hloupÄ› koukaj a nic vĂc, jen si obÄŤas ukousnou trochu hydroponnĂ trĂˇvy a oĹľenou se ocasem po mouĹˇe.

â€žKapitĂˇne,” Ĺ™ekl Billâ€”Bob a pĹ™istoupil k jednĂ© z nich, â€žto je Bill, to je Elliot!”

â€žBĹŻĹŻ,” prohlĂˇsil kapitĂˇn. â€žBĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻĹŻ!”

A pak zvedl ohĂˇĹ�ku a udÄ›lal to, co krĂˇvy obvykle dÄ›lĂˇvajĂ, kdyĹľ zvednou ohĂˇĹ�ku.

â€žVidĂĹˇ,” Ĺ™ekl mĹŻĹŻâ€”Bob, â€žnĂˇĹˇ kapitĂˇn je tĹ™Ăda, co? VtipĂˇlek!”

A Elliot, aby neurazil, kdyby se nĂˇhodou jednalo o druh inteligentnĂho tvora, pĹ™istoupil ke krĂˇvÄ› a napĹ™Ăˇhnul pravou ruku k oficiĂˇlnĂmu galaktickĂ©mu potĹ™esenĂ. â€žZdravĂm, kapitĂˇne!”

â€žBĹŻĹŻĹŻ!” odpovÄ›dÄ›la mu krĂˇva a ukousla dalĹˇĂ trs trĂˇvy.

Elliot potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žJsou to jen krĂˇvy!”

â€žJen krĂˇvy!” rozÄŤilil se zmutovanĂ˝ domovnĂk. â€žJak to jen mĹŻĹľeĹˇ Ĺ™Ăct? Nejsou to jen krĂˇvy! Jsou to SvatĂ© krĂˇvy! SpeciĂˇlnÄ› ĹˇlechtÄ›nĂ© pro uctĂvĂˇnĂ a pilotovĂˇnĂ v generaÄŤnĂch lodĂch!”

Bill pokĂ˝val hlavou a vzpomnÄ›l si na svĂ© ambice v dobÄ›, kdy jeĹˇtÄ› neslouĹľil v armĂˇdÄ›. â€žSakra dobrĂˇ prĂˇce inseminĂˇtorĹŻ, uĹľ od pohledu!”

Billâ€”Bob se zakĹ™enil. â€žJasnÄ›! JasnÄ›, Bille. VidĂm, Ĺľe aspoĹ� tys to pochopil!”

â€žĹ˝ĂˇdnĂ˝ div, Ĺľe loÄŹ neudrĹľela kurs a ztratila se!” prohlĂˇsil Elliot. â€žI starovÄ›kĂ˝ HindovĂ© na tom byli lĂp! AspoĹ� nenechali svoje svatĂ˝ krĂˇvy Ĺ™Ădit kosmickĂ˝ lodÄ›!”

â€žBĹŻĹŻĹŻ!” prohlĂˇsila bystĹ™e krĂˇva. â€žBĹŻĹŻĹŻĹŻ!”

â€žVidĂĹˇ! NaĹˇtval si je!”

â€žPodĂvejte,” Ĺ™ekl znechucenÄ› Elliot, â€žpokud by vĂˇm to nevadilo, mohl bych pouĹľĂt vaĹˇe komunikaÄŤnĂ zaĹ™ĂzenĂ? ChtÄ›l jsem Ĺ™Ăci, moĹľnĂˇ Ĺľe by mi mohlo pomoci spojit se s mĂ˝mi nadĹ™ĂzenĂ˝mi.”

â€žTo musĂĹˇ probrat se spojovacĂm dĹŻstojnĂkem,” pouÄŤil ho mĹŻĹŻâ€”Bob a ukĂˇzal na menĹˇĂ krĂˇvu za ovlĂˇdacĂm panelem. â€žSerĹľantka Elsa!”

â€žBĹŻĹŻ!” oznĂˇmila jim serĹľantka Elsa.

â€žHele! Nic nenamĂtĂˇ!” pronesl Bill. â€žJdi na to, Elliote.”

Elliot potĹ™Ăˇsl hlavou a Ĺˇel. ZatĂmco se Elliot pachtil s drĂˇty a s poÄŤĂtaÄŤem, Billâ€”Bob pĹ™inesl Billovi sklenici mlĂ©ka a kolĂˇÄŤky, kterĂ© Bill sice povaĹľoval za nechutnou nĂˇhraĹľku piva, ale vypil to, protoĹľe mÄ›l ĹľĂzeĹ�. KravskĂˇ posĂˇdka ho obdaĹ™ila serenĂˇdou konejĹˇivĂ©ho buÄŤenĂ.

Bill musel uznat, Ĺľe i kdyĹľ se pĹ™ĂĹˇernÄ› nudil, poĹ™Ăˇd to bylo o moc lepĹˇĂ, neĹľ se okoĹ™enÄ›nĂ˝ nechat opĂ©kat divokĂ˝mi IndiĂˇny.

â€žV poĹ™Ăˇdku, Bille,” sdÄ›lil mu Elliot. â€žDoufĂˇm, Ĺľe to funguje!”

Elliot zaÄŤal vyĹĄukĂˇvat zvlĂˇĹˇtnĂ kĂłd ÄŚasovĂ© policie Z.N.Z. (ZachraĹ�te nĂˇm zadky).

BÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in se pomoc materializovala v nejmĂ©nÄ› oÄŤekĂˇvanĂ© podobÄ›.

â€žZdravĂm, pĂˇnovĂ©,” pronesl sir Dudlaj, kterĂ˝ se zhmotnil na velitelskĂ©m mĹŻstku lodi. â€žĂ� â€” to snad nenĂ moĹľnĂ©!”

Sir Dudlaj se totiĹľ zhmotnil na vrĹˇku ÄŤehosi, co â€” v zĂˇjmĹŻ zachovĂˇnĂ sluĹˇnosti â€” by se dalo oznaÄŤit jako vyhledĂˇvanĂ˝ poklad hovnivĂˇlĹŻv.

â€žTak tady jste!” hulĂˇkal Bill. â€ž TeÄŹ mi Ĺ™eknÄ›te, co to bylo za nĂˇpad poslat nĂˇs sem?”

â€žSnaĹľ se nerozÄŤilovat, drahĂ˝ chlapÄŤe. I starobylĂˇ stvoĹ™enĂ ÄŤasu majĂ ÄŤas od ÄŤasu povoleno udÄ›lat menĹˇĂ faux pas. Mohl bych se optat, co dÄ›lajĂ krĂˇvy na velitelskĂ©m mĹŻstku?”

â€žUdÄ›laly toho pro nĂˇs vĂc neĹľ vy!” pĹ™ĂkĹ™e mu odsekl Elliot. â€žMĂˇm za to, Ĺľe ten hippie z PekelnĂ˝ planety tady nenĂ!”

â€žHm, no v podstatÄ›, ne. ZĹŻstal viset nÄ›kde v roce 1939, v New Yorku. Ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech americkĂ˝ch. ZpĂˇtky na dĂˇvno zniÄŤenĂ© Zemi, jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm, neĹľ byla zniÄŤena. NevĂm, jak vĂˇs tam, chlapci, dostanu, ale mĂˇm v Ăşmyslu to udÄ›lat. NeprodlenÄ›, troufĂˇm si Ĺ™Ăci. A, drahĂ˝ soudruhu Elliote, abych nÄ›jak napravil svou drobnou chybiÄŤku, pĹ™inesl jsem s sebou nejnovÄ›jĹˇĂ verzi ÄŚasostroje. Je z dalekĂ© budoucnosti a je mnohem lepĹˇĂ neĹľ dĹ™ĂvÄ›jĹˇĂ modely. MĂˇ dvanĂˇctimÄ›sĂÄŤnĂ zĂˇruku a zabudovanou videohru.”

â€žHluboce to oceĹ�uju,” prohlĂˇsil Elliot a maÄŤkal svĂtĂcĂ ÄŤudlĂk.

â€žJen neporaĹ�te ĹľĂˇdnou naĹˇi krĂˇvu!” vykĹ™ikl mĹŻĹŻâ€”Bill, kterĂ©ho materializovĂˇnĂ hovoĹ™ĂcĂ ÄŤasovĂ© brĂˇny nemĂˇlo vydÄ›silo.

â€žMyslĂm, Ĺľe nemusĂĹˇ mĂt strach,â€ś Ĺ™ekl mu Elliot.

â€žTakĹľe, kdybyste byli tak laskavĂ a proĹˇli skrz. PĂˇnovĂ©, dopravĂm vĂˇs pĹ™esnÄ› do stejnĂ©ho okamĹľiku a na to mĂsto, kam odeĹˇel ten hippie zmÄ›nit ÄŤas. PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe to zklidnĂ vĂˇĹˇnÄ› a napravĂ chyby z minulosti!”

â€žDoufĂˇm, Ĺľe to tak bude,” mumlal Elliot.

Bill si dal poslednĂ poĹ™ĂˇdnĂ˝ douĹˇek mlĂ©ka a nĂˇsledoval Elliota Methadrina skrze ÄŤasovĂ˝ portĂˇl do nÄ›jakĂ© jinĂ© doby.

â€žBĹŻĹŻ,” zabuÄŤely lodnĂ krĂˇvy a vrĂˇtily se zpĂˇtky k okusovĂˇnĂ trĂˇvy, pĹ™eĹľvykovĂˇnĂ a produkovĂˇnĂ kravincĹŻ.

â€žUf… jo, Bobe. A teÄŹ si mĹŻĹľeme jĂt ÄŤĂst svoje tvrdĂ˝ porno komiksy. Je to tak v poĹ™Ăˇdku, Otto?”

MuĹľ v nacistickĂ© polnĂ uniformÄ› a s jezdeckĂ˝m biÄŤĂkem vyĹˇel ven ze zĂˇchoda, kde se schovĂˇval. â€žHmm! ZatĂm to vypadĂˇ, Ĺľe si budu muset udÄ›lat malĂ˝ vĂ˝let zpĂˇtky v ÄŤase!”

â€žSieg heil!” pronesly krypton nacistickĂ© krĂˇvy. â€žSieg heil!”

KAPITOLA 13

â€žTak a jsme tady, New York na druhou!” prohlĂˇsil Elliot pĹ™i pohledu na smÄ›rovĂ˝ indikĂˇtor svĂ©ho novĂ©ho ÄŚasostroje.

â€žCo je to za blbĂ˝ jmĂ©no?” pohrdavÄ› prohodil Bill.

â€žNemĂˇm tuĹˇenĂ â€” ale stojĂ to tady. New York, New York. MoĹľnĂˇ mÄ›li to mÄ›sto tak rĂˇdi, Ĺľe ho pojmenovali dvakrĂˇt.”

AÄŤkoliv Bill nebyl pĹ™esnÄ› to, ÄŤemu se Ĺ™ĂkĂˇ kosmopolita, vidÄ›l hezkou Ĺ™Ăˇdku mÄ›st po celĂ©m cĂsaĹ™stvĂ. VidÄ›l nepĹ™ĂˇtelskĂˇ mÄ›sta i mÄ›sta normĂˇlnĂ, ale i mÄ›sta, o kterĂ˝ch se v ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› nedalo Ĺ™Ăct, Ĺľe jsou poklidnĂˇ. VidÄ›l malĂˇ mÄ›sta, ale samozĹ™ejmÄ› byl i v Helioru, coĹľ je galaktickĂ˝ Kapitol, na planetÄ›, kterĂˇ je sama jedno velkĂ© mÄ›sto.

Ale nÄ›co podobnĂ©ho tomuhle mÄ›stu, tomuhle New Yorku, New Yorku, jeĹˇtÄ› nikdy pĹ™edtĂm nevidÄ›l.

Docela se mu lĂbilo, i kdyĹľ se mu zdĂˇlo, Ĺľe smrdĂ.

NelĂbil se mu psĂ vĂ˝tvor, co se octnul na jeho botÄ›, a kdyĹľ si otĂral botu o chodnĂk, tak se vyhĂ˝bal dalĹˇĂm roztrouĹˇenĂ˝m hromĂˇdkĂˇm podobnĂ©ho pĹŻvodu. Co se mu ale lĂbilo, byly malĂ© klobouÄŤky a ĹˇedĂ© nebo svÄ›tle hnÄ›dĂ© obleÄŤenĂ, co mÄ›li na sobÄ› tamnĂ lidĂ©. PÄ›knĂ© a starosvÄ›tskĂ©. A co se mu zamlouvalo jeĹˇtÄ› vĂc, byly bary tĂ©mÄ›Ĺ™ na kaĹľdĂ©m rohu. PĹ™Ămo do oÄŤĂ bijĂcĂ kontrast k celkovĂ© jednotvĂˇrnosti mÄ›sta, a pĹ™edevĹˇĂm ke zĹ™ejmĂ© nevrlosti jeho obyvatel.

Sir Dudlaj se zavlnil ve vzduchu. â€žĂ�, tak tady jste. JednoduĹˇe je to malĂ˝ zĂˇzrak, Ĺľe jste dorazili v poĹ™Ăˇdku!” Elliot se skepticky zadĂval na Ĺľulovou budovu, kterĂˇ se tyÄŤila pĹ™ed nimi. â€žJste si jistĂ˝, Ĺľe to je to mĂsto, kde jste vysadil toho hippieho?” VytĂˇhl svĹŻj novĂ˝ ÄŚasostroj a provÄ›Ĺ™il souĹ™adnice na displeji. â€žHmm. ZdĂˇ se mi to v poĹ™Ăˇdku!”

â€žVskutku by to tak mÄ›lo bĂ˝t! VzpomĂnĂˇm si, Ĺľe chtÄ›l pĹ™esnÄ› do tĂ©hle budovy, do nakladatelstvĂ AknĂ©, oddÄ›lenĂ nejhodnotnÄ›jĹˇĂch komiksĹŻ. Tak, musĂme vyrazit!”

â€žHej, jak se dostaneme zpĂˇtky domĹŻ?”

â€žJednoduĹˇe!” odpovÄ›dÄ›l sir DĂ©. â€žAĹľ to tady skonÄŤĂte, najdete mÄ› v roce 1939 na SvÄ›tovĂ©m veletrhu splachovadel. Budu v britskĂ©m pavilĂłnu sledovat kriketovĂ˝ zĂˇpas. MoĹľnĂˇ Ĺľe se vĂˇm zalĂbĂ i ostatnĂ exponĂˇty. TĹŻduâ€”dĹŻĹŻ!” TroĹˇku se zavlnil a pak zmizel.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe se tam neztratĂ,” mumlal Bill.

â€žNeztrĂˇcej nadÄ›ji, hoĹˇĂˇnku. Tak pojÄŹ, Bille. PĹ™ĂĹˇtĂ zastĂˇvka je nakladatelstvĂ AknĂ©, oddÄ›lenĂ nejhodnotnÄ›jĹˇĂch komiksĹŻ. Podle tyhle maĹˇinky je teÄŹ ĹˇĂ©fredaktorem Raf OkousanĂ˝, otec tvrdĂ˝ch porno komiksĹŻ.”

Bill se rozhlĂĹľel po ulici. â€žNenĂ tĂˇmhleto dole hospoda? MusĂĹˇ mĂt ĹľĂzeĹ�! ProÄŤ bysme se napĹ™ed nenapili?”

â€žPlnÄ› chĂˇpu tvĹŻj pĹ™edstĂranĂ˝ zĂˇjem o mÄ›. ObzvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ se mi ruka uĹľ zahojila a udrĹľĂm v nĂ sklenici. Ale, jestli tÄ› mĹŻĹľu poprosit, Bille, nechĂˇme to na pozdÄ›jc! A taky, pokud mi pomĹŻĹľeĹˇ skonÄŤit tenhle zmatek, osobnÄ› dohlĂdnu na to, aby ti ÄŚasovĂˇ policie koupila z dĹŻchodovĂ©ho fondu tvou vlastnĂ hospodu!”

Bill se zakabonil. â€žTy bys pĹ™ece nepodved starĂ˝ho kĂˇmoĹˇe, Ĺľe ne?”

â€žNikdy! To, co dÄ›lĂˇĹˇ, je straĹˇnÄ› dĹŻleĹľitĂ˝, Bille! Osud vesmĂru je v naĹˇich rukĂˇch. A hospoda je jen malĂˇ odmÄ›na!”

â€žA co takhle najmout mi tam dvÄ› ÄŤĂĹˇnice, abych se tolik nenadĹ™el?”

â€žNebuÄŹ nenaĹľranej, Bille!”

â€žMĂˇĹˇ pravdu! Jeden splnÄ›nej Ăşkol â€”jedna hospoda.” Bill pokrÄŤil rameny a vykroÄŤil smÄ›rem k otĂˇÄŤejĂcĂm se dveĹ™Ăm kancelĂˇĹ™skĂ© budovy. Vstoupil dovnitĹ™ a zaÄŤal se toÄŤit kolem dokola. ToÄŤila se mu hlava a bylo mu zle. KdyĹľ se koneÄŤnÄ› dostal ven, byl zase pĹ™ed budovou a jeĹˇtÄ› ke vĹˇemu upadl na Elliota.

â€žJe to nÄ›jakĂˇ past!” blekotal Bill. â€žPast!”

â€žNe, Bille,” Ĺ™ekl mu Elliot. â€žTo je starĂ˝ typ dveĹ™Ă, kterĂ©mu se Ĺ™ĂkĂˇ otoÄŤnĂ˝ dveĹ™e. KdyĹľ se dostaneĹˇ na druhou stranu, tak vystoupĂĹˇ. NesmĂĹˇ se toÄŤit poĹ™Ăˇd dokola, tak jako prĂˇvÄ› teÄŹ.”

Bill, kterĂ˝ se cĂtil trochu nejistÄ› â€” a nejen trochu hloupÄ› â€” se zvedl a Ĺˇel to zkusit znova. VeĹˇel do otoÄŤnĂ˝ch dveĹ™Ă, ale o trochu vĂc na nÄ› zatlaÄŤil. ToÄŤil se dokola, dokud nevypadl ven â€” tentokrĂˇt naĹˇtÄ›stĂ na druhĂ© stranÄ›. Elliot proĹˇel otoÄŤnĂ˝mi dveĹ™mi a uĹˇklĂbl se na Billa, kterĂ˝ se snaĹľil oprĂˇĹˇit. PotĹ™Ăˇsl hlavou.

â€žBille, jen aĹĄ se ti tohle nepovede v kancelĂˇĹ™Ăch nakladatelstvĂ, jo? My, policajti z ÄŚasovĂ˝ho, si musĂme zachovat urÄŤitou mĂru dĹŻstojnosti!”

â€žTo je dobrĂ˝, Elliote!” odpovÄ›dÄ›l mu Bill. â€žTeÄŹ uĹľ je mi o moc lĂp!”

â€žTak dem najĂt toho hippieho!”

VĂ˝tah je vyplivl na hnÄ›davĂ˝ koberec v kancelĂˇĹ™i s hnÄ›davĂ˝m nĂˇbytkem. Na boku skĹ™ĂnÄ› visel nĂˇpis VydavatelstvĂ AknĂ©.

Na Billa udÄ›laly silnĂ˝ dojem Ĺ™ady komiksĹŻ ve foyeru. Byla tam tlustĂˇ umÄ›leckĂˇ dĂla, drsnÄ› vypadajĂcĂ detektivovĂ©, ĹˇikmoocĂ orientĂˇlnĂ darebĂˇci, obludy s vypoulenĂ˝ma oÄŤima i Ĺľeny s vlnitĂ˝mi vlasy a neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› bujnĂ˝m poprsĂm, rafinovanÄ› obleÄŤenĂ©, ÄŤasto jenom v kraĹĄouÄŤkĂ©m kombinĂ© sahajĂcĂm sotva do pĹŻlky stehen, takĹľe jim koukaly kalhotky.

â€žJak by se to dalo udÄ›lat, aby se hejbaly a byly slyĹˇet zvukovĂ˝ efekty?” zeptal se Bill.

â€žNejde to! To, co vidĂĹˇ, jednou dostaneĹˇ! Pamatuj si - tohle je dĂˇvnĂˇ minulost! A tyhle jsou jen z papĂru, ” odpovÄ›dÄ›l mu Elliot potĂ©, co se poradil se svĂ˝m pĹ™Ăstrojem.

â€žPopulĂˇrnĂ typ ÄŤasopisu, masovÄ› oblĂbenĂ© pĹ™ĂbÄ›hy zejmĂ©na ve dvacĂˇtĂ˝ch, tĹ™icĂˇtĂ˝ch a ÄŤtyĹ™icĂˇtĂ˝ch letech dvacĂˇtĂ©ho stoletĂ! ObĂˇlky toho dost slibujĂ â€” obsah je slabĹˇĂ! Jestli si pĹ™i ÄŤtenĂ musĂĹˇ polohlasnÄ› slabikovat, tak je to pro tebe to nejlepĹˇĂ!

AknĂ© jich nedĂˇvno pĂˇr vydalo â€” stejnÄ› jako nÄ›kolik dalĹˇĂch nic neĹ™ĂkajĂcĂch, nepovĂdkovĂ˝ch ÄŤasopisĹŻ. A pak Raf OkousanĂ˝ zaÄŤal vydĂˇvat sĂ©rii komiksĹŻ.”

â€žHe?” Bill jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd zĂral na barevnĂ© koÄŤky na obĂˇlkĂˇch.

â€žNevadĂ, Bille. Jdem dovnitĹ™ podĂvat se na RafĂˇ OkousanĂ˝ho, co ty na to?”

â€žJasnÄ›!” Bill sebral jeden plĂˇtek s nĂˇzvem OstĹ™Ă detektivovĂ© se zvlĂˇĹˇĹĄ vyzĂ˝vavou blondĂ˝nkou na obĂˇlce.

Za stolem sedÄ›la hnÄ›dovlasĂˇ sekretĂˇĹ™ka.

â€žÄŚasovĂˇ policie,” prohlĂˇsil Elliot a blĂ˝skl sluĹľebnĂm odznakem. â€žJdeme za Rafem OkousanĂ˝m. ĂšĹ™ednĂ nadÄŤasovĂˇ zĂˇleĹľitost!”

Brunetka zamrkala a pĹ™estala ĹľvĂ˝kat. â€žJe mi lĂto. ObchodnĂci dovnitĹ™ nesmĂ!”

â€žA jĂˇ bych se rĂˇd setkal s modelkou z tohodle obrĂˇzku,” Ĺ™ekl Bill a ukĂˇzal jĂ vĂ˝tisk OstrĂ˝ch detektivĹŻ.

â€žDveĹ™e jsou pĹ™Ămo za vĂˇma â€” nezabouchnÄ›te si, jinak se nedostanete ven!”

â€žTo jsou kancelĂˇĹ™e Super blbejch komiksĹŻ, Ĺľe jo?” zeptal se Elliot tĂm nejtvrdĹˇĂm a nejautoritativnÄ›jĹˇĂm tĂłnem, jakĂ©ho byl schopen.

â€žNech toho, ty vĂ˝trĹľnĂku â€””

â€žA navĂc je tam i redakce!”

â€žĹ patnÄ› slyĹˇĂĹˇ, ty Honzo?”

â€žMnohokrĂˇt vĂˇm dÄ›kuju.” Beze slova rozlouÄŤenĂ a bez ohledu na jeÄŤeni, kterĂ© se za nĂm ozĂ˝valo, Elliot vklouzl do kancelĂˇĹ™e a Billa vtĂˇhl s sebou.

VeĹˇli do normĂˇlnĂ, skromnÄ› zaĹ™ĂzenĂ© kancelĂˇĹ™e se spoustou skĹ™ĂnÄ›k, stolkĹŻ a knihovniÄŤek. Na zdech visely zarĂˇmovanĂ© obĂˇlky Super blbejch komiksĹŻ s barevnĂ˝mi kosmickĂ˝mi lodÄ›mi, pĹ™ĂĹˇerami a pĹ™ekrĂˇsnĂ˝mi planetami a souhvÄ›zdĂmi. V rohu vedle lednice stĂˇl vysokĂ˝ muĹľ s dlouhĂ˝mi rozcuchanĂ˝mi vlasy a bez pĹ™estĂˇnĂ nÄ›co snaĹľivÄ› ÄŤmĂˇral na kus papĂru. KdyĹľ to vypadalo, Ĺľe poÄŤmĂˇral jeden papĂr aĹľ do konce, vytrhl ho z bloku a uloĹľil do prĂˇzdnĂ© bedny od mlĂ©ka, kde se uĹľ vrĹˇilo znaÄŤnĂ© mnoĹľstvĂ poÄŤmĂˇranĂ˝ch papĂrĹŻ. KostnatĂ©ho chlapĂka novĂ nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci vĹŻbec nezajĂmali.

Ale to nebyl pĹ™Ăpad dalĹˇĂho muĹľe v mĂstnosti. SedÄ›l za peÄŤlivÄ› srovnanĂ˝m pracovnĂm stolem a dĂval se na nÄ›. Byl uĹľ starĹˇĂ a mÄ›l proĹˇedivÄ›lĂ©, dozadu sÄŤesanĂ© vlasy. MÄ›l kravatu a kulatĂ© brĂ˝le.

â€žJak jste se sem dostali, vy vtipĂˇlci?”

â€žDveĹ™ma!” uĹˇklĂbl se Elliot. â€žJste Raf OkousanĂ˝ - editor OhromujĂcĂch. NeĹ™Ăkejte, Ĺľe ne!”

â€žWilliam Raf OkousanĂ˝? Otec atomovĂ© bomby? To tÄ›Ĺľko,” pronesl chlĂˇpek, kterĂ˝ vypadal jako sova, a pĹ™ekvapenÄ› zamrkal. â€žAle jsem editor Sadoâ€”maso supermanĹŻ!”

Elliot potĹ™Ăˇsl hlavou, aby se mu to v nĂ srovnalo. â€žTak otec atomovĂ© bomby â€” tady je nÄ›co ĹˇpatnÄ›! Kdo jste?”

â€žProÄŤ, jsem Maxwell Perkins, kdo jinĂ˝. NeĹľ odejdete, dobĹ™e si zapamatujte moje jmĂ©no!”

Bill samozĹ™ejmÄ› nikdy jmĂ©no Perkins neslyĹˇel, ale nadĹˇenĂ˝ student historie viditelnÄ› ano. Pro jistotu si to ale ovÄ›Ĺ™il na svĂ©m ÄŚasostroji.

â€žMaxwell Perkins — ten slavnĂ˝ editor u ScribnersĹŻ. KromÄ› jinĂ©ho i editor F. Scotta Fitzgeralda, Ernesta Hemingwaye a Thomase Wolfa?” ujiĹˇĹĄoval se s pohledem upĹ™enĂ˝m dolĹŻ, na digitĂˇlnĂ displej.

â€žAno, koneÄŤnÄ› jste se do nÄ›ÄŤeho trefil. VlastnÄ› Thomas Wolfe stojĂ tĂˇmhle, vedle ledniÄŤky… Jak to jde, Tome?”

â€ž… bloudit bude navĹľdy a jejĂ hruÄŹ znovu… v ÄŤase setĂ, kvÄ›tĹŻ a pĹ™edbÄ›ĹľnÄ› uronÄ›nĂ˝ch kapek sexem prosycenĂ˝ch mladĂkĹŻ. A ty kvÄ›ty, bohatĂ© kvÄ›tinovĂ© genitĂˇlie venkova…” ObrovskĂ˝ rozcuchanĂ˝ autor si jako posedlĂ˝ mumlal pro sebe. Dopsal strĂˇnku a odhodil ji do krabice od mlĂ©ka.

â€žSkvÄ›lĂ˝! ZnĂ to skvÄ›le, Thomasi!” Maxwell Perkins se na nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky podĂval pĹ™es stĹŻl. â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe to bude potĹ™eba trochu upravit, protoĹľe komiks musĂ navazovat. Wolfe, piĹˇ dĂˇl. Ale to je vlastnÄ› to, zaÄŤ ho platĂm. Tom teÄŹ pĂĹˇe novĂ˝ seriĂˇl pro edici VzruĹˇenĂ â€” ĹˇĹĄavnatej kousek s nĂˇzvem Lingam a Yoni na Ĺ™ece lĂˇsky. Takhle to bude nÄ›co na zpĹŻsob Fitzgeraldova dĂla VelkĂ˝ orgĂˇn velkĂ©ho Gatsbyho.”

â€žPoÄŤkat,” vykĹ™ikl Elliot. â€žThomas Wolfe ani Francis Scott Fitzgerald nikdy nepsali tvrdĂ˝ porno komiksy!”

â€žNo samozĹ™ejmÄ› Ĺľe pĂĹˇou tvrdĂ˝ porno komiksy!” rozhoĹ™ÄŤenÄ› prohlĂˇsil Perkins. â€žJsou to nejvÄ›tĹˇĂ spisovatelĂ© naĹˇĂ doby â€” a tvrdĂ˝ porno je nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ literĂˇrnĂ novinka 20.stoletĂ!”

Bill se dĂval na displej. NĂˇzvy jednotlivĂ˝ch knih ÄŤetl nahlas. â€žKomu stoupĂˇ erekce, napsal Ernest Hemingway. SexuĂˇlnĂ maniaci z jihu, napsal William Faulkner. Joj! To znĂ skvÄ›le!”

â€žNÄ›co nenĂ v poĹ™Ăˇdku!” mumlal Elliot a zasmuĹˇile pokyvoval hlavou. â€žNÄ›co je ĂşplnÄ› ĹˇpatnÄ›! BuÄŹ nĂˇs sir Dudlaj poslal do paralelnĂho vesmĂru, nebo ten hippie Ĺ el mnohem hloub do minulosti!”

Bill poklepĂˇval na zarĂˇmovanou obĂˇlku. â€žNemyslĂm si, Ĺľe bys mÄ›l komiks Thomase Manna OdraĹľenĂ odporu magickĂ© hory, nebo snad ano? VypadĂˇ to na pÄ›knÄ› chlĂpnĂ˝ ÄŤtenĂ!”

â€žNeuvÄ›Ĺ™itelnÄ› pokrokovĂˇ stylistika,” prohlĂˇsil Perkins. â€žUmÄ›nĂ a sex spojenĂ˝ dohromady. A jak se prodĂˇvĂˇ!”

â€žPoÄŤkat… Ĺ™Ăkal jste, Ĺľe Raf OkousanĂ˝ vynalezl atomovou bombu?”

â€žSprĂˇvnÄ›!”

â€žAle to nenĂ moĹľnĂ˝… nÄ›kde se stala straĹˇnĂˇ chyba!” VĹˇiml si novin, kterĂ© leĹľely na stole, zvedl je a pĹ™eÄŤetl titulek.

â€žKomunistiÄŤtĂ zrĂˇdci popraveni za vyzrazenĂ atomovĂ©ho tajemstvĂ RusĹŻm! Co je to vĹˇechno â€” vĂ˝mysl?”

â€žKdepak â€” holĂˇ fakta!” odpovÄ›dÄ›l mu Perkins. â€žVelitel SS je chytil pĹ™Ămo pĹ™i ÄŤinu!”

â€žSS,” vydechl Elliot. â€žChcete mi snad namluvit, Ĺľe ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech vlĂˇdnou nacisti?”

â€žTo bych si vyprosil! Ten termĂn uĹľ nepouĹľĂvĂˇme od roku 1936, kdy ho strĂ˝ÄŤek Adolf zmÄ›nil na nĂˇrodnĂ kapitalismus!”

â€žTakĹľe nĂˇrkapisti?” zeptal se Bill.

â€žChytrej! NÄ›kdo Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe je to hanba, co se tu dÄ›je s ÄŤernochama, ale chlapÄŤe, jĂˇ si teÄŹ mĹŻĹľu bejt jistej, Ĺľe mĹŻj vlak pĹ™ijede z Connecticutu na nĂˇdraĹľĂ pĹ™esnÄ› na ÄŤas!”

Elliot se snaĹľil vĹˇechno pochopit, proto se obrĂˇtil na Perkinse. â€žAle Ĺ™Ăkal jste, Ĺľe Raf OkousanĂ˝ vynalezl atomovou bombu â€” a poÄŤkat â€” takĹľe Thomas Wolfe uĹľ by mÄ›l teÄŹ bejt dĂˇvno mrtvÄ›j…”

ObrovskĂ˝ rozcuchanĂ˝ autor neÄŤekanÄ› promluvil. â€žTvrdĂ˝ porno komiksy mi zachrĂˇnily Ĺľivot!” Ĺ™ekl naprosto pĹ™esvÄ›dÄŤivÄ›. â€žTedy, kdyĹľ jsem poprvĂ© ÄŤetl SexuĂˇlnĂ dobrodruĹľstvĂ Huckleberryho Finna od Marka Twaina, pochopil jsem, Ĺľe jsem naĹˇel svĹŻj literĂˇrnĂ styl!”

â€žNechĂˇpu!” Ĺ™ekl Elliot, ĂşplnÄ› vyvedenĂ˝ z mĂry.

â€žFaĹˇistickĂˇ americkĂˇ vlĂˇda? VydĂˇvĂˇ se pĹ™evĂˇĹľnÄ› tvrdĂ˝ porno? MusĂme najĂt sira Dudlaje a znova to s nĂm probrat. MĂˇme vÄ›tĹˇĂ problĂ©my, neĹľ jsem si myslel, Ĺľe je moĹľnĂ˝! Jdeme, Bille!”

KAPITOLA 14

StĂˇli na ruĹˇnĂ© mÄ›stskĂ© kĹ™iĹľovatce. Elliot se radil se svĂ˝m ÄŚasostrojem.

â€žQueens,” oznĂˇmil. â€žTak tam sir Dudlaj Ĺ™Ăkal, Ĺľe pĹŻjde! V tyhle ÄŤĂˇsti New Yorku jsou obvykle trhy nebo rĹŻznĂ˝ karnevaly! VypadĂˇ to, Ĺľe budeme muset metrem, abysme se tam dostali!”

â€žTo metro jezdĂ na zemi nebo pod zemĂ?” zeptal se Bill.

â€žKdyĹľ jsem Ĺ™Ăkal metro, myslel jsem tĂm podzemnĂ drĂˇhu, vlak, co jezdĂ pod zemĂ, Bille. A podle instrukcĂ z tĂ˝hle maĹˇinky bysme mÄ›li jet linkou N, vchod je pĹ™Ămo tĂˇmhle nahoĹ™e!”

â€žProÄŤ si nemĹŻĹľeme vzĂt vzduĹˇnej taxĂk?” skuhral Bill, kterĂ©mu se cesta ve starovÄ›kĂ©m podzemnĂm stroji pĹ™ĂliĹˇ nezamlouvala.

â€žProtoĹľe teÄŹ jsme zpĂˇtky v minulosti a vzduĹˇnĂ˝ taxĂky jeĹˇtÄ› neexistujou, Bille. NavĂc nemĂˇme dost jejich penÄ›z, abysme si vzali normĂˇlnĂ taxĂk. Podle ÄŚasostroje stojĂ metro jeden niklĂˇk â€” to je tady 5 centĹŻ â€” a jĂˇ naĹˇel na zemi 25 centĹŻ. RozumĂĹˇ tĂ˝hle vysokĂ˝ matematice?”

Bill nÄ›co jednoslabiÄŤnĂ©ho zavrÄŤel. Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, Bill vypoÄŤĂtĂˇvanĂ˝m finanÄŤnĂm obnosĹŻm nevÄ›noval pozornost, ale obdivoval svĂtĂcĂ nĂˇpis BAR na budovÄ› pĹ™ed nimi.

â€žA co kdybysme si dali pivo?” navrhoval Bill.

â€žNemĂˇme ani ÄŤas, ani penĂze! Tudy dolĹŻ!” Elliot ho vedl dolĹŻ po betonovĂ˝ch schodech, do seĹˇeĹ™elĂ©ho svÄ›ta newyorskĂ© podzemnĂ drĂˇhy.

NevĹˇimli si postavy v ĹˇedĂ©m kabĂˇtÄ› s ÄŤernĂ˝m nĂˇpisem SS na rukĂˇvu, v klobouku s ohnutou krempou a s rukama zastrÄŤenĂ˝ma v kapsĂˇch, kterĂˇ je vytrvale sledovala.

Vlaky metra byly starĂ© a smrdutĂ© kusy Ĺľeleza, kterĂ© se hluÄŤnÄ› sunuly dopĹ™edu a dozadu. Billovi se udÄ›lalo vĂc neĹľ jen trochu zle. Aby pĹ™estal myslet na zvedĂˇnĂ Ĺľaludku, sedl si na sedadlo a pozoroval Ĺ™adu reklam, kterĂˇ se tĂˇhla u stropu vozu.

â€žStrĂ˝ÄŤek Adolf tÄ› miluje!”

â€žKuĹ™te cigarety Pantzer Strike!”

â€žKupujte nÄ›meckoâ€”americkĂ© zboĹľĂ!”

â€žPijte bavorskĂ© pivo â€” nebo jinĂ©!”

Metro se blĂĹľilo ke stanici Queens. VĹˇichni cestujĂcĂ uĹľ vystoupili v prĹŻbÄ›hu cesty. Ve voze zĹŻstal jen Bill s Elliotem a muĹľ v kabĂˇtÄ› s kloboukem, kterĂ˝ sedÄ›l naproti nim na konci vagĂłnu.

VĹŻz zaboÄŤil, svÄ›tla zablikala. BillĹŻv zaĹľĂvacĂ trakt zabublal samou radostĂ. ÄŚasovĂ˝ policajt Elliot nic nevnĂmal, jak byl zamÄ›stnanĂ˝ svĂ˝m novĂ˝m ÄŚasostrojem. Na tvĂˇĹ™i se mu usadil naprosto zmatenĂ˝ vĂ˝raz. â€žTo nemĂˇ souvislost,” mumlal a nechĂˇpavÄ› potĹ™Ăˇsal hlavou. â€žSice oznaÄŤuje dĹŻvod… ale jĂˇ ho nemĹŻĹľu zpÄ›tnÄ› v toku ÄŤasu najĂt!”

VĹˇechno to pĹ™ivedlo Billovu mysl do nĂˇlady, jeĹľ by se u nÄ›ho dala oznaÄŤit tĂ©mÄ›Ĺ™ jako filosofickĂˇ. V tomhle metru, kterĂ© se kodrcalo v nacistickĂ© Americe pod New Yorkem roku 1939, vypadaly vÄ›ci tak bezĂştÄ›ĹˇnÄ› a depresivnÄ›. A to bylo zlĂ©. A co bylo jeĹˇtÄ› horĹˇĂ, Ĺľe kromÄ› toho, Ĺľe mu bylo na zvracenĂ, dostal navĂc hlad, protoĹľe uĹľ hezky dlouho nic nejedl. CĂtil, Ĺľe ho zachvacuje naprostĂ© zoufalstvĂ.

PovÄ›tĹˇinou to nebyl problĂ©m. ArmĂˇdnĂ strava byla obvykle plnĂˇ chemickĂ˝ch lĂˇtek podrĂ˝vajĂcĂch sebevÄ›domĂ â€” a profesionĂˇlnĂ Ĺ™eÄŤnĂci do nich v ArmĂˇdnĂm vysĂlĂˇnĂ hustili tolik stresu - aĹľ vojĂˇci, kterĂ© ÄŚingrovĂ© nerozsekali na kousky, na tom byli tak ĹˇpatnÄ›, Ĺľe byli ĂşplnÄ› psychicky rozloĹľenĂ a propadli depresĂm a zoufalstvĂ. V podstatÄ› od zavedenĂ programu psychodopingu byl vojĂˇk s ĂşsmÄ›vem na rtech velmi ojedinÄ›lĂ˝.

VĹˇechny potĂĹľe se obvykle Ĺ™eĹˇily samolĂ©ÄŤbou alkoholem â€” a to se Bill nauÄŤil velmi dobĹ™e.

A kdyĹľ mÄ›l vojĂˇk problĂ©my psychickĂ©ho rĂˇzu, kterĂ© nedokĂˇzal sĂˇm zvlĂˇdnout, zaĹˇel za psychoanalytikem nebo za kurĂˇtem, kterĂ˝ mu naordinoval transfĂşzi nebo masĂˇĹľ nervĹŻ. KdyĹľ vĹˇechny tyto metody zklamaly, prostÄ› mu provedli eranectomii â€” vyĹ™Ăzli mu mozek â€” coĹľ je po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno nejĂşÄŤinnÄ›jĹˇĂ metoda lĂ©ÄŤby psychickĂ˝ch a citovĂ˝ch problĂ©mĹŻ, i kdyĹľ i pro vojĂˇky ponÄ›kud radikĂˇlnĂ. StandardnĂ psychoanalytickĂˇ lĂ©ÄŤba ale spoÄŤĂvala v tom, Ĺľe psychoanalytik vloĹľil do dlanÄ› neĹˇĹĄastnĂka dvÄ› mince s tĂm, aĹĄ se jde napĂt na zdravĂ cĂsaĹ™e.

Bill uĹľ byl ale z armĂˇdy pĹ™ĂliĹˇ dlouho pryÄŤ, takĹľe se mu psychickĂˇ ĂştÄ›cha, kterĂ© se mu ve sluĹľbĂˇch cĂsaĹ™e dostĂˇvalo, ponÄ›kud vzdĂˇlila. A teÄŹ mu kruÄŤelo v bĹ™iĹˇe, Ĺľaludek se mu houpal, a navĂc sedÄ›l ve ĹˇpinavĂ© kovovĂ© rakvi, kterĂˇ pod zemĂ smÄ›Ĺ™ovala do stĹ™edu Queensu. ZaÄŤĂnal pociĹĄovat tu pravou Ăşzkost ÄŤlovÄ›ka 20.stoletĂ.

Co je vlastnÄ› smyslem Ĺľivota? Bill pĹ™emĂ˝Ĺˇlel, jeho mysl se zmĂtala pochybnostmi o nÄ›m samĂ©m, blĂĹľil se k vrcholy zoufalstvĂ.

Najednou byl Bill plnĂ˝ smutku.

Jak se mu stĂ˝skĂˇ po Figerinadonu II.!

Jak se mu stĂ˝skĂˇ po mamince! I kdyĹľ si ji vĹŻbec nepamatuje.

A ze vĹˇeho nejvĂc se mu stĂ˝skalo po jeho roboâ€”mezkovi.

V tĂ©to chvĂli bylo bolenĂ bĹ™icha zapomenuto. Bill zaÄŤal pro mezka zpĂvat farmĂˇĹ™skou ukolĂ©bavku zÂ Figerinadonu II.

Sice nevÄ›dÄ›l, co ta slova znamenajĂ, ale ukolĂ©bavka mÄ›la jĂmavou melodii a tak ji vĹľdycky, kdyĹľ skonÄŤili s pracĂ na poli, roboâ€”mezkovi zpĂval. Potom ho naolejoval a odvedl do garĂˇĹľe. Roboâ€”mezkovi, kterĂ˝ se jmenoval Ned, se to asi lĂbilo, protoĹľe se ani jednou neporouchal.

Slza plnĂˇ smutku a sebelĂtosti se kutĂˇlela Billovi po tvĂˇĹ™i. â€žChybĂĹˇ mi, Nede,” mumlal. â€žVĂˇĹľnÄ› mi chybĂĹˇ, velkĂ˝ pĹ™Ăteli!”

â€žZblĂˇznil ses?” zeptal se ho Elliot. â€žCo ti je?”

Bill si utĹ™el oÄŤi a polknul. â€žAsi mĂˇm nÄ›co ve voku!”

â€žTo mÄ› nepĹ™ekvapuje. Tohle je zvlĂˇĹˇĹĄ ĹˇpinavÄ›j zpĹŻsob dopravy.”

Hned nato si Bill uvÄ›domil, Ĺľe ten chlap v kabĂˇtÄ› se zvednutĂ˝m lĂmcem uĹľ nesedĂ na konci vozu, ale stojĂ pĹ™Ămo pĹ™ed nimi. Vypadal tajemnÄ›, zlovÄ›stnÄ› a nebezpeÄŤnÄ›.

â€žTu mÄ›la,” Ĺ™ekl ten chlap a podĂˇval Billovi kapesnĂk.

â€žJĂˇ fidela, Ĺľe fy mÄ›la nÄ›co f der oko!”

â€žDĂk,” Ĺ™ekl mu Bill a vzal si kapesnĂk. DĹŻkladnÄ› si utĹ™el oÄŤi. â€žDĂk!”

â€žBitte ĹˇĂ©n.” Chlap se rozhlĂĹľel kolem, jestli je nÄ›kdo nepozoruje. Pak vytĂˇhl hrozivÄ› vypadajĂcĂ luger. â€žJak vĂˇm lĂbit moje malĂˇ schusser? MĂ©nuje se Otto. Otto ĹˇĂkala, Ĺľe fy mi sekla, kdo fy bĂ˝t a odkud fy bĂ˝t!”

â€žBille…” pronesl Elliot. â€žTo je nĂˇcek!” Elliot v sobÄ› najednou naĹˇel divokou odvahu a vrhl se na chlapa se zvednutĂ˝m lĂmcem â€” ale luger tĹ™ikrĂˇt ĹˇtÄ›kl jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv, neĹľ se k nÄ›mu dostal. Jedna kulka roztĹ™ĂĹˇtila ÄŚasostroj, druhĂˇ proletÄ›la Elliotovi krkem a tĹ™etĂ ho zasĂˇhla pĹ™Ămo do srdce. Vytryskl proud jasnÄ› ÄŤervenĂ© krve. Elliot zachroptÄ›l a potom se skĂˇcel na podlahu metra. Bill se podĂval dolĹŻ na mrtvĂ©ho muĹľe. TeÄŹ byl sĂˇm v metru v nacistickĂ©m New Yorku roku 1939 a na hlavu mu mĂĹ™il luger.

Bill si pomyslel, Ĺľe pravdÄ›podobnÄ› uĹľ byl i v horĹˇĂ kaĹˇi, ale nÄ›jak si nemohl vzpomenout, jak se do toho dostal.

â€žTĂˇĂˇk, teÄŹ moĹˇna fy mi sekla, kdo fy bĂ˝t a odkud fy bĂ˝t,” Ĺ™ekl pĹ™ĂsluĹˇnĂk nacistickĂ© tajnĂ© sluĹľby, protoĹľe nikdo jinĂ˝ to bĂ˝t nemohl.

â€žMluf, schweinhund. TeÄŹ mi sĂct. Jak ty menovala? Wilhelm?”

â€žBill. Se dvÄ›ma el.”

â€žJa. Ty bĂ˝t s ÄŚasovĂˇ policei?”

â€žNe. To byl mĹŻj kamarĂˇd Elliot. JĂˇ jsem jen neĹˇkodnej vojĂˇk GalaktickĂ˝ armĂˇdy. TeÄŹ tady prĂˇvÄ› nejsem ve sluĹľbÄ› a nepĹ™edpoklĂˇdĂˇ se, Ĺľe bych mÄ›l zabĂjet nĂˇcky, pĹ™edpoklĂˇdĂˇ se, Ĺľe budu zabĂjet ÄŚingry. VĂˇm nic nehrozĂ.”

NĂˇcek se rozĹ™ehtal. â€žNo, to jĂˇ ulefila. TeÄŹ ty mi sekla nÄ›co o sfĂˇ mrtvĂˇ pĹˇĂtel s ÄŚasovĂˇ policei und jak fy sem dostala s budoucna. Und moĹˇna, Ĺľe ty mi jen tak sekla nÄ›jakĂˇ bursofhĂ informace, jĂˇ?”

â€žBurza… To ne, pane nĂˇcek. Vy tomu nerozumĂte. JĂˇ jsem z dalekĂ©, opravdu dalekĂ© budoucnosti. JĂˇ ani nevĂm, co to ta burza je. Od ty doby, co vĹˇecko patĹ™Ă cĂsaĹ™i, nemĂˇme ĹľĂˇdnĂ˝ trhy!”

â€žFelmi sajĂmafĂ©. TeÄŹ… ty mi sekla plafda! Co fy sledofali, dyĹľ fy mlufĂli s Max Perkins, kam fy jĂt… und kdy Berlin Panzerblitzen koneÄŤnÄ› fychraje SfetofĂ˝ pochĂˇr f baseballu?”

â€žJĂˇ â€” to fakt nevĂm!” odpovÄ›dÄ›l Bill. â€žChci Ĺ™Ăct… Elliot a jĂˇ jsme se jen snaĹľili zastavit historii svÄ›ta, aby se nezmÄ›nila, to je vĹˇechno. VidĂte sĂˇm, nepĹ™edpoklĂˇdali jsme, Ĺľe i tady, daleko zpĂˇtky v ÄŤase, budou mĂt vĹˇechno pod kontrolou nacisti. NÄ›kde se stala straĹˇnĂˇ chyba! TakĹľe, kdyĹľ mi teÄŹ dĂˇte tu zbraĹ� a v klidu pĹŻjdete â€””

â€žDer information!” houknul nĂˇcek. â€žJĂˇ chtĂt der info!”

Bill vidÄ›l, Ĺľe je v pÄ›knĂ© bryndÄ›. Ale nenĂ snad vojĂˇk? Nebyl snad vycviÄŤen k boji? ProÄŤ si jenom nepamatuje, co ho uÄŤili! Jak jenom je ten chvat, co se pouĹľĂvĂˇ proti ruce, co drĹľĂ zbraĹ�? Pomalu vstal a couvl pĹ™ed nacistou, kterĂ˝ posunul zbraĹ� smÄ›rem k nÄ›mu.

Bill udÄ›lal jeĹˇtÄ› jeden krok dozadu â€” a ĹˇlĂˇpl do louĹľe krve. Uklouzl. Noha mu vyletÄ›la nahoru a vykopla zbraĹ� z ĂştoÄŤnĂkovy ruky.

NacistickĂ˝ agent zajeÄŤel a zapotĂˇcel se.

Oba dva spadli na podlahu, pĹ™i zĂˇpolenĂ o luger sebou plĂˇcali jako ryby na suchu. Nakonec ukoĹ™istil luger nĂˇcek.

â€žSchweinhund!” Ĺ™val ten nacistickĂ˝ agent. â€žScĂpneĹˇ, jĂˇ ĹˇĂkala. ScĂpni!”

Bill mu na to neĹ™ekl vĹŻbec nic, protoĹľe se snaĹľil dostat zbraĹ� dĂˇl od svĂ©ho Ĺľaludku.

NĂˇcek se nÄ›jak vzpamatoval a v nĂˇhlĂ©m nĂˇvalu energie se mu podaĹ™ilo Billa od sebe odhodit. Vstal, zachrÄŤel a namĂĹ™il tu ohavnou Ăştlou zbraĹ� na Billa, kterĂ˝ leĹľel na podlaze.

â€žKaĹˇlu na to, co seknou moji nadĹˇĂsenĂ˝! Nikto, kto na mÄ› saĂştoÄŤila, nepĹˇeĹľila! ScĂpneĹˇ!”

Nacistovi bÄ›hem rvaÄŤky spadl klobouk, takĹľe Bill vidÄ›l, Ĺľe je blond. PĹ™edpisovÄ› ĂˇrijskĂ© rysy se stĂˇhly do krutĂ©ho ĂşsmÄ›vu.

A jeĹˇtÄ› krutÄ›ji se zablesklo v modrĂ˝ch oÄŤĂch, kdyĹľ zacĂlil luger na Billa.

â€žCha cha cha!” zachechtal se nĂˇcek.

Bill se pĹ™inutil k poslednĂmu prudkĂ©mu vĂ˝padu pĹ™edtĂm, neĹľ vyĹˇla rĂˇna.

V okamĹľiku, kdy nĂˇcek maÄŤkal spouĹˇĹĄ, odnÄ›kud nĂˇhle vyletÄ›l zĂˇĹ™ivĂ˝ paprsek, kterĂ˝ nacistovu hlavu ÄŤistÄ› odĹ™Ăzl od ramen.

Vedle Billa, kterĂ˝ se drĂˇpal na nohy a rozhlĂĹľel se po svĂ©m zachrĂˇnci, se svalilo bezhlavĂ© tÄ›lo.

Nikoho nevidÄ›l.

Byl sĂˇm se dvÄ›ma mrtvolama ve vlaku, kterĂ˝ rachotil temnĂ˝m podzemĂm.

Bill nechĂˇpavÄ› vzdychl. A co teÄŹ, divil se, co to vĹˇechno znamenĂˇ? Ale dĹ™Ăv, neĹľ mÄ›l pĹ™ĂleĹľitost se divit dĂˇl, ozval se zpod Elliotova tÄ›la slabouÄŤkĂ˝ hlĂˇsek.

â€žGĂ© â€” Bille,” Ĺ™ekl. â€žTak to bylo jen o chlup!”

KAPITOLA 15

â€žEager Beager!” nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› vyjekl Bill.

â€žGĂ© â€” Bille! To sem jĂˇ! Ale mohl bys zkusit vydolovat odnÄ›kud aspoĹ� kousek inteligence a vzpomenout si, Ĺľe se mi Ĺ™ĂkĂˇ Bgr? To je moje opravdovĂ© ÄŤingĹ™Ă jmĂ©no a jsem na nÄ› dost hrdej!”

Bill se rozlĂ©dl kolem. â€žKde si?”

â€žTady dole!”

Bill se podĂval dolĹŻ. HlĂˇsek vychĂˇzel z mrtvĂ©ho, leĹľĂcĂho a prostĹ™ĂlenĂ©ho, tÄ›la Elliota Methadrina; UrÄŤitÄ› to bylo odtamtud. Zrovna kdyĹľ se na nÄ›j Bill podĂval, jeho starĂ˝ protivnĂk vyskoÄŤil z prsou mrtvoly na sedadlo. Vyfoukl tenkĂ˝ prouĹľek kouĹ™e z ĂşstĂ svojĂ malĂ© pistolky, kterou prĂˇvÄ› pĹ™ed chvĂlĂ sestĹ™elil nacistickou hlavu z nacistickĂ˝ch ramen. Mnohem dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ ale bylo, Ĺľe mu tĂm zabrĂˇnil vystĹ™elit z lugera.

KdyĹľ Bill poprvĂ© potkal Bgra, jmenoval se Eager Beager. Bylo to ve vĂ˝cvikovĂ©m tĂˇboĹ™e Lva TrockĂ©ho, kde mÄ›l Bill skvÄ›lou prĂˇci. ÄŚistil boty. Bgr mÄ›Ĺ™il pĹ™esnÄ› sedm palcĹŻ, mÄ›l ÄŤtyĹ™i ruce a oĹˇklivĂ˝ obliÄŤej a byl ustraĹˇenĂ˝. CoĹľ nebyl ĹľĂˇdnĂ˝ div, protoĹľe cĂsaĹ™ovĂ˝m snem, stejnÄ› jako touhou vĹˇech jeho vojĂˇkĹŻ, bylo zniÄŤit vĹˇechny mĂrumilovnĂ© ÄŚingry. Billovo pĹ™ekvapenĂ dosĂˇhlo vrcholu, kdyĹľ vidÄ›l, jak se Elliotova hlava odklopila a odhalila tak pĹ™Ăstroje, kterĂ© v nĂ byly schovanĂ©. Dokonce tam byla i malinkatĂˇ ledniÄŤka a jeĹˇtÄ› menĹˇĂ skleniÄŤka.

â€žĹ�Ăzenej… robot,” zamumlal Bill. â€žAle co vĹˇechna ta krev?”

â€žTvĹŻj mozek zniÄŤila vojna a chlast, Bille. NepĹ™ipomĂnala ti keÄŤup, kdyĹľ jsi ji vidÄ›l? MÄ›l jsem ho tĹ™i litry v pseudomase tohodle robota! PĹŻsobĂ pÄ›knÄ› krvavÄ›, kdyĹľ je potĹ™eba.”

Bill si uvÄ›domil, Ĺľe Bgr byl v tom kovovoâ€”masovĂ©m pĹ™estrojenĂ uĹľ od zaÄŤĂˇtku. Elliot Methadrine byl vlastnÄ› druh loutky, kterou ovlĂˇdal nepĹ™Ătel. To bude J. Edgar Insufledor v Ĺˇoku, aĹľ to uslyĹˇĂ! AÄŤkoliv Billa to neĹˇokovalo. ÄŚingra nevidÄ›l uĹľ straĹˇnÄ› dĂˇvno.

Ale i kdyĹľ to byl nepĹ™Ătel, Bill byl pĹ™ekvapivÄ› rĂˇd, Ĺľe toho malĂ©ho chlapĂÄŤka vidĂ.

â€žSem rĂˇd, Ĺľe tÄ› vidĂm, Bgr. VĂm, Ĺľe si nepĹ™Ătel a tak, ale aspoĹ� jedna znĂˇmĂˇ tvĂˇĹ™. NenĂ to ĹľĂˇdnĂˇ sranda, v roce 1939 sĂˇm trÄŤet v metru a jet pĹ™es Flushing a Queens na SvÄ›tovĂ˝ veletrh, kde se mĂˇĹˇ pokusit najĂt ÄŤasovou brĂˇnu.”

â€žVĂm, vĂm,” Ĺ™ekl mu Bgr. â€žJsem v obraze! Kde si myslĂĹˇ, Ĺľe jsem celou dobu byl? JĂˇ sem byl Elliot Methadrine!”

â€žA jo. To je fakt!”

â€žNÄ›kdy, Bille, vroucnÄ› prosĂm velkĂ©ho ÄŚingra v nebeskĂ©m hnĂzdÄ›, aby ses stal admirĂˇlem ImperiĂˇlnĂho loÄŹstva ty. ProtoĹľe kdyĹľ se nad tĂm zamyslĂm, tak podle naĹˇich zĂˇznamĹŻ je ten souÄŤasnĂ˝ jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ blbec neĹľ ty!”

â€žJĂ©je, dÄ›kuji ti, Bgr!” prohlĂˇsil Bill a celĂ˝ se rozzĂˇĹ™il. â€žTo je pravdÄ›podobnÄ› ta nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ vÄ›c, jakou si mi kdy Ĺ™ekl. A patrnÄ› taky jedinĂˇ hezkĂˇ vÄ›c, cos mi kdy Ĺ™ekl. Tak, a co budeme dÄ›lat teÄŹ?”

â€žGĂ© â€” myslĂm, Ĺľe ze vĹˇeho nejdĹ™Ăv, Bille, “bysme mÄ›li vystoupit z metra ve stanici Flushing.”

â€žTo znĂ dobĹ™e.”

â€žJsem moc rĂˇd, Ĺľe si s tĂm nakonec souhlasil. A pak pĹŻjdem na mĂsto, kterĂ˝mu se Ĺ™ĂkĂˇ BritskĂ˝ pavilĂłn a kde pouĹˇtĂ kriketovej zĂˇpas, najĂt sira Dudlaje. A pak se, promiĹ� mi ten vĂ˝raz, do prdele, uĹľ koneÄŤnÄ› pokusĂme zjistit, co se to vlastnÄ› stalo. VĹˇechno jde zcela evidentnÄ› Ĺˇejdrem! Jako pilnĂ˝ student historie si dost dobĹ™e neumĂm pĹ™edstavit, jak se mohlo stĂˇt, Ĺľe v Americe vlĂˇdnou nĂˇckovĂ©. MĂˇm silnĂ˝ podezĹ™enĂ, Ĺľe nÄ›jakĂ˝ slouha ÄŤasu mĂˇ skuteÄŤnÄ› moc dobrej dĹŻvod, proÄŤ nahradil hlavnĂ proud beletrie tvrdĂ˝m pornem. MĂˇm dojem, Ĺľe to vĹˇechno spolu nÄ›jak souvisĂ.”

â€žSprĂˇvnÄ›!” souhlasil hlasitÄ› Bill, i kdyĹľ nemÄ›l ani tu nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu, o ÄŤem Bgr mluvĂ.

â€žA co je nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ,” prohlĂˇsil Bgr a rychle vrtÄ›l ÄŤumĂˇÄŤkem, â€žmusĂme zjistit, jestli v tomhle podÄ›lanĂ˝m svÄ›tÄ› jsou ÄŚingrovĂ©. Tak jdem!”

Bill vystoupil ve stanici Flushing a nechal mrtvĂ©ho nĂˇcka ve voze rachotĂcĂho metra, kterĂ© se dĂˇl Ĺ™Ătilo smÄ›rem k divoÄŤinÄ› okolo Queensu. Bgr v kapse byl znaÄŤnÄ› nepohodlnĂ˝, protoĹľe ÄŚingrovĂ© pochĂˇzĂ z planety s vysokou gravitacĂ, a tak vzrĹŻstem maliÄŤkĂ˝ nepĹ™ĂtelĂÄŤek nebyl ĹľĂˇdnĂ© peĹ™ĂÄŤko. Bill tÄ›Ĺľce stoupal do schodĹŻ, kterĂ© ho vedly na SvÄ›tovĂ˝ veletrh roku 1939.

â€žGĂ©,” prohlĂˇsil Bgr, kterĂ˝ vykukoval ze svĂ© pohodlnĂ© pozorovatelny v BillovÄ› kapse. â€žTohle vĹŻbec nevypadĂˇ tak, jak by podle ÄŚasostroje mÄ›l SvÄ›tovĂ˝ veletrh 1939 vypadat â€” ale tohle je jinej rok 1939, Ĺľe jo?”

â€žJo. Taky mĂˇm ten dojem.”

Bill byl spokojen s tĂm, jak to vypadalo. Spousta pavilonĹŻ, uliÄŤek a stĂˇnkĹŻ, jĂdlo a pitĂ.

â€žDivil bych se, kdyby tady nebyl ani jeden vĂ˝ÄŤep!” tĂˇzavÄ› Ĺ™ekl Bill.

â€žPĹ™estaĹ� aspoĹ� na chvĂli myslet na chlast. MĂˇme pĹ™ed sebou Ăşkol!”

Prodrali se aĹľ na vĂ˝staviĹˇtÄ›.

â€žSvastiky,” upozornil ho Bgr a ukazoval na obrovskĂ© hĂˇkovĂ© kĹ™ĂĹľe, kterĂ© visely prakticky na kaĹľdĂ©m pavilonu nebo stĂˇnku, â€žmĂˇm dojem, Ĺľe tady nemaj co dÄ›lat!”

â€žNe?”

â€žJenom musĂme doufat, Ĺľe se sir Dudlaj nedostal do malĂ©ru… a taky musĂme doufat, Ĺľe jeĹˇtÄ› existuje BritskĂ© impĂ©rium a Ĺľe tady mĂˇ pavilĂłn. GĂ© â€” to nevypadĂˇ dobĹ™e, Bille. VĹŻbec to nevypadĂˇ dobĹ™e. NenĂˇvidĂm to, trÄŤet v tomhle ÄŤase!”

Bill se dĂval na svÄ›telnĂ© cedule Oktoberfestu a na neuvÄ›Ĺ™itelnĂ© mnoĹľstvĂ sudĹŻ s pivem. Vypadalo to, Ĺľe v roce 1939 rozhodnÄ› netrpÄ›li nedostatkem hospod. Byl pracant, takĹľe by nejspĂĹˇ nÄ›jakou prĂˇci sehnal. MoĹľnĂˇ Ĺľe Bgr by s tĂm nesouhlasil, ale Bill cĂtil, Ĺľe je to pro nÄ›j to pravĂ©.

JenĹľe byl poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› vojĂˇk.

Musel slouĹľit cĂsaĹ™i.

MÄ›l tu co na prĂˇci, pĹ™Ăsahal vÄ›rnost a loajalitu, pokud si to teda dobĹ™e pamatoval.

Bill s tĂm ve skuteÄŤnosti nemohl ĂşplnÄ› souhlasit, ale i pĹ™esto musel pokraÄŤovat v plnÄ›nĂ Ăşkolu. KdyĹľ pro nic jinĂ©ho, tak proto, Ĺľe mu vojĂˇci vyprali mozek a vlastnĂ vĹŻle mÄ›l asi tolik jako blecha.

Bill mÄ›l trĹľiĹˇtÄ› rĂˇd. Dokonce moc rĂˇd. Na Figerinadonu II. takĂ© mĂvali trhy. Jednou, kdyĹľ mu bylo asi deset, ho maminka vzala na SvÄ›tovĂ˝ veletrh, kterĂ˝ se konal na Figerinadonu II. SamozĹ™ejmÄ› nebyl tak velkĂ˝ jako tenhle pozemskĂ˝ v New Yorku v roce 1939, ale pro desetiletĂ©ho kluka to byl ten nejĂşĹľasnÄ›jĹˇĂ zĂˇĹľitek a nejvÄ›tĹˇĂ veleterh vĹŻbec.

PrĂˇvÄ› na veletrhu na Figerinadonu II. se Bill rozhodl, Ĺľe aĹľ vyroste, tak bude inseminĂˇtor. Tenhle veletrh se totiĹľ poĹ™Ăˇdal pod heslem UmÄ›lĂ˝m oplodĹ�ovĂˇnĂm za lepĹˇĂ Ĺľivot. Bill, kterĂ˝ v tĂ© dobÄ› uĹľ vĂc neĹľ pÄ›t let pracoval na poli, Ĺľasl nad ĂşĹľasnĂ˝mi novĂ˝mi technologiemi a neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝mi moĹľnostmi umÄ›lĂ© inseminace. Bill si do tĂ© doby neuvÄ›domoval, kolik druhĹŻ umÄ›lĂ©ho oplodĹ�ovĂˇnĂ existuje a jak se dĂˇ prostĹ™ednictvĂm genetickĂ©ho inĹľenĂ˝rstvĂ a vÄ›deckĂ©ho kombinovĂˇnĂ genĹŻ, za pĹ™edpokladu, Ĺľe pro to mĂˇ ÄŤlovÄ›k cit, vyvinout skuteÄŤnÄ› bezvadnĂ˝ stroj na umÄ›lĂ© opylovĂˇnĂ obilĂ.

CoĹľ pro nÄ›j bylo ĂşĹľasnĂ© odhalenĂ. Chlapec tĂm byl ĂşplnÄ› unesen. PoĹ™Ăˇd dokola si ÄŤetl InseminĂˇtorovu zĂˇkladnĂ pĹ™ĂruÄŤku. PĹ™i IQ testech na inseminĂˇtora uspÄ›l aĹľ neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› snadno.

Ĺ Ă©f oplodĹ�ovacĂho a opylovacĂho oddÄ›lenĂ veĹ™ejnÄ› pĹ™Ăsahal, Ĺľe je gĂ©nius. Dokonce ho chtÄ›li poslat na Universitu na Planetu umÄ›lĂ©ho oplodĹ�ovĂˇnĂ a udÄ›lit mu zvlĂˇĹˇtnĂ stipendium Thomase D. RozsĂ©vaÄŤe.

Ale nedalo se nic dÄ›lat, maminka ho potĹ™ebovala doma, aby mÄ›l kdo pracovat na poli, takĹľe nikam jet nemohl. I tak mÄ›l ale na veletrh na Figerinadonu II. ty nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ vzpomĂnky.

A teÄŹ byl na jinĂ©m svÄ›tovĂ©m veletrhu. AniĹľ by to mohl ovlivnit, padl na nÄ›j nĂˇhlĂ˝ zĂˇchvat nostalgie.

Pak se ale zaÄŤal zabĂ˝vat tĂm, kde by si dal pivo bez ohledu na Bgrovy protesty. A protoĹľe celou cestu nemyslel na nic jinĂ©ho, uĹľ na to skoro pĹ™iĹˇel.

A tak najednou Bill prohlĂˇsil: â€žDĂˇm si pivo. Bgr, je mi jedno, co tomu Ĺ™ekneĹˇ.”

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe neexistuje zpĹŻsob, jak tÄ› tĂ© zĂˇvislosti zbavit. Tak dÄ›lej. A nepolej mÄ›, jasnĂ˝?”

Bill vydoloval z kapsy dolar. NaĹˇtÄ›stĂ ÄŚingr pĹ™edvĂdal, Ĺľe budou potĹ™ebovat penĂze, a tak pĹ™edtĂm, neĹľ vystoupili z metra, dĹŻkladnÄ› zkontroloval kapsy mrtvĂ©ho nacistickĂ©ho agenta.

Na dolarovĂ© bankovce byl portrĂ©t muĹľe jmĂ©nem George von Washington s malinkatĂ˝m jeĹľatĂ˝m knĂrkem pod nosem.

Bill spÄ›chal ke stĂˇnku a za moment uĹľ z velkĂ© sklenice hltavÄ› pil pivo. To pivo bylo skvÄ›lĂ©!

â€žTak,” pronesl Bgr, â€žkoneÄŤnÄ›jĹˇĂ dostal to svoje odpornĂ˝ pitĂ a udÄ›lal zadost svĂ©mu nemĂ©nÄ› odpornĂ©mu nĂˇvyku. MĹŻĹľeme se teda vrĂˇtit zpĂˇtky k zachraĹ�ovĂˇnĂ naĹˇeho vesmĂru?”

Bill, kterĂ˝ se uĹľ ĂşplnÄ› uklidnil, pĹ™ikĂ˝vl.

â€žJo. JasnÄ›. Ale na nÄ›co dĹŻleĹľitĂ˝ho se tÄ› musĂm zeptat, Bgr. ProÄŤ to vĹˇechno dÄ›lĂˇĹˇ? ProÄŤ ta maĹˇkarĂˇda s Elliotem Methadrinem? A s agentem z ÄŚasovĂ˝ho? A jak je moĹľnĂ˝, Ĺľe nejsi mĹŻj nepĹ™Ătel?”

â€žBille, myslĂĹˇ, Ĺľe ÄŚingrovĂ© nepĹ™edvĂdali, Ĺľe pĹ™ijdou zlĂ˝ ÄŤasy? Nic takovĂ˝ho jako oddÄ›lenĂ ÄŚasovĂ˝ policie neexistuje… to bylo jen proto, aby moh bejt ĹˇĂ©f. A koneÄŤnÄ› â€” podĂvej, i kdyĹľ ÄŚingrovĂ© straĹˇnÄ› nenĂˇvidĂ vaĹˇeho cĂsaĹ™e a celou tvoji rasu, tenhle druh ÄŤasovĂ˝ kriminality musĂ skonÄŤit. NiÄŤĂ totiĹľ celou strukturu vesmĂru, a to bych rĂˇd, kdybysme se shodli, nenĂ dobrĂ˝!”

Billa obvykle nezajĂmalo nic kromÄ› vojĂˇkovĂˇnĂ a umÄ›lĂ©ho oplodĹ�ovĂˇnĂ, coĹľ je velmi ÄŤasto skoro totĂ©Ĺľ, a nemÄ›l ani nejmenĹˇĂ ponÄ›tĂ, o ÄŤem Bgr mluvĂ. Ale jako blĂˇzen mu pĹ™ikyvoval a vychutnĂˇval si pocit, Ĺľe mĂˇ bĹ™icho plnĂ© piva.

ÄŚingr Bgr ho navelel k ukazatelĹŻm a donutil ho vzĂt si veletrĹľnĂ letĂˇk.

Bill prozkoumĂˇval letĂˇk. ÄŚetl si, co tam vĹˇechno je.

Expozice piva.

Expozice preclĂkĹŻ.

Expozice vojenskĂ˝ch bot.

ZĂˇbava mit der FĂĽhrer.

Expozice destilĂˇtĹŻ.

Expozice vĂdeĹ�skĂ˝ch Ĺ™ĂzkĹŻ a peÄŤenĂ˝ch kachen.

Pavilony podĹ™ĂzenĂ˝ch ras.

â€žTo je ono!” vykĹ™ikl Bgr. â€žJdem!”

â€žTa expozice destilĂˇtĹŻ vypadĂˇ moc dobĹ™e. A dokonce vĂm, co slovo destilĂˇt znamenĂˇ. Mohli bysme zaÄŤĂt tam…”

â€žBuÄŹ zticha,” zaĹˇklebil se Bgr. â€žNapĹ™ed musĂme zachrĂˇnit strukturu vesmĂru!” VystrÄŤil hlavu z kapsy a rychle se rozhlĂ©dl. â€žPojÄŹ. Tudy. Podle tĂ© mapky musĂme jĂt za tĂmhle rohem z kopce dolĹŻ!”

Bill pokrÄŤil rameny a podvolil se. Bgr ho nasmÄ›roval k britskĂ©mu pavilĂłnu.

ZdĂˇlo se, Ĺľe BritskĂ© impĂ©rium upadĂˇ. PavilĂłn se nalĂ©zal ve znaÄŤnÄ› zuboĹľenĂ©m stavu. Byl postavenĂ˝ z beden od ÄŤaje a pĹ™ekliĹľky, neĹˇikovnÄ› svĂˇzanĂ˝ch dohromady kusy provazĹŻ.

NerozdĂˇvaly se tam ĹľĂˇdnĂ© fotografie ani ĹľĂˇdnĂ© vzorky. Na zdi byla pĹ™ibitĂˇ roztrhanĂˇ britskĂˇ vlajka s hĂˇkovĂ˝m kĹ™ĂĹľem v jednom rohu.

Ĺ�ada polorozpadlĂ˝ch ĹľidlĂ stĂˇla ÄŤelem k promĂtacĂmu plĂˇtnu, na kterĂ©m bÄ›Ĺľel kriketovĂ˝ zĂˇpas. Obraz byl zrnitĂ˝ a vĹŻbec technicky velmi ĹˇpatnĂ˝. PĹ™ed plĂˇtnem klimbal sir Dudlaj â€” podle toho, co se ozĂ˝valo, spal.

â€žDudlaji!” zavolal Bgr, kterĂ˝ zas vystrÄŤil hlavu z kapsy.

â€žBez obav!” odpovÄ›dÄ›l a okamĹľitÄ› byl vzhĹŻru. â€žAle kdo mÄ› volĂˇ, jestli se mohu zeptat?”

â€žBĂ˝val jsem Elliot!”

â€žMusĂm Ĺ™Ăci â€” nÄ›jak jste se srazil!”

â€žJo. To si povĂme jindy. TeÄŹ nĂˇs hned musĂte vzĂt v ÄŤase tam, kde se dĂˇ zastavit tenhle blĂˇzinec!”

â€žProÄŤ ne? Je to oĹˇklivĂˇ prĂˇce, tenhle svÄ›t, takĹľe bych se tomu ani neprotivil. Ale kde je ta ÄŤasovĂˇ propast, co nĂˇm dÄ›lĂˇ problĂ©my?”

â€žPodle mĂ˝ch propoÄŤtĹŻ,” Ĺ™ekl mu Bgr, â€žzmÄ›na, kterĂˇ zmÄ›nila tok ÄŤasu, se mohla stĂˇt jenom proto, Ĺľe skupina spisovatelĹŻ z Bloomsbury se rozhodla, Ĺľe z tvrdĂ˝ho porna udÄ›lĂˇ uznĂˇvanej literĂˇrnĂ ĹľĂˇnr. PoĹˇlete nĂˇs do Anglie pĹ™elomu devatenĂˇctĂ˝ho a dvacĂˇtĂ˝ho stoletĂ, Dudlaji. Do LondĂ˝na, do Bloomsbury, do rezidence Virginie WolfovĂ˝! MusĂm to s nĂ probrat!”

â€žAch ano, moje starĂˇ znĂˇmĂˇ, drahouĹˇek Blighty, samozĹ™ejmÄ›, bude mi potÄ›ĹˇenĂm. Jen kdybyste byli tak laskavĂ a vstoupili dovnitĹ™, prosĂm.”

â€žTak to je vono, Bille! Jdi!” naĹ™Ădil mu Bgr.

Bill pevnÄ› vykroÄŤil do chĹ™tĂˇnu ÄŤasovĂ© brĂˇny. UĹľ si pĹ™ipadal jako starĂ˝ znĂˇmĂ˝.

â€žPoÄŤkej â€” jeĹˇtÄ› nejsem pĹ™ipravenej!”

Bill se pokusil zastavit se, ale uĹľ to neĹˇlo.

JeÄŤĂcĂ Bill padal do ÄŤasovĂ© dĂry.

JedinĂ˝ dalĹˇĂ zvuk, kterĂ˝ slyĹˇel, bylo hnÄ›vivĂ© vĹ™ĂskĂˇnĂ Bgra, kterĂ˝ vypadl z kapsy Billovy koĹˇile.

KAPITOLA 16

Bill padal.

Vzhledem k tomu, Ĺľe tak jako tak balancoval na hranici alkoholismu, nepadal Bill samozĹ™ejmÄ› poprvĂ©. Ale nikdy to nebylo takovĂ©, jako teÄŹ. Jednu chvĂli to vypadalo, Ĺľe padĂˇ na sever, pak na jih, pak na vĂ˝chod a pak zas na zĂˇpad, zkrĂˇtka padal na vĹˇechny svÄ›tovĂ© strany. NapĹ™ĂÄŤ oblohou ho mezi oblĂˇÄŤky a nepĹ™edstavitelnĂ˝mi barvami unĂˇĹˇel ten nejsilnÄ›jĹˇĂ moĹľnĂ˝ vĂtr. Obklopovala ho meÄŤivĂˇ muzika a vznĂˇĹˇejĂcĂ se vĹŻnÄ›. VĹˇude kolem sebe slyĹˇel hudbu a hlasy, mÄ›l pocit, jako by byl v nÄ›jakĂ©m obrovskĂ©m rĂˇdiu, kterĂ© nÄ›jakĂ˝ trouba rozladil, a navĂc jeĹˇtÄ› otoÄŤil knoflĂkem pro hlasitost ostĹ™e doprava.

Bill padal hodnÄ› dlouho.

NÄ›kolikrĂˇt ztratil vÄ›domĂ, i kdyĹľ si to neuvÄ›domoval. ZdĂˇlo se, Ĺľe tady nic neplatĂ.

Barvy, barvy a barvy.

Hudba, hudba a hudba.

Hlasy, hlasy a hlasy.

Hlas: â€žTy tam, vidĂm tÄ› a mluvĂm s tebou.”

Bill se rozhlĂĹľel kolem sebe a nikoho nevidÄ›l, takĹľe mu doĹˇlo, Ĺľe hlas hovoĹ™Ă s nĂm. TakĂ© si uvÄ›domil, Ĺľe uĹľ nepadĂˇ. A Ĺľe sedĂ na jakĂ©msi shluku oblĂˇÄŤkĹŻ.

â€žJĂˇ?” zeptal se Bill.

â€žVidĂĹˇ snad jeĹˇtÄ› nÄ›koho jinĂ©ho, s kĂ˝m bych mohl mluvit?” vyĹˇtÄ›kl hlas. â€žCo tady dÄ›lĂˇĹˇ?”

â€žNo, sir Dudlaj a ÄŚingr Bgr Ĺ™Ăkali, Ĺľe se musĂme nÄ›kam vrĂˇtit a promluvit s nÄ›kĂ˝m nebo s nÄ›ÄŤĂm. A pak â€””

â€žNevadĂ. To mi staÄŤĂ, aby mi doĹˇlo, Ĺľe kolem tebe je normĂˇlnĂ zmatek.” Hlas se ozĂ˝val hĹ™motnÄ› a bohorovnÄ› - jako kdyĹľ admirĂˇl na velitelskĂ©m mĹŻstku mluvĂ do megafonu. Z nÄ›jakĂ©ho dĹŻvodu Billa roztĹ™Ăˇsl. Se strachem se kolem sebe rozhlĂĹľel. ,

Kam aĹľ vidÄ›l, vĹˇude byly jen rozptĂ˝lenĂ© oblĂˇÄŤky. V dĂˇlce mezi nimi Bill zahlĂ©dl hvÄ›zdy. Nad nĂm, ze ĹˇkvĂry mezi oblaky, zĂˇĹ™il jako sloup ohnÄ› paprsek svÄ›tla.

Tohle Bill nemÄ›l rĂˇd, bĂˇl se vĂc neĹľ jen trochu.

â€žByl byste, pane, tak laskav a Ĺ™ekl mi, kde â€”

â€žBuÄŹ zticha!” poruÄŤil mu hlas. â€žChystĂˇm se ti Ĺ™Ăct hĂˇdanku, Bille, hĂˇdanku, kterĂˇ by tÄ› mohla pĹ™ivĂ©st na stopu. Tak, teÄŹ ta hĂˇdanka.”

SvÄ›tlo se tajuplnÄ› zachvÄ›lo. â€žCo dÄ›lĂˇ nevÄ›Ĺ™ĂcĂ dyslektik, kdyĹľ v noci nemĹŻĹľe spĂˇt?”

â€žHmmmmm â€” ta je tÄ›ĹľkĂˇ,” zamumlal Bill.

â€žSnaĹľ se vĂc, Bille. Zapoj i svĹŻj takzvanĂ˝ mozek.”

â€žMoĹľnĂˇ, Ĺľe nedÄ›lĂˇ vĹŻbec nic?!”

â€žTy jsi ale vĂˇĹľnÄ› idiot. MÄ›l jsi Ĺ™Ăct nevĂm.”

V hlase zaznÄ›l hlubokĂ˝ bas. Mraky se tĹ™Ăˇsly a drnÄŤely. Bill se taky tĹ™Ăˇsl a cvakal zubama. Okolnosti uĹľ byly vĂc neĹľ jen trochu hrozivĂ©.

â€žNevĂm,” odpovÄ›dÄ›l nakonec roztĹ™esenĂ˝ Bill.

â€žTo je lepĹˇĂ. TeÄŹ ti dĂˇm pecku!”

Bill couvnul a ÄŤekal, Ĺľe se odnÄ›kud vynoĹ™Ă zaĹĄatĂˇ pÄ›st. Stala se divnĂˇ vÄ›c.

â€žNevÄ›Ĺ™ĂcĂ dyslektik, kdyĹľ nemĹŻĹľe v noci spĂˇt, strĂˇvĂ celĂ© noci pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂm o tom, jestli je nebo nenĂ na svÄ›tÄ› nÄ›jakĂ˝ hub.”

Mraky se roztĹ™Ăˇsly smĂchy.

Bill to sice nepochopil, ale usoudil, Ĺľe bude lepĹˇĂ, kdyĹľ se bude smĂˇt taky.

â€žTo je ale legrace, co Bille?”

â€žTo jo. Joj. To sem neÄŤekal!”

â€žĹ�eknu ti, pĹ™Ăˇl bych si, aby ten vtip nevymyslel nÄ›kdo jinĂ˝, ale jĂˇ sĂˇm. Ale ten vtip jsem ti neĹ™Ăkal jen tak pro nic za nic. V zĂˇsadÄ› se lidem neukazuju, a kdyĹľ uĹľ, tak se snaĹľĂm, aby to nebylo pĹ™Ămo.”

â€žE…jo. UĹľ to mĂˇm,” odpovÄ›dÄ›l, aniĹľ by mu cokoliv doĹˇlo.

â€žBille, ty to nechĂˇpeĹˇ?” zahĹ™mÄ›l hlas, kterĂ˝ se chvÄ›l vztekem.

â€žNa svÄ›tÄ› je hub!”

â€žNevĂm, co je to hub,” Ĺ™ekl Bill. â€žMÄ›l jsem jenom robo â€” mezka

â€žTo uĹľ snad ani nenĂ k uvÄ›Ĺ™enĂ. Vsadil bych se, Ĺľe nemĹŻĹľeĹˇ jĂt a mluvit najednou. Hele â€” dislektik, hub. MĂˇm ti to hlĂˇskovat? MĂˇm zapĂˇlit keĹ™ nebo tÄ› praĹˇtit po hlavÄ› deskama nebo â€” poÄŤkat. UĹľ vĂm…”

Bill sotva poslouchal. MÄ›l hroznou ĹľĂzeĹ� a zcela urÄŤitÄ› by se s chutĂ napil. Ale stĂˇle nemÄ›l ani to nejmenĹˇĂ tuĹˇenĂ, o ÄŤem ten hlas mluvil. Pivo â€” byl ĂşplnÄ› posedlĂ˝ pĹ™edstavou orosenĂ©ho pĹŻllitru piva.

U ZarathuĹˇtry, kdyby tak bylo aspoĹ� jedno!

Najednou se pĹ™ed nĂm zhmotnil pĹ™esnÄ› takovĂ˝ pĹŻllitr, jakĂ˝ si pĹ™edstavoval.

Billovy reflexy fungovaly podstatnÄ› rychleji neĹľ jeho myĹˇlenĂ. Naklonil se, chytil pĹŻllitr a vypil pĹŻlku piva na jeden douĹˇek jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv, neĹľ si staÄŤil uvÄ›domit, Ĺľe je straĹˇnÄ› dobrĂ©.

â€žJe vĂˇĹľnÄ› dobrĂ˝ â€”jak se dÄ›lĂˇ?”

Hlas se chvÄ›l zklamĂˇnĂm, utrĂˇpenÄ› Ĺ™ekl: â€žV tom nenĂ ta pointa, ty pitomÄŤe. PĹ™emĂ˝Ĺˇlej o tom, mĹŻj chlapÄŤe. Jestli to umĂĹˇ. PĹ™emĂ˝Ĺˇlej o svĂ© pĹ™edchozĂ nevyslovenĂ© myĹˇlence. ÄŚĂ jmĂ©no jsi bral nadarmo, kdyĹľ jsi mÄ›l chuĹĄ na pivo?”

Bill zamrkal. â€žNo, ZarathuĹˇtrovo, myslĂm,” Ĺ™ekl a pokraÄŤoval v pitĂ piva. A pak mu to doĹˇlo.

Vyprsknul napÄ›nÄ›nĂ© pivo.

â€žZarathuĹˇtra! To jste vy? ChtÄ›l jsem Ĺ™Ăci, pane, Ĺľe se moc omlouvĂˇm, pane… to znamenĂˇ, Ĺľe — Ĺˇkyt — jste opravdu nÄ›kde tady? TakĹľe opravdu existujete!”

â€žNakonec ti to doĹˇlo, Bille! MluvĂ s tebou tvĹŻj bĹŻh â€” ale ty jsi byl spĂĹˇ ĹˇpatnĂ˝ hoch, ne? Pil jsi, honil jsi holky â€” a dohnal je â€” a zabĂjel jsi ÄŚingry a rozÄŤiloval dĹŻstojnĂky… vĹˇechno docela naopak, neĹľ jak tÄ› vychovali v kostele. Nebo se pletu?”

Bill se rozklepal jako sulc. Najednou se mu vybavily hrĹŻzostraĹˇnĂ© historky a legendy o pekelnĂ©m ohni, kterĂ© slyĹˇel v dÄ›tstvĂ, a teÄŹ ho straĹˇily.

Na ZarathuĹˇtru uĹľ dĂˇvno, dĂˇvno nemyslel â€” od tĂ© doby, co zaÄŤal upadat. SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe i vojĂˇci mÄ›li kaple a knÄ›ze, ale ti slouĹľili jenom tomu, aby posĂlili pĹ™edstavu, Ĺľe cĂsaĹ™ je pĹ™evtÄ›lenĂ˝ bĹŻh. Tenhle nĂˇzor posilovali i halucinogennĂmi drogami. Jako dĂtÄ› byl Bill pĹ™Ămo ukĂˇzkovĂ˝ ministrant, maminÄŤina chlouba a hlavnĂ soprĂˇn v dÄ›tskĂ©m chrĂˇmovĂ©m chĂłru.

â€žNebyl jsem dobrĂ˝ zoroastrista,” mumlal Bill s kajĂcnÄ› sklonÄ›nou hlavou.

â€žA co se stalo mĂ©mu zbloudilĂ©mu dĂtÄ›ti?” zeptal se hlas.

â€žJsou tisĂce let Ĺ™etÄ›zy pĹ™ikovĂˇni ke skĂˇle v moĹ™i ohnÄ›.”

â€žBille, hledĂˇm Ĺ™etÄ›zy!” Ozvalo se ohavnĂ© kovovĂ© zachĹ™estÄ›nĂ a Billovi spadlo srdce do kalhot.

â€žNeĹ™Ăkejte to! Chcete Ĺ™Ăct… chcete Ĺ™Ăct, Ĺľe jsem po smrti?” Se srdceryvnĂ˝m vzlykĂˇnĂm padl na kolena a sepjal ruce ke kajĂcnĂ© modlitbÄ›. NaneĹˇtÄ›stĂ zapomnÄ›l, Ĺľe v jednĂ© ruce drĹľĂ nedopitĂ˝ pĹŻllitr s pivem, a polil se.

Hlas pohorĹˇenĂ© sykl. â€žA teÄŹ jeĹˇtÄ› plĂ˝tvĂˇĹˇ takovĂ˝m dobrĂ˝m pivem, Bille!”

â€žProsĂm! ProsĂm! Dejte mi jeĹˇtÄ› druhou Ĺˇanci â€” to je vĹˇechno, co chci. Nechte mÄ› ĹľĂt a jĂˇ pĹ™ĂsahĂˇm, Ĺľe budu ĹľĂt lĂp, o moc, o moc lĂp, neĹľ jsem Ĺľil pĹ™edtĂm!”

â€žTo opravdu nebude tak tÄ›ĹľkĂ©. V podstatÄ› jeĹˇtÄ› nejsi ĂşplnÄ› mrtvĂ˝, Bille.”

â€žNejsem?”

â€žNe. V podstatÄ› jsi zdravĂ˝ jako Ĺ™Ăpa. ÄŚasem se potrestĂˇĹˇ sĂˇm. NejspĂĹˇ asi cirrhĂłzou, urÄŤitÄ›, i kdyĹľ kaĹľdĂ˝ jinĂ˝ smrtelnĂk na tvĂ©m mĂstÄ› by mÄ›l jĂˇtra ĂşplnÄ› kamennĂ˝ uĹľ dĂˇvno!”

â€žJsem Ĺľivej!” kĹ™iÄŤel Bill. SmĂˇl se a radostĂ poskakoval kolem dokola. Najednou se zamyslel a pĹ™estal. â€žAle kdyĹľ nejsem mrtvÄ›j â€” kde teda jsem?”

â€žJe to dost tÄ›ĹľkĂ˝ vysvÄ›tlit, Bille, zvlĂˇĹˇĹĄ nÄ›komu s tvojĂ chĂˇpavostĂ. UĹľ jsi nÄ›kdy zmĂˇÄŤknul tlaÄŤĂtko â€žPause” na videu?”

â€žJasnÄ›. MĂˇm dobrĂ˝ technickĂ˝ vzdÄ›lĂˇnĂ!”

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe mĂˇĹˇ, pokud jde o to nÄ›co zmotat.” Hlas bez tÄ›la byl znaÄŤnÄ› sarkastickĂ˝. â€žTak tĹ™eba Ĺ™eknÄ›me, Ĺľe prĂˇvÄ› to jsem udÄ›lal. Ĺ�eknÄ›me, Ĺľe jsem s tebou chtÄ›l prohodit jednu dvÄ› vÄ›ty!”

Bill pokornÄ› pĹ™ikĂ˝vnul. â€žTomu rozumĂm, Ăł mocnĂ˝, ve svĂ© laskavosti a moudrosti velkĂ˝ ZarathuĹˇtro! PoslouchĂˇm tÄ›. PoslouchĂˇm tÄ› opravdu pozornÄ›! ChceĹˇ, abych pĹ™estal pĂt? PĹ™estanu pĂt! ChceĹˇ, abych pĹ™estal klĂt? UĹľ nikdy ani jednou neĹ™eknu sakra! ZaÄŤnu zase chodit do kostela! Ale ĹľĂˇdnou skĂˇlu! Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ Ĺ™etÄ›zy!”

â€žNemusĂĹˇ se bĂˇt â€” to nenĂ moje parketa! TĂm se jen tak straĹˇĂ, protoĹľe nÄ›kteĹ™Ă knÄ›zi si myslĂ, Ĺľe tĂm pĹ™inutĂ rolnĂky k posluĹˇnosti. Je to jen vĂ˝mysl, vĂˇĹľnÄ›, Bille. KaĹľdopĂˇdnÄ› tady nejsem od toho, abych tÄ› soudil. MÄ›l jsem dojem, Ĺľe jsi chtÄ›l zachrĂˇnit, spasit a vykoupit vesmĂr z tĂ© ustaviÄŤnĂ© obojetnosti a vylepĹˇit si tĂm svou nĂˇboĹľenskou reputaci!”

Bill horlivÄ› pĹ™ikyvoval. â€žUdÄ›lĂˇm, cokoliv Ĺ™ekneĹˇ, pane ZarathuĹˇtro.”

â€žVytĂˇhl jsem si tÄ› z hlavnĂho proudu. KdyĹľ jsi klesal zpĂˇtky matĂ©riĂ mezi ÄŤasem a prostorem, byl si straĹˇnÄ› snadnĂˇ koĹ™ist. NormĂˇlnÄ› sice jednĂˇnĂ smrtelnĂkĹŻ nevÄ›nuju takovou pozornost, ale ten Ăşkol, kterĂ˝ mĂˇĹˇ, je straĹˇnÄ› dĹŻleĹľitĂ˝. A tak jsem si tÄ› pĹ™itĂˇhnul, abych s tebou prohodil jednu dvÄ› vÄ›ty!”

â€žJe mi potÄ›ĹˇenĂm, mocnĂ˝ ZarathuĹˇtro!”

â€žJde o nÄ›co vĂc, Bille! PovaĹľuji se za dost milosrdnĂ©ho boha, jak bohovĂ© bĂ˝vajĂ. Nejsem ani trochu pomstychtivĂ˝ nebo nemilosrdnĂ˝ jako mĹŻj starĂ˝ pĹ™Ătel Jehova â€” nebo jako AllĂˇh, kterĂ˝ sekĂˇ ruce a tak dĂˇl. Moje filosofie, co se tĂ˝ÄŤe vĹˇech vesmĂrnĂ˝ch bytostĂ, je pÄ›knÄ› ruce pryÄŤ. SvobodnĂˇ vĹŻle. A moji knÄ›zi zrovna tak. Zmatky, ve kterĂ˝ch se lidstvo ocitlo, jsou z drtivĂ© ÄŤĂˇsti jeho vina. MĂˇm pravdu?”

â€žMĂˇte pravdu. Naprostou, pane.”

â€žVĂˇlky, vraĹľdy, dĹŻstojnĂci, zabĂjenĂ nemluvĹ�Ăˇtek â€” to se dost dobĹ™e nedĂˇ ignorovat. Ale jĂˇ dÄ›lĂˇm, co mĹŻĹľu!”

â€žAle zabĂjenĂ ÄŚingrĹŻ, pane, to je sprĂˇvnĂ©, ne? KvĹŻli vĂˇm jsem jich zabil spoustu! Zabiju i Bgr, kdyĹľ si to budete pĹ™Ăˇt!”

â€žNo, Bille to nenĂ pĹ™esnÄ› to, co jsem mÄ›l na mysli. ZvlĂˇĹˇtÄ› kdyĹľ ÄŚingrovĂ© jsou mnohem lepĹˇĂ stvoĹ™enĂ neĹľ vy lidĂ©. NÄ›kdy si myslĂm, Ĺľe jsem se spletl. Ne, Bille. ÄŚingry ne!”

â€žTvrdĂ˝ porno komiksy! Musely by vymizet!”

â€žNe, kdyĹľ vĹˇechno pĹŻjde po mĂ©m. Je to dobrĂˇ zĂˇbava. Docela mi tady chybĂ â€” ale uĹľ jsi blĂzko. I kdyĹľ si myslĂm, Ĺľe to je ÄŤtenĂ akorĂˇt pro rasy. Ale dÄ›kuju ti, mĹŻj chlapÄŤe, Ĺľes mÄ› na to upozornil. MoĹľnĂˇ jsi chytĹ™ejĹˇĂ, neĹľ jsem si myslel. Ne, Bille, tady nejde o tvrdĂ© porno komiksy. Tady jde o nacisty!”

â€žNĂˇckovĂ©?”

â€žJo. NĂˇckovĂ©. Ty jsou zbyteÄŤnĂ! MusĂ se zastavit, jinak ovlĂˇdnou celĂ˝ vesmĂr. UĹľ ĂşplnÄ› cĂtĂm, jak mi funĂ na zĂˇtylek!”

Aleâ€¦”

“DobrĂˇ otĂˇzka, Bille! ProÄŤ mÄ› trĂˇpĂ? Tak ti to teda Ĺ™eknu! CelĂˇ ta vÄ›c je moje chyba. VĂĹˇ, zavaĹ™oval jsem ÄŤistotu Ĺľivota a morĂˇlku pro novĂ˝ svÄ›t, kterĂ˝ jsem vymyslel.

Nechal jsem ale kompot na slunĂÄŤku a on se mi zkazil. BezmyĹˇlenkovitÄ› jsem ho zahodil. NaneĹˇtÄ›stĂ shnilĂ˝ obsah dopadl na Zemi, na jeden stĂˇt, kterĂ˝ se jmenuje NÄ›mecko, a uĹľ to bylo. MĂˇm pokraÄŤovat?”

Bill znejistÄ›l. â€žTak co se stalo?”

NĂˇsledoval boĹľskĂ˝ povzdech. â€žTakĹľe doopravdy musĂm pokraÄŤovat. MusĂm ti snad vysvÄ›tlovat ĂşplnÄ› vĹˇechno? OÄŤividnÄ› ano! PlĂseĹ� se rozĹˇĂĹ™ila a voila â€” nĂˇckovĂ©. Jen si to pĹ™edstav! NĂˇckovĂ©, jeĹˇtÄ› niĹľĹˇĂ forma Ĺľivota neĹľ prĂˇvnĂci, cĂsaĹ™i a niĹľĹˇĂ dĹŻstojnĂci.”

â€žTak co mĂˇm dÄ›lat, ZarathuĹˇtro?”

â€žTo je jednoduchĂ˝. Bojovat proti nĂˇckĹŻm. Podle mĂ˝ch skromnĂ˝ch zdrojĹŻ jsou to prĂˇvÄ› oni, kdo stojĂ za vĹˇĂm tĂm zmatenĂ˝m ÄŤasem. ZniÄŤ je, Bille! MĂˇĹˇ k tomu moje poĹľehnĂˇnĂ a rozkaz, udÄ›lej to a moje svÄ›tlo bude nad tebou zĂˇĹ™it!”

â€žUdÄ›lĂˇm to, velkĂ˝ ZarathuĹˇtro! CelĂ˝ mĹŻj vojenskĂ˝ vĂ˝cvik bude vystaven zkouĹˇce! Ale udÄ›lĂˇm to! Moc by mi ale pomohlo, kdybyste mi pomohl s pĹ™epravou a kdybyste mi mohl Ĺ™Ăct, kde jsou, abych se s nimi mohl dostat do kontaktu!”

â€žBille, ani nevĂĹˇ, jak rĂˇd bych ti vyhovÄ›l, ale skuteÄŤnÄ›, po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, mĂˇm tady problĂ©m zĂskĂˇvat informace. Nerad to pĹ™iznĂˇvĂˇm, ale jĂˇ opravdu pĹ™esnÄ› nevĂm, co se dÄ›je. VypadĂˇ to, Ĺľe nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ boĹľstvo mĂˇ zĂˇjem drĹľet v rukou tvou nit Ĺľivota, a jemine, jestlipak prĂˇvÄ› to druhĂ© boĹľstvo si nelibuje v tom, Ĺľe tÄ› postrkuje ÄŤasem kĹ™ĂĹľem krĂˇĹľemâ€””

â€žAleâ€”aleâ€”” Bill mu nesouvisle skoÄŤil do Ĺ™eÄŤi.

â€žVĂĹˇ, Bille, moc mÄ› to bolĂ, kdyĹľ slyĹˇĂm takovĂ˝ vÄ›ci. MoĹľnĂˇ jsem nesmrtelnĂ˝, ale nejsem vĹˇemocnĂ˝. TakĹľe je vĹˇechno jen a jen na tobÄ› â€” aÄŤkoliv moje nejvroucnÄ›jĹˇĂ pĹ™ĂˇnĂ ĂşspÄ›chu tÄ› samozĹ™ejmÄ› bude doprovĂˇzet. Tak â€”jdi a zniÄŤ je, tygĹ™e!”

A pak se mraky pod BillovĂ˝ma nohama rozestoupily a Bill znova upadl do naprostĂ©ho zmatku.

KAPITOLA 17

NaprostĂ˝ zmatek. Planeta poutnĂkĹŻ. MalĂˇ dvoumotorovĂˇ raketa pĹ™istĂˇla pĹ™Ămo vedle Nikde, na jihu galaxie NÄ›kde. Bylo to mĂsto dobĹ™e znĂˇmĂ© vĹˇem osadnĂkĹŻm, kteĹ™Ă se tam zastavovali, aby si omoÄŤili nohy v jakĂ©si zkouĹˇce trĂ˝znÄ›nĂ, jeĹľ mohli oÄŤekĂˇvat ve svÄ›tech, co si vybrali k osĂdlenĂ. A moĹľnĂˇ i proto, aby si zkusili pĂskat v proslulĂ©m svÄ›tle tamnĂho dorĹŻstajĂcĂho mÄ›sĂce. Teoreticky vzato, kdyĹľ nÄ›kdo pĹ™eĹľil svÄ›tlo na PlanetÄ› poutnĂkĹŻ, tak uĹľ vydrĹľel i rozliÄŤnĂ© a rozdĂlnĂ© podmĂnky na kterĂ©mkoli kusu opuĹˇtÄ›nĂ© mezihvÄ›zdnĂ© skĂˇly, s kterou mÄ›l co do ÄŤinÄ›nĂ.

Bill se z toho zpackanĂ©ho ÄŤasu probral v mlze nad chodnĂkem NaprostĂ©ho zmatku. Padal. Byl to betonovĂ˝ chodnĂk. Opravdu tvrdĂ˝. Bill pĹ™Ămo vletÄ›l do existence Ĺˇest stop nad nĂm. Dopadl a poĹ™ĂˇdnÄ› se praĹˇtil, ale pro vojĂˇka zkuĹˇenĂ©ho jako on nebyl problĂ©m zmÄ›nit pĂˇd v parakotoul a tĂm srĂˇĹľku se zemĂ z vÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇsti zmÄ›kÄŤit. VyĹˇkrĂˇbal se na nohy a oprĂˇĹˇil se. PolohlasnÄ› klel a rozhlĂĹľel se kolem. Tohle mĂsto nebylo nic moc.

Nebe bylo zelenĂ©.

Na zelenĂ©m nebi byla dvÄ› â€” ne, tĹ™i slunce.

VĹˇiml si, Ĺľe tÄ›ch nÄ›kolik kolemjdoucĂch nebyli lidĂ©. A skuteÄŤnÄ› si ho vĹŻbec nevĹˇĂmali. Chovali se tak, jako kdyby tam vojĂˇci padali z nebe kaĹľdĂ˝ den.

Ze ĹˇpiÄŤek kuĹľelovitĂ˝ch budov vyrĹŻstaly obrovskĂ© kvÄ›tiny. Do okolnĂho vzduchu se ĹˇĂĹ™ila sladkĂˇ a kyselĂˇ vĹŻnÄ›, asi jako z pomĂˇdy na vlasy a z octa. V dĂˇlce pĹ™istĂˇla v ohnivĂ©m sloupu raketa.

â€žTak,” pronesl Bill, Jsem straĹˇnÄ› zvÄ›davej, v jakĂ˝ ÄŤĂˇsti historie ZemÄ› jsem teÄŹ.” RozhlĂĹľel se kolem sebe. â€žRozhodnÄ› v pĹ™ĂĹˇernĂ˝, to je jistĂ˝!” odpovÄ›dÄ›l si.

Po ulici Ĺˇel staĹ™Ăk. Bill na nÄ›j zavolal. â€žStrejÄŤku â€” nemohl byste mi Ĺ™Ăct, co je tohle za zemskou Ă©ru?”

â€žJsi opilej nebo co, synĂˇÄŤku?”

â€žNe, ale chtÄ›l bych, abych byl. To je pĹ™ece jednoduchĂˇ otĂˇzka, nebo ne?”

â€žKdepak. ProtoĹľe tohle nenĂ ZemÄ›, synĂˇÄŤku.” StaĹ™Ăk vyplivl rozĹľvĂ˝kanĂ˝ tabĂˇk. Ulice je sice dostateÄŤnÄ› velkĂ˝ cĂl, ale staĹ™Ăk ho minul a mĂsto toho trefil Billovu botu. â€žTady je Naprostej zmatek!”

â€žMĹŻj ĹľivotnĂ zĂˇĹľitek,” mumlal si Bill a dĂval se na hnÄ›dou skvrnu na botÄ›.

â€žAle aĹĄ jsi Ĺˇel, mĹŻj synĂˇÄŤku, kamkoliv, na Zemi jsi nedorazil. ProtoĹľe tohle je Planeta poutnĂkĹŻ. LĂ©ta pĂˇnÄ› 234152 hvÄ›zdnĂ˝ho letopoÄŤtu!”

Bill ztuhnul. â€žCoĹľe, dyĹĄ to je skoro o rok dĹ™Ăv, neĹľ jsem se narodil. Ale tohle je ĂşplnÄ› jinĂˇ ÄŤĂˇst galaxie neĹľ Figerinadon II.”

â€žMluvĂĹˇ, jako kdybys pĹ™iĹˇel o rozum. VĂˇleÄŤnĂ˝ zranÄ›nĂ?”

Bill se podrbal na hlavÄ›. VystĹ™elili ho vesmĂrem a ÄŤasem na ĂşplnÄ› jinĂ˝ mĂsto. Ale proÄŤ? To prostÄ› nedĂˇvĂˇ ĹľĂˇdnej smysl! Ale co v jeho pozdÄ›jĹˇĂm ĹľivotÄ› nÄ›jakĂ˝ smysl dĂˇvalo? SamozĹ™ejmÄ›, s vĂ˝jimkou jednĂ© jedinĂ© reĂˇlnĂ© vÄ›ci.

â€žVĂˇleÄŤnĂ˝ zranÄ›nĂ, nÄ›co takovĂ˝ho,” odpovÄ›dÄ›l staĹ™Ăkovi Bill. â€žJeĹˇtÄ› jednu otĂˇzku â€” opravdu lehkou. Je tady nÄ›kde v okolĂ hospoda?”

â€žJo. MyslĂm, Ĺľe jo. PrĂˇvÄ› tam, na rohu, v ulici NaprostĂ˝ho nihilismu mĂˇme opravdu pÄ›knej podnik, jmenuje se Saloon Sally. Ĺ�ekni jim, Ĺľe tÄ› posĂlĂˇ Willie!”

â€žDĂk, Willie!” zavolal na staĹ™Ăka, zamĂˇval mu a belhal se smÄ›rem k Saloonu.

â€žSakra, nejsem Willie!” vyĹˇtÄ›kl staĹ™Ăk, kterĂ˝ vrĂˇvoral pryÄŤ.

Ale Bill ho uĹľ neslyĹˇel. V hlavÄ› se mu honily pivnĂ lahve.

Bill zahnul za roh s cedulĂ NaprostĂ˝ nihilismus a okamĹľitÄ› uvidÄ›l zĂˇĹ™ĂcĂ neĂłnovĂ˝ vĂ˝vÄ›snĂ ĹˇtĂt s nĂˇpisem Saloon Sally. NeĹľ vymyslĂ, jak zpĂˇtky na Planetu barĹŻ, jak zachrĂˇnit vesmĂr pĹ™ed tĂm hippiem z PekelnĂ˝ planety, jak se vypoĹ™Ăˇdat s nacistickĂ˝m nebezpeÄŤĂm a podobnÄ›, tak si potĹ™eboval dĂˇt pĂˇr skleniÄŤek. VeĹˇel do saloonu, coĹľ byl pĹ™esnÄ› ten druh hospody, jakĂ˝ vyhledĂˇval â€” pĹ™ĂtmĂ, vlhko, smrad ze zvÄ›tralĂ©ho piva a potu. PĹ™itĂˇhl si stoliÄŤku pĹ™Ămo pĹ™ed znudÄ›nÄ› vypadajĂcĂho barmana, kterĂ˝ mÄ›l ruce velikosti aldebaranskĂ© kĂ˝ty.

â€žPosĂlĂˇ mÄ› Willie!” Ĺ™ekl Bill. Barman mu okamĹľitÄ› dal facku.

KdyĹľ se Bill vydrĂˇpal zpĂˇtky na barovou ĹľidliÄŤku, mÄ›l zaĹĄatĂ© pÄ›sti a uĹľ uĹľ se chystal rozdĂˇvat rĂˇny. Ale zĹŻstal zĂrat na nejvÄ›tĹˇĂ sklenici, jakou kdy vidÄ›l, naplnÄ›nou jantarovÄ› Ĺľlutou tekutinou, coĹľ mohla bĂ˝t jen whisky, a vedle stĂˇlo zdravÄ› velkĂ© toÄŤenĂ© pivo.

â€žCo?” zamumlal Bill. Hlava mu z toho zmatku tĹ™eĹˇtila. â€žĹ˝ertĂk v praxi, kamarĂˇde,” Ĺ™ekl mu barman. â€žVĹˇichni, kdo sou prvnÄ› na PlanetÄ› poutnĂkĹŻ, ho utrpĂ. Tohle je pohraniÄŤnĂ svÄ›t, kĂˇmo. Sme trochu drsnĂ˝, ale jinak mĂˇme brĂ˝ srce. Ĺ mĂˇkni si na pitĂ zadara!”

Bill uĹľ nepotĹ™eboval pobĂdnout podruhĂ©. Whisky byla mizernĂˇ, ale silnĂˇ a pivo mdlĂ©, ale studenĂ©. JenĹľe ÄŤĂ, ksakru, bylo tohle pohraniÄŤĂ? Jak tak usrkĂˇval pivo a dĂval se do zrcadla na zdi za vĂ˝ÄŤepnĂm pultem, uvidÄ›l Elliota Methadrina, jak vstupuje do dveĹ™Ă. Elliot se usmĂˇl a pĹ™itĂˇhl si Ĺľidli vedle ĂşplnÄ› konsternovanĂ©ho Billa.

â€žBarmane, dĂˇm si cokoliv, co pije mĹŻj kamarĂˇd. A Ĺ™eknÄ›te mu, prosĂm, aĹĄ zavĹ™e pusu, neĹľ mu do nĂ nalĂtaj mouchy.”

â€žCococo co!” vykoktal ze sebe Bill a zavĹ™el pusu. â€žDyĹĄ jsi mrtvÄ›j, zastĹ™elil tÄ› v metru!”

â€žGĂ©, Bille, pamatujeĹˇ si tu blbost moc dlouho. UĹľ si zapomnÄ›l na sira Dudlaje? Hodil mÄ› zpĂˇtky do ty fabriky, kde dÄ›lali moje pĹ™edchozĂ tÄ›lo, takĹľe nebyl problĂ©m, aby mi udÄ›lali to samĂ˝. Bude na nĂˇs ÄŤekat venku, takĹľe dopij, protoĹľe uĹľ musĂme jĂt!”

â€žKam?”

â€žJsem rĂˇd, Ĺľe se ptĂˇĹˇ!” VytĂˇhl z kapsy tmavĂ© brĂ˝le a nasadil si je na oÄŤi. â€žLĂbĂ se ti? Tam, kam jdeme, jsou nutnĂ˝,” prohlĂˇsil Elliotâ€”Bgr.

â€žNeĹ™Ăkej mi,” ozval se Bill, â€žĹľe se chystĂˇme na nÄ›jakou zĂˇĹ™ivou planetu!”

â€žNe,” uklidĹ�oval ho Elliotâ€”Bgr. â€žNa Zemi teda alespoĹ� nikdo moc vtipem nezĂˇĹ™il. A tam musĂme jĂt. Do Hollywoodu. Do Kalifornie, Bille. Do dvacĂˇtĂ˝ho stoletĂ. NavĹˇtĂvĂme filmovĂ˝ho producenta Sida Slizouna, kterej je majitelem producentskĂ˝ spoleÄŤnosti.”

Dopili, zamĂˇvali barmanovi, kterĂ˝ jim zamĂˇval zpĂˇtky â€” a vyĹˇli ven.

â€žTo je opravdu vynikajĂcĂ, Ĺľe vĂˇs zase, chlapci, vidĂm!” oznĂˇmil jim sir Dudlaj. â€žMyslĂm, Ĺľe pro tentokrĂˇt jsme stanovili souĹ™adnice sprĂˇvnÄ›! MĹŻĹľeme odletÄ›t?”

TentokrĂˇt se pĹ™esun siru Dudlajovi povedl. Dopadli nohama napĹ™ed na podlahu pokrytou kobercem â€” pĹ™ed nimi byly prosklenĂ© dveĹ™e s nĂˇpisem ESSâ€”ESS producent. Elliot je otevĹ™el dokoĹ™Ăˇn a napochodoval dovnitĹ™.

â€žJste ohlĂˇĹˇenĂ?” sekretĂˇĹ™ka zĂvla a pĹ™idala si dalĹˇĂ vrstvu laku na dlouhĂ© nehty.

â€žĹ˝ĂˇdnĂ˝ ohlĂˇĹˇenĂ nepotĹ™ebuju. Jsem Elliot Methadrine.”

â€žNapĹ™ed tam zavolĂˇm. VraĹĄte se pozdÄ›jc. Tak uĹľ jdÄ›te!”

â€žJĂˇ jsem ten Elliot Methadrine, kterĂ˝ poslal vaĹˇemu ĹˇĂ©fovi Ĺˇek na 5 milionĹŻ dolarĹŻ.”

Ĺ˝idle spadla s rachotem na zem, jak pospĂchala polĂbit mu obÄ› ruce. â€žPojÄŹte dĂˇl! UĹľ na vĂˇs ÄŤekĂˇ! To bude urÄŤitÄ› skvÄ›lĂ˝ film! Kdybyste byl tak laskav a posadil se, pĹ™ehodĂm panu Sidovi jeho souÄŤasnĂ˝ program na pozdÄ›ji, aby se vĂˇm mohl plnÄ› vÄ›novat.”

SekretĂˇĹ™ka utĂkala dolĹŻ do haly. Jak tak spÄ›chala na vysokĂ˝ch jehlovĂ˝ch podpadcĂch, velmi pĹ™itaĹľlivÄ› pĹ™i chĹŻzi kroutila zadkem. Bill se za nĂ dĂval tak dlouho, dokud mu nezmizela z dohledu, a pak se svalil do kĹ™esĂlka. CelĂ© to shĂˇnÄ›nĂ a pobĂhĂˇnĂ bylo hroznÄ› ĂşnavnĂ©.

â€žCo je to za filmaĹ™e a kam se podÄ›li nĂˇckovĂ©?” zeptal se Bill. â€žA co bude s plnÄ›nĂm naĹˇeho Ăşkolu?”

â€žPotom, co ses mi ztratil, mÄ› to trklo!” odpovÄ›dÄ›l Elliotâ€”Bgr. â€žMÄ›l jsem v rukou vĹˇechen ÄŤas. Chci Ĺ™Ăct, mÄ›l jsem pro sebe k dispozici brĂˇnu ÄŤasu. Mohli jsme si to vyĹ™Ădit s nĂˇckama z budoucnosti podle naĹˇeho vlastnĂho uvĂˇĹľenĂ. VrĂˇtil jsem se v ÄŤase zpĂˇtky a zarazil spisovatele z Bloomsbury, vymluvil jsem jim psanĂ porno knih, kterĂ˝m se prĂˇvÄ› zabejvali.”

â€žJak se ti to povedlo?” zeptal se Bill.

â€žTo se bude kaĹľdopĂˇdnÄ› ĹˇpatnÄ› vysvÄ›tlovat. ZvlĂˇĹˇĹĄ tobÄ›, protoĹľe bych se divil, kdybys o Bloomsbury aspoĹ� jednou slyĹˇel. NejhorĹˇĂ byla ta etapa, kdy jsem musel pĹ™eÄŤĂst to, co napsali pĹ™edtĂm, neĹľ dĂky promÄ›nÄ› ÄŤasu zaÄŤali psĂˇt porno. ProstÄ› jsem zneuĹľil jejich slabĂ˝ strĂˇnky â€” zmateÄŤnosti a samolibosti. Chytil jsem je na nÄ›jakĂ˝ vÄ›ci o dekonstrukci a pak uĹľ se chytli a pokraÄŤovali sami.”

â€žNebyl do toho zapletenej nÄ›jakej pĂˇnbĹŻh?”

â€žTy sis dal nÄ›kde prĂˇska, o kterĂ˝m nevĂm? PoÄŤkej, slyĹˇel jsem nÄ›co o tom, Ĺľe v tom bylo zamotanĂ˝ nÄ›jakĂ˝ boĹľstvo. ZrezavÄ›lĂ˝, starĂ˝ boĹľstvo jmĂ©nem ZarathuĹˇtra pĹ™ej slĂdilo kolem. Poslali jsme ho do hĂˇje. Ten tÄ› ale vĹŻbec nemusĂ zajĂmat.”

â€žDobrĂ˝, jsem rĂˇd, Ĺľe nĂˇckovĂ© jsou v tahu â€” takĹľe co mĂˇ znamenat tohle filmovĂˇnĂ?” zeptal se Bill a lĂnÄ› se nahnul, v kĹ™esle.

â€žTo je jednoduchĂ˝.” NepĹ™ĂˇtelskĂ˝ jeĹˇtĂrek, pĹ™evleÄŤenĂ˝ za Elliota, zaÄŤal rychle chodit sem tam po vĂnovĂ©m koberci. â€žBille vĂĹˇ, jak dlouho uĹľ se snaĹľĂm pĹ™esvÄ›dÄŤit lidi, aby s nĂˇmi ÄŚingry pĹ™estali vĂˇlÄŤit?”

â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe asi jo. Ale my se od vĂˇs nenechĂˇme tahat za nos. Jste odpornĂ˝ nepĹ™ĂˇtelskĂ˝ zrĹŻdy!”

â€žBille, zklamal jsi mÄ›!” vzdychl Elliotâ€”Bgr a z koutku oka mu vytryskla slza. â€žPo tom vĹˇem, ÄŤĂm jsme spolu proĹˇli! Po tom, co jsem se ti snaĹľil vysvÄ›tlit, Ĺľe je lepĹˇĂ mĂr, a ne vĂˇlka. StyÄŹ se!”

â€žDobrĂ˝, zapomnÄ›l jsem se. Asi to bylo jen takovĂ˝ plĂˇcĂˇnĂ vygumovanĂ˝ho vojĂˇka. SamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe si o tobÄ› nic ĹˇpatnĂ˝ho nemyslĂm, zvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ jsi mi nedĂˇvno v metru zachrĂˇnil Ĺľivot!”

Elliot pĹ™ikĂ˝vl. â€žTak to uĹľ je mnohem lepĹˇĂ. Opravdu mĂˇm o tobÄ› vysokĂ˝ mĂnÄ›nĂ. VlastnÄ› se ukĂˇzalo, Ĺľe perfektnÄ› zapadĂˇĹˇ do mĂ˝ho plĂˇnu!”

â€žTvĂ˝ho plĂˇnu? Aha, ten film. Tak dobĹ™e!”

â€žJen si pĹ™edstav, Bille! S vyspÄ›lou technikou a s ÄŤasovou brĂˇnou mĹŻĹľu nafilmovat skuteÄŤnost! Chci to nazvat VĂˇlka lidĂ proti ÄŚingrĹŻm, a ty budeĹˇ hrĂˇt hlavnĂ roli! VlastnÄ› by se tvoje jmĂ©no mohlo objevit i v nĂˇzvu filmu â€” GalaktickĂ˝ hrdina Bill. Vy lidi v tom filmu budete hrĂˇt ĹˇĂlenĂ˝ vĂˇleÄŤnĂ˝ ĹˇtvĂˇÄŤe, coĹľ taky jste â€” a jen tady na Zemi vydÄ›lĂˇme miliony. NejenĹľe ten film vydÄ›lĂˇ miliony, ale jeho natĂˇÄŤenĂ bude skoro zadarmo. VĹˇechny zvlĂˇĹˇtnĂ efekty, krev, napÄ›tĂ a smrt, totiĹľ budou skuteÄŤnĂ˝! MĂˇm opravdu skvÄ›lej CD disk, kde jsou natoÄŤenĂ˝ celĂ˝ kilometry skuteÄŤnejch vesmĂrnejch bitev’. Je to kvasidokument, Bille. UĹľ nikdy nebudeĹˇ muset slouĹľit na vesmĂrnej lodĂch! BudeĹˇ mĂt dost penÄ›z, aby sis moh koupit celou planetu!”

â€žTĹ™eba i Planetu barĹŻ?” vydechl Bill s nadÄ›jĂ.

â€žJestli je to to, co chceĹˇ,” odpovÄ›dÄ›l mu Elliotâ€”Bgr, â€žtak to budeĹˇ moct mĂt. ZnĂ to skvÄ›le, ne?”

â€žZnĂ to neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› bĂˇjeÄŤnÄ›,” hulĂˇkal tlustĂ˝ chlap s tlustĂ˝m doutnĂkem v koutku Ăşst, kterĂ˝ se prĂˇvÄ› vecpal do dveĹ™Ă. â€žPojÄŹte dĂˇl, budete slavnĂ a budou z vĂˇs bohĂˇÄŤi. JĂˇ jsem Sid, co tu natĂˇÄŤĂ!”

KAPITOLA 18

Procpali se hlavnĂmi dveĹ™mi spoleÄŤnosti Sidsliz Production a zastavili se aĹľ pĹ™ed pĂłdiem ÄŤ.3.

â€žTak, tady to je,” prohlĂˇsil Sid a mĂˇval doutnĂkem smÄ›rem k ozvuÄŤenĂ©mu pĂłdiu. â€žPrĂˇvÄ› vÄŤera jsme tady zaĹ™Ădili tyhle neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› intelektuĂˇlskĂ˝ â€” ale pĹŻsobivĂ˝, to vĂte, kvĹŻli Ĺľenskejm â€” kulisy, protoĹľe se toÄŤil uhozenej film s nĂˇzvem HubenĂˇ zelenĂˇ pĹ™ĂĹˇera z propasti Marsu. TakĹľe kulisy tu mĂˇme, hlavnĂ hrdina tu taky je, Ĺˇeky jsou v bance â€” tak aĹĄ se rozjedou kamery!”

Provedl je zdvojenĂ˝mi vstupnĂmi dveĹ™mi do potemnÄ›lĂ©, hodnÄ› prostornĂ© mĂstnosti. Klapky a stĹ™ihaÄŤky vrÄŤely a klapaly, jako kdyby nÄ›kdo vypustil najednou celĂ˝ rybnĂk do mlĂ˝nskĂ©ho nĂˇhonu. Sid na to pyĹˇnÄ› ukĂˇzal. â€žTo je ale krĂˇsa! VĹˇak to taky stĂˇlo celĂ˝ jmÄ›nĂ, ale Sid za levno ve vĂ˝prodejĂch nenakupuje!”

â€žZvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ jde o moje penĂze!” pohotovÄ› poznamenal Elliotâ€”Bgr.

â€žVyÄŤĂtejte â€” ale ne mnÄ›! Zaplatil jste za kvalitu! A tohle je kvalitnĂ!”

â€žPĹ™ipadĂˇ mi to dost fĂłrovĂ˝,” zabruÄŤel Bill.

â€žNejenĹľe jste pĹ™itaĹľlivĂ˝ a umĂte mluvit, ale mĂˇte i smysl pro humor!” Sid se na Billa hrozivÄ› zamraÄŤil a zamĂˇÄŤkl svĹŻj doutnĂk â€” a pak se neupĹ™ĂmnÄ› usmĂˇl. Vypadal skoro jako Ĺľralok. CoĹľ samozĹ™ejmÄ› mezi malĂ˝mi rybkami svĂ©ho oboru byl.

Kulisy pĹ™edstavovaly slepenec vĹˇech pĹ™ihlouplĂ˝ch nĂˇpadĹŻ, kterĂ© dokĂˇzali vymyslet hĹ�upovĂ©, co se rozhodli natoÄŤit vÄ›deckofantastickĂ˝ film. TÄ›ch hĹ�upĹŻ byly samozĹ™ejmÄ› celĂ© zĂˇstupy. JiskĹ™ĂcĂ prĹŻrva, generĂˇtory, neuvÄ›Ĺ™itelnĂ© stroje, obrovskĂ© kliky zavÄ›ĹˇenĂ© na elektrickĂ˝ch panelech. A spousta dalĹˇĂch vÄ›cĂ, kterĂ© je moĹľnĂˇ lepĹˇĂ nepopisovat.

â€žNapĹ™ed kamerovĂˇ zkouĹˇka,” oznĂˇmil jim Sid. â€žAĹĄ si Bejl stoupneâ€”tĂˇmhleâ€”!”

â€žJsem Bill. Bill se dvÄ›ma el!”

â€žMoc se omlouvĂˇm! CitlivĂ˝ pĹ™Ăstup oceĹ�uji. ChvilkovĂ˝ komunikaÄŤnĂ lapsus umoĹľnĂ dalĹˇĂ komunikaci. ZĂskal jsi mĂ© srdce, Bille. Tvoje kariĂ©ra prĂˇvÄ› odstartovala â€” a velmi brzo bude tvoje jmĂ©no zĂˇĹ™it v titulcĂch filmĹŻ ve vĹˇech galaxiĂch, mlhovinĂˇch a na vĹˇech asteroidech.”

â€žAni v astronomii nejste pĹ™ĂliĹˇ silnej,” pĹ™ĂsnÄ› pronesl Bill. ZatĂˇhl bĹ™icho a vypjal prsa. VidÄ›l jen svou budoucĂ hereckou kariĂ©ru a lidi pĹ™ed sebou nevnĂmal. Nejenom Ĺľe z nÄ›j bude herec, ale bude z nÄ›j hvÄ›zda.

â€žKamera! Zvuk! UdÄ›lejte jeĹˇtÄ› pĂˇr zĂˇbÄ›rĹŻ, abych se podĂval na vĂ˝raz oÄŤĂ!” hulĂˇkal Sid. â€žTak, a je to. Napravo pĹ™ipraveni â€” nalevo pĹ™ipraveni â€” za moment jedem!”

Bylo to skuteÄŤnÄ› pĹ™ĂĹˇernÄ› nudnĂ© a ubohĂ© a lĂbilo se to jen Billovi a Bgr: jeden snil o hereckĂ© slĂˇvÄ› a ten druhĂ˝ o zĂˇchranÄ› svĂ© rasy. Sir Dudlaj skĹ™Ăpal zubama jako v poslednĂm taĹľenĂ a neustĂˇle usĂnal. Sid mÄ›l znaÄŤnĂ© potĂĹľe vidÄ›t cokoliv, protoĹľe mu pĹ™ed oÄŤima tanÄŤily dolarovĂ© Ĺˇeky. KulisĂˇci, elektrikĂˇĹ™i, maskĂ©Ĺ™i a vĹŻbec vĹˇechen personĂˇl tomu vÄ›noval pozornost pouze malou chvĂli, protoĹľe to byl nejhorĹˇĂ hereckĂ˝ vĂ˝kon, jakĂ˝ kdy vidÄ›li. A to uĹľ o nÄ›ÄŤem svÄ›dÄŤilo. Ale hned jak usnuli, tak je kameraman zaÄŤal tiĹˇe proklĂnat, protoĹľe on musel zĹŻstat aspoĹ� trochu vzhĹŻru. Ĺ˝ĂˇdnĂ© hereckĂ© kliĹˇĂ© nezĹŻstalo opomenuto. VĹˇechny zaprĂˇĹˇenĂ© sci-fi rekvizity byly pouĹľity a vĹˇechny jiskĹ™iÄŤky jakĂ©koliv nĂˇpaditosti byly okamĹľitÄ› uhaĹˇeny.

â€žVem si tohle â€” a tohle â€” ty odpornĂ˝ plazĂ ĹľivoÄŤiĹˇnĂ˝ druhu!” procedil Bill skrze sevĹ™enĂ© rty.

â€žSide, vidĂm tÄ›!”

â€žStĹ™ĂĂh!” hulĂˇkal Sid a pÄ›nil. â€žKdo to je? Co to je? SvĂtĂ ÄŤervenĂ˝ svÄ›tlo, natĂˇÄŤĂme umÄ›leckej zĂˇbÄ›r, a on nĂˇm do toho skoÄŤĂ!” ZaĹˇilhal proti svÄ›tlu a rozpoznal obÄ› dvÄ› blĂĹľĂcĂ se postavy.

â€ž ZnĂˇm tÄ›! Ty seĹˇ Bluto, mĹŻj Ĺ™idiÄŤ a ochranka v jednĂ© osobÄ›. UmĂĹˇ lepĹˇĂ vÄ›ci neĹľ dÄ›lat takovĂ˝hle vylomeniny. A jestli je neumĂĹˇ ty, tak ty, Sheldone Rychlejdolare, mĹŻj dlouholetej pĹ™Ăteli a ĂşÄŤetnĂ, ty urÄŤitÄ›!”

â€žNo prĂˇvÄ›,” Ĺ™ekl Sheldon Rychlejdolar. â€žPrĂˇvÄ› Ĺľe dobĹ™e znĂˇm cenu filmu, kamer, svaz kameramanĹŻ â€””

Zkus Ĺ™Ăct jedno zlĂ˝ slovo vo svazu!” zaĹ™val na nÄ›j kameraman.

â€žOmlouvĂˇm se, jsem naĹˇtvanej,” mumlal Sheldon. â€žMĂˇm rĂˇd odbory â€” mĹŻj syn organizuje odborĂˇĹ™e na pobĹ™eĹľĂ â€” ale musĂm okamĹľitĂ©, jestli ne jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv, Ĺ™Ăct tuhle srdceryvnou zprĂˇvu Sidovi.”

â€žMoje milovanĂˇ maminka v Miami!” zajeÄŤel Sid bolestĂ.

â€ž… tÄ›ĹˇĂ se skvÄ›lĂ©mu zdravĂ! StejnÄ› jako tvoje drahĂˇ sestra a tatĂnek v kriminĂˇle. NepĹ™iĹˇel jsem s tebou probĂrat zdravĂ tvĂ˝ch pĹ™ĂbuznĂ˝ch, ale kvĹŻli nÄ›ÄŤemu dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂmu. PĹ™iĹˇel jsem kvĹŻli… kvĹŻli bance!”

Padlo ticho. AtmosfĂ©ra se citelnÄ› ochladila. Sid lapal po dechu a o krok couvl. â€žCo..co je s bankou?” zasĂpal.

â€žVolali z banky â€””

â€žĹ�ekni mi to!”

â€žVolali kvĹŻli Ĺˇeku!”

â€žNenapĂnej mÄ› â€” kvĹŻli malĂ©mu Ĺˇeku?”

â€žKvĹŻli poĹ™ĂˇdnÄ› velkĂ©mu Ĺˇeku. KvĹŻli Ĺˇeku od tady toho srĂˇÄŤe. Ten Ĺˇekâ€”je nekrytej!”

â€žTo jsme v hajzlu,” jeÄŤel Sid.

â€žAĹľ po uĹˇi.”

Najednou mÄ›l Sid hlas studenĂ˝ jako smrt. OtoÄŤil se a krutÄ› namĂĹ™il prst. â€žBluto! Zab je! A tahle verbeĹľ â€” ven!”

PĹ™i veĹˇkerĂ© svĂ© vĂˇze a vzrĹŻstu byl Bluto rychlĂ˝ jako namydlenĂ˝ blesk. AÄŤkoliv ozvÄ›na â€žslova ven” jeĹˇtÄ› nedoznÄ›la, uĹľ drĹľel Elliotaâ€”Bgr za kapsu u kalhot a snaĹľil se ho prohodit prosklenĂ˝m nouzovĂ˝m vĂ˝chodem.

â€žĹ�ĂkĂˇm ti,” sir Dudlaj se probral, â€žnech toho â€” stejnÄ› se ti to nepovede.”

â€žBlutovi, se to uĹľ povedlo, kĂˇmo â€” tak se do toho nepleĹĄ!” Bluto se zaĹˇklebil, a zatĂmco mluvil, chytil jeĹˇtÄ› Billa. Bill bez ĂşspÄ›chu bojoval s jeho ocelovĂ˝m stiskem. Sir Dudlaj vykroÄŤil, aby si Ĺˇel stÄ›Ĺľovat, prĂˇvÄ› ve chvĂli, kdy Bluto rozhoupal Billa â€” a pak ho hodil smÄ›rem ke dveĹ™Ăm. Ale v cestÄ› stĂˇl sir Dudlaj. Uhnul pĹ™ĂliĹˇ pozdÄ›. Bill opÄ›t vletÄ›l ÄŤasovou brĂˇnou do nemilosrdnĂ˝ch spĂˇrĹŻ spirĂˇly ÄŤasu.

KAPITOLA 19

Hned jak pĹ™iĹˇel k sobÄ›, vĹˇiml si Bill dvou vÄ›cĂ.

Ta prvnĂ byla, Ĺľe ho nebolĂ hlava.

Ta druhĂˇ, Ĺľe je naÄŤisto stĹ™ĂzlivĂ˝.

ObojĂ bylo znaÄŤnÄ› nezvyklĂ©. Po tÄ›lesnĂ© strĂˇnce mu bylo dobĹ™e, cĂtil se odpoÄŤatĂ˝ a plnĂ˝ elĂˇnu. CĂtil, Ĺľe mĂˇ ĹˇpiÄŤkovou formu â€” asi jako mĂval, kdyĹľ se vrĂˇtil z dovolenĂ© na Figerinadonu II a poĹ™ĂˇdnÄ› se vyspal. ZkrĂˇtka by se klidnÄ› mohl povalovat, kde zrovna byl, a lebedit si ve svĂ˝ch skvÄ›lĂ˝ch pocitech, kdyby si najednou a zcela nekompromisnÄ› neuvÄ›domil, Ĺľe nemĂˇ ani pĂˇru o tom, kde sakra je.

Bill otevĹ™el oÄŤi.

Nad nĂm visela kovovĂˇ deska, kterĂˇ byla seĹˇroubovanĂˇ dohromady z jednotlivĂ˝ch dĂlĹŻ. Potichu za nĂm zvonil alarm. Dlouho se snaĹľil zaostĹ™it na ovlĂˇdacĂ panel s cifernĂky a digitĂˇlnĂmi pĹ™edvolbami.

SlyĹˇel, Ĺľe se k nÄ›mu blĂĹľĂ tlumenĂ© kroky.

â€žDobĹ™e. Probral ses!” Ĺ™ekl jasnĂ˝ a ĂşzkostlivĂ˝ hlas. â€žJakpak se dneska mĂˇme?”

â€žDobĹ™e,” odpovÄ›dÄ›l vzdornÄ› a podezĂravÄ› Bill.

PodĂval se nahoru a uvidÄ›l tuctovĂ©ho muĹľe s krĂˇtkĂ˝mi vlasy, s hranatĂ˝m obliÄŤejem a ironickĂ˝m vĂ˝razem. MÄ›l na sobÄ› doktorskĂ˝ plĂˇĹˇĹĄ. DrĹľel v ruce poÄŤĂtaÄŤ a nÄ›co v nÄ›m provÄ›Ĺ™oval.

â€žTakĹľe, panĂˇÄŤku, aĹĄ jsi, kdo jsi, byl jsi zevnitĹ™ trochu rozhozenej. Ĺ�ĂkĂˇme tomu vojenskej bĹ™iĹˇnĂ syndrom. TakovĂ˝hle vÄ›ci nĂˇm nemĹŻĹľete dÄ›lat, to ne, panĂˇÄŤku. TakĹľe jsme tÄ› proÄŤistili chemicky. UĹľ nejsi na alkoholu fyzicky zĂˇvislej.

â€žJĂˇtra nemĂˇĹˇ sice zrovna nejlepĹˇĂ, ale jinĂ˝ po ruce nemĂˇme, takĹľe to s nima budeĹˇ muset vydrĹľet. TakĹľe uĹľ ĹľĂˇdnĂ˝ chlastĂˇnĂ. Ale to pĹŻjde, protoĹľe tam, kam tÄ› posĂlajĂ, s nejvÄ›tĹˇĂ pravdÄ›podobnostĂ stejnÄ› ĹľĂˇdnej chlast neseĹľeneĹˇ.”

â€žKam mÄ› posĂlajĂ?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t Bill, kterĂ˝ se mezitĂm posadil na posteli. VĹˇechen ten antiseptickĂ˝ zĂˇpach mu Ĺ™Ăkal, Ĺľe je na marodce.

â€žZ nemocnice jsou vojĂˇci obvykle posĂlanĂ˝ na Planetu smrti 69. A ty jsi kaĹľdopĂˇdnÄ› vojĂˇk. To vĂme. Kdo jinej by mohl mĂt chirurgicky implantovanĂ˝ obrovskĂ˝ ĹˇpiÄŤĂˇky, dvÄ› pravĂ˝ ruce a nohu z kovu? PatĹ™ĂĹˇ nĂˇm, tÄ›lem i duĹˇĂ! Ale zĂˇhada je, kdo vlastnÄ› ses?”

â€žVojĂˇk Bill! To jsem! SpadĂˇm pod Galaktickej ĂşĹ™ad pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ. Jakej je teÄŹ rok?” Bill nebyl zvyklĂ˝ mluvit ani myslet jasnÄ›, coĹľ mu zrovna teÄŹ dost pomohlo.

â€ž9435.24 standardnĂ galaktickej,” odpovÄ›dÄ›l mu ten muĹľ.

â€žTak to je zhruba pĹ™ed dvÄ›ma lety!”

Doktor se na nÄ›j rozpaÄŤitÄ› podĂval. â€žPĹ™ed dvÄ›ma lety. NevĂm, co tĂm myslĂĹˇ.”

â€žDva roky pĹ™ed tĂm, neĹľ jsem cestoval zpĂˇtky v ÄŤase. Jak jsem Ĺ™ek, dÄ›lĂˇm pro GĂšV.”

â€žOpakuju, vojĂˇku. Kdo vlastnÄ› ses?”

â€žBill. VojĂˇk Bill.”

â€žAno. Podle vzoru na sĂtnici a otiskĹŻ prstĹŻ by se tomu dalo vÄ›Ĺ™it. Ale provÄ›Ĺ™ili jsme si zĂˇznamy. VojĂˇk Bill se v souÄŤasnĂ˝ dobÄ› zotavuje z operace nohy. Abych ti Ĺ™ek pravdu, ÄŤekali jsme, aĹľ se probereĹˇ. MĂˇme ho na vizuĂˇlnĂ ultra lehkĂ˝ vysoce rychlĂ˝ televizi vesmĂrnĂ˝ho pĹ™enosu.” Doktor luskl prsty. Dva lapiduĹˇi pĹ™itlaÄŤili televizi. Doktor ji zapnul.

Objevil se obraz baru. U baru sedÄ›l u sklenice chlap, ve kterĂ©m se Bill okamĹľitÄ› jasnÄ› poznal.

â€žOmluv mÄ›,” Ĺ™ekl doktor obrazovce. â€žOmluv mÄ›, vojĂˇku!”

MuĹľ u baru zamrkal, zĂvl a pak se zamraÄŤenÄ› podĂval do kamery smÄ›rem k nim.

â€žCĂłzas?” zeptal se neartikulovanÄ›.

â€žJak se jmenujeĹˇ, vojĂˇku?”

â€žBill. VojĂˇk Bill. PĂĹˇu se se dvÄ›ma el, tak to nezapomeĹ�, ty blboune…”

â€žDoktore Blboune! Jsem doktor Magnus PodvodnĂk! IntergalaktickĂ˝ lĂ©kaĹ™skĂ˝ Ăştvar. VÄ›nuj mi pozornost, buÄŹ zticha a poslouchej. MĂˇme maliÄŤkatej problĂ©m, vojĂˇku Bille.

Tady ten vojĂˇk tvrdĂ, Ĺľe on je vojĂˇk Bill. Mysleli jsme si, Ĺľe bys nĂˇm moh pomoct.”

â€žCo?” zeptal se ten u baru a ĂşpornÄ› se snaĹľil pochopit, co se dÄ›je. â€žJĂˇ sem tady!”

â€žPoznĂˇvĂˇĹˇ toho muĹľe vedle mÄ›?”

MuĹľ u baru zaklepal hlavou, aby zaostĹ™il, nÄ›kolikrĂˇt mrknul a pak se natĂˇhl pro svoje pivo.

â€žNikdy pĹ™edtĂm sem ho nevidÄ›l. Moc oĹˇklivej, abych to byl jĂˇ.” Dopil sklenici.

Bill byl zdÄ›ĹˇenĂ˝. â€žHej, poslouchej, ty nacucanej pitomÄŤe. To sem jĂˇ! To mÄ› nepoznĂˇvĂˇĹˇ?”

â€žAni trochu,” Ĺ™ekl Bill v mladĹˇĂm vydĂˇnĂ. â€žVypadĂˇĹˇ trochu jako jĂˇ. Ale jĂˇ sem tady a ty seĹˇ tam. Nazdar.”

â€žByl jsi nÄ›kdy klonovanej, vojĂˇku Bille?” zeptal se doktor obrazovky.

â€žPokud vĂm, tak ne.”

â€žAha. NaĹˇli jsme tohohle chlapa v bezvÄ›domĂ. Vypadalo to, Ĺľe pĹ™istĂˇl na hlavÄ› â€” a my nevĂme, odkud je. UrÄŤitÄ› nĂˇm nemĹŻĹľeĹˇ pomoct?”

â€žKdepak. Ale jestli ho budete porcovat, tak bych si vzal jednu jeho nohu!”

â€žMĂˇm stejnĂ˝ problĂ©my s nohama jako ty, ty idiote!” jeÄŤel Bill ÄŤ.l. â€žTady, podĂvej se! UstĹ™elil jsem si to na Venerii. PamatujeĹˇ si to?”

â€žNojĂł, Veneria. To je fakt nÄ›co. Taky jsem si ji ustĹ™elil na Venerii!”

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe jo â€” protoĹľe ses jĂˇ! Jenom pĹ™ed dvÄ›ma lety! Chci Ĺ™Ăct, Ĺľe jĂˇ jsem ty â€” ode dneĹˇka pĹ™ed dvÄ›ma lety. Cestuju v ÄŤase!”

â€žJo? StĹ™Ălej si z nÄ›koho jinĂ˝ho!”

Najednou se v pĹ™enosu objevila zĂˇvada. Bill zvedl prst, jako kdyby chtÄ›l nÄ›co Ĺ™Ăct â€”

A pak se pĹ™evrhl z barovĂ© stoliÄŤky dozadu a jako pytel se v bezvÄ›domĂ svalil na podlahu.

â€žTak jo. To staÄŤĂ, uĹľ je toho vĂc neĹľ dost!” prohlĂˇsil doktor. â€žNepoznal tÄ›. Jsi podvodnĂk. Ale jsi ÄŤlovÄ›k!”

Doktor se zvedl a vypnul televizi.

â€žNe, poÄŤkat! Bille!” jeÄŤel Bill. â€žProber se, Bille. Jsi moje jedinĂˇ nadÄ›je. Nechci na Planetu smrti 69, Bille!” MĂsto odpovÄ›di se ozĂ˝valo jen chrĂˇpĂˇnĂ.

â€žTak a je to,” oznĂˇmil mu doktor, zatĂmco vypĂnal pĹ™Ăstroj. â€žZtrĂˇcĂme ÄŤas. OdlĂtĂˇĹˇ na Planetu smrti 69!”

Doktor kĂ˝vl na dva lapiduchy, kteĹ™Ă okamĹľitÄ› provedli nezbytnĂˇ opatĹ™enĂ, aby jim neidentifikovanĂ˝ toulavĂ˝ vojĂˇk neplĂˇchl.

â€žVemte ten kotvĂˇk od dÄ›la a poĹ™ĂˇdnÄ› ho svaĹľte, chlapci. Bude slouĹľit svĂ©mu cĂsaĹ™i â€”v poĹ™Ăˇdku. PravdÄ›podobnÄ› pĹ™i tom umĹ™e straĹˇnou smrtĂ!”

Bill se sice brĂˇnil, ale bezvĂ˝slednÄ›. LapiduĹˇi ho zĂˇhy odvlekli.

â€žJo, a vojĂˇku Bille,” Ĺ™ekl mu doktor a kĂ˝val na nÄ›j ukazovĂˇÄŤkem, â€žpamatuj si to. Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ pitĂ. NeprospĂvĂˇ to tvĂ˝mu zdravĂ.”

SluĹľba ho s velkou chutĂ popadla a za doprovodu Ĺ™vanĂ a kopancĹŻ strÄŤila ho do lodi, coĹľ byla pro Billa v danĂ© chvĂli koneÄŤnĂˇ. PevnÄ› ho Ĺ™etÄ›zem pĹ™ipoutali v pĹ™ĂĹˇernĂ©m a vlhkĂ©m podpalubĂ. Teprve pak si Bill vzpomnÄ›l na ten nĂˇramek. Ale kde byl konec jeho ÄŤasoprostorovĂ˝m kĂˇmoĹˇĹŻm, kteĹ™Ă mu slĂbili, Ĺľe mu pomĹŻĹľou, kdyĹľ se dostane do malĂ©ru?

A pak si vzpomnÄ›l.

Bgr mu Ĺ™Ăkal, Ĺľe ta vÄ›c nefunguje, pokud je nÄ›kde blĂzko nĂ wolfram â€” a celou dobu nebyl nikde jinde neĹľ ve wolframovĂ˝ch ÄŤlunech, a teÄŹ je ve wolframovĂ© kosmickĂ© lodi.

NemĹŻĹľou ho odtud dostat, protoĹľe prostÄ› nemĹŻĹľou nijak zjistit, Ĺľe je zrovna tady.

Vydal ze sebe zoufalĂ˝ vzdech a lehl si zpĂˇtky na slĂˇmu. Po vĹˇĂ tĂ© nĂˇmaze se ocitnul zrovna tady, trÄŤĂ na lodi, kterĂˇ letĂ na Planetu smrti, nejspĂĹˇ podobnou Venerii, kde si musel roztĹ™ĂĹˇtit nohu, aby se odtamtud dostal. JenomĹľe z vĂˇlky s ÄŚingry, kterĂ© se mÄ›l zĂşÄŤastnit na NÄ›jakĂ© bohem zapomenutĂ© planetÄ› â€” PlanetÄ› smrti 69 â€” nenĂ Ăşniku. I kdyby si ustĹ™elil nohu, vojĂˇci by ho donutili bojovat na kolenou. Bill leĹľel na vlhkĂ© a smrdutĂ© slĂˇmÄ› a stĂ©nal. Ach jo, to je ale Ĺľivot!

A musĂ se vypoĹ™Ăˇdat s tĂm, Ĺľe celou cestu bude absolutnÄ› stĹ™ĂzlivĂ˝.

Dny ubĂhaly tak pomalu, jako by mÄ›ly dnu. Billa vykrmovali starou znĂˇmou dietou sestĂˇvajĂcĂ z chemicky ÄŤistĂ© vody, ve kterĂ© bylo rozpuĹˇtÄ›no osmnĂˇct aminokyselin, ĹˇestnĂˇct vitamĂnĹŻ, jedenĂˇct minerĂˇlnĂch solĂ, estery a glukĂłza. Bylo to dokonale odpornĂ© â€” ale udrĹľovalo to naĹľivu. Bez komiksĹŻ, kterĂ© by si mohl ÄŤĂst, a bez ÄŤehokoliv s obsahem alkoholu k pitĂ se Bill brzy nudil tak, Ĺľe se to ani nedĂˇ slovy Ĺ™Ăct. JedinĂ©, co mohl dÄ›lat, bylo probĂrat se celĂ˝m svĂ˝m pĹ™edchozĂm Ĺľivotem. Ale protoĹľe nĂˇsledkem dlouholetĂ©ho pitĂ mÄ›l velmi chatrnou pamÄ›ĹĄ, trvala mu rekapitulace jen 44 minut.

PotĂ©, co stodvakrĂˇt zrekapituloval svĹŻj Ĺľivot se Bill nudil tak pĹ™ĂĹˇernÄ›, Ĺľe nakonec udÄ›lal nÄ›co nemyslitelnĂ©ho.

Zatahal se za ucho a zapnul svĹŻj uĹˇnĂ implantĂˇt, aby si mÄ›l aspoĹ� sÂ kĂ˝m povĂdat, l kdyĹľ ten nÄ›kdo byl umÄ›lĂˇ prĹŻmyslovĂˇ inteligence. OkamĹľitÄ› byl odmÄ›nÄ›n pĹ™Ăvalem hudby ve stylu western a country.

â€žNazdĂˇrek, parĹĄĂˇku! Tady je UI. MÄ›l jsem strach, Ĺľe uĹľ mÄ› nikdy nezapneĹˇ.”

Bill se neobtÄ›Ĺľoval tĂm, aby vysvÄ›tloval, Ĺľe vlastnÄ› na implantĂˇt, coĹľ byl malĂ˝ zĂˇzrak bioelektroniky pĹ™Ămo zabudovanĂ˝ do Billova mozku, ĂşplnÄ› zapomnÄ›l. ZapomnÄ›l taky na to, Ĺľe ta vÄ›c mĂˇ neuvÄ›Ĺ™itelnou zĂˇsobu folklĂłrnĂ hudby, kterou bez pĹ™estĂˇnĂ hraje. Ale mĂˇ i Ăşctyhodnou databĂˇzi vÄ›domostĂ a urÄŤitou inteligenci a dĂˇ se pouĹľĂvat i jako ĹˇikovnĂˇ kapesnĂ kalkulaÄŤka. OvĹˇem zapomnÄ›l i na to, Ĺľe ta vÄ›c umĂ bĂ˝t pÄ›knÄ› nepĹ™ĂjemnĂˇ. ImplantĂˇt byl totiĹľ zjevnÄ› vybaven vĹˇemi druhy senzorĹŻ â€” pamÄ›ĹĄovĂ˝m mikroÄŤipem, zĂˇkladnĂ umÄ›lou inteligencĂ a hlasovĂ˝m nosnĂm simulĂˇtorem â€” kterĂ© byly zapojeny do Billovy nervovĂ© soustavy. ZaÄŤal proklĂnat pĹ™itroublĂ©ho programĂˇtora, kterĂ˝ miloval folklĂłrnĂ hudbu dĂˇvno zaniklĂ˝ch svÄ›tĹŻ a taky tenhle software vytvĂˇĹ™el. Musel si nahrĂˇvat z digitalizovanĂ© databanky od nÄ›kterĂ©ho starĂ©ho vesmĂrnĂ©ho vandrĂˇka a omylem ji nahrĂˇl i do harddisku v BillovÄ› uĹˇnĂm lalĹŻÄŤku. Asi poslouchal hudbu, kdyĹľ po celĂ© dlouhĂ© hodiny ĂşpornÄ› programoval. Nic proti tomu. Ale udÄ›lal ten program tak blbÄ›, Ĺľe se muzika dostala i do VĹˇech ostatnĂch programĹŻ.

â€žNa slovĂÄŤko, kĂˇmo,” zakĹ�oural UI nosovÄ›. â€žKde jsme? Co se dÄ›je? Jak pokraÄŤuje plnÄ›nĂ Ăşkolu? UĹľ jste vyĹ™eĹˇili problĂ©m ohlednÄ› ÄŤasovĂ˝ dĂry? DoufĂˇm, Ĺľe jo. RĂˇd bych se vrĂˇtil zpĂˇtky do centrĂˇly.”

Bill uĹľuĹľ chtÄ›l tu vÄ›c vypnout, ale pak si vzpomnÄ›l, jak mizernÄ› mu pĹ™edtĂm bylo a jak straĹˇnÄ› se nudil. MoĹľnĂˇ by se mohl nauÄŤit mĂt rĂˇd tu pitomou folklĂłrnĂ hudbu, kterĂˇ neustĂˇle hrĂˇla v pozadĂ.

MoĹľnĂˇ by se taky mohl nauÄŤit mĂt rĂˇd opakovanĂ© kopance do hlavy od roboâ€”mezkĹŻ. Ale aspoĹ� si bude vĂc vĂˇĹľit ticha a samoty, kdyĹľ implantĂˇt vypne.

â€žJsem pĹ™ikovanĂ˝ na kosmickĂ© lodi, kterĂˇ letĂ na Planetu smrti 69 â€” na NÄ›jakou bohem zapomenutou planetu,” vysvÄ›tloval Bill sebelĂtostivÄ›. â€žA taky mÄ› vykopli zpĂˇtky v ÄŤase. ZbĂ˝vajĂ zhruba dva roky do tĂ© doby, co jsem mÄ›l pohovor s J. Edgarem Insufledorem. Dva roky do doby, neĹľ mi tÄ› dali. Dva roky a spoustu svÄ›telnĂ˝ch let pryÄŤ.”

Ĺ˝ĂˇdnĂˇ okamĹľitĂˇ odpovÄ›ÄŹ. Novinky evidentnÄ› zpĹŻsobily, Ĺľe implantĂˇt se nachĂˇzel ve stavu elektronickĂ©ho Ĺˇoku.

â€žTo je teda Ĺ™acha, starej kĂˇmo,” Ĺ™eklo to koneÄŤnÄ›. â€žMluvĂĹˇ o tom, Ĺľe jsme na ĹˇpatnĂ˝m mĂstÄ› a ve ĹˇpatnĂ˝m ÄŤase!”

â€žJak jsem Ĺ™ek!”

â€žVojĂˇku Bille. Zjistil jsem, Ĺľe jsi nÄ›jakej jinej!”

â€žCo? ĂšplnĂ˝ a naprostĂ˝ zoufalstvĂ oproti pouhĂ© hlubokĂ© depresi?”

â€žNe. ZdĂˇ se â€” dost dobĹ™e ani nevĂm, jak to vyslovit â€” vypadĂˇĹˇ stĹ™ĂzlivÄ›j.”

â€žTo proto, Ĺľe uĹľ jsem dĂˇvno nic nepil, ty idiotskej UI. Nepil jsem nic jinĂ˝ho neĹľ tu bĹ™eÄŤku, kterĂ˝ tady Ĺ™Ăkaj jĂdlo.”

â€žKamarĂˇde, ono je toho vĂc. VypadĂˇ to â€” tĂˇk, teÄŹ provÄ›Ĺ™Ăm nervovĂ˝ registry, doufĂˇm, Ĺľe se ukĂˇĹľe, Ĺľe mĂˇĹˇ dost zdravĂ˝ho rozumu â€” zvĂ˝Ĺˇilo se ti IQ.”

â€žCo se mi zvĂ˝Ĺˇilo?”

â€žInteligenÄŤnĂ kvocient, synĂˇÄŤku. Ne, to si ĹľĂˇdĂˇ vĂ˝uku, ale â€””

Najednou zahrĂˇla ryÄŤnĂˇ, rychlĂˇ italskĂˇ muzika a UI opÄ›t zmÄ›nil svĹŻj pĹ™Ăzvuk. â€žVim vo tom, jak ti to pĂˇlĂ na fildu, matyku, vÄ›du a Ĺ™eÄŤi! DÄ›lĂˇm krĂˇtkou kontrolu â€” mamma mia! DyĹĄ ty mĂˇĹˇ namĂsto devadesĂˇti IQ hodnÄ› pĹ™es 170!”

OkouzlenĂ˝ svĂ˝m objevem, UI rychle zahrĂˇl Holka modrookĂˇ a hned potom nĂˇsledovaly stĹ™edovÄ›kĂ© balady. â€žUkazuje se, Ĺľe pitĂ, kterĂ˝ ti tak Ĺˇlo, muselo potlaÄŤovat tvoji inteligenci. Podle mĂ˝ch zĂˇznamĹŻ jsi byl sedlĂˇk, Ĺľokej roboâ€”mezkĹŻ, a ĹˇĂlenÄ› jsi chtÄ›l bĂ˝t inseminĂˇtorem. MoĹľnĂˇ to byly prĂˇvÄ› chemikĂˇlie z umÄ›lĂ˝ho oplodĹ�ovĂˇnĂ, kterĂ˝ potlaÄŤily rĹŻst tvojĂ ĹˇedĂ˝ kĹŻry mozkovĂ˝. KaĹľdopĂˇdnÄ› to vypadĂˇ, Ĺľe teÄŹ se jejĂ kapacita neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› zvÄ›tĹˇila. MoĹľnĂˇ Ĺľe za to taky mĹŻĹľe znaÄŤnĂ˝ zĂˇĹ™enĂ ÄŤasu, kterĂ˝ho jsi pĹ™i svejch nedĂˇvnejch cestĂˇch dostal znaÄŤnou dĂˇvku.”

Bill mu vyprĂˇvÄ›l celĂ˝ ten dlouhĂ˝ a smutnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h, kterĂ˝ zaÄŤĂnal na povznĂˇĹˇejĂcĂ PlanetÄ› barĹŻ a konÄŤil v ponurĂ© souÄŤasnosti, hluboko v kosmickĂ© lodi.

â€žMusĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe je to dost krutĂ˝.”

â€žTak â€” mĂˇĹˇ nÄ›jakej nĂˇpad, co by se dalo dÄ›lat?” zeptal se Bill.

â€žZkusĂĹˇ se utrhnout ze Ĺ™etÄ›zu a uteÄŤeĹˇ?”

â€žUĹľ je mi jasnĂ˝, proÄŤ se tĂ˝ tvĂ˝ inteligenci Ĺ™ĂkĂˇ umÄ›lĂˇ. Mysli, ty elektronickej pitomÄŤe â€” kdyĹľ pĹ™ervu Ĺ™etÄ›z, kam tak asi uteÄŤu? Jsme hluboko uprostĹ™ed vesmĂru na cestÄ› na NÄ›jakou bohem zapomenutou planetu.”

â€žNa Planetu smrti 69. JĂˇ vĂm. Je to zoufalĂ˝. Ale podĂvej se na to jinak. AspoĹ� tam dostaneĹˇ Ĺˇanci!”

â€žHodnÄ› malou. Byl jsem na Venerii. To je taky Planeta smrti. Ty nejlepĹˇĂ vojĂˇci tam pĹ™eĹľijou nejdĂ˝l tejden. ProÄŤ si myslĂĹˇ, Ĺľe by jinak ty lidi tady pĹ™ikovali? UrÄŤitÄ› by se pokusili o vzpouru. Moc dobĹ™e vÄ›dĂ, kam letĂ!”

NÄ›kolik vojĂˇkĹŻ je poslouchalo a pĹ™ipomnÄ›lo si svĹŻj osud, proto se z dĂˇlky ozvalo nÄ›kolik stenĹŻ.

â€žStraĹˇnĂ˝. Ale cesta pravdÄ›podobnÄ› nÄ›jakou chvĂli potrvĂˇ.”

â€žPravdÄ›podobnÄ›.” Bill cĂtil, Ĺľe mĂˇ na tvĂˇĹ™Ăch strniĹˇtÄ› a Ĺľe mu taky poporostly vlasy. â€žUĹľ tady nÄ›jakou chvilku dĹ™epĂm!”

â€žMusĂme udÄ›lat vĹˇechno pro to, aby sis zachoval chladnou hlavu, aĹľ ji vĹˇichni ostatnĂ ztratĂ.”

â€žTak bys mohl zaÄŤĂt s tĂm, Ĺľe pĹ™estaneĹˇ s tou pĹ™ĂĹˇernou muzikou.”

â€žBude mi potÄ›ĹˇenĂm! A po tu dobu, co nebudeĹˇ mĂt nic jinĂ˝ho na prĂˇci, se mĹŻĹľeme vÄ›novat tvĂ©mu vzdÄ›lĂˇvĂˇnĂ!”

â€žVzdÄ›lĂˇvat mÄ›?”

â€žAno. MÄ›l by sis uvÄ›domit, Ĺľe v mĂ˝ch databankĂˇch jsou uloĹľenĂ˝ vĹˇechny galaktickĂ© encyklopedie, technickĂ© texty â€” prostÄ› vĹˇechno, co je potĹ™eba k ĂşplnĂ©mu vzdÄ›lĂˇnĂ. A dovoluju si Ĺ™Ăct, Ĺľe jsem navĂc i dost dobrej uÄŤitel.”

â€žKdyĹľ se to veme kolem a kolem, radĹˇi bych si dal pivo!”

â€žKdyĹľ se to veme kolem a kolem, tak budu radĹˇi poslouchat jen dva druhy sluĹˇnĂ˝ muziky v galaxii â€” country a western. Nazdar!”

Ozvalo se malĂ© cvaknutĂ a hlas zmlkl.

Ticho.

â€žDobrĂˇ, jdi do hĂˇje, kĂˇmo,” urazil se Bill a trucovitÄ› si sloĹľil ruce na prsa. Ale za chvĂli, po nÄ›kolika okamĹľicĂch ticha a nudy, se znova zatahal za ucho.

â€žJsi tam, starej kamarĂˇde? PromiĹ�, rozmyslel jsem si to. VĂˇĹľnÄ›. Tak mluv. UÄŤ mÄ› a jĂˇ se budu uÄŤit. Co Ĺ™ĂkĂˇĹˇ?”

Nic.

Bill se zatahal za ucho silnÄ›ji. TentokrĂˇt se ozval uĹˇi trhajĂcĂ nĂˇpor jazzu.

â€žTak jo, frajere, zaÄŤnem. ChceĹˇ zaÄŤĂt od A nebo tĂm, co je zrovna po ruce?”

â€žTĂm, co je po ruce, to znĂ dobĹ™e,” odpovÄ›dÄ›l Bill..

A tak, s pomocĂ UI, se Bill zaÄŤal uÄŤit, prokousĂˇval se databĂˇzemi, kterĂ© obsahovaly vÄ›dÄ›nĂ a moudrost vÄ›kĹŻ.

Bill se nauÄŤil historii lidskĂ© rasy. NauÄŤil se zĂˇkladnĂ pĹ™ĂbÄ›hy slavnĂ˝ch nĂˇboĹľenstvĂ. UÄŤil se vĂ˝voji vÄ›dy. Velmi zĂˇhy se spoleÄŤnÄ› s UI zabĂ˝val i dlouhĂ˝mi SokratovĂ˝mi dialogy a pak, v prĹŻbÄ›hu vĂ˝uky filosofie, diskutoval s uĹˇnĂm implantĂˇtem o pĹ™ĂsluĹˇnĂ˝ch dĹŻvodech Kantovy etiky jakoĹľto protikladu ke KierkegaardovÄ› epistemologii.

UÄŤil se biologii, matematiku a vysokou matematiku. NauÄŤil se fyziku od NewtonovĂ˝ch principĹŻ aĹľ po kvantovou mechaniku. ZaÄŤal chĂˇpat, na jakĂ©m principu fungujĂ kosmickĂ© lodÄ›, coĹľ bylo dost zajĂmavĂ©, protoĹľe jejich konstruktĂ©Ĺ™i o tom mÄ›li jen znaÄŤnÄ› mlhavou pĹ™edstavu. Bill se nauÄŤil i xenobiologii, xenosociologii a principu xenofobie. Nakonec Bill zaÄŤĂnal pronikat do nÄ›kterĂ˝ch krĂˇs vesmĂru. TeÄŹ uĹľ chĂˇpal Bgr a jeho spoleÄŤnost a vidÄ›l celou tu tragĂ©dii, kterĂˇ ÄŚingry postihla pod zĂˇminkou humanity.

TĂ˝dny a tĂ˝dny nasĂˇval Bill vÄ›domosti jako houba vodu. KdyĹľ raketa mÄ›la pĹ™istĂˇvat, UI, kterĂ˝ se zabĂ˝val plĂˇny na pĹ™eĹľitĂ, pĹ™iĹˇel s jednĂm, co byl tak jednoduchĂ˝, Ĺľe dokonce i fungoval. Byly tam hromady nakopanĂ© slĂˇmy a Bill si v nich vyhrabal ĹˇpinavĂ˝ doupÄ›. TakĹľe kdyĹľ strĂˇĹľe pĹ™iĹˇly pro uvÄ›znÄ›nĂ© vojĂˇky, Billa prostÄ› ve tmÄ› pĹ™ehlĂ©dly.

A tĂm zaÄŤal BillĹŻv novĂ˝ Ĺľivot. Ĺ pinavĂ© prostĹ™edĂ mu nevadilo. Bill zjistil, Ĺľe miluje vÄ›dÄ›nĂ. A zboĹľĹ�uje moudrost. A vĹˇechny pĹ™edmÄ›ty, kterĂ© ho UI uÄŤil. Najednou byl vesmĂr skvÄ›lĂ© a nĂˇdhernĂ© mĂsto, plnĂ© fascinujĂcĂch pravd a neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝ch mystĂ©riĂ.

Bill zaÄŤal Ĺľasnout nad tajemstvĂm Ĺľivota samotnĂ©ho. S pomocĂ implantĂˇtu zaÄŤal dĂˇvat dohromady stĹ™Ăpky ĂşĹľasnĂ© alchymistickĂ© hĂˇdanky, kterĂˇ uvĂˇdÄ›la lidstvo, a nejspĂĹˇ i vĹˇechny ostatnĂ ĹľivĂ© bytosti, v ĂşĹľas po celĂ© vÄ›ky: Smysl Ĺľivota!

Jeho myĹˇlenĂ a vÄ›domosti se ĂşctyhodnÄ› rozĹˇĂĹ™ily. Bill pĹ™iĹˇel na jednoduchou pravdu, kterĂˇ nÄ›jak unikala vĹˇem filosofĹŻm, filologĹŻm a vĹˇem teoretickĂ˝m myslitelĹŻm po celĂ© trvĂˇnĂ historie.

V poĹ™Ăˇdku, Ĺľivot mĂˇ smysl. Ale protoĹľe je pĹ™ĂliĹˇ tÄ›ĹľkĂ© ho konkretizovat, smysl Ĺľivota se prostÄ› v normĂˇlnĂm galaktickĂ©m jazyce vyjĂˇdĹ™it nedĂˇ.

Ne, smysl Ĺľivota, aby byl sprĂˇvnÄ› pochopen, musĂ bĂ˝t vyjĂˇdĹ™en ve vlastnĂm matematickĂ©m jazyce. A jako nouze nauÄŤila Dalibora housti, tak pĹ™inutila Billa, aby ten jazyk vynalezl. CelĂ© jeho ĂşsilĂ smÄ›Ĺ™ovalo k jednoduchĂ©mu cĂli -vyslĂdit a objasnit ty unikajĂcĂ malĂ© stĹ™Ăpky vÄ›dÄ›nĂ, kterĂ© tvoĹ™Ă vÄ›tĹˇĂ celek. Smysl Ĺľivota.

Nakonec, po tĂ˝dnech, mÄ›sĂcĂch, dokonce i letech - pĹ™esnÄ›ji dvou letech â€” byl Bill schopen zhustit vĹˇechnu moudrost a vÄ›dÄ›nĂ do jednĂ© krĂˇtkĂ© matematickĂ© vÄ›ty. VyĹˇkrĂˇbal ji nehtem na zeÄŹ, ÄŤetl si ji a obdivoval ji. To bylo ono. Smysl Ĺľivota. KoneÄŤnÄ›. AĹľ pĹ™ijde ÄŤas, podÄ›lĂ se o tuhle znalost s galaxiĂ.

Zhruba pĹ™eloĹľeno do galaktickĂ©ho jazyka, vÄ›ta znÄ›la takto:

Ĺ˝ivot=blbost

Ĺ˝ivot nenĂ blbost. Je krĂˇtkĂ˝ a hlubokĂ˝.

Briliant.

Bill nemÄ›l ani nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu o tom, kde prĂˇvÄ› byl, kdyĹľ psal tu rovnici. LoÄŹ sice za tu dobu mockrĂˇt pĹ™istĂˇla, ale Bill se vĹľdycky schoval pod nahnilou slĂˇmu a strĂˇĹľe ho vĹľdycky pĹ™eĹˇly. ĂšplnÄ› ztratil pĹ™ehled o tom, kolik uplynulo dnĂ, protoĹľe uvnitĹ™ nebyly ĹľĂˇdnĂ© dny, jen neustĂˇlĂˇ temnota, pĹ™eruĹˇovanĂˇ pouze vzdechy a chĹ™estÄ›nĂm Ĺ™etÄ›zĹŻ uvÄ›znÄ›nĂ˝ch vojĂˇkĹŻ.

Obdivoval rovnici ze vĹˇech stran. Jeho mysl zĂˇĹ™ila - ne, byla pĹ™Ămo rozĹľhavenĂˇ do bÄ›lĂˇ. DĂky nĂˇhle objevenĂ© pravdÄ› byla celĂˇ v jednom ohni a ten oheĹ� hoĹ™el vĹˇude v nÄ›m a oÄŤiĹˇĹĄoval ho. Ta planoucĂ ÄŤistota by mohla vyĹ™eĹˇit problĂ©my celĂ©ho vesmĂru.

Smysl Ĺľivota je lĂ©k na vĹˇechny nemoce galaxie! MĹŻĹľe utiĹˇit vĹˇechny bolesti a ukonÄŤit vĹˇechna trĂˇpenĂ. Jen kdyby se tak dostal z ty podÄ›lanĂ˝ lodi a mohl se spojit s vlĂˇdou ÄŚingrĹŻ a s cĂsaĹ™em osobnÄ›. Pak uĹľ by mezi lidskĂ˝mi a ÄŤingĹ™Ămi Ĺ™ĂĹˇemi navĹľdy zavlĂˇdl jen nekoneÄŤnĂ˝ mĂr.

Ĺ˝ĂˇdnĂˇ GalaktickĂˇ armĂˇda!

Ĺ˝ĂˇdnĂˇ dalĹˇĂ vĂˇlka!

UĹľ nikdy ĹľĂˇdnĂ˝ strach, nenĂˇvist, krev, smrt nebo mrzaÄŤenĂ! UĹľ by nikdo nemÄ›l dĹŻvod hledat zapomnÄ›nĂ v chlastu. Byl by to vesmĂr naplnÄ›nĂ˝ mĂrem, hudbou, umÄ›nĂm a literaturou. VesmĂr plnĂ˝ spoluprĂˇce a vĹˇeobecnĂ©ho blaha.

â€žĹ˝ivot je neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝,” svÄ›Ĺ™oval se Bill Ăšl. â€žJenom se podezĂrĂˇm, Ĺľe by se mi lĂbil jeĹˇtÄ› vĂc, kdybych dostal nÄ›co poĹ™ĂˇdnĂ˝ho k jĂdlu a moh vypadnout z tyhle lodi!”

â€žMĂˇĹˇ pravdu! Ale jak na to?”

Jak, to Bill nevÄ›dÄ›l. A tak mĂsto toho obrĂˇtil svou ÄŤerstvÄ› narostlou, svÄ›tlem naplnÄ›nou mysl k jinĂ˝m cĂlĹŻm. ProtoĹľe normĂˇlnĂmu obyvateli galaxie by trvalo celĂ˝ Ĺľivot, neĹľ by pochopil princip Billovy rovnice, ponechal stranou detailnĂ finesy. Bill zaÄŤal pracovat na pĹ™esnĂ©m pĹ™ekladu smyslu Ĺľivota do slov, kterĂ˝m by rozumÄ›li normĂˇlnĂ lidĂ©. To nebyl lehkĂ˝ Ăşkol. PĹ™edtĂm, neĹľ se dopracoval alespoĹ� k tomu, Ĺľe se rĂ˝sovala urÄŤitĂˇ nadÄ›je na Ĺ™eĹˇenĂ, dostal se Bill nÄ›kolikrĂˇt do slepĂ© uliÄŤky. Bill si uvÄ›domoval, Ĺľe pokud nebude schopen pĹ™etlumoÄŤit smysl Ĺľivota ostatnĂm, nebude moci pouĹľĂt ani jeho lĂ©ÄŤivou sĂlu.

Jednoho dne, kdyĹľ pracoval na obzvlĂˇĹˇĹĄ obtĂĹľnĂ© pasĂˇĹľi vĂ˝kladu, probÄ›hl kolem nÄ›ho muĹľ, kterĂ˝ zakopl o jeho Ĺ™etÄ›z a odhodil ho na zeÄŹ. Ĺ�etÄ›z se rozlomil na dva kusy.

Bill nĂˇhle pocĂtil, Ĺľe tohle uĹľ jednou proĹľil.

KAPITOLA 20

Bill se postavil.

â€žZ cesty, idiote!” zuĹ™ivÄ› zaĹ™val ten chlap, co ho neĂşmyslnÄ› osvobodil, â€žChci se dostat ven z tÄ›chhle necek!”

Bill se pokouĹˇel promluvit, ale protoĹľe za poslednĂ dva roky mluvil jen velmi zĹ™Ădka, dostal ze sebe jen: â€žPomalu, uhnu,” zachroptÄ›l hlubokĂ˝m hlasem. â€žKousek po kousku, centimetr po centimetru…”

â€žMĂˇĹˇ nÄ›jakej problĂ©m, chlape? JĂˇ jo! Chci odtud! ” Bill zvedl nohu, na kterĂ© visel prasklĂ˝ Ĺ™etÄ›z. Docela urÄŤitÄ› to byla pravda. â€žJsem volnĂ˝!” vykĹ™ikl. â€žNemĹŻĹľu tomu uvÄ›Ĺ™it! Vysvobodil jsi mÄ›! Byl jsem v tĂ©hle raketÄ› pĹ™ikovanĂ˝ a zapomenutĂ˝ celĂ© roky. A ty jsi mÄ› osvobodil! Jak ti jen mĂˇm podÄ›kovat?”

â€žStaÄŤĂ, kdyĹľ uhneĹˇ! PotĹ™ebuju slĂ©zt dolĹŻ tam po tom ĹľebĹ™Ăku!”

V tlampaÄŤi zachrastilo: â€žDvÄ› minuty do zavĹ™enĂ dveĹ™Ă. DalĹˇĂ zastĂˇvka: NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta.”

â€žTo ne. To je Planeta smrti 69! Je tam smrt, jenom smrt!”

V zoufalstvĂ Bill padl pĹ™ed tĂm chlapem na kolena a breÄŤel.

â€žJdi mi z cesty!”

â€žProsĂm, pane! ProzradĂm ti tajemstvĂ vesmĂru. ZnĂˇm smysl Ĺľivota!”

â€žPodĂvej, zabednÄ›nÄŤe. NemĂˇm zĂˇjem, ani kdybys mÄ›l klĂÄŤe od kapitĂˇnova lihovnĂku. Tahle loÄŹ za chvĂli vzlĂ©tne a jĂˇ nechci bejt na palubÄ›!”

â€žJĂˇ nelĹľu!”

â€žJdi mi z cesty, kĂˇmo. MusĂm slĂ©zt dolĹŻ po tom ĹľebĹ™Ăku.”

V tlampaÄŤi zase zaskĹ™Ăpalo: â€žMinuta do uzavĹ™enĂ vĂ˝chodĹŻ. PĹ™ĂĹˇtĂ zastĂˇvka: NÄ›jakĂˇ bohem zapomenutĂˇ planeta!”

Ten vojĂˇk se zachvÄ›l hrĹŻzou.

â€žJĂˇ nelĹľu!”

TlampaÄŤ zaskĹ™Ăpal: â€žTĹ™icet vteĹ™in do uzavĹ™enĂ dveĹ™Ă… PoslednĂ Ĺˇance uzavĹ™Ăt letovĂ© pojiĹˇtÄ›nĂ. Pouze deset milionĹŻ bodĹŻ za hlavu. Dvacet devÄ›t vteĹ™in…”

Tohle uĹľ se Billovi zdĂˇlo znaÄŤnÄ› povÄ›domĂ©.

A ten chlap taky.

â€žĹ�ek jsem, abys mi Ĺˇel z cesty, mĂˇĹˇ v hlavÄ› piliny nebo co?”

Bill obrĹľel tvrdou rĂˇnu. Upadl na zĂˇda â€” a pak se mu zdĂˇlo, Ĺľe se pod nĂm otevĹ™ela podlaha. TĂˇpavÄ› se snaĹľil postavit, nahmatal ĹˇpruĹˇle ĹľebĹ™Ăku â€” ale ty pod nĂm praskly a zĹ™Ătil se dolĹŻ. Dopadl tvrdÄ› na podlahu, ale pĹ™esnÄ› vÄ›dÄ›l, co mĂˇ dÄ›lat. Bez zavĂˇhĂˇnĂ a bez ohledu na to, Ĺľe ho bolelo celĂ© tÄ›lo, se zvedl a sunul se tam, kde instinktivnÄ› pĹ™edpoklĂˇdal vĂ˝chod.

CoĹľ se velmi zĂˇhy potvrdilo. Po chvĂli uvidÄ›l obrys dveĹ™Ă, kterĂ© znamenaly svobodu. Byly to vstupnĂ dveĹ™e. DovnitĹ™ jimi skrz smrdutĂ˝ smog zĂˇĹ™ilo sluneÄŤnĂ svÄ›tlo. Skoro oslepenĂ˝ dennĂm svÄ›tlem Bill dovrĂˇvoral na lodnĂ mĹŻstek.

Jsem volnej, pomyslel si, volnej!

Volnej, ale kde?

â€žHej, vojĂˇku. Kam si myslĂĹˇ, Ĺľe se tudy dostaneĹˇ, sakra?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t strĂˇĹľnĂ˝.

â€žKde jsem?” zeptal se Bill.

â€žTy ses vĂˇĹľnÄ› ĂşplnÄ› mimo, Ĺľe jo? Ses na kosmodromu Ĺ ĹĄasnĂ˝ch cest na zĂˇkladnÄ› Jinx ether force. Povedlo se ti se dostat z tĂ˝hle kosmickĂ˝ lodi, z Belzebuba. Tak kdo sakra jsi?”

VĹˇechno se mu vybavilo. Se svĂ˝m novÄ› zĂskanĂ˝m rozumem byl schopen si ĂşplnÄ› pĹ™esnÄ› uvÄ›domit, co se stalo.

VrĂˇtil se zpĂˇtky v ÄŤase, Ĺˇel zpĂˇtky dlouhou a obtĂĹľnou cestou â€” aby nakonec narazil sĂˇm do sebe.

OkamĹľitÄ› vÄ›dÄ›l, co mĂˇ odpovÄ›dÄ›t.

â€žJsem serĹľant Brandox. Tak, to jsem!”

â€žSkvÄ›le. To znamenĂˇ, Ĺľe jsi ten vojĂˇk, kterĂ˝ho shĂˇnÄ›l? Kde sakra vÄ›zĂ?”

â€žUĹľ je na cestÄ›. Za moment bude venku!”

StrĂˇĹľnĂ˝ se podĂval na hodinky. â€žRadĹˇi by sebou mÄ›l hodit. Ta vÄ›c uĹľ skoro startuje!”

â€žNemÄ›jte strach,” Ĺ™ekl mu Bill. â€žOn to stihne. PrĂˇvÄ›…”

PĹ™esnÄ› tak, jak Ĺ™ekl. TĹ™i vteĹ™iny pĹ™edtĂm, neĹľ bylo pozdÄ›, ho uvidÄ›l, jak se kutĂˇlĂ dolĹŻ z lodnĂho mĹŻstku a nadĂˇvĂˇ. VojĂˇk, kterĂ˝ byl jeho vlastnĂ minulostĂ, se dokutĂˇlel aĹľ na konec rampy.

â€žHej, chlape,” Ĺ™ekl strĂˇĹľnĂ˝. â€žTenhle chlap je Brandox?”

Bill se dĂval dolĹŻ, na svou minulost, s nejprosebnÄ›jĹˇĂm vĂ˝razem v zarudlĂ˝ch oÄŤĂch, jakĂ©ho jen byl schopen. StĹ™etl se s pohledem svĂ˝ch vlastnĂch oÄŤĂ, ve kterĂ˝ch se nĂˇhle cosi zablesklo.

â€žJo. To je on. Jde se mnou!”

â€žDobĹ™e, radĂm vĂˇm, abyste nasedli do gazĂku a zmizeli odtud, protoĹľe ten krĂˇm se bude zvedat nahoru vĂ˝buchem, kterĂ˝ spĂˇlĂ na Ĺˇkvarek vĹˇechno ĹľivĂ© na kilometry kolem.”

Potom odtamtud strĂˇĹľnĂ˝ vybÄ›hl jako o Ĺľivot a nechal je samotnĂ©.

Bill se rozhlĂĹľel kolem. Na ten gazĂk si zcela jasnÄ› pamatoval. SkoÄŤil na zadnĂ sedadlo.

PĹ™edchozĂ Bill navrÄŤenÄ› zasedl na Ĺ™idiÄŤovo mĂsto a naĹľhavil motor. â€žNevĂm, proÄŤ to dÄ›lĂˇm. To opravdu nevĂm,” brblal, zatĂmco ujĂĹľdÄ›l pryÄŤ.

â€žNebudeĹˇ toho litovat, Bille. To ti slibuju,” prohlĂˇsil Bill.

Bill slyĹˇel, jak za nĂm startuje Belzebub, ze kterĂ©ho uĹľ zaÄŤĂnaly Ĺˇlehat plameny. CĂtil, Ĺľe ho nÄ›co tlaÄŤĂ na zĂˇpÄ›stĂ.

NĂˇramek… mezitĂm se zaktivoval. V kobaltovĂ©m Belzebubu nefungoval. Ale tady, venku, okamĹľitÄ› vyslal signĂˇl do ÄŤasoprostoru â€” signĂˇl pro sira Dudlaje a Elliotaâ€”Bgr.

Zcela evidentnÄ› fungoval, coĹľ se projevilo tĂm, Ĺľe neĹľ Bill stihl domyslet vÄ›tu, tak se oba dva materializovali. Viseli ve vzduchu a Elliot mĂˇval rukou smÄ›rem k ÄŤasovĂ© brĂˇnÄ›.

Bill ale na vĂ˝zvu ani neÄŤekal. S vlajĂcĂmi vlasy vyskoÄŤil pĹ™Ămo z jedoucĂho auta do ÄŤasovĂ© brĂˇny sira Dudlaje. Pak Elliotâ€”Bgr a znaÄŤnÄ› zmÄ›nÄ›nĂ˝ Bill zmizeli zpĂˇtky do budoucnosti.

Na Pekelnou planetu.

â€žKde to jsme?” Bill kĂ˝chl, a jak se nadechl zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ©ho vzduchu plnĂ©ho kouĹ™e, rozkaĹˇlal se. TmavĂ˝mi mraky probleskovalo svÄ›tlo. Na zchĂˇtralĂ©, polorozboĹ™enĂ© mÄ›sto kolem nich padal pĂˇchnoucĂ hnilobnĂ˝ dĂ©ĹˇĹĄ. TemnĂ© postavy se sklĂÄŤenÄ› potĂˇcely kolem. Z dĂˇlky bylo slyĹˇet burĂˇcenĂ hromu.

â€žDobĹ™e ses zeptal,” zafunÄ›l sir Dudlaj. â€žZatĂmco jsi dÄ›lal, co jsi dÄ›lal â€” mimochodem, zdĂˇ se, Ĺľe to byla zajĂmavĂˇ zkuĹˇenost â€” Elliot a jĂˇ jsme se rozhodli, Ĺľe uĹľ toho bylo dost. Ani tĂm, Ĺľe jsme vrĂˇtili skupinu v Bloomsbury ke psanĂ jejich nudnĂ˝ch traktĂˇtĹŻ, jsme nacistickĂ© nebezpeÄŤĂ ĂşplnÄ› neodvrĂˇtili. TakĹľe PekelnĂˇ planeta musela stĂˇle jeĹˇtÄ› existovat. ÄŚili jsme pouĹľili tu nejrafinovanÄ›jĹˇĂ metodu a vĂ˝poÄŤetnĂ techniku a naĹˇli jsme tuhle nechutnou lĂheĹ� ÄŤasu. VĹˇechny potĂĹľe s ÄŤasem se pohybujĂ v cyklickĂ© smyÄŤce.

A teÄŹ jsme tady, abychom tomu jednou provĹľdy uÄŤinili pĹ™ĂtrĹľ.”

â€žTo znĂ rozumnÄ›,” poznamenal Bill. â€žZkoumat, vysvÄ›tlit, promyslet a vylouÄŤit.”

â€žGĂ© â€” Bille, najednou mluvĂĹˇ tak legraÄŤnÄ›,” prohlĂˇsil Elliotâ€”Bgr. â€žCo se s tebou vlastnÄ› dÄ›lo, kdyĹľ jsi byl pryÄŤ?”

â€žBudu ĹˇĹĄasten, kdyĹľ vĂˇm to budu moci, po skonÄŤenĂ naĹˇeho souÄŤasnĂ©ho Ăşkolu, vysvÄ›tlit.”

â€žJoj â€” gĂ© â€”jĹŻ,” mrmlal Elliotâ€”Bgr a vrtÄ›l nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› hlavou. ObrĂˇtil se na sira Dudlaje: â€žCo vĂte o tomhle mĂstÄ›?”

â€žVelmi mĂˇlo. Je to planeta zoufalstvĂ a beznadÄ›je. MĂˇm pocit, Ĺľe tu vlĂˇdnou nĂˇckovĂ© a silnÄ› tady cĂtĂm hippies. A taky musĂm dodat, Ĺľe tu pĹ™evlĂˇdĂˇ audioâ€”porno. Ano, je to tady â€” v neposlednĂ Ĺ™adÄ› je tu domovem porno, je to jakĂ©si krĂˇlovstvĂ fanouĹˇkĹŻ tvrdĂ©ho porna. A musĂm Ĺ™Ăct, Bille, opravdu musĂm, Ĺľe vypadĂˇĹˇ, jako bys sem patĹ™il!”

Bill zahlĂ©dl svĹŻj obraz v rozbitĂ©m oknÄ› rozboĹ™enĂ© budovy. Nemohl potlaÄŤit vzdech. Vypadal ĂşplnÄ› jako ten chlapĂk, kterĂ˝ se ho pokusil zabĂt na palubÄ› lodi, kdyĹľ letÄ›li na Planetu barĹŻ!

ZarostlĂ˝, neuÄŤesanĂ© vlasy mu visely dolĹŻ pĹ™es uĹˇi. MÄ›l dlouhĂ© vousy a knĂr. Ĺ aty mÄ›l samĂ˝ cĂˇr.

â€žNechutnĂ© â€” ale je to skvÄ›lĂ˝ pĹ™evlek pro tento Ăşkol, Ĺľe ano?” komentoval svĹŻj vzhled.

Elliotâ€”Bgr znechucenÄ› popotĂˇhnul nosem. â€žJo, skvÄ›lej, Bille. RadĹˇi by ses mÄ›l vykoupat, co ty na to, vojĂˇku? VĹľdycky jsem Ĺ™Ăkal, Ĺľe ty podÄ›lanĂ˝ lidi smrdĂ. ÄŚingrovĂ© se nepotĂ. ÄŚingrovĂ© budou navĹľdy! â€” ale ty ses dneska obzvlĂˇĹˇĹĄ odpornej, Bille!”

â€žPlnÄ› souhlasĂm,” pronesl sir Dudlaj.

â€žOpravdu se vĂˇm -omlouvĂˇm, pĂˇnovĂ©. Je mi to straĹˇnÄ› lĂto, ale leĹľel jsem zavĹ™enĂ˝ v lodi vĂc neĹľ dva roky, takĹľe bych ocenil trochu vĂce vaĹˇĂ shovĂvavosti!”

Elliotâ€”Bgr utrĂˇpenÄ› vrtÄ›l hlavou. Nebo vrtÄ›nĂm hlavou dĂˇvajĂ ÄŚingrovĂ© najevo Ĺˇkodolibou radost? â€žTo muselo bejt straĹˇnÄ› zlĂ˝, Bille. Jsem rĂˇd, Ĺľe jsi z toho venku. GĂ© â€” zametli jsme ti cestiÄŤku ÄŤasem, ÄŤlovÄ›ÄŤe. Tak cos vlastnÄ› dÄ›lal celou tu dobu, cos byl pryÄŤ?”

â€žDobrĂˇ, jsem stĹ™ĂzlivĂ˝,” odpovÄ›dÄ›l Bill. â€žJsem stĹ™ĂzlivĂ˝ a nechci pĂt. A dĂky implantĂˇtu, kterĂ˝ mi dal J. Edgar Insufledor, jsem teÄŹ i vzdÄ›lanĂ˝!”

â€žNe!” vyjekl sir Dudlaj.

â€žAno, a pĹ™iĹˇel jsem na smysl Ĺľivota!”

â€žTy mÄ› tahĂˇĹˇ za nos!” skoÄŤil mu do Ĺ™eÄŤi ÄŚingr.

â€žSamozĹ™ejmÄ›, abych se k nÄ›mu dopracoval, musel jsem vyvinout svĹŻj vlastnĂ matematickĂ˝ jazyk. Pro pochopenĂ smyslu Ĺľivota je nutnĂ© napĹ™ed porozumÄ›t rovnicĂm,” dokonÄŤil svĹŻj vĂ˝klad Bill.

â€žGĂ© â€” proÄŤ se pĹ™ed prvnĂ pĹ™ednĂˇĹˇkou nevykoupeĹˇ?”

â€žAno, a potom se vypoĹ™ĂˇdĂˇme s tÄ›mi nacisty a s hippies.”

â€žTo je skuteÄŤnÄ› to pravĂ©! VyĹ™eĹˇĂ to vĹˇechny problĂ©my vesmĂru â€” budete mÄ› nĂˇsledovat v tom velkĂ©m porozumÄ›nĂ!”

Trojice pospĂchala najĂt nÄ›jakĂ˝ hotel. NĂˇckovĂ© a hippies z PekelnĂ© planety mohli poÄŤkat, protoĹľe teÄŹ se Bill musel vykoupat.

Jak tak krĂˇÄŤeli ulicemi, Bill si vĹˇiml, Ĺľe vÄ›tĹˇina domorodcĹŻ, muĹľĹŻ i Ĺľen, vypadĂˇ podobnÄ› jako on. ZarostlĂ, rozcuchanĂ, v roztrhanĂ˝ch Ĺˇatech. AÄŤkoliv mÄ›li jeĹˇtÄ› nÄ›co, co Bill nemÄ›l: vrtulovitĂ˝ vrkoÄŤ vlasĹŻ na temeni hlavy.

â€žAha!” prohlĂˇsil. â€žAno! To je odznak skalnĂch pĹ™ĂvrĹľencĹŻ porna! TakĹľe tohle musĂ bĂ˝t ta planeta, kam utekli pĹ™ed pronĂˇsledovĂˇnĂm!”

â€žGĂ© â€” Bille, ale o tom vĹˇem uĹľ jsme mluvili!”

â€žĂ�!” vydechl Bill, kterĂ˝ teÄŹ vydĂˇval jen vzdechy. â€žAha!” Po tak dlouhĂ© dobÄ› ve vlhkĂ© a tmavĂ© dĂĹ™e byly vĹˇechny okolnĂ vjemy, kterĂ© ĂştoÄŤily na jeho smysly, nÄ›co ĂşchvatnĂ©ho a osvÄ›ĹľujĂcĂho. â€žCelĂ© mÄ›sto bylo postaveno jako gigantickĂ© sbÄ›rnĂ© mÄ›sto! A jeho pĹŻvodnĂ obyvatelstvo bylo vtaĹľeno do nekoneÄŤnĂ©ho uctĂvĂˇnĂ tvrdĂ©ho porna, jde o pĹ™eĹľitou tradici pĹŻvodem odnÄ›kud z mlhavĂ˝ch poÄŤĂˇtkĹŻ ztracenĂ©ho ÄŤasu!”

â€žPojÄŹme najĂt hotel a vykoupat se!” Ĺ™ekl Elliotâ€”Bgr. â€žTy inteligentnĂ postĹ™ehy si mĹŻĹľeĹˇ nechat na pozdÄ›jc!”

ProchĂˇzeli kolem obchĹŻdkĹŻ nacpanĂ˝ch knihami, levnou biĹľutĂ©riĂ, porno ÄŤasopisy a byli svÄ›dky tÄ›ch nejpodivnÄ›jĹˇĂch vÄ›cĂ, jakĂ© Bill kdy vidÄ›l. DlouhovlasĂ hippies z PekelnĂ© planety pochodovali kolem nich v barbarskĂ© vĂ˝stroji, polonahĂ© otrokynÄ› se pĹ™evlĂ©kaly, bordelmamĂˇ prĂˇskaly biÄŤi a vĹˇelijakĂ˝mi jinĂ˝mi roztodivnĂ˝mi nĂˇstroji. ProchĂˇzeli kolem mĂstnostĂ, kde namaÄŤkanĂ hippies poslouchali pĹ™isprostlĂ© ĹľvatlĂˇnĂ o sodomii, onanii, sadoâ€”masochismu, perverznĂm souloĹľenĂ a dalĹˇĂch prasĂˇrnĂÄŤkĂˇch, kterĂ© normĂˇlnĂ ÄŤlovÄ›k nemohl strĂˇvit. ProchĂˇzeli kolem prostornĂ˝ch hal, kde probĂhaly umÄ›leckĂ© show. Na poutaÄŤĂch byly barevnĂ© obrĂˇzky, kterĂ© vypadaly, jako kdyby je nÄ›kdo vytrhl z Billovy sbĂrky 3D porno komiksĹŻ.

NevzdÄ›lanĂ©ho Billa by to asi nadchlo, ale souÄŤasnĂ˝ superinteligentnĂ Bill, jehoĹľ vzdÄ›lĂˇnĂ bylo na Ăşrovni deseti doktorĂˇtĹŻ z Oxfordu, tĹ™Ă z Harvardu a ÄŤestnĂ©ho polibku na ÄŤelo rektora z Berkeley, byl zdÄ›Ĺˇen.

â€žPane boĹľe! TakovĂˇ zvrĂˇcenost! UmĂm si pĹ™edstavit tu hrĹŻzu, kterou obsahuje jejich beletrie!”

Bill, kdyĹľ v pĹ™estĂˇvkĂˇch mezi pĹ™ednĂˇĹˇkami odpoÄŤĂval, pĹ™eÄŤetl vĹˇechny velkĂ© klasiky â€” poÄŤĂnaje Beowulfem pĹ™es Shakespeara aĹľ po Ăšnos: SpiknutĂ UfounĹŻ. TakĹľe moc dobĹ™e vÄ›dÄ›l, jakĂ˝ je rozdĂl mezi kvalitou a bÄ›dnĂ˝m populĂˇrnĂm brakem. Billovo nejvroucnÄ›jĹˇĂ pĹ™ĂˇnĂ bylo, potĂ© co zaÄŤlenĂ smysl Ĺľivota do absurdnĂ nedokonalosti vesmĂru, napsat svoje pamÄ›ti â€” i kdyby to mÄ›l bĂ˝t jen pokus o shrnutĂ toho, co si pamatuje z vÄ›cĂ, jeĹľ se mu pĹ™ihodily. Zcela evidentnÄ› to, co tihle ĂşchylnĂ hippies z PekelnĂ© planety ÄŤetli, byl ubohĂ˝ populĂˇrnĂ brak.

â€žPojÄŹ, Bille,” popohĂˇnÄ›l ho Elliotâ€”Bgr. â€žDobrĂˇ, moĹľnĂˇ Ĺľe ten sajrajt zavĂˇnĂ. Ale ty teÄŹ smrdĂĹˇ mnohem hĹŻĹ™!”

Trojice se ubytovala v pokoji s koupelnou a Bill se vrhl do vany. Bylo potĹ™eba pÄ›t van horkĂ© vody, aby Bill ze sebe vydrhl veĹˇkerou ĹˇpĂnu. Rozhodli se, Ĺľe mu nechajĂ vousy a dlouhĂ© vlasy, protoĹľe tak bude celĂˇ skupina lĂ©pe maskovanĂˇ, aĹľ budou hledat zdroj pornografickĂ© nĂˇkazy.

KvĹŻli lepĹˇĂmu zamaskovĂˇnĂ sir Dudlaj pĹ™estal vypadat jako ÄŤasovĂˇ brĂˇna a pĹ™estrojil se za mistra popravÄŤĂho. Vzal si k tomu vĹˇechny potĹ™ebnĂ© pomĹŻcky â€” biÄŤe a pĂˇlicĂ Ĺľeleza. ZvlĂˇĹˇtÄ› pĹ™itaĹľlivĂ˝ byl Elliotâ€”Bgr, kterĂ˝ se pĹ™evlĂ©kl za polonahou babylĂłnskou dÄ›vku.

â€žMĹŻĹľeme vyrazit, pĂˇnovĂ©?” zeptal se Bill. Byl na svĂ© novÄ› zĂskanĂ© vzdÄ›lĂˇnĂ samozĹ™ejmÄ› velmi pyĹˇnĂ˝. KoneÄŤnÄ› naĹˇel smysl svĂ© existence.

NechtÄ›l vesmĂr jenom zachrĂˇnit, chtÄ›l mu navĂc pĹ™edat i to, co tolik obohatilo jeho vlastnĂ duĹˇi.

KAPITOLA 21

â€žTak, pĂˇnovĂ©, co pro vĂˇs mĹŻĹľu udÄ›lat?” chtÄ›l vÄ›dÄ›t strĂˇĹľnĂ˝. Byl to velkĂ˝ svalnatĂ˝ pitomec s puntĂkovanĂ˝m ĹˇĂˇtkem, na sobÄ› mÄ›l modrou uniformu s vĂ˝loĹľkama, pouzdro na pistoli a v nÄ›m, jak jinak, pistoli. A taky mÄ›l rozepnutĂ˝ poklopec.

â€žDobrĂ© odpoledne!” Ĺ™ekl Bill a zdvoĹ™ile se uklonil. â€žJsme pornofanouĹˇci. Poslali nĂˇs sem, abychom se mohli setkat s nejvyĹˇĹˇĂmi vydavateli tvrdĂ©ho porna. KterĂ© je to patro?”

â€žMĂˇm pocit, Ĺľe hledĂˇte GalaktickĂ˝ vydavatelstvĂ tvrdĂ˝ho porna, to je v desĂˇtĂ˝m a v jedenĂˇctĂ˝m patĹ™e. Je to oznaÄŤenĂ˝ cedulkama Doc. MĂˇ to vĹˇechno na starosti. SpisovatelĂ© a editoĹ™i jsou v sedmĂ˝m a v osmĂ˝m patĹ™e. NormĂˇlnĂ vejtahy dneska nefungujou. Budete muset jet sluĹľebnĂm!”

â€žDÄ›kuji vĂˇm, jste velmi laskav, pane!” podÄ›koval mu Bill, kterĂ©ho vzruĹˇovala nejen jeho rozĹˇĂĹ™enĂˇ slovnĂ zĂˇsoba, ale i jeho novĂ© vybranĂ© zpĹŻsoby. â€žJste gentleman a uÄŤenec!”

â€žJsou pĹ™Ămo tĂˇmhle dole v hale,” ukazoval jim strĂˇĹľnĂ˝. â€žHned vedle skĹ™ĂnĂ s instantnĂmi mozky autorĹŻ tvrdĂ˝ho porna!”

Bill a jeho spoleÄŤnĂci si razili cestu halou smÄ›rem k vĂ˝tahu. A skuteÄŤnÄ›, ocitli se vedle nahodile posklĂˇdanĂ˝ch krabic s nĂˇpisem: KĹ™ehkĂ© â€” instantnĂ mozky spisovatelĹŻ. PĹ™idejte horkou vodu a promĂchejte, nevaĹ™te.

â€žZajĂmavĂ©!” prohlĂˇsil Bill. â€žVĹľdycky mÄ› zajĂmalo, kde berou ty svoje ztĹ™eĹˇtÄ›nĂ˝ nĂˇpady!”

Po dlouhĂ©m ÄŤekĂˇnĂ vĂ˝tah koneÄŤnÄ› pĹ™ijel. Nastoupili do nÄ›j a jeli do devĂˇtĂ©ho patra. Vystoupili. Na BillĹŻv sluch okamĹľitÄ› zaĂştoÄŤilo cvakĂˇnĂ klĂˇvesnic. NahlĂ©dl do dveĹ™Ă a jeho oÄŤĂm se naskytl hrĹŻzostraĹˇnĂ˝ pohled.

VelkĂˇ mĂstnost byla naplnÄ›nĂˇ hustĂ˝mi Ĺ™adami poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch terminĂˇlĹŻ. K terminĂˇlĹŻm byli Ĺ™etÄ›zy pĹ™ipoutĂˇni muĹľi a Ĺľeny. SklonÄ›ni nad klĂˇvesnicemi horlivÄ› pracovali na svÄ›tĂ©lkujĂcĂ prĂłze. KĂˇvu mÄ›li, jako nÄ›jakou nechutnou ÄŤernou plazmu, zavedenou nitroĹľilnÄ›. Jehlou vraĹľenou do ruky. MĂsto koĹˇil mÄ›li na zĂˇdech jen krvavĂ© cĂˇry, ze kterĂ˝ch prosvĂtaly rĂˇny. Nahoru a dolĹŻ mezi Ĺ™adami prochĂˇzeli svalnatĂ strĂˇĹľci s biÄŤi, kteĹ™Ă byli pĹ™ipraveni vymlĂˇtit duĹˇi z kohokoliv, kdo by si udÄ›lal pĹ™ĂliĹˇ dlouhou pauzu mezi jednotlivĂ˝mi vÄ›tami. Po stranĂˇch stolĹŻ leĹľely hromĂˇdky drobnĂ˝ch, coĹľ mohl bĂ˝t jen plat, kterĂ˝ tihle ubozĂ otroci dostĂˇvali za svĂ© literĂˇrnĂ ĂşsilĂ.

â€žGĂ©!” Ĺ™ekl Elliotâ€”Bgr. â€žA to se mluvĂ o svÄ›tovĂ©m pokroku, co?”

â€žOddÄ›lenĂ editorĹŻ,” ÄŤetl nahlas Bill. â€žTudy. MĂˇm dojem, Ĺľe tam je Raf OkousanĂ˝ junior ÄŤĂslo 10. Tak se budeme moct pĹ™esvÄ›dÄŤit, jestli za tĂm, co se dÄ›je v tĂ©hle odpornĂ© ÄŤĂˇsti ÄŤasu, je prĂˇvÄ› on. NevidĂm ĹľĂˇdnĂ© dĹŻkazy, kterĂ© by svÄ›dÄŤily o nĂˇrodnĂm socialismu. Tohle vĹˇechno vypadĂˇ jako ÄŤistĂ˝ kapitalismus!”

â€žJĂˇ vĂm, jĂˇ vĂm!” Ĺ™ekl sir Dudlaj. â€žJsem z toho popletenĂ˝. Ale musĂme toho muĹľe konfrontovat! Tohle zvÄ›rstvo musĂ skonÄŤit! To zachĂˇzenĂ se spisovateli je nejodpornÄ›jĹˇĂ. I kdyby byli naklonovanĂ˝, nesmĂ se s nima zachĂˇzet tak zle!”

â€žTo je pravda,” souhlasil Elliotâ€”Bgr. â€žMy zboĹľĹ�ujeme a uctĂvĂˇme svoje spisovatele. DĂˇvĂˇme jim obrovskĂ© honorĂˇĹ™e a spoustu lĂˇsky. Ve vĹˇech pĹ™Ăpadech majĂ prĂˇvo na vĂ˝jimeÄŤnĂ© postavenĂ. ZvlĂˇĹˇtÄ› pak pĹ™i obecnĂch orgiĂch.”

Bill pokĂ˝val hlavou. â€žMĂˇĹˇ pravdu. DoufĂˇm, Ĺľe se mi podaĹ™Ă vyhrĂˇt soudnĂ pĹ™i za prĂˇva spisovatelĹŻ. Je to oportunistickĂ©, protoĹľe sĂˇm se chci stĂˇt spisovatelem!”

â€žOpravdu?!” podivil se sir Dudlaj. â€žZamĂ˝ĹˇlĂĹˇ snad napsat Barmanova prĹŻvodce po alkoholickĂ˝ch nĂˇpojĂch?”

â€žOdvrhl jsem veĹˇkerĂ˝ alkohol a teÄŹ piji pouze ze zĹ™Ădla pravdy!” odsekl mu Bill.

MezitĂm dorazili ke kancelĂˇĹ™i Rafa OkousanĂ©ho. NeobtÄ›Ĺľovali se s klepĂˇnĂm, vrazili rovnou dovnitĹ™.

â€žKdo jste?” chtÄ›la vÄ›dÄ›t sekretĂˇĹ™ka.

â€žJdeme za Rafem OkousanĂ˝m,” Ĺ™ekl pĹ™ĂkĹ™e Elliotâ€”Bgr a vytĂˇhl svou zbraĹ�. â€žBuÄŹ se k nÄ›mu dostanem, nebo bude zle!”

SekretĂˇĹ™ka zmĂˇÄŤkla knoflĂk na domĂˇcĂm telefonu. â€žDoktore OkousanĂ˝,” Ĺ™ekla. â€žVypadĂˇ to, Ĺľe v recepci mĂˇme nÄ›kolik rozzlobenĂ˝ch ÄŤtenĂˇĹ™ĹŻ!”

â€žNacisti?” divil se doktor Raf OkousanĂ˝.

â€žNÄ›co horĹˇĂho,” odpovÄ›dÄ›l mu Bill. â€žNackapisti!”

Doktor OkousanĂ˝ junior ÄŤĂslo 10 byl mrtvolnÄ› bledĂ˝. Musel si sednout do kĹ™esla. â€žPodĂvejte se, pĂˇnovĂ©. Bille, Ellioteâ€”Bgr, sire Dudlaji, ÄŤasovĂˇ brĂˇno. MusĂm pĹ™iznat, Ĺľe jsem moĹľnĂˇ trochu krutĂ˝. MoĹľnĂˇ, Ĺľe jsem poslal svĂ© fanouĹˇky porna zpĂˇtky v ÄŤase, aby zmÄ›nili dÄ›jiny beletrie. MoĹľnĂˇ, Ĺľe se svĂ˝mi spisovateli zachĂˇzĂm jako s dobytkem a platĂm jim drobnĂ˝mi. Ale nackapisti? Nikdy! Jen jsem chtÄ›l podpoĹ™it svĹŻj obrat a rozĹˇĂĹ™it porno ve vĹˇech stoletĂch. Ale nackapisti, to ne! Ani nevĂm, jak k tomu mohlo dojĂt! ProstÄ› nemĹŻĹľu pochopit, kde se stala chyba â€” pokud je to, co mi Ĺ™ĂkĂˇte, pravda!”

Bill se na nÄ›j podezĂravÄ› podĂval. â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe je to pravda! NevÄ›Ĺ™Ăte nĂˇm? Chcete snad dĹŻkaz?”

Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, Bill tomu chlĂˇpkovi ani trochu nevÄ›Ĺ™il. MoĹľnĂˇ Ĺľe to bylo tÄ›mi jeho ulĂzanĂ˝mi, dozadu sÄŤesanĂ˝mi vlasy. MoĹľnĂˇ proto, Ĺľe vypadal tak uhlazenÄ› a blazeovanĂ©. MoĹľnĂˇ za to mohly jeho boty z hadĂ kĹŻĹľe. A moĹľnĂˇ to dÄ›lala kolĂnskĂˇ jmĂ©nem Ĺ˝ralok, kterĂˇ se kolem nÄ›j vznĂˇĹˇela jako jedovatĂ© vĂ˝pary. Ale zejmĂ©na proto, Ĺľe Billovi tĂm svĂ˝m ostĹ™e Ĺ™ezanĂ˝m nosem a mrĹˇtnĂ˝m jazykem pĹ™ipomĂnal prĂˇvnĂka.

PĹ™estoĹľe cĂsaĹ™ â€” v nĂˇvalu filantropie â€” si vzal k srdci Shakespearovu radu a v rĂˇmci VelkĂ© bezohlednĂ© ÄŤistky nechal zlikvidovat prĂˇvnĂky v celĂ©m znĂˇmĂ©m vesmĂru. Stalo se to teprve pĹ™ed nÄ›kolika lety, takĹľe si je Bill jeĹˇtÄ› moc dobĹ™e pamatoval z doby, kdy vyrĹŻstal. NepochybnÄ› to byl vojenskĂ˝ prĂˇvnĂk, kterĂ˝ podepsal pĹ™edbÄ›Ĺľnou smlouvu, jakou on byl donucen podepsat na Figerinadonu II.

Ale stĂˇle jeĹˇtÄ› byl fanouĹˇkem porna, takĹľe Doc nemohl bĂ˝t aĹľ tak ĹˇpatnĂ˝.

â€žPodĂvejte!” Ĺ™ekl Raf OkousanĂ˝. â€žMĂˇm vĂˇs rĂˇd, pĂˇnovĂ©, opravdu ano. MĹŻĹľu Ĺ™Ăct, Ĺľe jste moje krevnĂ skupina!”

â€žJak je potom moĹľnĂ˝, Ĺľe jeden z vaĹˇich hippies se pokusil zabĂt Billa i mÄ›?” zeptal se Elliotâ€”Bgr.

â€žJednoduĹˇe byl ten chlapĂk pĹ™ĂliĹˇ velkej fanatik.” vysvÄ›tloval Raf. â€žAle skoro jistÄ› jsem nenaĹ™Ădil, aby nÄ›koho zabĂjel! Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, chci jen mĂr, prosperitu, spokojenost a stĂˇlĂ© odbÄ›ratelskĂ© vazby â€” s velmi malĂ˝m mnoĹľstvĂm neprodanĂ˝ch publikacĂ.” RozhlĂ©dl se kolem. â€žPĂˇnovĂ©, nevidĂm ani jednu stopu po vaĹˇich takzvanĂ˝ch nackapistech!”

VnitĹ™nĂ telefon si pĹ™esnÄ› ten nĂˇsledujĂcĂ moment vybral k tomu, aby zabzuÄŤel. â€žPromiĹ�te, doktore OkousanĂ˝,” ozval se hlas sekretĂˇĹ™ky, â€žale pan Schickelgruber by s vĂˇmi chtÄ›l mluvit.”

â€žTo jmĂ©no znĂ povÄ›domÄ›!” prohlĂˇsil sir Dudlaj.

â€žEdno, Ĺ™eknÄ›te mu, Ĺľe v tĂ©to chvĂli mĂˇm dĹŻleĹľitou schĹŻzku a…”

SekretĂˇĹ™ÄŤin hlas znÄ›l znaÄŤnÄ› netrpÄ›livÄ›. â€žNevÄ›Ĺ™Ăm tomu, pane, Ĺľe se spokojĂ s ne…”

DveĹ™e se dokoĹ™Ăˇn rozletÄ›ly.

MuĹľ ve vysokĂ˝ch botĂˇch, v ĹˇedivĂ© uniformÄ› s ÄŤernĂ˝mi vĂ˝loĹľkami a s malĂ˝m ÄŤernĂ˝m knĂrkem se vĹ™Ătil do mĂstnosti a mĂˇval lugerem.

â€žRuce do fsduchu nebo fy scĂpnout!” kĹ™ikl ten nĂˇcek.

â€žMĂˇm to!” Ĺ™ekl sir Dudlaj. â€žNejmenoval se Hitler vlastnĂm jmĂ©nem Schickelgruber?”

Epilog

â€žTo byla dobrĂˇ trefa, Bgr,” Ĺ™ekl Bill. â€žJen jedna rĂˇna a bylo po Hitlerovi. A moc rĂˇd tÄ› vidĂm bez toho elliotovskĂ©ho pĹ™evleku, zelenĂ©ho, se ÄŤtyĹ™ma rukama, tak, jak doopravdy vypadĂˇĹˇ!”

â€žUĹľ je jednou provĹľdy pryÄŤ a tok ÄŤasu je zase ÄŤistĂ˝,” Ĺ™ekl sir Dudlaj.

â€žStopoval jsem ho zpĂˇtky v ÄŤase aĹľ do tĂ© chvĂle, kdy ho vytĂˇhli z bunkru jeĹˇtÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ vyletÄ›l do povÄ›tĹ™Ă.”

â€žJeĹˇtÄ› vĂc se mi lĂbĂ, jak vĹˇichni ti hippies a PekelnĂˇ planeta a vĹŻbec vĹˇechno zmizelo, â€žkdyĹľ byla zniÄŤenĂˇ jejich ÄŤasovĂˇ posloupnost,” prohlĂˇsil ÄŚingr Bgr. â€žGĂ© - musĂme vĂˇm podÄ›kovat, sire DĂ©. Za vĹˇechno to rychlĂ© rozhodovĂˇnĂ a neustĂˇlĂ© ÄŤasovĂ© pĹ™esuny.”

â€žJsi pĹ™ĂliĹˇ laskav, drahĂ˝ chlapÄŤe. Jen jsem konal svou povinnost!”

â€žVykonĂˇval jste svou povinnost horem dolem. Horem dolem jste nĂˇs taky dostal na Planetu barĹŻ!”

â€žTo je oÄŤividnÄ› dĹŻvod k oslavÄ›!”

Ale ne pro Billa. Ten sedÄ›l a zamraÄŤenÄ› se dĂval na sklenici limonĂˇdy. â€žĹ˝ivot nenĂ blbost!” opakoval si poĹ™Ăˇd dokola. â€žĹ˝ivot nenĂ blbost!”

Tak, moje poslĂˇnĂ je u konce, pomyslel si. Jsem tady, zpĂˇtky v baru U transvestity strĂ˝ÄŤka Nancy, je krĂˇsnĂ© lĂ©to a vesmĂr je zachrĂˇnÄ›n od nackapistĹŻ. ZnĂˇm smysl Ĺľivota. Tak proÄŤ mi je tak, jako kdyby Ĺľivot nemÄ›l ĹľĂˇdnĂ˝ smysl?

UvaĹľoval o tĂ© poslednĂ myĹˇlence.

â€žSem rĂˇd, Ĺľe jste tady zpĂˇtky, hoĹˇi!” vĂtal je strĂ˝ÄŤek Nancy a vĹˇem jim nabĂzel ÄŤerstvÄ› natoÄŤenĂ© pitĂ. KvĹŻli oslavÄ› si strĂ˝ÄŤek Nancy oblĂ©kl nĂˇdhernou modrou rĂłbu poĹˇitou flitry. Kolem krku mÄ›l pĹ™ehozenĂ© pĂ©Ĺ™ovĂ© boa. â€žSem rĂˇd, Ĺľe jste zpĂˇtky, ĹľivĂ˝ a zdravĂ˝, hlavnÄ› bez ocelovejch vÄŤeliÄŤek. Hej, Bille. UĹľ tu limonĂˇdu nepij. MĹŻĹľu ti nabĂdnout opravdu chlapskĂ˝ pitĂ â€” na ĂşÄŤet podniku? Co takhle krĂˇsnÄ› napÄ›nÄ›nej dĹľbĂˇnek halcyonskĂ˝ domĂˇcĂ koĹ™alky? MĂˇ tolik procent, Ĺľe alkohol leze i skrz sudy!”

Billovy slinnĂ© ĹľlĂˇzy zaÄŤaly pracovat, ale Bill zavrtÄ›l hlavou. â€žNe, dĂky, pĹ™Ăteli! AĹľ do konce Ĺľivota se alkoholu ani nedotknu!” Poklepal si na svoje podstatnÄ› zdravÄ›jĹˇĂ jĂˇtra. â€žA to nejen proto, Ĺľe musĂm myslet na svĂ© tÄ›lesnĂ© zdravĂ â€” ale hlavnÄ› moje duĹˇevnĂ zdravĂ by se pak ocitlo ve znaÄŤnĂ©m nebezpeÄŤĂ. Moje skvostnĂ© vzdÄ›lĂˇnĂ by pak bylo ĂşplnÄ› zniÄŤeno, kdyby ethylalkohol zaĂştoÄŤil na moje mozkovĂ© buĹ�ky.”

â€žAle co! Ĺ�ikĂˇm, s tÄ›ma nackapistama jste odvedli opravdu kus dobrĂ˝ prĂˇce. HoĹˇi, mĹŻĹľete celej veÄŤer pĂt zadarmo!”

Bgr nadĹˇenÄ› pil jakĂ©si mydliny ze sklenice, kterĂˇ byla skoro stejnÄ› velkĂˇ jako on. â€žGĂ© â€” dĂky! TeÄŹ se vĹˇichni musĂme vrĂˇtit zpĂˇtky v ÄŤase a zastavit vĂˇlku mezi ÄŚingrama a lidma, a pak bude vĹˇechno ĂşplnÄ› v poĹ™Ăˇdku!”

â€žAni nĂˇhodou!” zarazil ho sir Dudlaj. â€žZastavil jsem pĹ™esun lidĂ tam a zpĂˇtky v ÄŤase. Ĺ˝ĂˇdnĂ© dalĹˇĂ zmÄ›ny! Ty nackapisti se mĹŻĹľou objevit znova, pokud zaÄŤnem zase s nÄ›ÄŤĂm hĂ˝bat. Kdo vĂ. MoĹľnĂˇ Ĺľe mĂˇ Hitler jeĹˇtÄ› jeden mozek â€” a ten ÄŤĂhĂˇ tĹ™eba nÄ›kde tady, v galaxii!”

ÄŚasovĂˇ brĂˇna zablikala.

â€žTak dobĹ™e,” prohodil Bgr, â€žale za zkouĹˇku to stĂˇlo. Fajn. KaĹľdopĂˇdnÄ› je prima se s vĂˇma napĂt, pĂˇnovĂ©, kdyĹľ mĂˇme doÄŤasnĂ˝ pĹ™ĂmÄ›Ĺ™Ă.”

PokraÄŤovali v legrĂˇckĂˇch a pĹ™emĂlĂˇnĂ spoleÄŤnÄ› proĹľitĂ˝ch dobrodruĹľstvĂ, zatĂmco Bill usrkĂˇval svoji limonĂˇdu a pĹ™emĂ˝Ĺˇlel. ProblĂ©m byl v tom, Ĺľe kdyĹľ Ĺľivot nenĂ blbost a blbost je to, co nĂˇs provĂˇzĂ celĂ˝m Ĺľivotem, tak kam teda odsud smÄ›Ĺ™ujeme? Ta rovnice, kterou vymyslel, byla skvÄ›lĂˇ a sprĂˇvnĂˇ a taky bylo fajn bĂ˝t superinteligentnĂ. Ale k ÄŤemu to je?

Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno, ÄŤĂm vĂc o tom z hlediska svĂ© inteligence pĹ™emĂ˝Ĺˇlel, tĂm ponuĹ™ejĹˇĂ, mrazivÄ›jĹˇĂ a odpornÄ›jĹˇĂ mu pĹ™ipadal tenhle odpornĂ˝ vesmĂr!

A nejen to. VzdÄ›lĂˇnĂ z nÄ›j zcela jednoznaÄŤnÄ› udÄ›lalo neurotika. Konec koncĹŻ, kdyĹľ je nÄ›kdo hloupej, tak mĂˇ mĂĹ� starostĂ. VĹˇechno, co Billa pĹ™edtĂm zajĂmalo bylo, v prvnĂ Ĺ™adÄ› jak zĹŻstat na Ĺľivu, a potom jeĹˇtÄ› moĹľnĂˇ otĂˇzka, kde seĹľene dalĹˇĂ pivo.

To bylo velmi vĂ˝mluvnĂ©. Jak jednoduchĂ˝ to byl Ĺľivot!

Najednou si Bill uvÄ›domil, Ĺľe mĂˇ pĹŻllitr plnĂ˝ piva pĹ™Ămo pod nosem. VĹŻnÄ› kvasinek a sladu. To uĹľ bylo i na nÄ›j skoro moc. PodĂval se nahoru a uvidÄ›l usmĂvajĂcĂ se obliÄŤej strĂ˝ÄŤka Nancy.

â€žCo to je?” zeptal se Bill.

â€žAle di, Bille. Jedno ti neublĂĹľĂ. UĹľij si trochu. KazĂĹˇ veÄŤĂrek!”

â€žNe!” prohlĂˇsil Bill. â€žTa limonĂˇda staÄŤĂ. PotĹ™ebuji nÄ›jakou povznĂˇĹˇejĂcĂ konverzaci. PojÄŹme si povĂdat o literatuĹ™e, strĂ˝ÄŤku Nancy. Nebo tĹ™eba o filosofii. MyslĂm, Ĺľe â€””

Rozruch za dveĹ™mi ho zmĂˇtl. Jako jeden muĹľ se Bill a jeho spoleÄŤnĂci otoÄŤili a uvidÄ›li skupinu vojĂˇkĹŻ, kteĹ™Ă na sobÄ› nemÄ›li dĂˇmskĂ© Ĺˇaty a napochodovali do lokĂˇlu. V jejich ÄŤele nebyl nikdo jinĂ˝ neĹľ J. Edgar Insufledor, kterĂ˝ mÄ›l na sobÄ› plĂˇĹˇĹĄ do deĹˇtÄ›.

â€žBille!” zahulĂˇkal svĂ˝m straĹˇnĂ˝m a skĹ™ĂpavĂ˝m hlasem ĹˇĂ©f GalaktickĂ©ho ĂşĹ™adu pro vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ. â€žBille! Tvoje zprĂˇva je nedostateÄŤnĂˇ! PoslĂˇnĂ splnÄ›no? Co tohle znamenĂˇ? A kde je Elliot Methadrine?”

â€žChĂˇ chĂˇ, ty starĂˇ hloupĂˇ huso!” piĹˇtÄ›l Elliotâ€”Bgr a mĂrnÄ› opilĂ˝ poskakoval sem tam. â€žJĂˇ, ÄŚingr Bgr, jsem byl celou dobu Elliot Methadrine!” Bgr na nÄ›j udÄ›lal dlouhĂ˝ nos a vyplĂˇzl jazyk. CelĂ˝ bar mu nadĹˇenÄ› tleskal.

â€žCoĹľe?” zaburĂˇcel rozzuĹ™enĂ˝ a zrudlĂ˝ vĂ˝konnĂ˝ Ĺ™editel. â€žA kdo je tenhle podezĹ™ele vypadajĂcĂ chlap?”

ZĂral na sira Dudlaje.

â€žPane, vaĹˇe poznĂˇmky jsou nemĂstnĂ©. MÄ›l byste se nad nimi znovu zamyslet. Nebo â€””.

â€žNebo co? Ty mÄ› budeĹˇ kritizovat? MoĹľnĂˇ Ĺľe jsi pĹ™evleÄŤenej ÄŚingr.” ZĂral kolem sebe a pak sebou polekanÄ› trhnul. â€žV zĂˇsadÄ› â€” pane boĹľe! Knihy! Jen se podĂvejte na vĹˇechny ty knihy tady… vy jste vĹˇichni kompopĂˇci, Ĺľe jo?

VojĂˇci, zavĹ™ete je vĹˇechny! A spalte ty knihy! OkamĹľitÄ›! Bille, svlĂkni si ty pitomĂ˝ Ĺˇaty a pomoz jim. A jĂˇ ti snĂĹľĂm trest na mÄ›sĂc samovazby!”

Bill si povzdechl. PodĂval se na svoje kamarĂˇdy. A pak se podĂval na vojĂˇky a na vĂ˝konnĂ©ho Ĺ™editele J. Edgara Insufledora.

V pouzdĹ™e zavÄ›ĹˇenĂ©m na stehnÄ› nahmatal svou novou, peÄŤlivÄ› naolejovanou pistoli, palcem otoÄŤil spouĹˇtĂ do polohy nejsmrtelnÄ›jĹˇĂ ĹľĂˇr a vytasil ji.

â€žNedÄ›lej to, Bille!” radil mu sir Dudlaj. â€žInsufledor se samozĹ™ejmÄ› dĂˇ obÄ›tovat, ale nikdy si neodpustĂĹˇ ty ostatnĂ vojĂˇky. MĂˇm lepĹˇĂ nĂˇpad!”

Sir Dudlaj vybuchl, rozpĂnal se a energeticky zĂˇĹ™il dokud se ÄŤasovĂˇ brĂˇna nedotkla stropu. VydÄ›ĹˇenĂ vojĂˇci do nÄ›j pĂˇlili jednu dĂˇvku za druhou, ale on se jen smĂˇl a vstĹ™ebĂˇval energii vĂ˝stĹ™elĹŻ. StĂˇle rostl.

Pak uhodil!

VyĹˇlehl oslepujĂcĂ zĂˇblesk svÄ›tla, a neĹľ se znova rozkoukali, byla ÄŤasovĂˇ brĂˇna pryÄŤ. A spolu s nĂ i Insufledor a vĹˇichni jeho vojĂˇci.

Bill si povzdechl. â€žByla to starĂˇ dobrĂˇ ÄŤasovĂˇ brĂˇna, to teda sir Dudlaj byl. PojÄŹme se napĂt na jeho zdravĂ!”

Jeho podvÄ›domĂ rozhodlo za nÄ›j. Ĺ˝ĂznivÄ› se naklonil, popadl velkĂ˝ tuplĂˇk piva a tĹ™emi mocnĂ˝mi douĹˇky ho vyprĂˇzdnil.

Alkohol - po vĂce neĹľ dvou letech prohibice â€” ho udeĹ™il do hlavy jako zasmrĂˇdlĂˇ ponoĹľka s olovÄ›nou trubkou uvnitĹ™.

â€žNovĂˇ koruna smyslu Ĺľivota,” prohlĂˇsil. Ve skuteÄŤnosti huhĹ�al. â€žĹ˝ivot moĹľnĂˇ nenĂ blbost, ale mĂˇ k tomu zatracenÄ› blĂzko!” Pak postavil pĹ™ed sebe prĂˇzdnou sklenici. â€žDejnalejmidalĹˇĂ, Nancy!”

â€žJasnĂˇ vÄ›c, Bille!” oznĂˇmil mu strĂ˝ÄŤek Nancy. â€žUĹľ se nese!”

â€žHej, kĂˇmo!” hulĂˇkal jeho uĹˇnĂ implantĂˇt pĹ™esto, Ĺľe ho nezapnul. â€žCo se stalo ĹˇĂ©fĂkovi DĂ©?”

Bill si povzdechl. â€žTotĂ©Ĺľ, co se za chvĂli stane tobÄ›. Sire Dudlaji, aĹĄ jste kde jste â€” slyĹˇĂte mÄ›? MyslĂte, Ĺľe byste si mohl odnĂ©st tenhle implantĂˇt jako ty ostatnĂ?”

Ve vzduchu se objevila kartiÄŤka, kterĂˇ se snesla na stĹŻl.

Bylo na nĂ napsĂˇno: Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ problĂ©m, Bille. Bav se!

Billovi trochu cinklo v uchu a zabolelo ho tam a implantĂˇt byl pryÄŤ.

â€žGĂ© â€” Bille, tak jsme tu zĹŻstali jen ty a jĂˇ. DĂˇme si poslednĂ skleniÄŤku, a pak pĹŻjdu. VĂˇlka je peklo!” Bgr dopil svou sklenici.

Bill mu celĂ˝ ĹˇĹĄastnĂ˝ odpovÄ›dÄ›l tĂm, Ĺľe vypil dalĹˇĂ tuplĂˇk piva. A jak se v nÄ›m rozlĂ©val alkohol, opÄ›t se v nÄ›m rozhostila pĹ™ĂjemnĂˇ opilost a zapomnÄ›nĂ.

Objednal si dalĹˇĂ pivo a poloĹľil na barpult svou neobyÄŤejnou nohu.

â€žVĂĹˇ, Nancy,” Ĺ™ekl Bill.

â€žCopak, Bille?” zeptal se strĂ˝ÄŤek Nancy, kterĂ˝ mu pĹ™inĂˇĹˇel dalĹˇĂ pivo a odhadoval, kolik jich jeĹˇtÄ› bude.

â€žPĹ™es to vĹˇechno to nĂ©ni tak voĹˇklivĂˇ noha. VĂĹˇ, mĂˇm ten dojem, Ĺľe kaĹľdej vojĂˇk by mÄ›l bejt pyĹˇnej na svoje nohy bez vohledu na to, jakĂ˝ sou!”

â€žDyby ses mÄ› ptal, tak ti Ĺ™eknu, Ĺľe je to proklatÄ› hezkĂˇ noha, Bille!” odpovÄ›dÄ›l mu strĂ˝ÄŤek Nancy.

â€žJoj!” Bill upĂjel z ÄŤerstvÄ› natoÄŤenĂ©ho tuplĂˇku, jehoĹľ obsah se v nÄ›m pomalu ztrĂˇcel. Trvalo mu nÄ›co pĹ™es minutu, neĹľ v nÄ›m zmizely dvÄ› cĂsaĹ™skĂ© pinty piva, kterĂ© se veĹˇly do tuplĂˇku. â€žMimochodem, pĂˇnovĂ©!” prohlĂˇsil. â€žPĹ™ed chvĂlĂ jsem vĂˇm vyklĂˇdal nÄ›co vo smyslu Ĺľivota â€” a vo svĂ˝m vlastnĂm ĹľivotÄ›, ale uĹľ si pĹ™esnÄ› nepamatuju, co to bylo.”

â€žĂšplnÄ› jednoduchĂ˝ kĂˇmo, Ĺ™Ăkals, Ĺľe Ĺľivot nenĂ blbost!”

â€žTo jsi Ĺ™Ăkal, Bille!” ozval se Bgr ode dveĹ™Ă. â€žDĂˇvĂˇ to smysl, nebo ne? UvidĂme se!”

â€žJsi dovopravdy ÄŚingr a jĂˇ budu konat svou povinnost!” zaburĂˇcel Bill a ĹˇĂˇtral po pistoli. Ale ve dveĹ™Ăch bylo prĂˇzdno. Povzdechl si a Ĺ™ekl to, co jednou â€” pokud bude ĹľĂt tak dlouho â€” bude napsĂˇno na jeho nĂˇhrobku.

â€žBarmane! DĂˇm si jeĹˇtÄ› jednu!”